Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

06 жовтня 2015 року позивач орган опіки та піклування Дружківської міської ради звернувся до суду в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому вказав, що у червні 2014 року вони звернулися до Дружківського міського суду Донецької області з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На той час [PERSON] постійного місця проживання не мала, вела аморальний спосіб життя, зловживала алкогольними напоями, ніде не працювала, на обліку у центрі зайнятості населення не перебувала, державну допомогу сімям з дітьми не оформлювала. Рішенням суду від 16.09.2014 (справа № 229/2063/14-ц, провадження № 2/229/678/2014) у позові було відмовлено, на орган опіки та піклування було покладено контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків. Протягом року, який минув з моменту прийняття рішення по справі, малолітні [PERSON] та [PERSON] перебували на обліку у службі у справах дітей Дружківської міської ради як діти, що проживають в сім'ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обовязків, сімя знаходилася під соціальним супроводом центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді. В результаті проведеної роботи з'ясовано, що [PERSON] свій спосіб життя та ставлення до виконання батьківських обовязків не змінила. Вона продовжує вживати алкогольні напої, як і раніше ніде не працює. Виплати державної допомоги не поновила, стабільного прибутку та коштів на утримання дітей вона не має. До 16.06.2015 [PERSON] не мала реєстрації, зараз вона зареєстрована за адресою: [INFO], однак цей будинок жінці не належить, вона там ніколи не проживала. Протягом року [PERSON] з молодшим сином [PERSON] та співмешканцем [PERSON] проживали за адресою: [INFO]. Неодноразово, під час відвідування спеціалістами служби у справах дітей, вона знаходилася у стані алкогольного сп'яніння, умови проживання не відповідали потребам дитини. Рекомендації щодо влаштування сина до дошкільного навчального закладу відповідачка не виконала, [PERSON] так і залишився неорганізованою дитиною. Старша дитина [PERSON] протягом року проживав з бабусею [PERSON] за адресою: вул. Депутатська, 166, м. Дружківка. Жінка самостійно займалася вихованням та утриманням онука, влаштувала його до першого класу Дружківської загальноосвітньої школи, відвідувала школу, контролювала навчання хлопчика. За місцем свого проживання бабуся створила умови, необхідні для повноцінного життя та розвитку дитини. Зазначена інформація підтверджується документами, наданими адміністрації НВК «Загальноосвітня школа І ІІ ст. дитячий садок № 10». Останнім часом [PERSON] разом з дітьми та співмешканцем проживали за адресою: [INFO]. Умови проживання за вказаною адресою незадовільні: навколо будинку звалище сміття, будинок не опалюється, відсутнє електропостачання, у кімнатах безлад. 07.08.2015 сімя була чергового разу відвідана спеціалістами служби у справах дітей та центру соціальних служб. О 12.00 діти були закриті у будинку, матері не було, на питання щодо місця її перебування хлопчики відповісти не змогли. Зі слів дітей, вони були голодні, не їли нічого, крім вареної кукурудзи. Не дочекавшись повернення матері, було прийняте рішення відвідати сімю під час вечірнього рейду. Того ж дня, о 20.00 малолітні [PERSON] та [PERSON] були виявлені біля будинку за тією ж адресою без догляду дорослих. Протягом години спеціалістами служби у справах дітей та центру соціальних служб сумісно з працівниками відділення кримінальної міліції у справах дітей з'ясовувалося місце перебування матері, однак, на телефонні дзвінки жінка не відповідала, до дому не повернулася, сусіди повідомити про місце її перебування не змогли. На підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоровя про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку 07.08.2015 малолітні [PERSON] та [PERSON] були поміщені до дитячого соматичного відділення Комунальної лікувально-профілактичної установи «Дружківська міська лікарня № 2». Під час первинного медичного огляду на дітях виявлені синці, схожі на побої, що зафіксовано в інформації, наданій адміністрацією лікувальної установи. Через три дні після влаштування дітей [PERSON] з'явилася до служби у справах дітей. Їй були надані роз'яснення щодо порядку повернення дітей на виховання в сім'ю. Однак, документів, необхідних для повернення синів, відповідачка до служби не надала, з питанням щодо можливості забрати дітей до служби більше не зверталася. З 10.08.2015 і по теперішній час малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради. За час перебування дітей у державному закладі мати їх долею не цікавилася, повернути синів на виховання в сім'ю не намагалася, що підтверджено довідкою, наданою директором Центру. Також позивач зазначає, що 21 квітня 2009 року [PERSON] народила дівчинку, яку покинула у відділенні для новонароджених пологового будинку комунального лікувального закладу «Центральна міська лікарня» м. Дружківка, що підтверджено актом про дитину, покинуту в пологовому будинку від 27.04.2009. На теперішній час дитина усиновлена. З метою усунення складних життєвих обставин, у яких опинилася сімя, [PERSON] було надано всебічну допомогу у вирішенні житлового питання (надано кімнату у будинку тимчасового проживання), оформленні дітей до навчальних закладів, оформленні документів, необхідних для отримання державної допомоги. Вона неодноразово отримувала гуманітарну допомогу від центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Однак через несплату комунальних послуг сім'я втратила кімнату у будинку тимчасового проживання, документи, необхідні для отримання державної допомоги [PERSON] не переоформила. Вона не докладає ніяких зусиль для усунення складних життєвих обставин, у яких вона опинилася, і відмовляється від співпраці та допомоги служби у справах дітей та центру соціальних служб, що унеможливлює роботу з нею. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 19.09.2015 року. Заслухавши начальника служби у справах дітей [PERSON] та ознайомившись із матеріалами справи, комісією прийняте рішення рекомендувати органу опіки та піклування Дружківської міської ради підготувати та надати до суду позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Орган опіки та піклування просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], а також стягнути з неї аліменти на утримання дітей у розмірі1/6 частини її доходу на кожну дитину. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Пояснила, що [PERSON] з 2011 року перебуває на профілактичному обліку у службі у справі дітей. У червні 2014 року орган опіки та піклування Дружківської міської ради звертався до Дружківського міського суду Донецької області з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Однак, рішенням суду від 16.09.2014 року у позові було відмовлено, на орган опіки та піклування було покладено контроль за виконанням [PERSON] батьківських обовязків. З того часу нічого не змінилося, відповідачка продовжує вживати алкогольні напої, як і раніше ніде не працює, стабільного прибутку та коштів на утримання дітей не має, змінює чоловіків, що призводить до постійних сварок. Через несплату комунальних послуг родина втратила кімнату у будинку тимчасового проживання. Після чого родину було виявлено за адресою: м. Дружківка, вул. Польова, буд. 18. За вказаною адресою умови проживання виявилися незадовільними, біля будинку звалища сміття, будинок не опалюється, відсутнє електропостачання, у кімнатах зламані меблі. У серпні 2015 року родина була відвідана спеціалістами служби у справах дітей та центру соціальних служб. О 12 годині діти були закриті у будинку, відповідачки не було, її місце знаходження діти не повідомили. Ввечері того ж дня діти були виявлені біля будинку без догляду дорослих. На теперішній час діти перебувають у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради. Представник позивача просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх синів [PERSON] та [PERSON], а також стягнути з неї аліменти на утримання дітей у розмірі 1/6 частини її доходу на кожну дитину. Прокурор Ленченко О.О. також вважає, що є підстави для позбавлення батьківських прав відповідачки, і в інтересах дітей просить позов органу опіки та піклування задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Судові повістки були направлені їй на всі відомі суду адреси, але які повернулися до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання». З наведеного вбачається, що не зважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідач не отримала. Відсутність відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення особи про день та час розгляду справи по суті. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, отримавши згоду представника позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши докази по справі, встановив такі обставини справи. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав це міра сімейно-правової відповідальності за порушення одним із батьків прав своєї дитини, нехтування її інтересами. Про винятковість позбавлення батьківських прав говорить вичерпний перелік його підстав (ст. 164 СК України). Судом встановлено, що актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоровя про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 07 серпня 2015 року підтверджено, що 07 серпня 2015 року о 20 годині 00 хвилин до соматичного відділення КЛПУ «Дружківська міська лікарня № 2» були доставлені [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], оскільки знаходилися біля будинку № 18 по вул. Польовій без догляду батьків (а.с. 17). Відповідно до актів прийому дитини до притулку від 10 серпня 2015 року діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], були влаштовані до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради 10 серпня 2015 року о 12 годині 20 хвилин (а.с. 21-22). Відповідно до довідок в.о. директора Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради, [PERSON] та [PERSON] були влаштовані до центру 10 серпня 2015 року. Станом на 29 вересня 2015 року мати [PERSON] життям та долею дітей не цікавилася, повернути їх на виховання до своєї родини не намагалася (а.с. 23-24). Відповідно до інформації директора Дружківського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді (ЦСССДМ), [PERSON] перебуває на обліку у центрі з 2012 року, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Незважаючи на всі спроби соціальних працівників змінити ситуацію в родині на краще (оздоровлення старшої дитини в санаторії, оформлення [PERSON] до шкільного навчального закладу, сприяння у вирішенні житлового питання, оформлення документів, необхідних для отримання державної допомоги, неодноразова гуманітарна допомога у вигляді речей, взуття, продуктів харчування, залучення до культурологічних заходів тощо) [PERSON] не створила належних умов для утримання та виховання дітей, продовжує залишати їх голодними, без догляду дорослих на тривалий час, змінювати ситуацію не бажає, нехтує рекомендаціями соціальних працівників, постійно змінює місце мешкання (а.с.13). Відповідно до інформації директора навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступені дитячий садок №10» [PERSON] мати [PERSON] не займалася вихованням хлопчика, не відвідувала школу, не цікавилася його шкільним життям, часто не знаходилася вдома, що підтверджено актами про відвідування родини (а.с.14). У акті обстеження житлово-побутових умов сімї [PERSON] за адресою: м. Дружківка, вул. Польова, 18 від 07 серпня 2015 року відображено, що санітарний та технічний стан житла незадовільний, будинок без зручностей, газо- та електропостачання відсутні, у кімнатах безлад, у коридорі купа сміття. Біля будинку напівзруйновані господарські будівлі, у дворі повно різного мотлоху, усюди зарості амброзії. Діти [PERSON] роман та [PERSON] були закриті у будинку одні, куди пішла мати, не знали. Спілкування з дітьми відбувалося через вікно, хлопчики розповіли, що їжі вдома немає, крім вареної кукурудзи вони нічого не їли. Органом опіки та піклування Дружківської міської ради складено висновок від 06 листопада 2015 року №16-2148-01 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.55). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює спеціалістом ЦСССДМ. 07 серпня 2015 року вона брала участь у рейді зі спеціалістами служби у справах дітей. У будинку № 18 по вул. Польовій у м. Дружківки були виявлені двоє хлопчиків, які були закриті у домі. Вони були голодні, брудні, голі, їли варену кукурудзу. Дорослих з ними не було. Вечері того ж дня цей будинок знов був відвіданий спеціалістами, діти перебували надворі, дорослих вдома не було. У бурянах поруч з будинком на землі лежав брудний матрац та подушка, на яких діти інколи ночували. Мати цих дітей [PERSON] не намагається створити нормальні життєві умови для дітей, не проявляє материнської турботи щодо них, періодично бє їх. На даний час вона обізнана, де знаходяться її діти, але ніякої зацікавленості у поверненні дітей не проявляє і робити цього не бажає. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що спеціалістом ЦСССДМ. [PERSON] перебуває на обліку у центрі з 2012 року. На теперішній час вона має судимість, звільнена від відбування покарання умовно-достроково і знаходиться на обліку у кримінально-виконавчій інспекції. На реєстрацію туди вона зявляється, але не завжди в тверезому стані. Спеціалістами центру надавалася допомога [PERSON] у вирішенні житлових проблем, у влаштуванні сина до дошкільного закладу, надавалася гуманітарна допомога, але вона не проявляє ніякого бажання у налагодженні свого життя. З лютого 2013 року вона зовсім не йде на контакт. Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд встановив, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 16 вересня 2014 року № 229/2063/14-ц [PERSON] попереджалася про необхідність зміни ставлення до виховання синів, але вона за цей час на шлях виправлення не стала, відповідних висновків для себе не зробила, своєї поведінки відносно своїх дітей не змінила, тому суд вважає, що є всі законні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Суд вважає, що у своїй сукупності досліджені докази свідчать про те, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню і утриманню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Суд встановив, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 16 вересня 2014 року № 229/2063/14-ц з [PERSON] стягненні аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини її доходу щомісячно, тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі1218,00 грн.

Outcome: partial