Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

06 квітня 2016 року представник Харківського національного університету внутрішніх справ звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просив суд стягнути з відповідача на користь університету витрати, повязані з утриманням в сумі 31\~483,39 грн. та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національної поліції України з 16.08.2013 року по 19.02.2016 року. Наказом ХНУВС від 10.08.2013 року №179о/с відповідача було прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 16.08.2013 року та присвоєно звання «рядовий міліції». Відповідно до розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» [PERSON] з 30.12.2015 року переведено до Національної поліції та присвоєно спеціальне звання «лейтенанта поліції». Наказом ХНУВС від 19.02.2016 року відповідача відрахували з числа курсантів та звільнили з Національної поліції України відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про національну поліцію». Представник позивача вказує, що відповідно до положень контракту та вимог Закону України «Про національну поліцію» в разі звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Станом на день звернення до суду відповідач добровільно не відшкодував кошти, повязані з його утриманням, у зв'язку з чим представник позивача і звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача[PERSON], яка діє на підставі довіреності від 18.12.2015 року, в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання також не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 10.08.2013 року №179о/с [PERSON] було прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 30.08.2013 року та присвоєно звання «рядовий міліції». (а.с. 5) 01 вересня 2013 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ (Виконавець), з одного боку, Головним управлінням МВС України у Харківській області (Замовник), з другого боку, та рядовим міліції [PERSON] (Особа) було укладено Договір про підготовку у вищому навчальному закладі МВС України. (а.с. 8-9) Відповідно до умов даного Договору Виконавець зобовязався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програми і вимогами освіто-кваліфікаційних рівнів, Замовник забезпечити проходження особою практики та стажування, й призначити випускника на посаду, визначену державною комісією з персонального розподілу фахівців, а [PERSON] (Особа) виконати навчальну програму й після закінчення навчання прибути до місця призначення, приступити до виконання службових обовязків за посадою, і відпрацювати не менше трьох років. (п. 2.1.1, 2.2.1, 2.2.3, 2.3.1, 2.3.5 Договору) Відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про національну поліцію», пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» [PERSON] було прийнято на службу до Національної поліції з 28.12.2015 року, з присвоєнням спеціального звання «рядовий полції». (а.с. 6) Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 19.02.2016 року №42о/с рядовий поліції [PERSON], студент 3 курсу, був відрахований з числа курсантів ХНУВС та звільнений з Національної поліції України за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про національну поліцію» з 19.02.2016 року. (а.с. 7) Встановлені судом обставини свідчать про те, що [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національної поліції України з 30.08.2013 року по 19.02.2016 року, але навчання не закінчив, у зв'язку із звільненням за власним бажанням. Пунктом 2.3.6. Договору передбачено, що в разі відрахування з навчального закладу до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, особа зобовязується відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до п. 3.1 договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість. Частиною 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.. Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України затверджено постановою Кабінету Міністрів України №313 від 01 березня 2007 року «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ с України» (далі - Порядок). Відповідно до ст. 3 Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою. У ст. 2 Порядку визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: - грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; - перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; - оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Порядку у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх здійснюється в судовому порядку. Згідно Довідки-розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсанта [PERSON] у ХНУВС №4/207 від 16.02.2016 року загальна сума визначених до відшкодування витрат, повязаних з утриманням становить 31\~483,39 грн., з яких: 7\~686,00 грн. грошове забезпечення; 10\~558,02 грн. продовольче забезпечення; 1\~913,62 грн. речове забезпечення; 11\~325,75 грн. вартість житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв. (а.с. 10) Зазначені розрахунки також підтверджуються деталізованими довідками по кожному виду Підстави вважати розрахунки позивача невірними у суду відсутні. Таким чином, у зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов Договору про підготовку у вищому навчальному закладі МВС України від 01.09.2013 року та відрахуванням останнього з навчанням за власним бажанням до встановленого трирічного терміну перебування на службі, позивачу ХНУВС спричинено майнову шкоду у розмірі 31\~483,39 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. На підставі викладеного і

Outcome: approved