Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

06 серпня 2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовомдо [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Новомосковська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Ухвалою суду від 08 серпня 2018 року позовну заяву було залишено без руху, позивачам надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 17 серпня 2018 року позивачі звернулися до суду з уточненим позовом, в якому усунули недоліки первісної заяви. Ухвалою суду від 22 серпня 2018 року було відкрите провадження у справі. 19 вересня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено у звязку з неявкою сторін по справі. 23 жовтня 2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Новомосковська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Ухвалою суду від 01 листопада 2018 року підготовче провадження у справі було закрито, призначений розгляд справи по суті. На обґрунтування вимог позивачі посилалися на те, що 01 лютого 1999 року позивач [PERSON], діючи від себе та в інтерес своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] (на той час [PERSON]) [PERSON], купили у відповідачів квартиру № 9, житловою площею 39,8 кв.м., загальною площею 64,3 кв.м., яка складається із трьох кімнат та підсобних приміщень, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Новомосковськ, вул. Павлоградська, будинок 1-а. Договір купівлі-продажу від 01 лютого 1999 року був укладений на товарній біржі у м. Новомосковську Дніпропетровської області та зареєстрований за реєстраційним №000044, але не був нотаріально посвідчений. 01 лютого 1999 року зазначений договір був зареєстрований Новомосковським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 86. В червні 2018 року [PERSON] закінчила навчання і повернулась проживати до м. Новомосковська. Під час звернення до відділу реєстрації з заявою про реєстрацію її в купленій нами квартирі, їй було відмовлено в усній формі з тих підстав, що угода купівлі-продажу нерухомості квартири не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки у відповідності до вимог ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Для вирішення даного питання було запропоновано звернутися до суду із захистом своїх прав. Позивачі зазначили в заяві, що правочин між сторонами повністю виконаний, усі істотні умови договору купівлі-продажу виконані, позивачі як покупці передали відповідачам як продавцям обумовлені в договорі, а відповідачі, як власники майна та продавці, в свою чергу, отримали вартість нерухомого майна, звільнили квартиру. Вони фактично володіють обєктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною. В звязку з наведеним, посилаючись на вимогист. ст. 128,153 ЦК УРСР, ст. 49 ЗУ «Про власність», [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовній заяві просили суд: -визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири № 9, житловою площею 39,8 кв.м., загальною площею 64,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Новомосковськ, вул. Павлоградська, будинок 1-а, укладений 01 лютого 1999 року між [PERSON], що діяла від себе та в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], що діяв від себе особисто та по дорученню, посвідченого нотаріусом м. Моршанськ від 25.01.1999 року за реєстровим № 17-106 від імені [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], діючих зі згоди своєї матері [PERSON], посвідчений товарною біржою «Новомосковська» за реєстраційним № 000044 та зареєстрований в КП Новомосковське МБТІ за реєстровим № 86 від 01 лютого 1999 року; -визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], право власності у рівних частках по 1/3 частини за кожним, у праві спільної часткової власності на квартиру № 9, житловою площею 39,8 кв.м., загальною площею 64,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Новомосковськ, вул. Павлоградська, будинок 1-а, яка складається з: кімнати площею 10,2 кв.м., кімнати площею 12,5 кв.м., кімнати площею 17,1 кв.м., коридору площею 7,8 кв.м., туалету площею 1,3 кв.м., ванної площею 2.8 кв.м., кухні площею 8,2 кв.м., комори площею 0,8 кв.м., лоджії площею 1,5 кв.м., лоджії площею 2,1 кв.м. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON]В.в судове засідання не зявилися, звернулися до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, надіслали на адресу суду заяви, згідно яких просили суд розглядати справу без їх участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі, не заперечують проти задоволення позову. Представник третьої особи - Відділу з державної реєстрації бізнесу та речових прав на нерухоме майно Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи - Новомосковської товарної біржи Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши надані позивачами та відповідачами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 лютого 1999 року між [PERSON], що діяла від себе та в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з однієї сторони - Покупець та [PERSON], що діяв від себе особисто та по дорученню, посвідченого нотаріусом м. Моршанськ від 25.01.1999 року за реєстровим № 17-106 від імені [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], діючих зі згоди своєї матері [PERSON], з іншої сторони Продавець, укладено договір купівлі-продажу квартири № 9, житловою площею 39,8 кв.м., загальною площею 64,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Новомосковськ, вул. Павлоградська, будинок 1-а, яка складається з: кімнати площею 10,2 кв.м., кімнати площею 12,5 кв.м., кімнати площею 17,1 кв.м., коридору площею 7,8 кв.м., туалету площею 1,3 кв.м., ванної площею 2.8 кв.м., кухні площею 8,2 кв.м., комори площею 0,8 кв.м., лоджії площею 1,5 кв.м., лоджії площею 2,1 кв.м. Договір купівлі-продажу посвідчений товарною біржою «Новомосковська» за реєстраційним № 000044 та зареєстрований в КП Новомосковське МБТІ за реєстровим № 86 від 01 лютого 1999 року. Згідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, який виготовлений станом на 27 січня 1999 року[ADDRESS], житловою площею 39,8 кв.м., загальною площею 64,3 кв.м, розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ. вул. Павлоградська, будинок 1 складається з: кімнати площею 10,2 кв.м., кімнати площею 12,5 кв.м., кімнати площею 17,1 кв.м., коридора площею 7,8 кв.м., туалету площею 1,3 кв.м., ванної площею 2.8 кв.м., кухні площею 8,2 кв.м., комори площею 0,8 кв.м., лоджії площею 1,5 кв.м., лоджії площею 2,1 кв.м. У відповідності до свідоцтва про шлюб серія 1-КИ № 150250 від 21.08.2009 року, позивач [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується актовим записом про шлюб № 295 від 21.09.2009 року. У відповідності до свідоцтва про реєстрацію шлюбу серія I-КС № 600014 від 19.12.2007 року, відповідач [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на Тонюк, що підтверджується актовим записом про реєстрацію шлюбу № 442 від 19.12.2007 року. У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серія I-ОБ № 622458від 06.10.2011 року, між відповідачем ([PERSON] дівоче) [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб 02.11.2011 року на підставі рішення від 22.08.2011 року, що підтверджується актовим записом про розірвання шлюбу № 695 від 06.10.2011 року. У відповідності до свідоцтва про реєстрацію шлюбу серія I-ОБ № 677989 від 06.10.2012 року, відповідач [PERSON] ([PERSON]) після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується актовим записом про реєстрацію шлюбу № 946 від 06.10.2012 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм\~ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49\~Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом. За змістом ст. ст.\~128,\~153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 224 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено\~ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року\~згідно ч. 2 якої\~угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року розяснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями\~ст. 47 ЦК УРСР\~(в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2\~ст. 48 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно з п. 2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені\~наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржою. Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст.\~227,\~242 ЦК УРСР\~(1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі\~ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. Згідно з ч.2\~ст.219 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню перешкоджала обставина, яка не залежить від її волі. Відповідно до ч.2\~ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ч.3\~ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 392 ЦК України, передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно\~ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно\~ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Оскільки позивачі, як покупці, повністю виконали умови договору купівлі-продажу, сплатили за придбане майно грошові кошти, фактично володіють об'єктом нерухомості та утримують його з лютого 1999 року, відповідачі, в свою чергу, отримали вартість нерухомого майна, передали його покупцям, угода купівлі-продажу в судовому порядку не визнавалась недійсною її сторонами, суд приходить бо висновку, що позивачі правомірно набули право власності на спірний об'єкт нерухомості. В звязку з наведеним? суд вважає можливе визнати договір купівлі-продажу дійсним. Відповідно до статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до\~ст. 357 ЦК України,\~частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що за позивачами необхідно визнати право власності по 1/3 частині кожному на спірне нерухоме майно. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати належить покласти на позивачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved