Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

07.03.2019 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь для утримання їхнього спільного сина - [PERSON] , [INFO] , та призначити продовжувати стягувати аліменти в розмірі 1 / 4 частини усіх доходів відповідача щомісячно, але не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та стягнути пеню за заборгованість по аліментам на утримання дитини в розмірі 3090грн., посилаючись на те, що відповідач, будучи батьком дитини, сплачує аліменти за виконавчим листом №1507/2627/12 від 31.10.2012 року в розмірі в розмірі 1 / 4 частини усіх доходів відповідача щомісячно, але не менш, ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, має заборгованість, проте, враховуючи, що 08.07.2017 року набрали чинності зміни до СК України, шо стосуються розміру аліментів, а також те, що у добровільному порядку він матеріальної допомоги не надає, вона змушена звернутися до суду про стягнення аліментів у новому розмірі, що передбачено Законом. Сторони у судове засідання не з`явилися, позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд позову за її відсутністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи, наполягаючи на задоволенні позовних вимог, Відповідач [PERSON] був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання - під підпис в приміщенні суду, про що в справі є відповідні докази, але будь-яких пояснень, заперечень та жодних доказів на спростування вищевикладеного - суду не надавав. Розглянувши позовні вимоги, а також надані суду документи та матеріали, заяви позивача, відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - з відомостей, наданих позивачем, вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 08.02.2011 року був розірваний (справа №2-88/11, а.с.6); - від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (серії [NUMBER] , яке було видане 01.10.2006р. Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області, а/з 10), згідно яких відповідач є батьком дитини (а.с3); - рішенням Болградського районного суду Одеської області від 31.10.2012 року за №1507/2627/12, на користь позивача були стягнуті аліменти з відповідача, виданий виконавчий лист, але в розмірі, передбаченому діючим на той час законодавством , проте наразі законодавство змінилося; - згідно до розрахунку заборгованості по аліментах, складеного Болградським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.03.2019 року за №3269 заборгованість по сплаті аліментів по АСВП №35466994 від 12.02.2019 року станом на 31.12.2018 рік складає 10608.82 гривень та станом на 31.12.2019 рік складає 9387,27 гривень (а.с.4-5). Будь-яких інших доказів на підтвердження передбачених ст.182 Сімейного кодексу України обставин - матеріального стану та стану здоров`я, - відносно відповідача, а також позивача - суду не надано, крім тих, що досліджені у судовому засіданні; не встановлено таких і при розгляді справи. Станом на теперішній час чинним законодавством України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1ст.141 СК України). Відповідно до ст.ст.180,181ч.3, ст.188,183ч.1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а ст.ст.182,183 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів в разі встановлення наявності в нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ця стаття зазнала змін згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018). Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею179 СК України регламентовано право власності на аліменти, одержані на дитину, - які є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Щодо вимоги позову про стягнення пені за заборгованість зі сплати аліментів. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Так, згідно статті 71 названого Закону виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Згідно ч.13 цієї статті СК України довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Відповідно до вимог СК України сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за певною формулою. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і має виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Згідно відомостей, наданих позивачем, сього сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає - 3090 грн. Відповідачем заперечень щодо позовних вимог не надано. Тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позову є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки при визначенні розміру аліментів, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі та за період, визначені позивачем, що не суперечать вимогам законодавства - для утримання неповнолітнього сина, починаючи з дня звернення позивача до суду і до досягнення ім повноліття, також підлягають стягненню з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі - 3090 грн. Відповідно вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, також підлягає стягненню на користь держави з відповідача судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved