Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

04 січня 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 лютого 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачкою було укладено договір № [NUMBER] про надання споживчого кредиту для придбання товару та надано кредит у розмірі 13 680 грн шляхом відкриття карткового рахунку і видачі кредитної картки. Відповідно до вказаного договору [PERSON] було надано кредит строком на 20 місяців в обмін на її зобовязання повернути кредит у повному обсязі та сплачувати відсотки за ставкою 0,01% річних. [PERSON] не виконувала своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків. Її заборгованість за зазначеним вище договором станом на 28 грудня 2016 року складає 24\~186 грн 58 коп.. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не зявився. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, зазначивши, що [PERSON] не укладала спірного договору і підпис на ньому виконано від її імені сторонньою особою. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. 15 лютого 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір №1001155904 про надання споживчого кредиту, за умовами якого Банкнадав відповідачці кредит в сумі 13 680 грн на споживчі цілі для придбання товару на строк 20 місяців, до 15 жовтня 2013 року, а остання зобовязалася належним чином використати та повернути вказані кошти зі сплатою відповідної плати за користування ними. Пунктом 1.1. договору також встановлено розмір процентної ставки за користування кредитом в розмірі 0,01 % на рік (т. 1 а. с. 4-6). Згідно з копією договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22 грудня 2014 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», останнє прийняло у банка право вимоги за кредитним договором № [NUMBER], який було укладено між банком та [PERSON] (т. 1 а. с.14-20). Відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 1055 ЦК України правочин, яким є кредитний договір, має бути вчинений у письмовій формі із врахуванням вільного волевиявлення учасника, зокрема, позичальника, і відповідати його внутрішній волі,\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на положення ч. 3 ст. 203, ст. 1054 ЦК України саме відповідач має спростувати, що він не підписував кредитний договір та надати належні і допустимі докази на спростування цієї обставини. Заперечуючи факт підписання 15 лютого 2012 року кредитного договору № [NUMBER], [PERSON] довела свої заперечення висновком судово-почеркознавчої експертизи №17-963/1319/1320/1321/1322/1323/1324/1325/1326/1327/1328 від 25 січня 2018 року (т. 1 а. с. 188-197). Згідно з висновком експерта,\~підписи від імені [PERSON] у кредитному договорі №1001155904 від 15 лютого 2012 року у графах «Підпис позичальника» та «Підпис», в письмовій згоді на обробку персональних даних, на ксерокопіях паспорту та ідентифікаційного номеру\~виконані не відповідачкою [PERSON], а\~іншою особою. У суду відсутні підстави сумніватися у достовірності такого висновку експерта. Зокрема, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків, використав і дослідив надані йому матеріали цивільної справи, матеріали кредитного договору, експериментальні та вільні зразки почерку і підпису [PERSON], нормативно-правові акти, що регламентують порядок проведення судових експертиз. Представник позивача не спростував належним чином такий доказ у справі. Згідно з ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Таким чином, недоведеність факту укладання між сторонами спірного кредитного договору № [NUMBER] від 15 лютого 2012 року свідчить про нікчемність цього договору, а визнання такого правочину недійсним ( ст. 215 ЦК України) не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків. Частиною 5 вказаної статті передбачено, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що договірні відносини між ПАТ «ОТП\~Банк» та\~[PERSON] не виникли, оскільки остання спірний кредитний договір не підписувала, грошових коштів не отримувала і доказів протилежного позивачем суду надано не було. Оскільки рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов переконання, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивача і відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed