Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

06.09.2017 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський Страховий Дім» на її користь: страхове відшкодування за Договором (Полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/7814756 у сумі 100 000,00 грн.; пеню в розмірі 58 758,90 грн.; збитки від інфляції у розмірі 27 140,89 грн.; 3% річних у сумі 6 041,00 грн.; стягнути з відповідача судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.04.2016 року в м.Києві по вул. Крайній, 1, відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля марки «BMW 525», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля марки «Mazda 3», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Згідно постанови Деснянського районного суду м.Києва від 10.06.2016 року винним у вчиненні вищенаведеної ДТП визнано водія автомобіля марки «BMW 525», державний реєстраційний номер [NUMBER], «BMW 525», державний реєстраційний номер [NUMBER], - [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого на час вчинення ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» (надалі - ПрАТ «Київський страховий дім»). Разом з тим, позивач вказує, що незважаючи на вчасне повідомлення ПрАТ «Київський страховий дім» про настання страхового випадку та надання всіх необхідних документів для виплати страхового відшкодування, розмір якого, враховуючи Звіт №443/8-16 від 06.09.2016 року та ліміт відповідальності страховика, становить 100 000,00 грн., відповідачем було відмовлено у здійснення такої виплати, оскільки на момент вчинення ДТП [PERSON] керував транспортним засобом «BMW 525», державний реєстраційний номер [NUMBER], без посвідчення водія. В свою чергу, не погоджуючись з вказаним рішення страховика, позивач звернувся до Нацкомфінпослуг зі скаргою, за результатами розгляду якої комісією своїм розпорядженням було встановлено ознаки порушення відповідачем законодавства у сфері фінансових послуг щодо прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року було відмовлено в задоволення позову відповідача про скасування розпорядження Нацкомфінпослуг від 02.02.2017 року за №194, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 10.09.2018 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи в повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін, та те, що представника позивача не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 17.04.2016 року в м.Києві по вул. Крайній, 1, відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля марки «BMW 525», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля марки «Mazda 3», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. При цьому, відповідно до постанови Деснянського районного суду м.Києва від 10.06.2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування. Як встановлено в судовому засіданні, в результаті вказаної ДТП автомобілю марки «Mazda 3», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить позивачу на праві власності, були завдані механічні пошкодження. Відповідно до Звіту № 443/8-16 від 07.09.2016 року, складеного ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Mazda 3», державний реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, складає 102 066,04 грн. При цьому, згідно з видатковою накладною №РН-0000452 від 01.09.2016 року та видатковою накладною №РН-0000944 від 30.11.2016 року позивач здійснив відновлюваний ремонт пошкодженого транспортного засобу на суму в розмірі 104 834,00 грн. В свою чергу, положеннями ч. 1 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», про що свідчить копія Полісу №АЕ/7814756 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (ліміт відповідальності - 100 000,00 грн.). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). При цьому, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем було вчасно повідомлено та надано ПрАТ «Страховий київський дім» всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування по ДТП. Однак, не зважаючи на вищенаведені вимоги закону, відповідач своїм рішенням від 23.08.2016 року відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки на момент вчинення ДТП [PERSON] керував транспортним засобом «BMW 525», державний реєстраційний номер [NUMBER], без посвідчення водія. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач, не погоджуючись з вказаним рішення страховика, пзвернувся до Нацкомфінпослуг зі скаргою, за результатами розгляду якої комісією своїм розпорядженням від 02.02.2017 року за №194 було встановлено ознаки порушення відповідачем законодавства у сфері фінансових послуг щодо прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, а також зобов'язано відповідача усунути порушення законодавства про фінансові послуги. При цьому, рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року було відмовлено в задоволення позову відповідача про скасування розпорядження Нацкомфінпослуг від 02.02.2017 року за №194. Таким чином, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що рішення відповідача про відмову в виплаті позивачу страхового відшкодування було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, в той час як позивачем було вчасно повідомлено та надано відповідачу всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування по ДТП, суд приходить до висновку, позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ «Страховий київський дім» на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, положеннями п. 36.5 ст. 36 Закону визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вже зазначалось вище, у відповідності до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене можна зробити висновок, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між [PERSON] та ПрАТ «Європейський Страховий Союз» договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 7 червня 2017 року у справі № 6-282цс17. З огляду на наведене, враховуючи вищезазначені норми закону, а також встановлені в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення пеня в розмірі 27 140,80 грн., інфляційні втрати у розмірі 27 140,80 грн. та 3% річних у розмірі 6 041,00 грн., згідно розрахунку позивача, перевіреному у судовому засіданні. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 919,42 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved