Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

05 листопада 2013 року представник ПАТ КБ «Надра» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 08 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», назву якого змінено на ПАТ КБ «Надра», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 874416/ФЛ, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 22 000,00 грн. в порядку та умовах, визначених договором, зі сплати 32,00% річних з кінцевим терміном повернення до 05 серпня 2011 року. Прийняті на себе зобов'язання відповідач [PERSON] не виконує, в установлений кредитним договором строк кредит погашено не було. Станом на 07.10.2013 року заборгованість за кредитним договором складає 73 311,12 грн., а саме: заборгованість за сумою кредиту - 21 508,20 грн.; заборгованість за процентами - 41 946,26 грн.; індекс інфляції - 130,01 грн.; пеня - 6 746,65 грн.; штрафи - 2 200,00 грн., штраф 780,00 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість за кредитом у розмірі 73 311,12 грн. та судові витрати по справі (а.с.а.с. 1, 23). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтував обставинами, що вказані в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Розглянувши доводи, викладені у позовної заяві позивачем, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити частково з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори й інші правочини. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Зважаючи на те, що відповідач неналежно виконує свої обов'язки за кредитним договором, що полягає у фактичному припиненні сплати за ним, суд вважає правильним звернення до суду з позовом про дострокове стягнення кредитних коштів. Вказані вимоги закону відповідачем [PERSON] не виконуються. 08 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», назву якого змінено на Публічне акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено договір № 874416/ФЛ, відповідно до якого останній було надано кредит у розмірі 22 000 ,00 грн. в порядку і на умовах, визначених договором (а.с. 3-4). Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору, відповідач [PERSON] зобов'язалася сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 32,00 % річних. [PERSON] зобов'язалася повернути кредит банку до 05 серпня 2011 року, що відображено в п. 2.3.3 кредитного договору. Змістом п. 2.3.1 визначено, що мінімальний необхідний щомісячний платіж складає 1054,46 грн. Пунктом 4.1 цього договору встановлено, що у разі прострочення строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, [PERSON] сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Належне виконання зобов'язання по кредитному договору зі сторони ПАТ КБ «Надра» підтверджується меморіальним ордером № 147 про видачу готівки від 08 серпня 2008 року (а.с. 5). Із розрахунку заборгованості за договором № 874416/ФЛ від 08.08.2008 р. вбачається, що станом на 07.10.2013 рік у останньї нарахована заборгованість у розмірі за кредитним договором складає 73 311,12 грн., а саме: заборгованість за сумою кредиту - 21 508,20 грн.; заборгованість за процентами - 41 946,26 грн.; індекс інфляції - 130,01 грн.; пеня - 6 746,65 грн.; штраф за порушення умов кредитного договору - 2 200,00 грн., штраф 780,00 грн.. (а.с. 6-9). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не в повному обсязі виконала прийняті на себе відповідно до договору зобов'язання, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. Разом з тим, позивач зокрема просить суд стягнути із відповідача 2200,00 грн. та 780,00 грн. в якості штрафів та індекс інфляції за кредитним договором - 130,01 грн., заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені. Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч.1 ст. 61 Конституції України. У зв'язку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають. Також відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На переконання суду зазначена норма права і стягнення індексу інфляції може застосовуватися лише до грошових зобов'язань, які не передбачають обов'язку боржника сплатити суму понад розмір свого зобов'язання. У даному випадку між сторонами укладено кредитний договір, яким передбачено не лише розмір відсотків, а також і пеню за прострочення виконання зобов'язання позичальником, тому не вбачається підстав для урахування і стягнення ще й встановленого індексу інфляції. Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 702,01 грн.

Outcome: partial