Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

06.02.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу укладеного з [PERSON] Мотивуючи позовні вимоги, тим що, спільне життя з відповідачем не склалося через зловживання алкогольними напоями. Вказала, що вони з відповідачем не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки з грудня 2016 року, спільних дітей у них немає, а тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважала неможливим. Просила шлюб укладений із відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Дяченко». В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та розгляд даної справи проводити за її відсутністю (а.с. 19). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив суд їх задовольнити та розгляд даної справи проводити за його відсутністю (а.с.20). В звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ухвали судді від 20 лютого 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 14). Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Сторони перебувають в шлюбі з 30 березня 2013 року, який було зареєстровано між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Бойко) [PERSON], Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Миргороду Миргородського міського управління юстиції полтавської області, актовий запис № 63. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Судом встановлено, що між подружжям спільне життя не склалось через зловживання алкогольними напоями відповідачем, спільне господарство ними не ведеться, шлюбні стосунки не підтримуються з грудня 2017 року. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено. За правилами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «Дяченко», суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище «Дяченко». Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалася та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, визнання відповідачем позову не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Відповідно до ст.114 ЦПК України стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 704 гривні 80 копійок судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: approved