Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

05 лютого 2019 року позивач, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборогованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог зазначило, що 20 липня 2016 року між позивачем та відповідачем, було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування картковим рахунком складає між нею та банком договір. В свою чергу відповідач, зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує та порушила умови кредитного договору та правила користування картковим рахунком. Відповідно до кредитного договору при порушенні (позичальником) відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надала своєчасно позивачу - банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, чим порушила умови договору. Станом на 13 січня 2019 року заборгованість становить 11 518.92 грн.; яка складається з тіла кредиту - 1875.20 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 706.19 грн.; заборгованість за пенею - 7 912..82 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 524.71 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, яка становить 11518.92 грн. та судові витрати пов'язані з розглядом справи, документально підтверджені, в розмірі 1921.00 грн. В судові засідання відповідач не з'являвся, про час і місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином про, що свідчать розписки про отримання судових викликів. Відповідач відзиву проти позову не надала, поштові повідомленні надсилалися за її зареєстрованим місцем проживання, відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України вважається що повістки вручені їй належним чином. Поважної причини своєї неявки суду неповідомила. Представник позивача в судове засідання не з'явився надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити позовні вимоги у поному обсязі, шляхом винесення заочного рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 14 лютого 2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін, які в судове засідання не з'явились відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору б/н від 20 липня 2016 року укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], остання отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 1500.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За умов кредитного договору відповідач повинен виконувати правила користування кредитним рахунком для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією та інших витрат. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, згідно якої, договором приєднання - є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит на картковий рахунок. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. З врахуванням викладеного, станом на 13 січня 2019 року заборгованість відповідача становить 11518.92 грн., а саме: тіло кредиту - 1875.20 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 706.19 грн.; заборгованість за пенею - 7 912..82 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 524.71 грн. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено виконування зобов'язання належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не впливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України , якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За правилами ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Проте за змістом ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником обов'язків по погашенню кредиту. У той самий час, кредитним договором передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності також за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003цс15). З огляду на наведене суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафів - фіксованої частини (500 гривень 00 копійок) та процентної складової (524.71 гривень ) разом 1024 гривень 71 копійки, оскільки діючим законодавством не передбачена подвійна відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань. Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 616 Цивільного кодексу України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів до їх зменшення. Так, нарахований позивачем розмір пені значно перевищує розмір взятого кредиту. В позовній заяві зазначено , що відповідачем 20 липня 2016 року отримано кредит в сумі 1500.00 грн. Розмір заборгованості по тілу кредиту в позовній заяві зазначено 1875.20 гривегнь. Проте розмір пені за неналежне виконання умов договору становить - 7912.82 гривень, яка враховуючи суму кредиту, значно перевищує розмір збитків. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства та п. 4 ч. 5 ст. 12 Цивільного кодексу України щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, суд вважає за можливе зменшити розмір пені з 7912 гривень 82 копійок до 1875 гривень 20 копійок. З цього приводу є правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100/цс/14, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Позивач не вказав та не довів факту настання для нього негативних наслідків через прострочення виконання зобов'язання позичальником. Порушене право банку відновлене шляхом стягнення плати за користування його грошима за весь період прострочення. Належна оцінка зібраних у справі доказів вказує на наявність підстав для часткого задоволення позовних вимог позивача. Таким чином з відповідача повинно бути стягнуто тіло кредиту в суммі - 1875.20 гривень; нараховані відсотки - 706.19 гривні; нарахована пеня - 1875.20 гривень, всього 4459..59 грн.,в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю. Відповідно до частини 2 пункту 3 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial