Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

05.07.2021 року до Славутицького міського суду звернувся з позовними вимогами [PERSON] , просить стягнути на свою користь з Приватного Акціонерного Товариства «Укренергомонтаж»: - заборгованість з грошових сум, належних йому до виплати на день звільнення з роботи 18 лютого 2020 року (заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки) у сумі 32 422 гривні 65 копійок; - компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 3 728 гривень 63 копійки; - судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 1 000 гривень. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06 травня 2016 року був прийнятий на роботу в Приватне Акціонерне Товариство «Укренергомонтаж» (надалі - ПрАТ «Укренергомонтаж») на посаду геодезіста. Дані обставини підтверджуються записами у його трудовій книжці. Місце роботи знаходилося в зоні відчуження Чорнобильської АЕС, а головний офіс і, відповідно, всі служби, в тому числі відділ кадрів та бухгалтерія, у м. Києві. На цій посаді пропрацював по 18 лютого 2020 року і був звільнений з неї згідно наказу № 49-К від 18 лютого 2020 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, відповідач не провів розрахунок при звільнені позивача. З цього приводу він звертався до відповідальних осіб ПрАТ «Укренергомонтаж», але останні йому весь час відмовляли, посилаючись на відсутність коштів. По цей час так і не отримав належні йому при звільненні суми, в т. ч. заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку. Таким чином, відповідач станом на 18.06.2021 року затримав йому виплату вищевказаних сум на 1 рік та 4 місяці. Так як відповідач відмовляється добровільно виплатити йому всі належні при звільненні кошти, він змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 07.07.2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та визначено розглядати справу відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Вирішено провести перше судове засідання не пізніше тридцяти днів з дня відкриття в приміщенні Славутицького міського суду. Відповідачам надіслано копію позовної заяви з додатками. Роз`яснено сторонам, що відповідно до вимог ч.7 ст.279 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має право подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Відповідачами отримано ухвалу про відкриття провадження та позов із додатками. 03.08.2021 року до Славутицького міського суду від представника позивача, надійшла заява про залишення позовної заяви без руху, оскільки вважають, що позивач зобов`язаний сплатити судовий збір. Крім того 03.08.2021 року від представника відповідача до суду направлено заяву про долучення доказів до матеріалів справи. Відзиву на позовну заяву відповідпачами до суду не направлено. Від позивача 09.08.2021 року надійшло заперечення на заяву про залишення позовної заяви без руху, вважав, що він як позивач у справах про стягнення заробітної плати звільняється від сплати судового збору. При цьому у даній заяві позивач просить суд розглянути справу за поданими сторонами письмовими доказами, з урахуванням поданих відповідачем розрахункових відмостей за січень - лютий 2021 року, згідно з якими залишок заборгованості з виплати заробітної плати, в тому числі розрахункових при звільненні складає 33 333 гривні 09 копійок (5 783.86 гр.- залишок за січень 2020р. + 27 549.23 грн. - залишок за лютий 2020р.). Судом розглянуто заяву представника про залишення позову без руху, та ухвалою суду від 18.08.2021 року відмовлено в задоволенні. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України і ч.13 ст.7 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. З матеріалів справи судом встановлено, що Згідно наказу № 251-к від 05 травня 2016 року [PERSON] з 06 травня 2016 року був прийнятий на роботу, в Приватне Акціонерне Товариство «Укренергомонтаж» на посаду геодезіста. Дані обставини підтверджуються записами у його трудовій книжці серії [NUMBER] . Місце роботи знаходилося в зоні відчуження Чорнобильської АЕС, в наказі про прийняття на роботу зазначено, що на період виконання робіт по Контракту № SIP 10-1-001 від 22.12.2014р. «Реконструкція головного корпусу ІІ черги ЧАЕС (енергоблоки 3.4) з підвищення герметизації будівельних конструкцій, що виконують функції огороджую чого контуру НБК». Відповідно до наказу наказу № 49-К від 18 лютого 2020 року [PERSON] звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. В даному наказі відповідачем зазначено лише дата та підстави його звільнення, стосовно ж розрахунку та виплати всіх належних йому при звільненні сум, в тому числі і компенсаційних - за невикористані дні щорічної відпустки, інформація відсутня. З наданої Довідки про доходи, без дати яку надано відповідачем, вбачається, що загальна сума доходу [PERSON] , за період з 01 січня 2020 року по 29 лютого 2020 року без урахування аліментів становить 43,381,97 гривень, із них нараховано у січні 2020 року 9159,32 гривні; у лютому 2020 року 34222,65 гривень. З досліджених матеріалів справи та наданих представником ПрАТ «Укренергомонтаж» розрахункових листів за січень та лютий 2020 року, судом встановлено, що докази у даній справі не підтверджують факт того, що дані нарахування по заробітній платі та іншим виплатам були виплачені позивачу. З наданих розрахункових відмостей вбачається, що за січень - лютий 2020 року, залишок заборгованості з виплати заробітної плати, в тому числі розрахункових при звільненні складає 33 333 гривні 09 копійок (5 783.86 грн.- залишок за січень 2020р. + 27 549.23 грн. - залишок за лютий 2020р.). Суд вивчив надані докази сторонами, прийшов до наступного висновку. За правилами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум. належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, положення якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Отже, право працівника на належну заробітну плату зобов`язує роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, та своєчасно виплачувати їх. Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України саме на власника підприємства, установи, організації, або уповноважений ним орган покладається обов`язок виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, які передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Тому, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не спростовано факт наявності заборгованості ПрАТ «Укренергомонтаж» перед [PERSON] , по заробітній платі, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, відтак з відповідача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 33 333 гривні 09 копійок. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, суд виходить з такого. Відповідно до ч.6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 33 вказаного Закону в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Як вбачається зі ст. 34 цього Закону, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №708/0/4-13 від 07.05.2013 роз`яснено, що індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За приписами Закону України від 19 жовтня 2001 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов`язані виплатити компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати здійснюється у відповідності до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до п.2 вказаного Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Як вбачається з п.3 цього Порядку, компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і немають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Пунктами 4-5 Порядку визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом. Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. При обчисленні суми компенсації втрати частини грошових доходів позивачу у зв`язку з порушенням термінів їх виплати суд враховує індекс інфляції за період з березня 2020 року до червня 2021 року. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) в Україні за період з березня 2020 року по лютий 2021 року становив: у березні 2020 року 100,8%; у квітні 2020 року 100,8%; у травні 2020 року 100,3%; у червні 2020 року 100,2%; у липні 2020 року 99,4%; у серпні 2020 року 99,8%; у вересні 2020 року - 100,5%; у жовтні 2020 року 101,0%; у листопаді 2020 року 101,3%; у грудні 2020 року 100,9%; у січні 2021 року 101,3%; у лютому 2021 року 101,0%, у березні 2021 року 101,7%; у квітні 2021 року 100,7%; у травні 2021 року 101,3%. Сумарний індекс інфляції визначається шляхом множення окремих індексів за окремі місяці: (100,8%х100,8%х100,3%х100,2%х99,4%х99,8%х100,5%х101%х101,3%х100,9%х101,3%х101,0%х101,7%х100,7х 101,3%) і за період з березня 2020 року до червня 2021 року, сумарний індекс інфляції, становить 111,5%. Виходячи з чого, компенсація втрати частини доходів позивача з урахуванням з наданих розрахункових відмостей вбачається, що за січень - лютий 2021 року, залишок заборгованості з виплати заробітної плати, в тому числі розрахункових при звільненні складає 33 333 гривні 09 копійок. Тому за період з березня 2020 року до червня 2021 року компенсація встрати частини доходів позивача становить 3833,31 гривні (111,5%х33 333,09 грн.,- сума заборгованості з невиплаченої заробітної плати). Таким чином, загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати позивачу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 3833,31 гривень. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. СУДОВІ ВИТРАТИ. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч. 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З метою отримання професійної правничої допомоги при підготовці позову до суду [PERSON] , звернувся за наданням правової допомоги до адвоката АО «ЮК «Захист» Прокопенко О.П., з яким 18 червня 2021 року був укладений відповідний договір, за умовами якого, з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом для надання консультацій з питань трудового, цивільно - процесуального законодавства, вивчення наданих документів, підготовку позовної заяви, [PERSON] , було понесені судові витрати в сумі 1 000 гривень, на підтвердження чого додано до позову рахунок на оплату № 41 від 22.06.2021 року, банківську квитанцію з АТ «Приватбанк» від 23.06.2021 року по оплаті 1 000 гривень та акт виконаних робіт від 01.07.2021 року. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Враховуючи час, затрачений адвокатом на вивчення наданих клієнтом документів, надання усної консультації, вивчення нормативних актів та матеріалів судової практики з предмету спору, складання позовної заяви, обсяг та якість виконаних робіт, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в сумі 1000 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 гривень. СУДОВИЙ ЗБІР. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 908,00 гривень від сплати якого був звільнений позивач при подачі позовної заяви на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» в розмірі, передбаченому п. п. 1, 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір - у справах про стягнення заробітної плати. Відтак, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень.

Outcome: approved