Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

06.04.2018 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в один місяць після набрання рішенням чинності в Первомайську державну нотаріальну контору Харківської області після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позову було зазначено, що [INFO] померла мати позивача, яка до дня смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично проживала: [ADDRESS]. За життя спадкодавець розпорядився спадковим майном, залишивши заповіт на все належне їй майно на її ім'я - [PERSON]. Спадщину вона не прийняла оскільки на час її відкриття проживала в РФ Бєлгородській області. Звернувшись до Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області, позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку для звернення із відповідною заявою про прийняття спадщини. Поважність причин пропуску 6-ти місяців на прийняття спадщини позивач пояснює тим, що у 2007 році вона із своїм чоловіком поїхала до Бєлгородської області РФ на заробітки і з того часу ніяких стосунків з матір'ю не підтримувала. У 2011 році захворів її чоловік, за яким вона здійснювала догляд і про смерть матері дізналася лише у 2014 році, коли після смерті чоловіка повернулася в Україну. Вважала, що оскільки з померлою у них була одна адреса реєстрації, то вона не мала подавати заяву про прийняття спадщини. 30.05.2018 року провадження у справі відкрито та призначено справу до підготовчого засідання на 14.06.2018 року. 14.06.2018 року відкладено підготовче засідання для надання часу відповідачу на підготовку відзиву на позов на 31.07.2018 року. 31.07.2018 року закінчено підготовче засідання з призначенням справи до розгляду по суті на 15.08.2018 року з подальшим відкладенням його на 27.08.2018 року для витребування спадкової справи. У судовому засіданні позивач вимоги своєї заяви підтримав на підставі доводів, вказаних у позовній заяві. Пояснити причину у зв'язку із чим вона дізналася про спадщину лише у 2014 році не змогла, як і не змогла пояснити того, що навіть після 2014 року вона із цим позовом звернулася лише через 4 роки - у 2018 році. Відповідач, у судовому засіданні повністю заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити позивачеві. Так, остання послалася на те, що через поганий стан здоров'я матері вона останню забрала жити і доглядати до себе: [ADDRESS], де вона і померла. Знаючи про заповіт вона намагалася розшукати сестру, з якою не підтримувала тривалий час стосунків, проте, це було марно. Лише на 40 днів після смерті матері на помини приїхали сини позивачки. Оскільки позивач не прийняла спадщину за заповітом, відповідач прийняла її за законом, подавши відповідну заяву до нотаріуса. Однак оформити спадкові права на земельні ділянки відповідач не змогла у нотаріуса, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на них, про отримала від нотаріуса відповідну постанову. Вже за рішенням суду від 13.03.2014 року свої спадкові права відповідач оформила. Вважає, що оскільки позивач не скористалася своїм правом на прийняття спадщини за заповітом, вона, як спадкоємець першої черги спадкування, що прийняла спадщину має всі законні права на спадкову масу. Позивач же не має жодної поважної причини для поновлення їй процесуального строку на подачу відповідної заяви, оскільки про смерть матері вона знала, мала достатньо часу приїхати в Україну, оскільки м. Бєлгород зовсім недалеко. Необізнаність позивача з приводу прийняття спадщини, оскільки позивач та спадкодавець були зареєстрованими за однією адресою, не може слугувати поважною причиною, бо фактично мати проживала за іншою адресою. Представник Картамиської сільської ради Первомайського району Харківської області до суду не прибув, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, що прибули, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, суд встановив обставини та відповідні до них правовідносини. [INFO] померла [PERSON], яка була матірю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, свідоцтвами про народження та про шлюб (а.с.9-10, 12). За життя померла [PERSON] склала на ім`я позивача по справі заповіт від 10.10.1997 року, посвідчений Картамиською сільською радою Первомайського району Харківської області (а.с.10), який є чинним на час смерті спадкодавця та яким все належне майно спадкодавиця заповіла саме [PERSON] Померла [PERSON] та позивач по справі на день відкриття спадщини хоча і були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] (а.с.3), проте фактично проживали за різними адресами. Позивач з 2007 року перебувала у Белгородській області РФ на заробітках, а її матір'ю опікувалася інша дочка - відповідач у справі [PERSON], яка через стан здоров'я мусила забрати матір жити та доглядати до себе: [ADDRESS], де мати і померла, про що є в матеріалах спадкової справи довідка Вовківської сільради Кегичівського району Харківської області. Дані факти унеможливлюють для позивача прийняття спадщини. 26.03.2018 року позивач отримав відмову державного нотаріуса Первомайської ДНК в оформленні своїх спадкових прав з причини порушення строку подання заяви про прийняття спадщини відповідно до ст.1270 ЦК України (а.с.15). У вказаній відмові було зазначено, що на момент смерті разом із спадкодавцем мешкала відповідач по справі [PERSON], яка як було встановлено у судовому засіданні і прийняла спадщину після смерті [PERSON], подавши відповідну заяву до нотаріуса у визначені законом строки і яка міститься у спадковій справі. Відповідач [PERSON] частково оформила свої спадкові права, як спадкоємець за законом першої черги спадкування, оскільки спадщину за заповітом [PERSON] не прийняла. Так, відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13.03.2014 року за [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на дві земельні ділянки і таке право зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.47-48). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом даної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. На підставі абзацу 6 п.24 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Як показав свідок [PERSON] про смерть своєї бабусі [PERSON] він знав, проте на поховання прибути не зміг через перебування в РФ на заробітках, проте приїздив на 40 днів після смерті. У телефонному режимі він повідомляв своїй матері - [PERSON] про смерть її матері. Крім того, об'єктивних доказів хвороби чоловіка позивача остання не надала судові, як і не надала доказів того, що він потребував її сторонньої допомоги і догляду, що унеможливлювало би для неї прибути в Україну з Белгородської області, адже відстань незначна. Чоловік позивача помер 14.02.2014 року і вона повернулася до України, проте і після того протягом більше 4-х років оформленням спадкових прав не переймалася. Відповідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, хвороба, перебування позивача-спадкоємця в іншому регіоні України у зв'язку із відрядженням, службовою необхідністю не можуть підтверджуватись лише показаннями свідків. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Тому, суд вважає, що позивачем не доведено поважності причин пропуску 6-місячного строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після матері і у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України всі понесенні судові витрати позивачсем слід залишити за останньою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed