Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

06.04.2020 року [PERSON] позивач по справі, звернувся до суду з позовною заявою та просила постановити рішення, яким визнати договір довічного утримання, укладеного 17.10.2012 року між [PERSON] та [PERSON] , та договір купівлі-продажу, укладеного 22.05.2019 року між [PERSON] та [PERSON] відповідачами у справі, недійсними. В обґрунтування свого позову зазначає, що 06.11.2012 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , який [INFO] помер. Після його смерті їй стало відомо, що за життя між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання. Однак, у зв`язку з тим, що [PERSON] зобов`язань за договором не виконувала, у тому числі не здійснила поховання [PERSON] після його смерті, вона звернулася до суду з даним позовом про визнання спірних договорів недійсними (а.с.2). 21.08.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, призначено підготовче судове засідання на 08.06.2020 року, визначено резервну дату підготовчого судового засідання 25.06.2020 року, встановлено учасникам справи строки вчинення процесуальних дій (а.с.15). 08.05.2020 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач вказує на те, що на момент реєстрації шлюбу між [PERSON] та позивачем [PERSON] , відповідно до умов п. 4.7. Договору довічного утримання від 17.10.2011 року, вже була здійснена перереєстрація права власності на 1/2 частини будинку [ADDRESS] на набувача, відтак спірне майно до складу спадщини після смерті [PERSON] не увійшло. При цьому, зазначає, що на момент укладення договору [PERSON] знаходився у шлюбі із [PERSON] , яка надала свою згоду для укладення правочину шляхом подання нотаріально-посвідченої заяви, а тому вважає, що позивач [PERSON] не має права звернення до суду з даним позовом. Крім того, просила витребувати ряд доказів (а.с.22-23). 25.06.2020 року за клопотанням позивача по справі підготовче засідання відкладено на 04.08.2020 року та надано останній можливість ознайомитися із змістом поданого відзиву на позовну заяву та надано можливість подати відповідь на відзив (а.с.33). 09.07.2020 року позивачем [PERSON] подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.43). 10.07.2020 року позивачем [PERSON] подано заяву про забезпечення позову. 13.07.2020 року у справі постановлено ухвалу, заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, накладено заборону на відчуження 1/2 частини будинку [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] 21.07.2020 року відповідачем [PERSON] подано на ухвалу суду апеляційну скаргу, яка 07.10.2020 року постановою Житомирського апеляційного суду залишена без задоволення, а ухвала суду без змін. 21.07.2020 року відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про застосування строку позовної давності у даній справі, яку вона просить розглянути у її відсутності (а.с.47). 04.08.2020 року за клопотання позивача [PERSON] підготовче судове засідання відкладено на 18.08.2020 року та надано можливість відкрити докази по справі іншим учасникам справи (а.с.57-59). 04.08.2020 року позивачем [PERSON] подано до суду заяву про забезпечення позову (а.с.67). 05.08.2020 року у справі постановлено ухвалу, заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, заборонено відповідачу [PERSON] проводити будівельні роботи по забудові будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.72). 14.08.2020 року відповідачем [PERSON] подано на ухвалу суду апеляційну скаргу, яка 12.10.2020 року постановою Житомирського апеляційного суду задоволена, ухвала суду скасована та ухвалене нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. 18.08.2020 року в адресу суду надійшли копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу майна, витребувана за клопотанням позивача [PERSON] (а.с.79-97). 18.08.2020 року за клопотанням позивача у справі [PERSON] підготовче засідання відкладено на 17.09.2020 року та надано останній можливість ознайомитися із матеріалами справи та матеріалами нотаріальної справи, направлені до суду приватним нотаріусом Лінкевич Б.А. (а.с.119-120). 01.09.2020 року в адресу суду надійшли копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору довічного утримання, витребуванІ за клопотанням позивача [PERSON] (а.с.126-156). 17.09.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 03.11.2020 року, визначено резервну дату розгляду справи 12.11.2020 року (а.с.164-165). 12.10.2020 року відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про відвід судді Михайловської А.В. (а.с.176). У період з 05.10.2020 року по 23.10.2020 року судді Михайловській А.В. були надані дні відпочинку як компенсацію за роботу у вихідні дні. 26.10.2020 року, у відповідності до ч. 7 ст. 40 ЦПК України, у справі постановлено ухвалу, заявлений відвід відповідачем [PERSON] визнано необґрунтованим, матеріали справи передані до канцелярії суду з метою визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України, для розгляду заяви [PERSON] про відвід судді (а.с.177-178). 28.10.2020 року суддею Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Сташковим Т.Б. постановлено ухвалу, у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Михайловської А.В. відмовлено (а.с.183-184). 03.11.2020 року за клопотанням позивача [PERSON] розгляд справи відкладено на резервну дату розгляду справи 12.11.2020 року, надано позивачу можливість отримали правову допомогу та залучити до участі у справу представника (а.с.191). 12.11.2020 року у судовому засіданні позивачем [PERSON] подано заяву про відвід судді Михайловської А.В. (а.с.203-204). 12.11.2020 року у справі, у порядку абз. 2 ч. 3 ст. 40 ЦПК України, постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви [PERSON] (а.с.207). Недочекавшись оголошення результатів розгляду заяви про відвід судді у справі позивач [PERSON] залишила зал судового засідання, що потягло за собою відкладення розгляду справи на 02.12.2020 року (а.с.205-206). 30.11.2020 року позивачем [PERSON] повторно подано до суду заяву про відвід судді Михайловської А.В. (а.с.219). 01.12.2020 року у справі постановлено ухвалу, якою заяву [PERSON] , у силу ч. 5 ст. 39 ЦПК України, залишено без розгляду, як таку, що заявлено повторно з підстав розглянутих раніше (а.с.220). 02.12.2020 року у судовому засіданні позивачем [PERSON] вдруге повторно подано заяву про відвід судді Михайловської А.В., яка, повторно, у порядку ч. 5 ст. 39 ЦПК України, залишена без розгляду, ухвала суду занесена до протоколу (журналу) судового засідання. У тому ж судовому засіданні, у порядку ч. 2 ст. 222 ЦПК України, суд залишив без розгляду ряд клопотань позивача [PERSON] , як такі, що без поважних причин не були подані у підготовчому судовому засіданні. Крім того, судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із відсутністю адвоката (представника), оскільки останньою не надано суду доказів, які б вказували на те, що позивач [PERSON] уклала угоду про надання послуг з представником, і представник позивача з поважних причин не з`явився у судове засідання. Крім того, суд звернув увагу позивача на те, що вже мало місце відкладення розгляду справи за її клопотанням з метою отримання правової допомоги (укладення відповідної угоди), проте позивач таким правом не скористалася. Відтак з метою не допущення затягування строків розгляду справи, розгляд справи було продовжено та роз`яснено позивачу наслідки повторного залишення залу судового засідання. У судовому засіданні, під час проведення розгляду справи по суті, 02.12.2020 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, які просила задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність. Зазначив, що він є добросовісним набувачем за договором купівлі-продажу майна. Відповідач [PERSON] та треті особи: приватний нотаріус Плюйко В.П. та приватний нотаріус Лінкевич А.Б., у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду не подали, а тому суд, у силу положень ч. 3 ст. 222 ЦПК України, постановив ухвалу про розгляд справи у їх відсутності. \~ \~ \~ \~Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилається як на підставу позовних вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановлено наступне. \~ \~ \~ \~Встановлено, що за життя 17.10.2011 року [PERSON] уклав із [PERSON] Договір довічного утримання, за яким відчужувач передає, а набувач отримує у власність Ѕ частину житлового будинку з прибудовами за [ADDRESS] , та взамін зобов`язується забезпечити відповідача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Договір довічного утримання посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевич Б.А. - третьою особою у справі (а.с.127-129). 06.11.2012 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] позивачем по справі (а.с.6). [INFO] [PERSON] помер (а.с.7). 22.05.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , - відповідачами по справі, укладено Договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко В.П. - третьою особою у справі (а.с.80). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на ст.ст. 203 ч.1 та ч. 5, 215 ч.3, 749 ЦК України вказуючи на те, що відповідачем [PERSON] не були дотримані п. 2 та п. 3.2.2. Договору довічного утримання. Надаючи правову оцінку даним правовідносинам суд виходить з наступного. За змістом ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно до ч. 1 ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.\~334\~ЦК України\~Право власності\~у набувача\~майна за\~договором виникає\~з моменту\~передання майна,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~ Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Із статті\~749\~ЦК України\~слідує,\~що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). Якщо частина майна відчужувача перейшла до його спадкоємців, витрати на його поховання мають бути справедливо розподілені між ними та набувачем. Відповідно до ч. 1\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Із змісту ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України слідує, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~ та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із ч. 4\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу. Із змісту пункт 2 спірного Договору довічного утримання слідує, що утримання (догляд) визначаються у вигляді: а) надання побутових послуг; б) забезпечення належними лікувальними засобами; в) забезпечення продуктами харчування, у відповідних розмірах. За пунктом 3.2.2. даного Договору довічного утримання набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його. Пунктом 4.7 Договору довічного утримання передбачено, що право власності на 1/2 частину житлового будинку з прибудовами у набувача виникає з моменту державної реєстрації цього договору. У відповідності до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст.\~ст. 27 - 30 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У свою ж чергу, позивачем не надано доказів про те, що відповідачем [PERSON] не дотримано пункт 2 спірного Договору довічного утримання. Натомість, позивачем надано докази, які вказують на те, що саме вона здійснила поховання [PERSON] . При цьому, у межах розгляду даної справи, відповідачем [PERSON] не спростовані докази подані позивачем. Клопотання, які містяться у відзиві відповідача [PERSON] суд не виносив на розгляд, так як остання у судове засідання не з`явилася та їх не підтримала, не подала до суду заяви про їх розгляд у її відсутності. Разом з тим, 21.07.2020 року відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності по справі (а.с.47). Щодо застосування строків позовної давності, на які вказує відповідач [PERSON] , то суд виходить із наступного. Відповідно до ст.ст. 256 ч. 1, 257 ч. 1, 261 ч.1, 265 ч. 1, 267 ч. 3 5 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Із змісту відзиву на позовну заяву та заяви про застосування позовної давності відповідача [PERSON] слідує, що позивачу [PERSON] було відомо про існування спірного Договору довічного утримання, у зв`язку з чим вона неодноразово звернулася до суду з вимогами про його оспорення починаючи з 2013 року, однак її позови залишалися без розгляду. Дана обставина позивачем [PERSON] у судовому засіданні не оспорювалася. Відтак, оскільки позивачу було відомо про існування спірного Договору довічного утримання починаючи з 2013 року, а її попередні позови були залишені без розгляду, при цьому з даним позовом вона звернулася лише у 2020 році, тому у задоволення позову слід відмовити, застосувавши строки позовної давності у частині позовних вимог щодо визнання Договору довічного утримання недійсним. Що стосується позовних вимог у частині визнання недійним Договору купівлі-продажу спірного майна, то у їх задоволенні також слід відмовити оскільки вони є похідними вимогам щодо визнання недійсним Договору довічного утримання. \~ \~ \~ \~У силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. Щодо скасування заходів забезпечення позову то суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 9 ст. 157 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Відтак, суд рахує за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13.07.2020 року у справі № 285/1323/20 (провадження № 2-з/0285/9/20). \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed