Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

06.12.2019 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ», у якому просить стягнути з відповідача на його користь заробітну плату у розмірі 159\~044 грн. 75 коп. В обґрунтування позову вказав, що з 16.05.2017 на підставі наказу №56к від 03.05.2017 його було прийнято на посаду в.о.начальника відділу в адміністративно-господарський відділ ДП «ПБПВП «ПІВДЕНДІПРОШАХТ», де він працює і до сьогодні. На 31.01.2018 76444,75 грн., а за період з 01.03.2018 по 01.11.2019 заборгованість по несплаченій заробітній платі склала 82600,00 грн. Отже загальний борг відповідача по несплаченій заробітній платі склав 159044,75 грн. Позивач неодноразово звертався до ДП «ПБПВП «ПІВДЕНДІПРОШАХТ» з проханням провести з ним повний розрахунок, але по теперішній час коштів від підприємства не отримав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова \~від 11.12.2019 вказану позовну заяву\~прийнято до\~розгляду та\~відкрито спрощене\~позовне провадження\~у справі з повідомленням (викликом) сторін. 26.12.2019 до суду надійшла заява керівника ДП «Південдіпрошахт» Севастьянова Ю.О., у якій він вказує, що через скрутне матеріальне становище та арешт рахунків підприємства заробітна плата на підприємстві не виплачується, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності відповідача (а.с.10). 27.12.2019 позивач [PERSON] подав до канцелярії суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності (а.с.11). 30.01.2020 до канцелярії суду надійшла заява представника відповідача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить залишити позов без задоволення (а.с.22). 31.01.2020 до канцелярії суду поштою надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому він просить цивільний позов [PERSON] залишити без задоволення. В обґрунтування зазначає, що ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» в даний час перебуває у процесі реорганізації відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 07.11.2018 № 561. Комісію з реорганізації очолював в.о. [PERSON] , який із 22.02.2018 являвся службовою ті обіймав посаду - в.о. директора ДП «Південдіпрошахт». Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 29.07.2019 № 328 [PERSON] , голову комісії - в.о. директора ДП «Південдіпрошахт», виведено зі складу комісії з реорганізації ДП «Південдіпрошахт», та введено до її складу і призначено головою комісії з реорганізації [PERSON] . Таким чином, починаючи із 29.07.2019 колишній голова комісії з реорганізації обіймаючий посаду в.о. директора, втратив будь-які повноваження передбачені Статутом підприємства щодо його управління. Будь яких доручень на представлення інтересів ДП «Південдіпрошахт» [PERSON] не надавалось, тому видавати розпорядження, накази, доручення, підписувати договори, звіти, акти звірки взаєморозрахунків, довідки, в тому числі довідки про наявність заборгованості підприємства, кредиторської, дебіторської, заборгованості по заробітній платі, він не міг, так як не мав на це жодних повноважень. У зв`язку із цим наявну в копії довідки інформацію про наявну заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] не можна вважати офіційною та такою, що відповідає дійсності.\~Крім того, в період із 16.08.2018 по 12.09.2018 працівниками ГУ ДФС у Харківській області проведено планову виїзну документальну перевірку ДП «Південдіпрошахт» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору за період з 01.07.2015 по 30.06.2018, за результатами якої складено акт № 3882/20-40-13-07/00167606 від 19.09.2018. В ході проведення даної перевірки працівникам податкової ДП «Південдіпрошахт» надано відомості про нарахування заробітної плати за березень-червень 2018 року, відповідно до яких, у складі працюючих найманих працівників ДП «Південдіпрошахт» рахується гр-н [PERSON] . При цьому, відповідно до наданих відомостей, у березні 2018 року [PERSON] нараховано 1632,22 грн., до виплати 1472,52 грн,; у квітні 2018 року [PERSON] нараховано 4130 грн., до виплати 3324,65 грн,; у травні 2018 року [PERSON] нараховано 4130 грн., до виплати 3324,65 грн.; у червні 2018 року [PERSON] нараховано 4024,44 грн., до виплати 3239,67 грн. Окрім цього, відповідно до акту перевірки податкової, стосовно дотримання вимог платником податків звітності за період, що перевіряється, встановлено неподання Додатку 4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за лютий - червень 2018 року до органів ДФС по закінченні звітного періоду, платником податків не надано. Відповідно, встановити яка саме заробітна плата нараховувалась [PERSON] , та чи узагалі нараховувалась у період з 01.07.2018 по 01.11.2019, не представляється можливим. Викладені обставини не відповідають вимогам, заявленим у позові. Висновки позивача щодо нарахування йому заробітної плати є хибними та такими, що не підтверджуються жодними документами. Аналіз позовних вимог [PERSON] , викладених у позові та долучених до нього документів дає підстави для обґрунтованого висновку про те, що цивільний позов цією особою підготовлено та подано до суду з метою протиправного заволодіння коштами Державного підприємства «Південдіпрошахт». Крім того, у зв`язку із встановленням фактів (більше 20-ти) подання до Київського районного суду аналогічних за своїм змістом цивільних позовів, які складені однотипно, з однаковими орфографічними помилками, про працевлаштування осіб в ДП «Південдіпрошахт», без будь-якого іншого фактичного підтвердження, окрім копії наказу про призначення на посаду та довідки, про наявну заборгованість підписану [PERSON] , до Київського ВП ГУНП в Харківській області 08.01.2020 подано заяву про скоєння групою осіб кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.\~Також представник відповідача зазначив, що позовна заява [PERSON] подана з порушенням вимог ст..175 ЦПК України (а.с.24-27). Копію даного відзиву представник відповідача направив засобами поштового зв`язку позивачу на адресу, яка вказана у позовній заяві (а.с.58). 14.02.2020 позивач подав до канцелярії суду відповідь на відзив відповідача, у якому він вказує наступне. З посиланням представника відповідача на акт планової виїзної документальної перевірки ГУ ДФС у Харківській області як на неможливість підтвердження заборгованості підприємства з виплати позивачу заробітної плати позивач не погоджується, оскільки вказана перевірка відбувалась лише за період з 01.07.2015 по 30.06.2018. Цей період не збігається повністю з періодом виникнення заборгованості по виплаті заробітної плати, а тому не може слугувати як доказ спростування існування такої заборгованості. Відповідач вважає та наголошує, що починаючи з моменту прийняття на роботу позивач фактично мав працювати безкоштовно та заробітна плата йому взагалі не мала нараховуватись і виплачуватись. Заперечуючи проти суми наявної заборгованості, водночас відповідач не надав жодних інших розрахунків за весь зазначений період виникнення заборгованості, у випадку якщо він вважає що сума заборгованості є іншою, ніж обґрунтована позивачем, так само як і не надав жодних доказів з виплати зарплати, якщо він вважає що будь-яка заборгованість перед [PERSON] відсутня. Щодо оскарження повноважень [PERSON] на видачу довідки №29/11-23 від 29.11.2019 позивач вказує, що [PERSON] протягом останніх декількох років працював на посаді директора Державного підприємства проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ», будь-яких сумнів у його повноваженнях в позивача не було. Вказані у довідці розрахунки наявної заборгованості виконані бухгалтерією підприємства на підставі наявних документів та надані на підпис зазначеній особі як його керівнику. [PERSON] підписав довідку та скріпив наявною у нього мокрою печаткою підприємства, що також підтверджує його повноваження. Стосовно підписанта відзиву [PERSON] - то вказана особа не надавала та не пред`являла позивачу будь яких документів на підтвердження своїх повноважень та відповідно, припинення повноважень [PERSON] . Впродовж декількох останніх років підприємство через скрутне матеріальне становище постійно мало заборгованість з невиплати заробітної плати своїм працівникам. Від спілкування з колегами позивачу відомо, що така заборгованість станом на листопад 2019 року була перед усіма працівниками. З метою захисту своїх порушених трудових прав, враховуючи відсутність юридичної освіти, багато працівників, в тому числі [PERSON] , брали за основу зразки позовів, отриманих від інших колег, які почали судові спори раніше та на сьогодні їх позови зі стягнення заробітної плати задоволені, судові рішення набули законної сили. Саме цим і пояснюється схожість позовів, але дії, направлені на захист своїх прав та відновлення законності, у тому числі позивачем, не можуть свідчити на вчинення злочину. [PERSON] до суду не надано жодних доказів, що на теперішній будь- кому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, на якому він наполягає в своєму відзиві, більш того, навпаки такі дії [PERSON] можуть свідчити про вчинення саме ним кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 383, 172, 175 КК України. Позивач просив врахувати дану відповідь на відзив під час розгляду справи (а.с.62-64). У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, суд враховує подану 27.12.2019 заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, суд враховує подану 30.01.2020 заяву про розгляд справи за його відсутності. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності сторін. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗПП України). Відповідно до частини першої ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Позивачем [PERSON] на підтвердження наявності трудових правовідносин з ДП «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» надано копію сторінки, де міститься запис, що 20.10.2014 його прийнято на роботу в експлуатаційно-технічний відділ на посаду інженера І категорії на підставі наказу 116к від 20.10.2014. 03.05.2017 переведений на посаду начальника АГВ (адміністративно-господарський відділ) на підставі наказу 56к від 03.05.2017. Однак, встановити чи стосується даний запис позивача [PERSON] у суду немає можливості, оскільки із поданого суду доказу не вбачається, даних про особу, яку було прийнято на роботу. Проте, факт перебування [PERSON] у трудових правовідносинах з ДП «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» представником відповідача не заперечується. Також, позивачем надано копію Довідки №29/11-24 від 29.11.2019 за підписом керівника ДП «Південдіпрошахт» Севастьянова Ю.О., щодо підтвердження прийняття [PERSON] на підставі наказу №116к від 20.10.2014 на посаду в.о.начальника відділу адміністративно-господарського з окладом згідно штатного розпису в розмірі 4130,00 грн.; підтвердження наявності заборгованості по невиплаченій заробітній платі на 31.03.2018 у сумі 76444,75 грн. та за період з 01.03.2018 по 01.11.2019 у сумі 82600,00 грн., а всього 159044,75 грн (а.с.6). Однак, представником відповідача [PERSON] до суду надані докази, які спростовують висновки позивача щодо сум нарахування йому заробітної плати. Представником відповідача надано Акт від 19.09.2018 №3882/20-40-13-07/00167606 «Про результати планової документальної виїзної перевірки ДП «Південдіпрошахт» з питань своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору за період з 01.07.2015 по 30.06.2018 роки». Під час проведення даної перевірки було встановлено, що [PERSON] перебував у складі працюючих найманих працівників ДП «Південдіпрошахт» у березні, квітні, травні та червні 2018 року. Представником відповідача надано суду відомості про нарахування заробітної плати за березень-червень 2018 року, згідно яких: у березні 2018 року [PERSON] нараховано 1632,22 грн., до виплати 1472,52 грн,; у квітні 2018 року - нараховано 4130 грн., до виплати 3324,65 грн,; у травні 2018 року - нараховано 4130 грн., до виплати 3324,65 грн.; у червні 2018 року - нараховано 4024,44 грн., до виплати 3239,67 грн. Встановити яка заробітна плата нараховувалась [PERSON] , та чи взагалі нараховувалась, у період з 01.07.2018 по 01.11.2019 суд позбавлений можливості, оскільки за вказаний період суду жодного доказу надано не було. Крім того, згідно наказу №328 від 29.07.2019 року Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, в.о. директора ДП «Південдіпрошахт» Севастьянова Ю.О. виведено зі складу комісії з реорганізації ДП «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», та введено до складу Комісії і призначено її головою - [PERSON] . У зв`язку з цим, з 29.07.2019 [PERSON] втратив будь-які повноваження, передбачені Статутом підприємства щодо його управління (видавати розпорядження, накази, доручення, підписувати договори, звіти, акти звірки взаєморозрахунків, довідки, в тому числі довідки про наявність заборгованості підприємства, кредиторської, дебіторської, заборгованості по заробітній платі). З урахуванням зазначеного, суд не приймає до уваги надану позивачем довідку №29/11-24 від 29.11.2019 за підписом керівника ДП «Південдіпрошахт» Севастьянова Ю.О., щодо підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі. Згідно ст. 12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.\~76\~, ч. 1,\~2\~ст.\~77, ч. 1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1,3\~ст. 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті на їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд приходить до висновку, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які б відповідали фактичним обставинам справи. В матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження факту нарахування та виплати йому заробітної плати за оспорюваний період, саме тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви [PERSON] до ДП «Південдіпрошахт» слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст..141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed