Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

04 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. 14 серпня 2014 року [PERSON] та [PERSON] подали до суду позов до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. 28 серпня 2014 року [PERSON] та [PERSON] подали до суду уточнену позовну заяву до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. В обґрунтуванні позовних вимог позивачі зазначили, що в кінці серпня 2012 року для діагностики та можливого подальшого ремонту був переданий відповідачу мікроавтобус ГАЗ 322 132, д/н [NUMBER]. Після чого відповідач почав переховуватись, на телефонні дзвінки не відповідав. Згодом вже в міліції відповідач визнав, що продав авто. Вартість автомобіля складала 16000 грн. Індекс інфляції за період з вересня 2012 року по липень 2014 року включно склав 1968 грн., а сума 3 відсотків річних - 880, що у сумі складає 2848 грн. Неповернутий відповідачем автомобіль був придбаний в кредит, який погашався за рахунок здачі авто в оренду. Внаслідок скоєного злочину сплата кредиту стала не можливою. За прострочення платежів ТОВ «АВТОКЛУБ» нарахувало неустойку в сумі 2516,64 грн. 29 квітня 2014 року вироком суду [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Протиправною поведінкою відповідача їм було завдано моральної шкоди. Наслідки кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, постали для них як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості. Позивачі просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] компенсацію моральної шкоди в розмірі 10000 грн. та судові витрати 300 грн., стягнути з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 16000 грн., інфляційне збільшення суми шкоди 1968 грн., 3 % річних на суму шкоди - 880 грн., збитки - 2516,64 грн., а всього 21364,64 грн., та моральну шкоду 10000 грн. Позивач [PERSON] надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити (а.с. 32). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовних заявах. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, при цьому просив врахувати, що їм було сплачено позивачам суму в рахунок боргу у розмірі 600 грн. Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 26 грудня 2013 року було проведено оплату в сумі 500 грн. за надання експертних послуг фізичною особою - підприємцем, судовим експертом [PERSON] за визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу - автомобіля «ГАЗ 322132», реєстраційний номерний знак [NUMBER], номер кузову [NUMBER] про що свідчить квитанція про сплату наданих експертних послуг (а.с. 3). ТОВ «Кредит Колекшн Груп», який діяв на підставі доручення ТОВ «АВТОКРЕДИТ» від 13 лютого 2013 року запропонував [PERSON] погодитись на добровільну реалізацію майна та наслідки невиконання вимог кредитора (а.с. 5). 29 квітня 2014 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку в три роки не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов'язки (а.с. 6-7). Вироком колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року скасовано. [PERSON] призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі (а.с. 39-42). Згідно квитанції про оплату юридичних послуг від 12 серпня 2014 року [PERSON] було сплачено кошти в сумі 300 грн. за надані послуги з підготовки позовної заяви [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення (а.с. 24). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником ГАЗ 322 132, д/н [NUMBER], колір білий, 2002 року випуску зазначено [PERSON] (а.с. 24). Вищевказані спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, спрямованих на відновлення порушеного майнового стану потерпілої особи та на усунення негативних майнових наслідків, що настали. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ст. 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», здоров'я - стан повного фізичного, духовного та соціального благополуччя, а не тільки відсутність хвороб та фізичних дефектів. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 7 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, цей вирок обов'язковий для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 9 вказаної Постанови роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з роз'ясненнями п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Так, доводи позивачів, щодо спричинення шкоди саме відповідачем знайшли своє підтвердження та підтверджуються матеріалами цивільної справи та вироками судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач в свою чергу своєї вини не заперечував позовні вимоги визнав частково та сплатив позивачу 600 грн. в погашення шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, позовні вимоги в частині стягнення інфляційного збільшення суми шкоди та 3% річних підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката чи іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Таким чином витрати позивачів пов'язані з правовою допомогою підлягають стягненню в повному обсязі з відповідача. Відповідно до ч. ч ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проте, позивачами в судовому засіданні не доведено безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача і нарахуванням пені ТОВ «АВТОКЛУБ» у зв'язку з чим суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні даної вимоги. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом роз'яснювались сторонам положення ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Приймаючи до уваги положення наведених вище норм співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактами, суд вважає, що сума моральної шкоди в розмірі 20000 грн. не обґрунтована, завелика та не відповідає дійсності, доказів спричинення відповідачем моральної шкоди позивачам саме на таку суму не надано, тобто відсутні документи, квитанції, чеки, або інша документація, підтверджуюча звернення позивачів до лікарні за медичною допомогою, щодо стану здоров'я відносно даних фактів та надання допомоги саме на таку суму та інше. Суд, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість фізичних і моральних страждань позивачів, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, оцінює спричинену моральну шкоду позивачам у розмірі 500 гривень. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial