Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

06 березня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Новодністровського міського суду Чернівецької області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач посилається на те, що [PERSON] шляхом підписання заяви надав згоду на укладення кредитного договору № б/н від 27.03.2014 року, на підставі якого отримав кредитні кошти в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, позивач зазначає, що встановлення і зміни кредитного ліміту відбувалась згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», що передбачають згоду боржника на встановлення за рішенням банку кредитного ліміту та право банку у будь-який момент змінити кредитний ліміт. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за кредитним договором № б/н від 27.03.2014 року виконав в повному обсязі, так як надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. Оскільки [PERSON] неналежно виконував умов кредитного договору у нього виникла перед банком заборгованість в сумі 11377,17 грн., що включає: заборгованість за кредитом - 4996,71 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 5062,50 грн., заборгованість за пенею і комісією - 300 грн., заборгованість по штрафам - 500 грн. (фіксована частина) та 517,96 грн. (процентна складова), яку позивач разом із судовими витратами у розмірі 1762 грн. просить стягнути із відповідача. Згідно ухвали Новодністровського міського суду Чернівецької області від 14.03.2018 року справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак 06.03.2018 року подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 38). Відповідач 18.04.2018 року у судовому засіданні позов визнав частково, зокрема, в частині тіла кредиту та відсотків з розрахунку 30% річних, однак заперечував щодо збільшення розміру відсотків до 43,20 %, нарахування штрафів та пені. При цьому, зауважив, що на підставі поданих [PERSON] заяв до банку останній на період перебування відповідача в зоні АТО не здійснював нарахування пені та відсотків за користування кредитними коштами. Підтвердив також, що підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг згідно Тарифів, доданих до позовної заяви Банком. Суд, заслухавши позицію відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27.03.2014 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», внаслідок чого відповідач був ознайомлений і погодився із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку». При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 2000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Згідно п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язаний за вимогою банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), сплаті винагороди банку. За змістом п. 1.1.7.3 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням настання умови, викладеної у п.п. 1.1.7.6, 1.1.7.7 цих Умов. За правилами п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а також надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього кредитного договору являється прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком. Відповідно до положень п. 2.1.1.5.7 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Частинами 1 та 2 ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за кредитним договором № б/н від 27.03.2014 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Окрім того, як вбачається із розрахунку банку та наданих відповідачем довідок від 29.05.2015 року, 10.01.2017 року, у звязку з перебуванням [PERSON] в зоні проведення АТО позивач за період з 02.04.2014 року по 03.11.2015року та з 08.07.2016 року по 08.10.2017 року не здійснював нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами та пеню за прострочення виконання зобовязання. За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на час укладення між сторонами кредитного договору, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки слід розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст. 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Проте у даному випадку банк передбачив у договорі умови, які встановлюють односторонню зміну умов договору, й фактично надають йому право змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку. Така умова в силу норми ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України є нікчемною. Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Оскільки укладення кредитного договору мало місце шляхом підписання відповідачем відповідної письмової заяви, то і зміна договору мала відбутися у такий же спосіб. Як вбачається з матеріалів справи відповідно до тарифів, що були чинними на час укладення договору, базова процентна ставка на місяць складає 2,5 % та нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік. Такий метод нарахування процентів передбачений п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг. Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість зі сплати процентів виникла за період з 10 травня 2014 року по 31 грудня 2017 року. Розрахунок банком процентів за період з 10.05.2014 року по 01.08.2014 року проведено виходячи із ставки 30% річних, відповідно до якого розмір процентів за вказаний період складає 136 грн. 43 коп. У звязку з наведеним та з огляду на нікчемність відповідної умови договору щодо зміни розміру процентної ставки, суд дійшов висновку, що нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами за період з 04.11.2015 року по 07.07.2016 року та з 09.10.2017 року по 31.12.2017 року за ставкою 43,20 % є безпідставним, у звязку з чим при нарахуванні відсотків за вищевказані періоди необхідно застосовувати ставку 30 % на рік. Встановлено, що сукупний розмір заборгованості за кредитом, починаючи з 04.11.2015 року по 07.07.2016 року та з 09.10.2017 року по 31.12.2017 року (періоди, з якими нарахування відсотків відбувалось за ставкою 43,20 %), складав 4996 грн. 71 коп., що визнав також сам відповідач. Отже, виходячи з указаного вище розміру заборгованості, процентної ставки (30%), визначеного кредитним договором методу розрахунку процентів (з розрахунку 360 днів на рік), кількості днів, за які нараховувались проценти за ставкою 43,20 % (330 дні (246+84)), розмір заборгованості за процентами, що підлягає стягненню з відповідача за період з 04.11.2015 року по 07.07.2016 року та з 09.10.2017 року по 31.12.2017 року складає 1374 грн 10 коп. (з розрахунку: 4996,71*30/100* 330/360 = 1374,10). За весь період (з 10.05.2014 року по 31.12.2017 року, за виключенням періодів з 02.04.2014 року по 03.11.2015року та з 08.07.2016 року по 08.10.2017 року) заборгованість зі сплати процентів складає 1510 грн. 53 коп. (136,43+1374,10). Саме указаний розмір заборгованості за процентами, а не 5062,50 грн., як безпідставно визначив банк, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Положення ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач, починаючи із 10 травня 2014 року, не виконував свої зобов'язання за кредитним договором № б/н від 27.03.2014 року належним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4996,71 грн. та процентів в сумі 1510,53 грн. Пунктом 2.1.1.12.11 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання боржником або його довіреною особою своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Пунктом 1.1.7.42 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року передбачено, що дія договору припиняється в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банку, передбачених договором. За наявної у клієнта до моменту закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком по договору, в тому числі заборгованості по овердрафу, а також заборгованості по сплаті комісії перед банком, дія договору припиняється після повного погашення такої заборгованості. Як вбачається із ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши досліджені письмові докази, суд дійшов висновку, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» як кредитодавець, що виконав повністю свої зобов'язання за кредитним договором, має право вимагати від відповідача [PERSON], як позичальника, що прострочив виконання зобов'язань, повернення суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.03.2014 року, а тому позовні вимоги в частині стягнення 4996,71 грн. заборгованості за кредитом та 1510,53 грн. заборгованості за процентами слід задовольнити. Однак щодо заявленої вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення із [PERSON] 300 грн. пені та 1017,96 грн. штрафів, то варто зазначити, що у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов і правил, клієнт сплачує банку пеню, яка нараховується наступним чином: пеня = базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Натомість, згідно п. 2.1.1.12.7.4 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язання по сплаті відсотків за користування кредитом, у розмірі, зазначеному у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування та тарифах, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 100 - % від розміру неналежно сплачених відсотків, встановлених у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування та тарифах. Сплата штрафу здійснюється позичальником за кожний місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання позичальником зобов'язання по сплаті відсотків за користування кредитом. Проте суд звертає увагу, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ч. 1 ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 1.1.5.20 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. по кредитним карткам, відкритим у валюті USD) + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. А пунктом 1.1.5.23 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року встановлено, що у разі порушення позичальником встановленого законом зобовязання з повернення неналежним чином зарахованих коштів позивальник сплачує банку пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день, починаючи з дати завершення помилкового перерахування до дня повернення коштів включно, яка не може перевищувати 10 % суми перерахунку. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. На думку суду, позивачем в порушення положень ч. 1 ст. 61 Конституції України неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору у виді пені та штрафів, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) і у розмірі 517,96 грн. (процентна складова) є безпідставними з огляду на заявлені позовні вимоги про стягнення за прострочення виконання зобовязання пені. Дані висновки суду узгоджуються із правовою позицією ВСУ у справі № 6-2003цс15, викладеними в постанові від 21.10.2015 року. Відтак із відповідача підлягає стягненню лише пеня за прострочення виконання зобовязання в сумі 300 грн., натомість позов в частині стягнення із [PERSON] 1017,96 грн. штрафів задоволенню не підлягає. Згідно із 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1054,25 (6807,24 / 11377,17) * 1762 = 1054,24 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial