Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

05 березня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. В обґрунтування зазначених вимог зазначила, що вони з [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Їх сімейне життя не склалося і 10 серпня 2013 року шлюб між ними було розірвано Калінінським районним судом м. Горлівки Донецької області. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач з моменту розлучення по теперішній час мешкає окремо від дитини, не приймає участь у її вихованні та матеріальному утриманні. У лютому 2019 року їй надійшло запрошення від тітки, яка мешкає у курортному місті Ізмірі у Туреччині. Вона має намір відвідати тітку разом з дитиною з 01 червня 2019 оку по 31 серпня 2013 року. На думку позивача дитині буде корисно оздоровитись у морській кліматичній зоні. Звернутися до відповідача з проханням надати нотаріальний дозвіл на виїзд дитини вона не може, оскільки на даний час місце його перебування їй не відоме. Останньою відомою зареєстрованою адресою місця мешкання відповідача є м. Горлівка Донецької області, на території якої здійснюються бойові дії та куди не здійснюється пересилання кореспонденції. Просить надати їй, без згоди та супроводу батька [PERSON] , дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України, в Туреччину з метою оздоровлення та відпочинку, зумовлених потребою фізичного, духовного і морального розвитку дитини, стром з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, була повідомлена про дату, час та місце судового засідання належним чином. Суду надано заяву, відповідно до якої позивач просила розглянути справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с.41). Відповідач [PERSON] , який був судом належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду (а.с.28, 38-39), не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, причини неявки суду не повідомив, тому суд, враховуючи згоду позивача, вважає можливим відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи Служби у справах дітей Куп`янської міської ради Овередна Н.Л., до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до рішення Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 07 березня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] » (а.с.8). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Микитівським ВДРАЦС Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначені - [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). З запрошення від 07 лютого 2019 року, яке було перекладено з турецької на українську мову перекладачем та засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємельяновою І.Г., вбачається, що [PERSON] запрошує до себе у гості у Туреччину свою племінницю [PERSON] з дочкою [PERSON] у період з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року (а.с.5-7). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 14 від 20 лютого 2019 року, виданою начальником ОСББ «Ківшарівка-1», вбачається, що [PERSON] разом з дочкою [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Згідно довідки № 01-39/115 від 21 лютого 2019 року виданої директором Куп`янського дошкільного навчального закладу ясла - садок № 10 комбінованого типу Куп`янської міської ради», дитина сторін - [PERSON] зарахована до зазначеного закладу наказом № 100 від 09 вересня 2015 року та відвідує заклад на теперішній час (а.с.15). Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадяни України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, передбачено виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підп. 1 п. 4 правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою виїзду за межі України з малолітньою дитиною позивач зазначила необхідність оздоровлення дитини, а також те, що це повністю відповідає інтересам дитини, права якої гарантовані Конвенцією про права дитини, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачається, що «…малолітнє дитя не повинне, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучений зі своєю матір`ю». Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень статей 12 та 13 ЦПК України цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Принцип 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачає безумовний пріоритет інтересів дитини для тих, на кому лежить відповідальність за його освіту і виховання. Оскільки сторони однією сім`єю не проживають і фактичне місце проживання малолітньої доньки з [PERSON] , то цей обов`язок покладено на матір - позивача по справі, яка повинна постійно доглядати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, як це і передбачено положеннями статті 150 Сімейного кодексу України. Проаналізувавши встановлені обставини по справі та надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги про надання дозволу на виїзд дитини є обґрунтованими, оскільки інтереси позивача повністю відповідають інтересам її малолітньої доньки та спрямовані на оздоровлення дитини. Оскільки батько дитини - відповідач [PERSON] добровільно не бажає або не може надати дозвіл на виїзд за межі України, а саме на територію Туреччини своєї доньки - [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] Суд вважає, що зазначений тимчасовий виїзд за межі України, а саме на територію Туреччини, не буде порушенням будь-яких прав відповідача відносно доньки. Позивач не вимагає компенсації понесених нею судових витрат.

Outcome: approved