Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

05.04.2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 01.06.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис №373, посилаючись на те, що від шлюбу у сторін народилося двоє дітей, однак, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини, не має спільних інтересів, шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, а тому примирення подружжя неможливе, у зв`язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. Також позивачка просить стягнути з [PERSON] на користь неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі 2500 гривень, але не менш ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] та аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 2500 гривень, але не менш ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було розподілено судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 08.04.2019 року провадження по справі було відкрито, справа була призначена до розгляду, учасники процесу надавали пояснення та клопотання, зокрема за заявою відповідача [PERSON] про надання строку на примирення з мотивів знаходження в шлюбі протягом 17 років, народженням та виховання двох синів, почуттям любові та наміром збереженням сім`ї, судом було надано строк на примирення терміном три місяці до 01.10.2018 року. Позивач [PERSON] до судового засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснила, що судом було надано час на примирення, однак відновлення сімейних стосунків не відбулось та наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] до судового засідання з`явився, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на кожну дитину у розмірі 2500 грн. щомісячно. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON]/ 01.06.2002 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис № 373, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.8/. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження від 24.09.2002 року серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження від 11.12.2007 року серія [NUMBER] , батьками в яких вказані сторони по справі /а.с.10,11/. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з`ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, було надано строк на примирення з метою збереження сім`ї. Судом встановлено, що сімейні стосунки між подружжя були припинені у серпні 2019 року, з цього часу сторони проживають за різними адресами, спільного господарства не ведуть, спору щодо поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють, спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей не існує, діти проживають разом з матір`ю, після надання строку на збереження сім`ї примирення між сторонами не відбулось, позивачка наполягає на розірванні шлюбу та стягнення аліментів, відповідач не заперечує проти його розірвання та згоден надавати матеріальну допомогу дітям у розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно. Суд, заслухавши пояснення подружжя приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, втрачено почуття любові та поваги, збереження сім`ї неможливо та шлюб носить формальний характер. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача відносно розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, у позові міститься вимога - про стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що ця вимога підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Законодавством України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1ст.141 СК України). Відповідно до ст.ст.180, 181ч.3, 183ч.1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення, частка заробітку (доходу) матері, батька, що стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно довідки з місця проживання № 513 від 04.04.2019 року діти [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані з 08.02.2010 року разом з матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] /а.с.9/. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, відповідач [PERSON] , будучи батьком двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зобов`язаний брати участь в їх вихованні та утриманні до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує встановленийст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Тому розмір аліментів на дитину має узгоджуватись з вказаними сумами. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 05.04.2019 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менш ніж 50% розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому стягнення аліментів слід рахувати з 05.04.2019 року. При цьому суд зазначає, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача таїх неповнолітніх дітей. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 гривень, оскільки саме у такому розмірі він був встановлений на момент подання вищевказаного позову до суду.

Outcome: approved