Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

05.01.2015 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України», просить стягнути суму страхового вкладу в розмірі 1197,00 грн., компенсаційну індексацію за період з 10.1996 по 11.2014 в розмірі 8502,29 грн., суму 3% річних в розмірі 30,29 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що на підставі страхового свідоцтва серії [NUMBER] від 12.04.1988, виданого Головним управлінням державного страхування СРСР він має право одержати страхову суму в розмірі 1000 крб. після 31.03.2005 при вступі до зареєстрованого шлюбу або по досягненні 25 річного віку. У зв'язку з чим, 28.11.2014 він звернувся до відповідача із заявою про повернення належних йому грошових коштів, разом з тим, листом відповідача йому було відмовлено. Посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст.1, 3 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян», згідно з якими обов'язок по виплаті компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень перед громадянами, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 02.01.1992 в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України покладено на державу, вважає дії відповідача, які полягають у відмові виплатити належні позивачу грошові кошти такими, що порушують його права як споживача. Таким чином просить стягнути з відповідача на свою користь суму грошових коштів у вказаному вище розмірі. Крім того, вважає, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях і переживаннях і яку він оцінює в 20000грн. Протокольною ухвалою суду від 20.05.2015 за клопотанням позивача до участі в даній справі залучено в якості співвідповідачів: Кабінет Міністрів України та Міністерство фінансів України. Протягом розгляду справи, позивач збільшив розмір позовних вимог, подавши суду відповідну заяву, згідно якої просить: стягнути з Державного бюджету України на його користь суму страхового вкладу в розмірі 1197,00 грн., компенсаційну індексацію в розмірі 8502,29 грн., інфляційні витрати в розмірі 1144,52 грн., пеню в розмірі 744,06 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 0000,00 грн., стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на його користь моральну шкоду в розмірі 10 0000,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заяву, згідно якої просив проводити розгляд справи за його відсутності та одночасно зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. У зв'язку з чим, суд визнав можливим розгляд справи за відсутності позивача. У судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача зазначив, що АТ «Ощадбанк» не є правонаступником майнових прав та обов'язків перед страхувальником Держстраху СРСР, крім того між АТ «Ощадбанк» та позивачем відсутні будь-які правовідносини щодо зобов'язань за договорами про банківський вклад. При цьому зауважив, що відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 07.09.93 №709 та від 09.01.2008 №1 правонаступником майнових прав та зобов'язань перед страхувальником колишнього Укрдержстраху, установ державного страхування СРСР є Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та її структурні підрозділи. Таким чином вважає, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не є належним відповідачем у даній справі. У судовому засіданні представник співвідповідача Кабінету Міністрів України також позов не визнав, заперечив проти його задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Відповідач Міністерство фінансів України в судове засідання свого представника не направив, направив до суду письмові заперечення, згідно яких проти позову заперечив в повному обсязі, просив відмовити в задоволені, зазначив, що Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян», на положення якого посилається позивач не передбачено повернення страхової суми. Таким чином вважає позов необгрунтованим та безпідставним. Крім того, зазначив про відсутність доказів того, що діями Міністерства фінансів України позивачу завдана моральна шкода. За вказаних обставин, суд на підставі ч.2 ст. 169 ЦПК України, визнавши причини неявки представника Міністерства фінансів України неповажними, вважає можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача Міністерства фінансів України. Суд, заслухавши думку представників відповідачів, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що згідно страхового свідоцтва серії [NUMBER] від 12.04.1988, виданого Головним управлінням державного страхування СРСР [PERSON] має право одержати страхову суму в розмірі 1000 крб. після 31.03.2005 при вступі до зареєстрованого шлюбу або по досягненні 25 річного віку. (а.с.8) З тексту вказаного свідоцтва вбачається, що [PERSON], починаючи з квітня 1988 року по 31 березня 2005 року включно, зобов'язаний сплачувати страхові внески по 4 крб. 20 коп. за кожний календарний місяць не пізніше його останнього дня. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.35) У зв'язку з настанням строку, встановленого в означеному свідоцтві, позивач 12.12.2014 звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України» з заявою про виплату належних йому грошових коштів. Листом відповідача від 16.12.2014 за №23/4-08/15632 позивачу було запропоновано звернутися до НАСК «Оранта».(а.с.17) Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.01.2008 №1 «Про виплату в 2008 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, та облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов'язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР та п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1993 №709 «Про створення Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» правонаступником майнових прав та зобов'язань перед страхувальниками колишнього Укрдержстраху, установ державного страхування СРСР є Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та її структурні підрозділи. Таким чином, Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» є відповідальною особою за зобов'язання установ державного страхування СРСР, що діяли на території України перед громадянами, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 02.01.1992 до установ державного страхування СРСР. З огляду на викладене, відсутні підстави для стягнення страхової суми за рахунок державного бюджету. За змістом ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, зокрема належне виконання зобов'язань по сплаті страхових внесків по 4 крб. 20 коп. за кожний календарний місяць не пізніше його останнього дня. Таким чином, безпідставними та необґрунтованими є доводи позивача про наявність підстав для стягнення страхової суми. Крім того, безпідставними є посилання позивача на положення Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян» та Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якими обов'язок по поверненню, зокрема, страхової суми покладено на державу, оскільки базуються на власному припущенні та суб'єктивному тлумаченні положень цього Закону. Виходячи з встановлених обставин справи, судом не встановлено порушення прав та інтересів позивача діями відповідачів. Відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. За вказаних обставин, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення моральної шкоди.

Outcome: dismissed