Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

05.02.2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому після уточнення позовних вимог ставиться питання про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 25 711 грн. 37 коп. та судових витрат по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 15.05.2008 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 4 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (кредитний ліміт неодноразово змінювався) зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач, незважаючи на це, порушила його, оскільки, своєчасно не погашала кредит та не сплачувала проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 30.11.2014 року утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі 25 711 грн. 37 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 6 991 грн. 14 коп.; - заборгованості за процентами в розмірі 13 710 грн. 93 коп.; - нарахованої пені за порушення умов договору в розмірі 3 546 грн. 85 коп.; - нарахованих штрафів у загальному розмірі 1 462 грн. 45 коп. (250 грн. 00 коп. (фіксована частина), 1 212 грн. 45 коп. (процентна складова)). В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача в заяві на адресу суду не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем 15.05.2008 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 4 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (кредитний ліміт неодноразово змінювався) зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Наслідками порушення договору в частині вчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів є обов`язок останнього сплачувати банку пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості за кредитом, відповідно до п. 5.5.1. Правил користування платіжною карткою, а також штрафів в розмірі 250 грн. 00 коп. + 5 % від суми позову (порушення строків платежів більш ніж на 30 днів). В подальшому, згідно наказу Банку від 28.01.2013 року за № СП-2013-6500941 пеня нараховується в розмірі 50 грн. 00 коп. щомісячно. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Крім цього, положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання обов'язання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в Законі або договорі. Так, як вбачається з матеріалів справи, позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, в зв'язку з чим станом на 30.11.2014 року утворилася заборгованість по кредитному договору, яка складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 6 991 грн. 14 коп.; - заборгованості за процентами в розмірі 13 710 грн. 93 коп. Обумовлений розрахунок заборгованості, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не спростовано. Також в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б спростували доводи банку щодо наявності та розміру боргу, докази щодо повного або часткового погашення відповідачем вказаної заборгованості, а також докази щодо наявності передбачених законом чи договором підстав, які б повністю, частково або тимчасово звільняли позичальника від виконання взятих на себе зобов'язань. Крім того, позивачем за порушення виконання зобов'язання нарахована пеня, при визначенні розміру якої суд виходить з наступного. Так, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). За правилами даної статті період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. При цьому позовна давність по вимогам про стягнення неустойки підлягає застосуванню судом незалежно від наявності заяви сторони про її застосування. Зазначене слідує зі змісту постанови Верховного Суду України у справі № 6-100цс14, що в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. За таких обставин з відповідача на користь Банку підлягає стягненню пеня в межах річного строку до дня звернення до суду (29.01.2015 року - дата здачі позову на пошту), проте в межах позовних вимог, що становить 550 грн. 00 коп. Відповідному зменшенню підлягає й штраф та становить 250 грн. (фіксована частина) + 1 062 грн. 60 коп. (процентна складова). Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial