Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 07.08.2018 р. [PERSON] звернулася до Богунського районного суду м. Житомира із позовом до [PERSON], третя особа орган опіки і піклування Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 від усіх доходів відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що її донька [PERSON] є матірю малолітніх дітей [PERSON], 2013 р. н та [PERSON], 2015 р. н. Протягом декількох років відповідач не займається вихованням та утриманням дітей, не піклується про стан їх здоровя, фізичний та духовний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх материнських обовязків. Неодноразово зверталася до соціальних служб у справах дітей з приводу неналежного виконання відповідачем батьківських обовязків. 04.07.2018 року відповідач залишила дітей без нагляду, внаслідок чого вони були доставлені у лікарню до педіатричного відділення № 3 як діти, що залишені без батьківського піклування. 10.07.2018 р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради було прийнято рішення про передачу дітей їй на виховання та проживання, а відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КупАП. На підтвердження зазначених доводів надала лист з Житомирського відділу Національної поліції з інформацією про здійснення перевірки відносно [PERSON]В; повідомлення з дитячої міської лікарні про залишення дітей без батьківського піклування та доставлення їх до лікарні; повідомлення служби у справах дітей, про те, що мати дітей ухиляється від батьківських обовязків та використовує соціальні виплати не за призначенням; копію нотаріально засвідченої заяви відповідача про її згоду на позбавлення батьківських прав. Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 37). Відповідач про дату, час, місце розгляду справи повідомлена належно (а. с. 36), відзив на позов та докази на підтвердження заперечень до суду не подала. До матеріалів справи надано копію нотаріально засвідченої заяви відповідача про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та розгляд справи без її участі з ухваленням заочного рішення (а. с. 19). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, уповноваженого представника в судове засідання не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а. с. 38). Відповідно ч.1\~ст.280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~зявився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у матеріалах справи зібрано достатньо доказів для встановлення фактичних обставин справи та вирішення спору, з урахуванням положень ст.211,280,282 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на ухвалити заочне рішення. Повно, всебічно та обєктивно встановивши фактичні обставини справи, на підставі досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їх змісту правовідносини. Матірю дітей [PERSON], 20.11.2013 р. н. та [PERSON], 15.09.2015 р. н., є відповідач по даній справі [PERSON] (а. с. 13,14). Батько дітей [PERSON], 11.08.1983 р. н., помер 10.11.2016 р., що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ТИ № 325329 від 03.02.2018 року. Особисті немайнові права та обовязки батьків та детей, а також правовідносини щодо забезпечення дітей\~сімейним вихованням,\~можливістю духовного\~та фізичного\~розвитку,\~обовязків батьків\~щодо утримання\~дітей регулюються нормами Сімейного кодексу України № 2947-III від 10.01.2002 р (зі змінами), Закону України Про охорону дитинства № 2402-III від 26.04.2001р, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р, ратифікованою Постановою ВР України № 789-XII від 27.02.1991 року. Статтею 18 Конвенції про права дитини закріплений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 8 Закону України Про охорону дитинства гарантує право дитини на достатній життєвий рівень для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1,3,4 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сімї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Судом встановлено, що 04.07.2018 року за актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоровя про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку малолітні діти [PERSON], 20.11.2013 р. н. та [PERSON], [INFO] були поміщені до Комунальної установи Центральна дитяча міська лікарня. 10.07.2018 р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради розглядалося питання доцільності повернення малолітніх дітей з лікарні в сімю. За результатами розгляду було прийнято рішення про передачу дітей бабусі [PERSON] на виховання та проживання (а. с. 20,21,22). За повідомленням Житомирського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області від 16.07.2018 року за № 10914/201/04/2018 мати дітей відповідач по справі [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КупАП з приводу неналежного виконання батьківських обовязків (а.с.18). Відповідач на імя компетентних органів та особам, кого це стосуватиметься 01.08.2018 року написала заяву про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та розгляд справи про позбавлення батьківських прав без її участі та ухвалення заочного рішення. Справжність підпису [PERSON] засвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] (а. с. 19). На даний час діти [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації разом з бабусею позивачем по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17). Згідно ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~ Суд вважає, що доводи позивача про ухилення [PERSON] від виконання батьківських обовязків по вихованню дітей є переконливі, обґрунтовані, підтверджені належними доказами, отже підлягають задоволенню. Відповідно ч. 2,3 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.\~ Відповідно до ст.ст 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] на імя [PERSON], з ким проживають діти, суд вважає обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню. Відповідно ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір та інші судові витрати покладаються на відповідача. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 4, 12, 13,76-81, 141, 264, 265, 273, 280, 282, 284, 430 ЦПК України, суд,

Outcome: approved