Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

05.06.2018 року до суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про захист прав позивача до відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 11.09.2018 року. 11.09.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою відповідача в підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 29.10.2018 року. 29.10.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву, для надання доказів про внесення коштів в установу банку. Справу призначено до розгляду на 08.11.2018 року. Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 08.11. 2018 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь 2705 грн. 59 коп., з яких 2607.00 грн., сума у валюті операції; 98.59 грн., сума комісії, безпідставно списаних 20.08.2016 року з карткового рахунку № 4149605334803251. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 20.10.2006 року між на та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено угоду № SAMDN42000009604715, відповідно до якої вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № 4149605334803251. На зазначений вище рахунок було встановлено банком кредитний ліміт в сумі 8600.00 грн., що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по рахунках за 20.08.2016 року. 20.08.2016 року їй стало відомо, що з її рахунку невстановлена особа здійснила зняття грошових коштів в сумі 2607.00 грн. У зв'язку з тим, що списання коштів відбулось несанкціоновано, вона відразу, тобто 20.08.2016 року, дізнавшись про зазначений факт, звернулась до Вільногірського відділення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з проханням заблокувати картку та повідомила про факт несанкціонованого списання грошових коштів, на що на свою електронну пошту отримала листа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»» від 29.08.2016 року. В той же день 20.08.2016 року вона звернулась до правоохоронних органів - Вільногріського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що був складений протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.08.2016 року. Її заява була зареєстрована в ЖЕО реєстр № 2122. За поданою нею заявою було відкрите кримінальне провадження № 1201604015000298. За даним кримінальним провадженням вона визнана потерпілою. Крім того в телефонному режимі вона зверталась до відділу протидії кібергзлочинам у Дніпропетровській області, де її звернення було зареєстрована за № 10505, на що на свою електронну пошту отримала лист від 22.08.2016 року. Вищезазначений картковий рахунок за її заявою було заблоковано відповідачем, після чого їй на підставі тієї ж угоди № SAMDN42000009604715 було відкрито картковий рахунок № 4149437866255209. Загальна сума, яку безпідставно списано відповідачем з її рахунку становить: 2705 грн. 59 коп., що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримала в повному об'ємі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що вона після безпідставного списання грошових коштів з її рахунку, внесла грошові кошти в зазначеній сумі для того, щоб їй не нараховувались відсотки на дану суму. До цього часу особу винну у списанні грошових коштів з її рахунку не встановлено. Відповідач представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з'явився подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно поданої заяви відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не надано доказів того, що зняття грошових коштів було здійснено невідомою особою, до того ж були зняті кредитні коштів, які є власність АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не позивача. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується примати і зараховувати на рахунок. відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення операцій за рахунком. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON], 20.10.2006 року та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на даний час АТ КБ «ПРИВАТБАНК») було укладено угоду № SAMDN42000009604715, відповідно до якої позивач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № 4149605334803251. На зазначений вище рахунок було встановлено банком кредитний ліміт в сумі 8600.00 грн., що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по рахунках за 20.08.2016 року. Також судом встановлено, що 20.08.2016 року позивачці стало відомо, що з її рахунку невстановлена особа здійснила зняття грошових коштів в сумі 2607.00 грн., що підтверджується випискою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по картці/рахунку № 4149605334803251 і додатковими рахунками по договору за 20.08.2016 року. У зв'язку з тим, що списання коштів відбулось несанкціоновано, позивач відразу, тобто 20.08.2016 року, дізнавшись про зазначений факт, звернулась до Вільногірського відділення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з проханням заблокувати картку та повідомила про факт несанкціонованого списання грошових коштів, на що на свою електронну пошту отримала листа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»» від 29.08.2016 року, згідно якого підтверджений факт несанкціонованого списання грошових коштів та рекомендовано позивачу звернутись до правоохоронних органів (а.с. 8). В той же день 20.08.2016 року позивач звернулась до правоохоронних органів - Вільногріського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що був складений протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.08.2016 року. Її заява була зареєстрована в ЖЕО реєстр № 2122. За поданою позивачем заявою було відкрите кримінальне провадження № 1201604015000298, що підтверджується проколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та витягом і ЄРДР. За даним кримінальним провадженням позивач визнана потерпілою, що підтверджується копією постанови. Крім того в телефонному режимі позивач зверталась до відділу протидії кібергзлочинам у Дніпропетровській області, де її звернення було зареєстрована за № 10505, на що на свою електронну пошту позивач отримала лист від 22.08.2016 року, в якому зазначено, що всебічним розглядом звернення позивачки займаються фахівці відділу протидії кібергзлочинам у Дніпропетровській області (а.с.13). Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування кредитних коштів з його рахунку, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.. Відповідно до п. 37.2 ст. 37 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити платнику пеню в розмірі 0.1 від суми неналежного переказу за кожен день, починаючи від дня неналежного переказу за кожен день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п. 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувались або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та за необхідності, відновляє залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо платіжний засіб було викрадено без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка не дає змоги ініціювати платіжні операції. Аналогічні висновки містяться і у правовій позиції, викладеній в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року . Враховуючи, що викрадення грошових коштів з рахунків відбулось в результаті електронного переказу грошових коштів з рахунку позивача. Позивач вчинила всі необхідні дії, а саме: відразу звернулася до Банку і її картку заблокували. А також звернулася до правоохоронних органів та за її заявою здійснюється розслідування кримінального провадження про викрадення грошових коштів з її банківського рахунку. Відповідно позивач вчинила всі необхідні дії передбачені Положенням № 223. Будь-яких доказів того, що позивач сам сприяла, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суду не надано. Також позивачем надані докази того, що позивач, після несанкціонованого списання грошових коштів з її рахунку, внесла грошові кошти в зазначеній в позовній заяві сумі, як погашення кредиту, з метою недопущення нарахування відсотків та штрафних санкцій банком, в зв'язку з несвоєчасним внесенням грошових коштів, що підтверджується випискою по картковому рахунку та довідкою банку про відсутність у позивача заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Таким чином судом встановлено. що позивачкою внесені власні грошові кошти на погашення несанкціоновано списаних кредитних коштів, які позивачка не отримувала та не використовувала для власних потреб. Тобто позивач надала відповідачу власні кошти, а не повернула кошти, які були надані їй банком, як кредитні. За даних обставин доводи представника відповідача про те, кошти, які просить стягнути позивач є власністю відповідача, суд вважає безпідставними. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 2705 (дві тисячі сімсот п'ять) грн. 59 коп., з яких: 2607 (дві тисячі шістсот сім) грн., 00 коп. - сума повернення знятих кредитних коштів; та 98 грн., 59 коп., сума комісії, які безпідставно списані 20 серпня 2016 року з карткового рахунку позивача № 4149605334803251 \~ Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, так як позивач за позовом про захист прав споживача звільнена від сплати судового збору. Тому суд вважає стягнути з в відповідача судовий збір в сумі 704 грн., 80 коп., які позивач мала б сплати при подані позовної заяви. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved