Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

05.08.2015 позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом , яким просив визнати за ним майнові права на об'єкт будівництва - житловий комплекс за будівельною адресою: [ADDRESS], в частині однокімнатної квартири, розташованої на 12-му поверсі загальною площею 54,01 кв.м., жилою площею 21,02 кв.м., та яка має будівельний номер 311 з підстав, передбачених ст. ст. 5,7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» та ст.ст. 177,190,321,331,512, 876 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених в позовні заяві. Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, причин неявки не повідомили, заяв та клопотань про розгляд справи без їх участі суду не надали, про день, час та місце слухання справи були повідомлені в установленному законом порядку. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Суд заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.06.2003 між ТОВ «Градострой» та ДП ПКДЗ «Буревісник» було украдено договір № 93/400/40-27 про будівництво житлового будинку та Додаткові угоди до цього договору, відповідно до яких ДП ПКДЗ «Буревісник» надав територію для капітального будівництва та доручив ТОВ «Градострой» організувати і профінансувати будівництво, в тому числі шляхом залучння коштів фізичних та юридичних осіб. Для залученни цих коштів ТОВ «Градострой» здійснив емісію цінних паперів (облігацій), розмістив відкритий проспет цієї емісії та розпочав реалізацію пакетів цих облігацій. Згідно проспекту емісії, дані облігації повинні погашатись не коштами, а об`єктами нерухомості, що мали бути збудовані у будинку. 11.08.2005 за договором № К-195 купівлі-продажу облігацій ТОВ «Градострой» (а.с.5), укладений між позивачем та Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку», ТОВ «Градострой» позивач придбала повний пакет облігацій в кількості 5401 шт. з номінальною вартістю однієї облігації 70,00 грн., загальна договірна курсова вартість яких, на момент укладання договору склала 264649,00 грн. Оплата повного пакету облігацій за цим договором надає покупцю майнове право на отримання в порядку, передбаченому договором, на придбання (шляхом обміну на облігації) об`єкту квартири, а саме однокімнатної квартири, розташованої на 12-му поверсі загальною площею 54,01 кв.м., жилою площею 21,02 кв.м., та яка має будівельний [ADDRESS]. Як зазначає позивач, строк закінчення будівництва вказаного об`єкту - I квартал 2008 року, проте на сьогоднішній день об`єкт не добудований та не зданий в експлуатацію, в зв`язку з чим зобов`язання за договором не виконані. Разом з тим, операції переказу цінних паперів з рахунків позивача на рахунки емітента ТОВ «Градострой» завершені не були, оскільки відповідач не надав відповідних розпоряджень на зарахування цінних паперів на свій рахунок. Відповідно п. 2.2 договору № 13-10/15-ПР про участь у будівництві та передачі функцій замовника від 01.12.2014 між ТОВ «Градострой» та ТОВ «ІНТЕР-ПРЕМІАЛ» (а.с.15-22) ТОВ «ІНТЕР-ПРЕМІАЛ» передав ТОВ «Градострой» усі функції замовника будівництва об`єкту та відповідно п. 2.5 цього договору ТОВ «Градострой» несе зобов`язання перед інвесторами. Посилаючись на що ТОВ «ІНТЕР-ПРЕМІАЛ» розпочало повторно продавати квартири, які були предметом договорів вже укладених ТОВ «Градострой», позивач зазначає що може втратити свої кошти і квартиру через подвійні продажі, що ставить під загрозу його майнові права, як інвестора. Враховуючи викладені обставини позивач просить визнати за ним майнові права на об'єкт будівництва - житловий комплекс за будівельною адресою: [ADDRESS], в частині однокімнатної квартири, розташованої на 12-му поверсі загальною площею 54,01 кв.м., жилою площею 21,02 кв.м., та яка має будівельний номер 311. Відповідно до положень ст. 190 ЦК України - майном, як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до положень ст. 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 321,331 ЦК України, що регулюють порядок набуття права власності. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, на час укладення сторонами договорів про резервування квартири, та купівлю-продаж облігацій, правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися законами України від 19 червня 2003 року № 978-IV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та від 18 вересня 1991 року № 1560-XII «Про інвестиційну діяльність» (далі - Закони). Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою ст. 331 ЦК України не передбачено. Вказаними Законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації. Відповідні висновки викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 р. у справі № 6-23877ск15 та постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 р. у справі № 6-1732цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Із доказів, наданих позивачем на обґрунтування позовних вимог вбачається, що позивач свої зобов'язання за договором від 11.08.2005 купівлі-продажу облігацій ТОВ «Градострой» (а.с.5), укладений між позивачем та Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку», ТОВ «Градострой» виконав в повному обсязі, придбавши повний пакет облігацій, закріпивши за собою квартиру, яку відповідно до умов договору № 93/400/40-27 від 25.06.2003, ТОВ «Градострой» повинно було збудувати. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об'єктом інвестування є квартира або приміщення в об'єкті будівництва, яка після завершення будівництва стає окремим майном. Таким чином, позивач фактично набув майнове право на об'єкт будівництва, тобто можливість в майбутньому у передбачений законом спосіб отримати право власності на однокімнатну квартиру, розташовану на 12-му поверсі загальною площею 54,01 кв.м., жилою площею 21,02 кв.м., та яка має будівельний [ADDRESS] Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Твердження позивача та його представника про те, що майнові права позивача на вищезазначену квартиру ким-небудь порушуються, не підтверджені належними та допустимими доказами, до яких не може бути віднесений договір купівлі-продажу майнових прав від 01.03.2015, укладений між ТОВ «ІНТЕР-ПРЕМІАЛ» та [PERSON] за п.2.2 умов якого майнові права, на які передаються за даним договором, є об'єкти нерухомості, розташовані в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] мають наступні характеристики: об'єкт квартири 184, кількість кімнат-1, загальна площа 53,05, поверх 21, секція 2., оскільки даний письмовий доказ не містить інформації щодо предмету доказування по заявленим позовним вимогам відповідно до ст. 58 ЦПК України. Посилання позивача на невиконання визначених в договорі обов'язків щодо закінчення будівництва у встановлений строк не може бути підставою для визнання права власності на квартиру із вищезазначених причин, оскільки порушення строків закінчення будівництва є фактично порушенням умов договору, та регулюється, зокрема ч.5 ст.7, ст. 20 ЗУ «Про інвестиційну діяльність», ст.ст. 509, 525, 526 ЦК України, за якими інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій. При недодержанні договірних зобов'язань суб'єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки позивач виконав свої грошові зобов'язання за договором, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва та для набуття майнових прав на цей об'єкт, та не довів належними та допустимими доказами, що ці права є порушеними. А тому суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed