Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

05.08.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 01 березня 2013 року Оболонським районним управлінням юстиції у м. Києві, відділ РАЦС, актовий запис № 217; - після розірвання шлюбу повернути їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». 06.08.2014 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги уточнила, та просить суд місцем проживання неповнолітньої дити визначити її місцем проживання. На запитання суду позивачка [PERSON] примиритися категорично не бажає, не бажає стягувати з відповідача понесені нею судові витрати. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], яка уточнила позов, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно, позивачка не заперечує проти винесення заочного рішення, відповідач повідомлявся належним чином про день, час та місце слухання справи. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні та застосування до них норм матеріального та морального права. Позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб 01 березня 2013 року з відповідачем по справі, - [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], яке видане 01 березня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, з якого видно, що [PERSON], [INFO], уродженець м. Київ, громадянин України та [PERSON], [INFO], уродженка місто Кагарлик Київської області, громадянка України, зареєстрували шлюб 01 березня 2013 року, про що 01 березня 2013 року складено відповідний актовий запис за № 217. Прізвище після одруження: Чоловіка - [PERSON]. Дружини - [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO].. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 06 серпня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, з якого видно, що [PERSON] народився [INFO] рокув місті Кагарлик Київської області, про що 06 серпня 2013 року складено відповідний актовий запис за № 105. В графі «батько» зазначений відповідач, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка - [PERSON]. Станом на даний час неповнолітня дитина, - [PERSON] проживає спільно з матір»ю, позивачкою по справі, - [PERSON]. Як встановлено судом в судовому засіданні з пояснень сторін, спільне життя у сторін не склалося, через протирічивість поглядів на життя, несумісність характерів. Часті сварки в сім'ї призвели до того, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам сторін по справі, та інтересам малолітньої дитини. В процесі спільного проживання сторони стали байдужими один до одного, утратили почуття любові, що є обтяжливим для них обох. Сторони подружніх стосунків не підтримують більше року, спільного господарства та сімейного бюджету не мають, проживають окремо в різних населених пунктах. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді, примирення між сторонами, не зважаючи на зусилля суду, неможливе. Спору у сторін що до місця проживання дитини немає, за спільною згодою сторін вона залишиться проживати з позивачкою, - [PERSON]. Норми матеріального права, застосовані судом при вирішенні спору. Згідно ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.. Суд у відповідності до ч. 2 статті 112 Сімейного Кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На даний час дитина постійно проживає з позивачкою, у якої кращі умови для проживання дитини. У зв'язку з чим, суд вважає, визначення місця проживання дитини з матір'ю не буде суперечити інтересам дитини. Судові витрати. Що стосується судових витрат, то суд на підставі ст. 88 ЦПК України приходить до висновку щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] коштів в сумі 243 грн. 60 коп. судових витрат, сплачених позивачкою при поданні позовної заяви. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved