Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

04 травня 2016 року [PERSON] звернулася в суд із первісним позовом до [PERSON] з вимогою стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітньої дитини: сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 (одної третьої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Згідно з доводами позивачки на даний час [PERSON] проживає окремо, ухиляється від добровільного утримання малолітньої дитини, хоча інших дітей немає, офіційно працевлаштований і є фінансовоспроможним. [PERSON] вказала у позові, що малолітня дитина проживає разом з нею і перебуває лише на її утриманні. Заявлені вимоги позивачка також обґрунтовує тим, на даний час угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. 31 травня 2016 року відповідач за первісним позовом - [PERSON] надав суду письмові заперечення проти позову [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Зі змісту вказаних письмових заперечень слідує, що відповідач за первісним позовом не згідний з розміром аліментів, заявлених у позовних вимогах [PERSON] Так, відповідач [PERSON] вказав у запереченнях про те, що згідний сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 (одної четвертої) частини свого заробітку (доходу). При цьому [PERSON] просив суд врахувати, що обов'язок майнового утримання малолітньої дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, та зазначив, що він як батько ніколи не ухилявся від виконання покладеного на нього обов'язку щодо утримання малолітнього сина і завжди забезпечував його усім необхідним. До початку судового розгляду даної справи по суті відповідно до ст.123 ЦПК України відповідач за первісним позовом - [PERSON], покликаючись на ч.3 ст.105 і ч.1 ст.110 СК України, пред'явив зустрічний позов до [PERSON], в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між ним і [PERSON], який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 24 жовтня 2008 року, відповідний запис за №239. Такі зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що протягом останніх років сторони не можуть проживати разом, як сім'я, виконувати сімейні обов'язки, постійно сперечаються та принижують один одного. За таких обставин, як зазначив [PERSON], вони проживають окремо і їх шлюб існує лише формально та не може бути збереженим. Під час судового розгляду справи позивачка за первісним позовом і відповідачка за зустрічним позовом - [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги, заявлені нею до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 (одної третьої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття та визнала вимоги зустрічного позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Із пояснень, наданих нею в судовому засіданні, слідує, що між нею і [PERSON] останнім часом погіршились стосунки, між ними виникають сварки і непорозуміння у зв'язку із частим вживанням останнім алкогольних напоїв і образ з його боку, що в результаті призвело до того, що з початку березня 2016 року вони проживають окремо і примирення подружжя є неможливим через втрату почуттів кохання. Позивачка за первісним позовом і відповідачка за зустрічним позовом вказала, що малолітній син - [PERSON], [INFO], проживає разом із нею, з кінця 2015 року має ознаки неврозу примусових рухів, астмо-невротичний синдром, у зв'язку з чим 30 травня 2016 року йому призначено відповідне лікування на 1 місяць. Згідно з поясненнями [PERSON] відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом за станом свого здоров'я - працездатний і є фінансовоспроможним, оскільки щомісячно отримує заробітну плату в достатньому розмірі, проте утримує малолітню дитину неналежним чином, зокрема: у березні 2016 року купив малолітньому синові 3 пари носків, у квітні 2016 року - кросівки і 10 курячих яєць, у травні 2016 року - надав гроші в сумі 110 (сто десять) грн. на придбання книжок і цукерок, приблизно 200 (двісті) грн. на шкільні потреби і 100 (сто) грн. на лікування зубів, перед Великоднем надав гроші в сумі 100 (сто) грн. та здійснює харчування малолітнього сина у період його перебування з ним ([PERSON] При цьому позивачка за первісним позовом і відповідачка за зустрічним позовом зазначила, що для повного матеріального забезпечення малолітньої дитини необхідно не менше 2000 (двох тисяч) грн. на місяць. З пояснень [PERSON] слідує, що на теперішній час з 26 травня 2016 року вона працевлаштувалася та працює менеджером, однак розмір її доходу є незначним, оскільки становить 1347 (одну тисячу триста сорок сім) грн., що відповідно є недостатнім для належного матеріального забезпечення потреб малолітньої дитини з врахуванням необхідності здійснення і власного матеріального забезпечення. Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав свої зустрічні позовні вимоги до [PERSON] про розірвання шлюбу та частково визнав вимоги первісного позову [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. [PERSON] зазначив, що він погоджується сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 (одної четвертої) частини свого заробітку (доходу), щомісячно з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом пояснив у судовому засіданні, що окрім аліментів, він буде додатково добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Згідно з доводами [PERSON] він багато часу проводить зі своїм малолітнім сином, вчить із ним уроки, гуляє і відповідно в цей час харчує його. Окрім цього, відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом вказав, що він погашав кредити [PERSON] і для погашення її боргів особисто брав кредити, тому в силу наявності кредитних зобов'язань не мав можливості надавати матеріальну допомогу малолітній дитині у більшому розмірі. [PERSON] також просив суд врахувати, що між ним і [PERSON] була домовленість про те, що за її зверненням він буде купувати малолітньому сину необхідне, проте таких звернень [PERSON] до нього не було. Під час розгляду справи [PERSON] визнав хворобливий стан здоров'я малолітньої дитини та зазначив про окреме проживання сторін і неможливість досягнення примирення. Представник відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом - адвокат Слободін А.С. в судовому засіданні частково визнав вимоги первісного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та повністю підтримав вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У своїх поясненнях адвокат Слободін А.С. наголосив на рівності обов'язку обох батьків щодо утримання їх малолітньої дитини. Згідно з доводами адвоката Слободіна А.С. розмір аліментів, який має стягуватись із [PERSON] в користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини: сина - [PERSON], [INFO], має становити 1/4 (одну четверту) частину заробітку (доходу) батька малолітньої дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. При цьому представник відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом зазначив, що цей розмір складає 1250 (одну тисячу двісті п'ятдесят) грн., що перевищує гарантований законодавством мінімальний розмір аліментів на одну дитину та є достатнім для матеріального забезпечення малолітньої дитини з врахуванням також здійснення її утримання матір'ю. Адвокат Слободін А.С. підтвердив реальність наміру [PERSON] надавати малолітньому сину, окрім сплати аліментів, додаткову матеріальну допомогу. Заслухавши пояснення сторін і представника відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом, дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню в повному обсязі. Такий висновок суду грунтується на наступних встановлених фактичних обставинах і нормах права. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 24 жовтня 2008 року, слідує, що 24 жовтня 2008 року [PERSON] і [PERSON] уклали між собою шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 24 жовтня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за №239. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 27 травня 2009 року (актовий запис за №260 від 27 травня 2009 року), підтверджується, що в період цього шлюбу [INFO] року у сторін народився син [PERSON], який на момент вирішення спору є малолітньою дитиною. Зі змісту первісного позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON], а також пояснень сторін, наданих ними в судовому засіданні, судом встановлено, що між [PERSON] і [PERSON] відсутнє взаєморозуміння, сторони мають протилежні погляди на права та обов'язки подружжя, з початку березня 2016 року проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних відносин між собою та не ведуть спільного господарства. Дані обставини призвели до того, що їх сім'я фактично розпалася. На теперішній час примирення сторін не наступило. [PERSON] і [PERSON] не бажають відновити сімейно-шлюбні стосунки і спільно проживати однією сім'єю та вважають неможливим збереження цього шлюбу. За таких обставин, шлюб сторін не може бути збереженим, так як це суперечить їх інтересам. Отже, зазначені фактичні обставини свідчать про обґрунтованість зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, які повністю визнані відповідачкою за цим позовом. Окрім цього, судом встановлено, що малолітня дитина сторін: син - [PERSON], [INFO], проживає разом із матір'ю - [PERSON], що підтверджується довідкою ЖЕД №3 Кузнецовського міського комунального підприємства №1171 від 28 квітня 2016 року. Батько [PERSON], [INFO], - [PERSON] проживає окремо, що значиться в довідці ЖЕД №3 Кузнецовського міського комунального підприємства №1413 від 24 травня 2016 року. Рішення ЛКК державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина №3 МОЗ України» №517 від 30 травня 2016 року свідчить, що малолітньому сину сторін - [PERSON], [INFO], встановлено діагноз - невроз примусових рухів, астмо-невротичний синдром. Отже, з врахуванням стану здоров'я і матеріального становища малолітня дитина сторін - [PERSON], [INFO], що спільно проживає з матір'ю - [PERSON], потребує матеріальної допомоги зі сторони свого батька - [PERSON], який проживає окремо. З пояснень сторін слідує, що [PERSON] не ухиляється від утримання малолітнього сина, проте надана ним матеріальна допомога в добровільному порядку не є достатньою для забезпечення належного фізичного, духовного і морального розвитку малолітньої дитини. Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом працевлаштований і має стабільний дохід. Так, довідка про доходи №15.4-08/241, видана публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» 24 травня 2016 року, свідчить, що [PERSON] працює у філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» та отримує заробітну плату, сукупний розмір якої за період часу з листопада 2015 року до квітня 2016 року включно після утримання податків і інших обов'язкових платежів становить - 29845 (двадцять дев'ять тисяч вісімсот сорок п'ять) грн. 76 коп. Таким чином, докази справи підтверджують наявність у [PERSON] стабільного, регулярного заробітку та його фінансову спроможність здійснювати утримання малолітньої дитини: сина - [PERSON], [INFO]. Згідно з довідкою Кузнецовського міського центру зайнятості Рівненської області №1702399 від 19 травня 2016 року [PERSON] з 26 квітня 2016 року мала статус безробітної і з 21 квітня 2016 року до 30 квітня 2016 року не мала заробітку (доходу). Разом з цим, при визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої дитини суд врахував, що матеріальне становище позивачки за первісним позовом і відповідачки за зустрічним позовом на час розгляду справи змінилося в кращу сторону. З пояснень [PERSON], наданих у судовому засіданні, слідує, що з 26 травня 2016 року вона влаштувалася на роботу і отримує заробітну плату в розмірі 1347 (одна тисяча триста сорок сім) грн. щомісячно. Дана обставина [PERSON] і його представником - адвокатом Слободіним А.С. не спростована. За таких обставин, з огляду на встановлену законом рівність прав і обов'язків батьків щодо їх дитини, наявність у [PERSON] заробітку, що надає їй можливість здійснювати утримання малолітньої дитини зі свого боку, та наявність у [PERSON] реального бажання і волі щодо здійснення ним додаткового утримання малолітньої дитини у добровільному порядку, окрім сплати аліментів, суд визнав за належне в даному випадку стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини: сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 (одної четвертої) частини заробітку або іншого доходу батька малолітньої дитини щомісячно, але не менше, ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. При вирішенні даної справи суд застосував наступні правові норми, що регулюють спірні правовідносини сторін. Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Слідуючи ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з вимогами ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 4 ст.174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку судом не виявлено жодних даних, які б свідчили, що визнання [PERSON] зустрічного позову [PERSON] про розірвання шлюбу та часткове визнання [PERSON] первісного позову [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, з наведених підстав з врахуванням встановлених обставин щодо недосягнення сторонами примирення і неможливості збереження їх шлюбу шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], необхідно розірвати. Наданими суду доказами доведено наявність законних підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом - [PERSON] в користь позивачки за первісним позовом і відповідачки за зустрічним позовом - [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини: сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 (одної четвертої) частини заробітку або іншого доходу батька малолітньої дитини, але не менше, ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 04 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині первісний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. Враховуючи викладені обставини, на підставі ч.1 ст.24, ч.ч.1, 4 ст.55, ч.ч.3, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.ст.112, 180, ч.3 ст.181, ст.182, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України,

Outcome: approved