Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

06 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Куйбишевської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 30 червня 2013 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на земельну ділянку площею 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території смт Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області. За життя [PERSON] заповіту не складав. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії через неможливість надання витягу з Державного земельного кадастру. У звязку з викладеними обставинами [PERSON] позбавлений можливості захистити свої майнові права в інший спосіб, крім звернення до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він від позову не відмовляється, підтримує заявлені вимоги та прохає їх задовольнити по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.22). Представник Куйбишевської селищної ради, як відповідача у справі, письмово повідомив судові про те, що відповідач позов визнає, зазначені у ньому обставини ним не оспорюються (а.с.24). У попереднє судове засідання сторони, треті особи та їх представники не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Зазначені особи, за виключенням третьої особи Управління Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.21-30).\~ Виходячи з наведеного, а також положень стст.130,158,169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер 30 червня 2013 року, після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 0,35 га, яка розташована на території смт Куйбишеве Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області, має цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства та належала спадкодавцеві на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП-000009 №1322, виданого 13 січня 1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №460 (а.с.7,12). За правилами стст.1216-1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя на випадок своєї смерті заповіту не складав (а.с.17). Позивач [PERSON] є сином [PERSON], а відповідно спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, та у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.4,8,10). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок),видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Постановою державного нотаріуса Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області від 03 липня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку. Нотаріусом було розяснено, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку можлива лише у разі надання витягу з Державного земельного кадастру (а.с.15). Управлінням Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області на заяву [PERSON] не було надано витягу з Державного земельного кадастру на спірну земельну ділянку через відсутність відкритої Поземельної книги (а.с.14). Разом з цим, порядок ведення Державного земельного кадастру, яким також передбачено порядок ведення Поземельної книги, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року, а право власності на спірну земельну ділянку у спадкодавця [PERSON] виникло раніше, у 1995 році. За таких обставин, відсутність витягу з Державного земельного кадастру не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачами не порушувалось.

Outcome: approved