Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

06 червня 2019р. позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», [PERSON] , треті особи, що не заявлять самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] , Приватний нотаріус Татаринцева Євгенія Анатоліївна, Приватний нотаріус Коптєлова Оксана Ростиславівна, [PERSON] про визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення права приватної власності, шляхом віндикаційної вимоги про витребування житлової нерухомості, в якому, з урахуванням змін та доповнення від 07 листопада 2019р., просила визнати недійсним договір № 0555 від 24 листопада 2015 року купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Татаринцевою Є.А.; відновити становище, яке існувало до порушення права позивача на приватну власність житлової нерухомості шляхом віндикації нерухомості за положеннями ст. 387 або 388 ЦК України із поверненням у користування позивача однокімнатної квартири, відновити право власності позивача на квартиру за адресою [ADDRESS] на підставі реєстраційного посвідчення Київського міського БТІ № 136/2554 від 29 березня 1999 року шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо права власності позивача та скасування записів у Держреєстрі про право власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає що, позивачеві на праві власності належить однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №0880-А/444 від 19 березня 1999р. та реєстраційного посвідчення Київського міського БТІ №136/2554. Без згоди позивача було здійснено продаж вищевказаної належної їй квартири [PERSON] на підставі Договору № 0555 від 24 листопада 2015 р., який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Татаринцевою Є.А., а в подальшому згідно Договору № 0398 від 24.03.2017 р. квартира була продана [PERSON] , а далі-згідно Договору № 1010 від 04.08.2017 р. продана [PERSON] . Позивач вважає, що при розгляді спору підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Дія мораторію триває з 07 червня 2014р. по дату звернення позивача з заявою до суду, він діяв на час укладання Договору № 002 від 02 вересня 2015р. про відступлення права вимоги за кредитним Договором №27/10-3991 від 04 липня 2005р., на час продажу спірної квартири за Договором №0555 від 24 листопада 2015р. купівлі-продажу квартири. Наслідком застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» є тимчасове нікчемність (не набрання чинності з моменту підписання) договору № 002 від 02 вересня 2015р. про відступлення права вимоги за кредитним договором. Також у якості підстав для задоволення позовних вимог позивач наголошує на: відсутність безспірно визначеної грошової вимоги по основному зобов`язанню іпотеки по кредитному договору на момент укладання договору №0555 від 24 листопада 2015р. щодо примусового, без згоди, позивача позасудового відчуження спірною нерухомості; відсутність виконавчих написів нотаріуса стосовно стягнення грошових сум та витребування іпотечного майна перед посвідченням приватним нотаріусом Татаринцевою Є.А. Договору №0555 від 24 листопада 2015р. купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] ; сплив трирічної загальною цивільної позовної давності та сплив три річної давності виконавчого напису нотаріуса, що унеможливлює примусове без згоди власника відчуження житлової нерухомості; відсутність кредитної заборгованості по основному зобов`язанню іпотечного договору, що унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки при відсутності боргу за положенням частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку»; порушення вимог статей 35 та 38 Закону України «Про іпотеку». Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 р. відкрито провадження в указаній цивільній справі для розгляду за правилами загального позовного провадження. 16 липня 2020р. до Святошинського районного суду міста Києва надійшла заява про застосування строків позовної давності від представника відповідача ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», в якій зазначено, що спірний договір було укладено 24 листопада 2015р., а позивач зазначає, що про факт укладення вказаного договору вона дізналася 7 червня 2016р. після отримання інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У квітні 2015р. позичальником за кредитним договором було отримано вимогу про виконання договірних зобов`язань з відповідним застереженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання грошових зобов`язань. 3-я особа є сином позивачки і відповідно з квітня 2015р. знаючи про невиконання зобов`язань за кредитним договором позивач знала про звернення стягнення на предмет іпотеки. 24 березня 2015р. на адресу позивача було надіслано повторно вимогу про повернення боргу за кредитним договором з застереженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимоги позивачка відмовилась отримувати, що підтверджується відповідною довідкою ПАТ Укрпошта. Як слід, починаючи з квітня 2015р. позивач знала про посягання на її права та звернення стягнення на предмет іпотеки, а 24 листопада 2015р. могла дізнатися про сам факт укладання спірного договору, в той же час з позовною заявою до суду позивач звернулась лише 5 червня 2019р., тобто через 3 роки та 6 місяців після порушення, як вважає позивач її прав, та після спливу позовної давності. В зв`язку з чим відповідач просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 191-192, т4). 06 жовтня 2020р. позивач надав суду заперечення проти заяви відповідача 1 про застосування позовної давності, в якому вважає заяву безпідставною та необґрунтованою та просить суд відмовити у її задоволені за відсутності підстав доведених письмовими доказами. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та просила його задовольнити, з підстав наведених у ньому, з урахуванням змін. У судовому засіданні за клопотанням представника позивача, був допитаний свідок [PERSON] , який пояснив суду, що з 2012 року не займається оціночною діяльністю та не реєструвався в ФДМУ. В 2015 році він передав [PERSON] свій кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, виключно для реєстрації СОД. Свідок не має ніякого відношення до роботи ТОВ «ЧіріковКонсалт». Представник відповідача ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи, наведені у відзивах, що міститься у матеріалах справи. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні Інші учасники в судове засідання не з`явилися, були повідомленні належним чином, причини не явки суду не відомі. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін та їх представників, пояснення свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, що 19 березня 1999р. позивачка згідно договору купівлі-продажу набула у власність квартиру що розташована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.29-30, т.1). Право власності на вказано квартиру згідно реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації зареєстровано за позивачкою 29 березня 1999р. (а.с. 28, т.1). 04 липня 2005р. між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 27/10-3991, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 68 389 доларів США, а позичальник зобов`язався сплачувати за користування кредитом проценти із розрахунку 13 відсотків процентів річних, комісійну винагороду та повернути кредит в терміни та на умовах встановлених вказаним договором. Цільове призначення кредитних коштів інвестування у житлове будівництво згідно інвестиційного контракту та придбання трьох кімнатної квартири загальною площею (а.с.87-92, т.1). Згідно додаткової угоди № 7 до вказаного кредитного договору було збільшено кредитну лінію до 110000 доларів США.(а.с.101, т.1), кінцевий термін повернення кредиту погоджений сторонами у додатковій угоді № 8 від 15 листопада 2012р. та визначений на 3 липня 2015р.(а.с. 103, т.1). 27 липня 2005р. між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» та позивачкою було укладено іпотечний договір № 027/ДЗ4531, договір нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. та зареєстровано в реєстрі №5715 (а.с. 110-111, т.1). Згідно п.1 вказаного договору іпотекодавець зобов`язується відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №27/10- 39910 від 4 липня 2005р., згідно пункту 1.2 в іпотеку передається квартира за адресою [ADDRESS] . Пунктом 4.4 передбачено, що за рішенням іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватися шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору та статей 36-38 Закону України «Про іпотеку». Позасудове врегулювання може відбуватися одним з наступних шляхів: …. 4.4.2. Використанням іпотекодержателем права наданого цим пунктом договору від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», продаж відбувається за ціною, що дорівнює або перевищує 3/4 четвертої вартості предмету іпотеки, що зазначена в даному договорі, але не більше розміру заборгованості боржника та/або іпотекодавця, яка підлягає задоволенню за рахунок предмета іпотеки станом на дату продажу. Договір купівлі-продажу, укладений відповідно до умов цього пункту договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. 02 вересня 2015р. між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» було укладено договір № 002 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором номер № 27/10-3991 від 04.07.2005р. (а.с. 114-118, т.1), за умовами якого управитель ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» у відповідності до вимог статті 512 Цивільного кодексу України передає права кредитора шляхом відступлення права вимоги, а новий кредитор ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» приймає всі права вимоги і стає новим кредитором за кредитним договором № 27/10-3991 від 04.07.2005р. Відповідно до п.1.1.1 вказаного договору одночасно з відступлення права вимоги за кредитним договором управитель відступає, а новий кредитор набуває усі права сторони договору та стає кредиторам (заставодержателяем, іпотекодержателем) за всіма договорами, що забезпечують виконання зобов`язань позичальника по кредитному договору, в тому числі але не виключно: … іпотечний договір №027/ДЗ4531, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П., зареєстрований в реєстрі під № 5715 (а.с. 115, т.1). 24 листопада 2015р. між ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно пункту 2 вказаного договору відчужувану квартира належить [PERSON] . Вказаний договір посвідчений Татаринцевою Є.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №555 (а.с.80-81, т.1). 24 березня 2017р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений Коптєловою О.Р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №398 (а.с.82-84, т.1). 04 серпня 2017р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений Коптєловою О.Р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1010 (а.с.85-86, т.1). Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 березня 2016 р. по справі №759/5965/15-ц вирішено стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» заборгованість по кредиту в розмірі1 190 461,66 грн., заборгованість по простроченим відсоткам в розмірі 122 286,32 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 74 127,36 грн., судові витрати 3 654 грн., а всього підлягає стягненню 1 390 529, 34 грн. (а.с. 50-54, т.1). Ухвалою Апеляційного суду міста Києва вказане рішення було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 55-69, т.1, а.с. 49 т.1). Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.07.2018 р. в ЄРДР внесено запис від 17.09.2016 р. номер кримінального провадження 12016100080009201 за ст.190 ч. 1 КК України, в фабулі вказано, що в період з 2015-го по 16 серпня 2016р. невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи майном, яке належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.31, т.1). Станом на дату розгляду справи судом сторони у справі не надали відомостей про постановлення вироку у вказаному кримінальному провадженні. Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 11 серпня 2017р. прийнято рішення про накладення арешту на час досудового розслідування та судового розгляду на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 33-37, т.1) 22 травня 2019р. у справі № 910/13326/18 Господарським судом міста Києва постановлення рішення за позовом національного банку України до ТОВ «Агенція комплексного захисту Дельта М», ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, згідно якого вирішено визнати недійсним договір № 002 від 2 вересня 2015р. про відступлення права вимоги цесії, укладений між ТОВ «Агенція комплексного захисту Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» за кредитним договором №27/10-3991 від 04.07.2005р. (а.с. 73-94, т.3). 01 листопада 2021р. на адресу суду надійшли копії документів договору купівлі-продажу квартири за реєстровим номером 555 від 24 листопада 2015р. з додатками від приватного нотаріуса Татаринцевої Є.А. (а.с.80-169, т. 5). До суду спрямовані: копія договору купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2015р., який зареєстровано в реєстрі за номером 555; копія заяви [PERSON] від 24 листопада 2015р.; копія договору №002 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором номер № 27/10-3991 від 04.07.2005р.; копія квитанції; копія іпотечного договору № 027/ДЗ4531 від 27 липня 2015р. зі змінами; копія кредитного договору від 4 липня 2005р.; копія договору про передавання в управління непроданих активів від 20 листопада 2013р.; копія договору від 15 вересня 2015 р. про відступлення прав за іпотечним договором посвідченим 27 липня 2005р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. за реєстровим № 5 7 15; копія повідомлення ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» на адресу [PERSON] про відступлення прав за іпотечним договором від 18 вересня 2015р.; копія конверту від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татаринцевої Є.А., штрих-код 0101505571364, дата штемпеля 02.10.2015р. з відміткою про повернення за закінченням встановленого строку зберігання; копія повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я [PERSON] на поштову адресу: [ADDRESS] , штрих-код 0101505571364; копія опису вкладення у цінний лист, дата штемпеля 02.10.2015р.; копія вимоги про повернення боргу за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, зареєстровано в реєстрі № 472; копія вимоги про повернення боргу за кредитним договором від ТОВ «Колекторська компанія Гарант» від 24.09.2015, нотаріально посвідчена та зареєстрована в реєстрі за № 471; копія договору №002 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором номер №27/10-3991 від 04.07.2005р., копія виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців щодо ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М»; копія реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації на квартиру за адресою: [ADDRESS] .; копія договору купівлі-продажу між позивачкою та [PERSON] щодо квартири за адресою: [ADDRESS] .; копія технічного паспорту на квартиру; копія довідки з місця проживання сім`ї та прописки; копія висновку про ринкову вартість квартири за адресою: [ADDRESS] ; копія сертифікату суб`єкта оціночної діяльності, копія свідоцтва про реєстрацію у державному реєстрі оцінювачів, копія кваліфікаційного свідоцтва оцінювача, копія посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача; копії інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна; копія статуту ТОВ «Колекторська компанія Гарант»; копія виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців щодо ТОВ «Колекторська компанія Гарант»; копія витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, копія протоколу № 1 загальних зборів учасників ТОВ «Колекторська компанія Гарант», копія наказу ТОВ «Колекторська компанія Гарант»; Копія паспорту [PERSON] ; копія довіреності, копія інформаційної довідки з єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, копія скороченого витягу з єдиного реєстру довіреностей; копія паспорту [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть; копія витягу з її державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави; копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями215,216 ЦК України. Правила встановлені цими нормами, повинні застосовуватися судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, пятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 Постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суди повинні встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» визначено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. За правилами частини третьої вказаної статті - правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1ст.38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає правоіпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Пунктом 37 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» надано розяснення, що невиконання вимог частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина 3 статті 33 цього Закону). Згідно з п. 2.7. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Для посвідчення такого договору іпотекодержатель зобовязаний за тридцять днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти такий договір. Іпотекодержатель має документально підтвердити нотаріусу, що він повідомив осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що вищевказані приписи законодавства були виконані. Згідно п 2.11. Глави 2 «Посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» «Порядку вчинення нотаріальних дії нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус має право посвідчити договір купівлі-продажу предмета іпотеки іншій особі за наявності відомостей про те, що інші особи, які мають зареєстровані в установленому законодавством порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відмовились одержати надіслані на їх адресу повідомлення про намір продати предмет іпотеки. Про цю обставину повинна свідчити зроблена на зворотньому повідомленні відмітка органу зв`язку. Не є підставою для задоволення позовних вимог і положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки вимоги вказаного Закону розповсюджуються на примусову реалізацію майна, а стягнення на предмет іпотеки було звернуто у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні Іпотечного договору. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність відповідних правових підстав для задоволення позовних вимог З підстав, передбачених ст.141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed