Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

06.08.2020р. (згідно штампу на поштовому конверті - а.с. 28) [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» (далі - ТОВ «НВО «СЗХНО») про відшкодування моральної шкоди заподіяною смертю батька при виконанні трудових обов`язків (а.с. 1-5). Ухвалою судді Наумової О.С. від 13.08.2020р. позовну заяву залишено без руху і наданий позивачеві строк для усунення її недоліків (а.с. 30). Позивачем усунуті недоліки (а.с. 33) і ухвалою судді Наумової О.С. від 21.09.2020р. відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 36). Ухвалою судді від 27.10.2020р. здійснено перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання (а.с. 85). Ухвалами суду від 04.12.2020р., постановленими без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про призначення психологічної експертизи, у задоволенні клопотання про виклик і допит свідків (працівників підприємства), частково задоволене клопотання представника позивач про виклик і допит свідків (родичів позивача і померлого [PERSON] ) (а.с. 113 - 114). Ухвалою суду від 16.12.2020р. за клопотанням представника позивача у справі призначено судово-психологічну експертизу, у зв`язку із чим провадження по справі було зупинене (а.с. 120 - 121). 19.03.20201р. до суду повернулася справа без виконання ухвали про призначення експертизи у зв`язку з несплатою вартості експертизи, у зв`язку із чим ухвалою судді від 19.03.2021р. провадження у справі поновлено (а.с. 130). Підготовче засідання у справи закрите 14.04.2020р. (а.с. 132). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є сином [PERSON] , який перебував у трудових відносинах з ТОВ «НВО «СЗХНО», працював на посаді слюсара складання металевих конструкцій 4-го розряду. 11.10.2019р. під час виконання трудових обов`язків із батьком стався нещасний випадок, його придавило металевою заготовкою, внаслідок чого він отримав травму, несумісну з життям. За фактом нещасного випадку складений Акт спеціального розслідування форми Н- 1/П. Позивач внаслідок смерті батька зазнав моральних страждань у зв`язку з втратою близької людини, яка його підтримувала завжди, пережив нервовий стрес, втратив душевний спокій та рівновагу. Розмір завданої моральної шкоди оцінює у 300 000,00 грн., які просив стягнути із відповідача. Відповідач позовні вимоги не визнав. 26.10.2020р. представник відповідача - директор Григорський С.М. надав відзив на позовну заяву (а.с. 48 - 51), у якому зазначив, що дійсно [PERSON] працював на ТОВ «НВО «СЗХНО» слюсарем складання металевих конструкцій 4-го розряду. 11.10.2019р. з ним стався нещасний випадок, причиною чого було невиконання [PERSON] вимог Інструкцій з охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання. За цим фактом 04.11.2019р. складений акт форми Н-1/П. СУ ГУНП В Луганській області розпочато кримінальне провадження № 12019130370001771 від 12.10.2019р. Вважав, що позивачеві не завдана моральна шкода, оскільки співробітники [PERSON] надали пояснення про те, що на роботі [PERSON] мало розповідав про сім`ю, говорив, що дружина і син з ним давно не живуть, переїхали в інше місто. Відносини з ним не підтримують. Син з ним не спілкується. У відомостях кадрового обліку підприємства відсутня інформація про склад родини і дітей [PERSON] , в акті форми Н-1/11 відомості про членів сім`ї потерпілого також відсутні. Позивач з 26.09.2016р. мешкає в м. Дніпрі, куди переїхав задовго до працевлаштування [PERSON] до ТОВ НВО «СЗХНО». Лише після повідомлення про нещасний випадок дав про себе знати як член родини [PERSON] . Відсторонився від участі в розгляді ситуації, був присутній на першому і останньому засіданні комісії, яка працювала за фактом нещасного випадку. Одразу визначив розмір моральної шкоди в сумі 500 000,00 грн. Вважав, що позивач не підтвердив належними доказами (медичними документами) наявність психологічного розладу і причинного зв`язку між психічними розладами та нещасним випадком. Висновком судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності Донецького НДІСЕ № 7371-7373 від 19.10.2020р., складеним на замовлення відповідача, підтверджується відсутність вини відповідача, а саме, встановлено, що дії (бездіяльність) [PERSON] знаходяться у прямому причинно-наслідковими зв`язку з виниклою подією та її негативними наслідками, а саме, отримання ним смертельного травмування внаслідок падіння заготовки «Лепесток». У діях (бездіяльності) інших працівників або посадових осіб ТОВ «НВО «СЗХНО» причинно-наслідкового зв`язку з настанням події нещасного випадку не виявлено. Просив взяти до уваги, що відповідач після нещасного випадку в найкоротші термін без заяв спадкоємців виплатив заробітну плату [PERSON] в сумі 18 747,11 грн., оплатив витрати по похованню в сумі 23 500,00 грн., виплатив одноразову допомогу позивачеві в сумі 6 700,00 грн., без зволікань підготовив документи для отримання родиною відшкодування від Фонду соціального страхування суми приблизно у 100 000,00 грн., взяв на себе зобов`язання встановити пам`ятник, сприяв у розслідуванні нещасного випадку. Вважав, що заявлена сума компенсації моральної шкоди у 300 000,00 грн. є необґрунтованою і завеликою для підприємства, адже становить 1/5 місячного фонду оплати праці. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач 10.11.2020р. надав відповідь на відзив відповідача (а.с. 87 - 90), у якій зазначив, що спілкувався з батьком систематично, хоча дійсно проживає у м. Дніпрі, куди переїхав з метою вступу до ДНУ О. Гончара і згодом став студентом контрактної форми навчання. Батько оплачував контракт щорічно в розмірі 14 000 грн., оплачував 5 200 грн. проживання в гуртожитку, перераховував гроші на щоденні потреби через термінал. Щодо заяв співробітників про те, що він не спілкувався із батьком, то коли батька ховали, колеги його характеризували як люблячого батька, який хотів надати вищу освіту дитині. Батько був для нього єдиним годувальником, який турбувався про його майбутнє і забезпечував гідний рівень життя, був моєю підтримкою та опорою. З матір`ю вони розлучились у 2008 році, проте останні місяці життя батька жили разом. Факт спілкування з батьком підтверджуються фотографіями, зробленими влітку 2019 року. Зауважив, що відповідач не надав доказів на підтвердження підготовки документів для отримання виплат від Фонду соціального страхування в суму 100 000 грн. і сприяння в розслідуванні нещасного не надано. Пам`ятник батьку також ніхто не ставив. Наполягав на задоволенні позову. Позивач і його представник - адвокат Солодовников А.В. (діє на підставі ордеру від 13.11.2020р. - а.с. 106) в судовому засідання позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. 26.04.2021р. позивач надав заяву, у якій просив завершити розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Ломов Д.В. (діє на підставі довіреності від 18.08.2020р. - а.с. 104) в судовому засідання проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що ступінь вини підприємства у тому, що із [PERSON] стався нещасний випадок незначна. Згідно пояснень співробітників [PERSON] , він жив один, із сином близьких стосунків не підтримував. Підприємство виплатило сім`ї загиблого кошти на поховання, без зволікань оформило документи для отримання страхової виплати. Заявлена сума позивачем є занадто великою для підприємства, відповідач готовий виплатити лише 10 000,000 грн. 26.04.2021р. представник відповідача надав заяву, у якій просив завершити розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши в судовому засіданні сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] (а.с. 27). [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «НВО «СЗХНО». Наказом від 26.01.2018р. № К-22-5855 прийнятий на роботу на посаду слюсара складання металевих конструкцій 4-го розряду (а.с. 84). 11.10.2019р. з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві, про що складений Акт спеціального розслідування нещасного випадку від 05.11.2019р. аор формі Н-1/П (а.с. 6 - 22). Як видно з акта, 11.10.2019р. о 06 год. 45 хв. слюсар зі складання металевих конструкцій збирально-заготівельного цеху [PERSON] прибув на територію ТОВ «НВО «СЗХНО» для виконання трудових обов`язків, де переодягнувся, взяв спецвзуття та каску. Після цього направився до майстра збирально-заготівельного цеху [PERSON] , від якого отримав виробниче завдання виконувати роботу по стропуванню та складанню металевих заготовок. О 07 год. 15 хв. [PERSON] приступив до виконання робіт з використанням крану опорного електричного однобалочного інв. № 242 на робочому місці. О 12 год. 45 хв., виконуючи стропування та переміщення металевої заготовки «Лепесток», [PERSON] зачепив заготовку (згідно розробленої схеми стропування) за гак стропу 2СК- 4/1500 крану опорного електричного однобалочного та шляхом натискання кнопки «вверх» на ручному маніпуляторі підняв чергову заготовку і почав перекладати її у штабель заготовок, що знаходились поруч. В цей час майстер [PERSON] почув звук падаючого металу та швидко вибіг з кімнати майстра і побачив лежачого [PERSON] , придавленого металевою заготовкою. Лікарем швидкої допомоги, що прибув на місце нещасного випадку констатовано, що отримана травма несумісна з життям. Діагноз, встановлений закладом охорони здоров`я: відкрита черепно-мозкова травма з переломом кісток черепу, крововилом під оболонки та речовину головного мозку, що призвело до смерті. Причинами нещасного випадку є: основна - технічна: незадовільний технічний стан, у тому числі засобів виробництва, а саме: використання гаку стропа, який не обладнаний запобіжним замком, що унеможливлює самочинне випадіння знімного вантажозахоплювального пристрою, які передбачені конструкцією виробника, що є порушенням під. 2 п. 5. розд. VIII. ПРАВИЛ охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 27.02.2018р. за № 244/31696Б; п. 3.1.б Інструкції № ОЗ-7 з охорони праці для стропальників, обслуговуючих вантажопідйомні механізми, затвердженої наказом директора ТОВ «НВО «СЗХНО» від 28.11.2017р. № 0-59; супутні - організаційна: невиконання вимог інструкцій з охорони праці, а саме: згідно записам відеоспостереження, які зафіксували момент настання нещасного випадку потерпілий [PERSON] знаходився під вантажем, що є порушенням під. 25.2 п. 6 розд. VІ Правил охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 27.02.2018р. за № 244/31696; п. 2.12 та 2.13. Робочої інструкції слюсаря зі складання металевих конструкцій 4-го розряду ТОВ «НВО «СЗХНО», затвердженої наказом директора ТОВ «НВО «СЗХНО» від 28.08.2019р. № 55-07; п.3.3.2 Інструкції з охорони праці слюсаря зі складання металевих конструкцій 4-го розряду № СЦ-1, затвердженої наказом директора ТОВ «НВО «СЗХНО» від 28.11.2017р. № О-59; п. 3.2.4.6 Інструкції № ОЗ-7 з охорони праці для стропальників, обслуговуючих вантажопідйомні механізми, затвердженої наказом директора ТОВ «НВО «СЗХНО» від 28.11.2017р. № 0-59, п. 3.7 та 3.8 Інструкції № ОЗ-8 при роботі з вантажопідйомними механізмами, які керуються з пола, затвердженої наказом директора ТОВ «НВО «СЗХНО» від 03.10.2018р .№ О-49/1. організаційна: невиконання посадових обов`язків, а саме: посадові особи підприємства не у повному обсязі здійснювали контроль за виконанням підлеглим персоналом інструкцій з охорони праці при виконання робіт підвищеної небезпеки та контроль за технічним станом стропів крану опорного електричного однобалочного, що є порушенням під. 2.3 та 9.4 п.6 розд. VІ 25 пристроїв і відповідного обладнання, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 27.02.2018р. за № 244/31696, п.п. 7, 26 та 27 Посадової інструкції головного інженера, затвердженої наказом директора ТОВ «НВО «СЗХНО» від 08.02.2018р. № 1-07; п. 2.22. Посадової інструкції начальника збирально-заготівельного цеху, затвердженої наказом директора ТОВ «НВО «СЗХНО» від 07.03.2018р. № 11-19; п. 2.8. Посадової інструкції майстра збирально-заготівельного цеху, затвердженої наказом директора ТОВ «НВО «СЗХНО» від 03.03.2018р. № 11-12. Згідно із висновком комісії, нещасний випадок, що стався зі слюсарем [PERSON] є таким, що пов`язаний із виробництвом. Актом визначено коло осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, а саме - головний інженер ТОВ «НВО СЗХНО», який не у повному обсязі здійснював контроль за додержанням правил та норм з охорони праці працівниками підприємства та неналежним чином здійснював контроль за підлеглим персоналом, а також у межах посадових повноважень не проконтролював технічний стан стропів крану опорного електричного однобалочного, т.в.о. начальника збирально - заготівельного цеху ТОВ «НВО СЗХНО», який недостатньо контролював дотримання робітниками цеху правил і норм з охорони праці та технічний стан стропів крану опорного електричного однобалочного, майстер збирально - заготівельного цеху ТОВ «НВО СЗХНО», який не у повному обсязі здійснював контроль за виконанням підлеглим персоналом-інструкцій з охорони праці при виконання робіт підвищеної небезпеки та контроль за технічним станом стропів крану опорного електричного однобалочного, а також сам [PERSON] , який виконував роботи підвищеної небезпеки з порушенням правил з охорони праці, а саме: виконував переміщення металевої заготовки, стоячи під грузом та з використанням обладнання, яке не відповідає вимогам безпеки. Під час розгляду справи позивач [PERSON] пояснив, що після настання нещасного випадку підприємство відповідача пропонувало йому визначитися із сумою компенсації моральної шкоди, представники підприємства вмовляли знизити суму компенсації, однак він не погодися, оскільки вважав, що нещасний випадок розслідуваний необ`єктивно, безпідставно визначена вина його батька у нещасному випадку. Стосовно відносин із батьком, пояснив, що певний період (десь до 3-го класу позивача) батько проживав з ними однією сім`єю, потім батьки розлучилися, однак батько підтримував з ним стосунки. Наприклад у 2011 і у 2016 роках, коли мати їздила на заробітки, батько жив з ними (з позивачем, братом і молодшою сестрою - донькою матері від іншого шлюбу), наглядав за ними. На момент смерті батька позивач навчався в університеті (ДНУ ім. О.Гончара) на 4-му курсі на платному відділені, після смерті батька за освіту він сплачував пенсією по втраті годувальника, а також підприємство відповідача заплатило за навчання за рахунок залишку заробітної плати батька. На 5-й курс на бюджет він не поступив, а на платному відділенні не зміг би навчатися, оскільки кошів на навчання не було. Як би батько був живий, то позивач звернувся б до нього за допомогою. Допитана під час розгляду справи у якості свідка [PERSON] (мати позивача) пояснила, що між сином [PERSON] і її колишнім чоловіком [PERSON] , навіть після їх розлучення з останнім, були добрі відносини як між батьком і сином. Вони разом проводили час, відпочивали, святкували свята. Батько проживав поруч (через 2-3 зупинки), інколи ночував у дітей. Коли вона їздила на заробітки [PERSON] наглядав за дітьми, а у 2014 - 2015 році жив разом із дітьми. Коли син дізнався про смерть батька, то плакав, після смерті батька змінився, став замкнений, кожного разу засмучувався при згадування про батька. Підтвердила, що дійсно підприємство відповідача оплатило поховання [PERSON] та помини. Допитаний під час розгляду справи у якості свідка [PERSON] (старший брат позивача) пояснив, що з батьком вони разом проживали до розлучення батьків, а після того підтримували стосунки, з 2014 року батько жив разом із ними. Брат був дуже засмучений смертю батька. Останній весь час їм допомагав, а після його смерті все лягло на плечі [PERSON] (оскілки [PERSON] знаходився на службі в лавах збройних сил). Допитана під час розгляду справи у якості свідка [PERSON] (сестра померлого [PERSON] , тітка позивача) пояснила, що після розлучення [PERSON] завжди підтримував стосунки з дітьми, інколи ночував у них. Син [PERSON] тяжко переніс смерть батька, постійно мовчав, хоча було видно, що йому дуже тяжко. Позивачем надані до матеріалів справи фотографії, на яких зображений [PERSON] разом із донькою колишньої дружини, із дітьми - позивачем, його братом, колишньою дружиною і її донькою за 2019 рік (а.с. 91 - 93). Також позивачем надана виписка із особового банківського рахунку, з якої видно що батько [PERSON] перераховував йому кошти через термінал 22.09.2019р., 04.10.2019р. (а.с. 95-97). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст. 13 цього Закону роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України, підприємство мало створити потерпілому та іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були би неможливими. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Як видно з Акта спеціального розслідування нещасного випадку діяльність ТОВ «НВО «СЗХНО» несе в собі джерело підвищеної небезпеки, оскільки підприємство використовує механізми та обладнання щодо який встановлені спеціальні правила користування, правила техніки безпеки і охорони праці, наявність дозволів на монтаж, демонтаж, налагоджування, технічне обслуговування тощо. Відтак, шкода, завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується не залежно від наявності вини, завданої володільцем джерела підвищеної небезпеки. Суд вважає, що через неоганізованість і недотримання вимог з охорони праці відповідачем призвело до нещасного випадку, внаслідок якого настала смерть [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Суд не приймає доводи відповідача про відсутність підстав для відшкодування, оскільки на момент нещасного випадку [PERSON] був розлучений і не проживав разом із сім`єю, спілкувався із сином, оскільки позивачеві заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування на підставі ст.ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, які передбачають відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї. Це право на відшкодування моральної шкоди мають подружжя, батьки, діти та факт не проживання однією сім`єю на момент нещасного випадку закон не позбавляє права на відшкодування шкоди позивачу. До того ж позивач та допитані свідки підтвердили під час розгляду справи, що між позивачем і [PERSON] завжди існували близькі родинні стосунки як між сином і батьком, навіть після розлучення останнього із матір`ю позивача. Судом відповідачеві відмовлено у задоволенні його клопотання про виклик і допит свідків - співробітників померлого [PERSON] , які надавали пояснення про те, що останній казав, що жінка та син з ним давно не мешкають, переїхали в інше місто, син з ним не підтримує стосунки (а.с 59 - 62), оскільки їх показання не можуть бути допустимим доказом у зв`язку із тим, що неможливо допитати особу, яка надала первинне повідомлення - [PERSON] (ч. 2 ст. 90 ЦПК України). Відомості, про які йшлося у заявах спростовані поясненнями самого позивача, показаннями свідків та іншими матеріалами справи. Варто відзначити щодо заявленого представником відповідача клопотання про проведення судово-психологічної експертизи. Відповідно до п. 6.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви в поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки. Закон не встановлює обов`язкового призначення у справах про відшкодування моральної шкоди судово-психологічної експертизи і не обмежує доведення факту її заподіяння та розміру відшкодування певними засобами доказування. Закон також не передбачає примусового проведення психологічної експертизи за участю особи, яка не надала згоду на її проведення. Зокрема, згідно з пп. 6.8.2. пп. 6.8. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, опитування із застосуванням комп`ютерного поліграфа з метою отримання орієнтувальної інформації можуть проводитись тільки за наявності письмової згоди особи, яка проходитиме опитування. З огляду на наведене суд не може покласти на учасника справи обов`язок пройти психологічне дослідження без його згоди, оскільки це є виключно його правом. Суд вважає, що діями відповідача позивачеві спричиненні моральні страждання, пов`язані зі смертю рідної людини, які є прямим наслідком небезпечних умов праці на підприємстві, власником якого є відповідач. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи. Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненню професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Отже, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, або смертю фізичної особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих), їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Суд вважає, що відповідач ТОВ «НВО СЗХНО» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди сину померлого [PERSON] , оскільки у зв`язку з його смертю від нещасного випадку на виробництві, він переніс моральні страждання, через втрату рідної людини, яка не може бути відновлена. Суд приймає до уваги те, що діями відповідача, спрямованими на не забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, що призвело до нещасного випадку на виробництві, в результаті якого смертю [PERSON] спричинено сину потерпілого моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок загибелі на виробництві батька, позивач зазнав глибоких моральних та душевних страждань, втратив близьку людину, у зв`язку з чим позбавленні можливості отримувати від нього піклування, турботу, матеріальну підтримку. Вказані обставини викликають у нього відчуття постійного хвилювання, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від них додаткових зусиль для організації свого життя. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати позивача, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію, у зв`язку з чим суд вважає, що факт моральних страждань є очевидним і не потребує доведення іншими засобами доказування. Посилання у відзиві та поясненнях в судовому засіданні представника відповідача на наявність вини і самого потерпілого, що також підтверджено висновком експерта Донецького НДІСЕ від 19.10.2020р. № 7371-7373 , не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, в результаті якого настала смерть [PERSON] , суд враховує порушення нормальних життєвих зв`язків із ним позивача, неможливість ведення попереднього способу життя, неможливість повернення близької людини - батька. При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-65цс11 від 19.12.2011. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Таким чином, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме характер і тривалість моральних страждань позивача [PERSON] , який втратив батька, обставини нещасного випадку, внаслідок яких настала смерть [PERSON] , істотність вимушених змін у її життєвих стосунках позивача, який назавжди втратив турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність. Смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 2 500,00 грн. витрати по сплаті судового збору (250 000,00 Х 0,01= 2 500,00). На підставі викладеного,

Outcome: partial