Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

05.10.2016 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на малолітню дитину. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем, який було розірвано за рішенням суду від 25.11.2015 року, сторони у справі мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02.04.2015 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з 13.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає, що на даний час вона самостійно оплачує всі витрати, пов'язані з забезпеченням дитини, а саме: придбаває книжки, самокат, іграшки, пастель, стілець для годування, спальний мішок, дитячий візок на загальну суму 13 639,82 грн. Із посиланням на положення Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 5, 18, 141, 150, 185 СК України, позивачка просить стягнути з відповідача 1/2 частину понесених нею додаткових витрат на дитину у сумі 6819,91 грн., що пов'язані з обставинами фізичного розвитку доньки В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просили позов задовольнити і додатково пояснили суду, що позивачка понесла додаткові витрати на дитину, які пов'язані з її фізичним гармонійним розвитком і у відповідності до вимог чинного законодавства України відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу половину витрачених коштів. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу без нього, проти задоволення позовних вимог заперечив, мотивуючи це відсутністю матеріальної можливості. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, позивача, оголосивши пояснення відповідача (а. с. 23), дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Судом встановлено, що шлюб між сторонами у справі розірвано на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 25.11.2015 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 8). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02.04.2015 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з 13.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути ? частину понесених нею і документально підтверджених витрат на придбання дитячих іграшок, велосипеду, книжок, рюкзака, самоката, стільця для годування, спального мішку, дитячого візка на загальну суму 13 639,82 грн. (а.с. 10-15). Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. На підтвердження понесених нею витрат позивач надала товарні чеки, видаткові накладні та квитанції. Суд, вивчивши надані товарні чеки, видаткові накладні та квитанції, приходить до висновку, що придбання вказаних товарів, не може розглядатись як додаткові витрати на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України. Особливість обставин, за яких дитині потрібно було придбання саме цих товарів (дитячого візка, стільця для годування, самокату, велосипеду, рюкзаку та ін.), а ні позивачем, а ні його представником суду не наведені. Які саме здібності дитини розвиваються за допомогою саме цієї групи товарів, що потребують додаткових витрат на дитину, стороною позивача не зазначено. При цьому, суд вважає, що загалом гармонійний фізичний та духовний розвиток дитини як її природна потреба та обов'язок батьків, охоплюється питанням стягнення аліментів (за необхідністю збільшенням їх розміру) та не може розглядатись як додаткові витрати на дитину, оскільки базові умови для гармонійного фізичного та духовного розвитку має право мати кожна дитина, а особливі обставини вказують виключні випадки участі батьків у додаткових витратах на дитину. Відповідно до змісту ст. 185 СК України, участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібності дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою. Суд, вважає за доцільне, задовільнити клопотання позивача, враховуючи її матеріальний стан, обумовлений перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, та звільнити від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed