Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

05.10.2012 року позивач [PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідачів , який уточнювала шляхом подання уточнених позовних заяв від 20.03.2013 р. (а.с. 25) , від 28.03.2013 року (а.с. 66) , від 08.08.2014 року (а.с. 135), та остаточно просить : - відновити межу між садибами по [ADDRESS] і [ADDRESS] по лінії довжиною 97,52 м., яка пролягає на відстані 34,10 м. від межі земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] (на відстані 2 метра від забору дитячого садка) східної сторони , тобто впродовж вул.. Короленко, та 3 м. від крайнього ряду винограду в західній частині городу, відповідно технічної документації та фактичного використання земельної ділянки позивачем; - визнати право власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 3454,15 кв.м. відповідно рішення Кілійської міської ради № 40 від 24.02.1994 року про надання у власність земельної ділянки 3371 кв.м., технічного паспорту та фактичного користування земельною ділянкою протягом тривалого часу (більше 15 років); - визнати незаконним Акт роботи комісії Кілійської міської ради від 23.11.2012 р. по розгляду заяви [PERSON] щодо само захвату земельної ділянки сусідами та встановлення забору; - зобов'язати відповідачів ліквідувати паркан довжиною 97,52 м. ,інші будівлі і споруди, побудовані з порушенням законодавства , що порушує право позивача на користування землею та відновити межу між садибами згідно технічної документації і фактичного її використання. - стягнути зі [PERSON] і [PERSON] солідарно на користь [PERSON] 12.000 грн. моральної шкоди, матеріальні збитки , та 110,80 грн. витрат по сплаті судового збору. Представник позивача , підтримуючи в судовому засіданні позов, зазначає, що позивач [PERSON] проживає у власному будинку по [ADDRESS] з 1959 року та користується земельною ділянкою загальною фактичною площею 3371 кв.м. , яку рішенням Кілійської міської ради від 24.02.1994 року № 40 передано їй у власність. Дана земельна ділянка відносилась до присадибного земельного фонду колгоспу «Шлях Леніна». Потім поруч з земельною ділянкою позивача колгосп побудував дитячий садок, огорожу якого встановили не на межі , а на відстані 2 метрів від неї. Приблизно в 1991 році на суміжній ділянці по [ADDRESS] був побудований житловий будинок, який в 2009 році придбали відповідачі [PERSON], які не погодились з розташуванням межі їх земельних ділянок та почали порушувати її, а в 2012 році змістити межу в сторону ділянки позивача та побудували паркан, чим створили перешкоду в користуванні частиною ділянки , пошкодили кущі винограду. Відповідачі також побудували на ділянці позивача господарські споруди. Таким чином, відповідачі незаконно заволоділи земельної ділянкою площею 149,69 кв.м. , довжиною 97,52 м. (по всій довжині межі ділянок) , в продовж вул.. Короленко - 0,07 м., довжиною в західній частині городу - 3 м. 11.10.2012 року за зверненням позивача комісією міської ради була оглянута земельна ділянка позивача, але при цьому її розміри замірялися не від існуючої межі а від самої огорожі території дитячого садку , тобто через два метра. Зазначає також , що в будь - якому разі смуга землі, якою заволоділи [PERSON] , належить позивачу за давністю користування нею відповідно до ст. 119 Земельного Кодексу України, оскільки вона добросовісно , відкрито і безперервно користувалася земельною ділянкою протягом 15 років, але не має документів, які б свідчили про наявність у неї права на цю земельну ділянку. Зазначає також, що під час будування паркану відповідачі пошкодили 34 куща винограду , чим завдали матеріальну шкоду а також моральну шкоду в зазначеному розмірі. Відповідачі з позовом не згодні та пояснюють, що межу земельних ділянок вони не порушували , відповідач тільки видалив дерев'яні стовпчики та кущі винограду, які знаходились на їхній ділянці. Представник третьої особи - Кілійської міської ради вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Представник пояснює, що комісією, створеною виконкомом Кілійської міськради , розглядалася скарга Степанових в зв'язку з виникненням спору про межу між їх ділянкою [ADDRESS] та ділянкою позивача під [ADDRESS]. Під час роботи , комісією , на підставі даних технічних паспортів домоволодінь [ADDRESS] та [ADDRESS] було відновлено межу між цими ділянками і таким чином було встановлено, що спірна огорожа, встановлена між ділянками , знаходиться на межі цих ділянок. При цьому було встановлено, що площа земельної ділянки [ADDRESS] відповідає площі земельної ділянки , про яку прийнято рішення міської ради про передачу ділянку у власність позивачу. Таким чином , було встановлено, що ніякого порушення земельної ділянки [ADDRESS] немає. Твердження позивача, яка не погоджувалась з висновками комісії , про те , що межа між її ділянкою [ADDRESS] та ділянкою [ADDRESS] , на якій розташований дитячий садочок , проходить на відстані двох метрів від огорожі дитячого садка в бік її ділянки є безпідставними , оскільки належна їй земельна ділянка починається від самої огорожі, яка розташована саме по межі ділянок. Саме від цієї межі здійснювались заміри якими встановлено, що земельна ділянка , а отже і межа ділянки позивача не порушена. Заслухавши пояснення сторін , дослідивши докази по справі , надані сторонами, та розглянувши справу в межах позовних вимог , суд вважає позов таким що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено наступні обставини справи. Згідно даних технічного паспорту, власником домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON]. Площа земельною ділянки по документам та фактично складає 3371 кв.м. , в тому числі під городом 2008 кв.м., з яких 948 кв.м. під виноградником. Розмір земельної ділянки по фасаду - 34 м., довжина - 95,10 м., по задній межі- 36,80 м. (а.с. 5-8) Згідно свідоцтва про право приватної власності на будівлю № 779 , виданого виконкомом Кілійської міської ради, будівля по [ADDRESS] є власністю [PERSON]. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Кілійської міської ради № 252 від 21 жовтня 1993 року взамін свідоцтва про право власності виданого виконкомом міської ради 22.02.1978 року. (а.с. 9) Станом на 17.04.1991 року двір по [ADDRESS] відносився до категорії колгоспних дворів , членами якого є [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 12) Рішенням виконкому Кілійської міської ради № 40 від 24.02.1994 року [PERSON] передана земельна ділянка у власність для ведення особистого підсобного господарства згідно фактичних замірів 3371 кв. м. по [ADDRESS] (а.с. 143) Рішенням Кілійської міської ради № 697-V-42 від 16.09.2009 року надано згоду на складання технічної документації по передачі земельних ділянок у власність безоплатно для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства наступним громадянам : [PERSON] земельну ділянку площею 1000 кв.м. за адресою [ADDRESS] ( а.с. 54) Згідно Акту роботи комісії по розгляду заяви гр. [PERSON], мешканки [ADDRESS] щодо само захвату земельної ділянки сусідами та встановлення забору від 23 листопада 2012 року комісією буї здійснений виїзд на місце, в ході якого була проміряна земельна ділянка домоволодіння [ADDRESS]. Розглянувши технічну документацію БРТІ та РОН , надану [PERSON] та промірявши ділянку встановлено , що : - розмір фасадної частини по документам - 34,10 грн., фактично - 36 м., - довжина межі західної сторони по документам - 95,10 м., фактично - 97, 20 м. - довжина по межі з північної сторони співпадає з документальними даними - 36,86 м. Самозахват з боку суміжних землекористувачів по вул. Короленко,5 комісією не встановлено. (а.с. 37 , 52 , 59) Рішенням 42 сесії V скликання Кілійської міської ради № 697-V-42 від 16.09.2009 р. надана згода [PERSON] на складання технічної документації по передачі земельної ділянку площею 1000 кв.м. у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. (а.с. 54) Свідок [PERSON] показав, що приблизно до 2001 року , протягом 15 років він користувався городом , розташованим по [ADDRESS]. Будинок на цій земельні ділянці був відсутній , оскільки порушився. По межі з земельною ділянкою [ADDRESS] був розташований паркан. З боку земельної ділянки [ADDRESS] позначеної межі не було. Коли ця земельна ділянка була надана йому в користування , межа із ділянкою [PERSON] землевпорядником не встановлювалась, на місцевості не позначалася. Під час користування ділянкою він дотримувався межі , на яку йому вказала [PERSON], власниця житлового будинку по [ADDRESS]. Ця межа проходила приблизно на відстані 1 метра від крайнього ряду винограднику. Свідок [PERSON] показала , що вона приблизно два роки - 1980-1981 р. проживала по [ADDRESS]. За час проживання та користування ділянкою за цією адресою вона дотримувалась межі з ділянкою [ADDRESS], розташування якої їй вказала сусідка [PERSON] Свідок [PERSON] показала, що в 1975-1997 роках вона працювала завідуючою дитячим садочком «Сонечко», розташованого по [ADDRESS]. Із [PERSON] , яка проживала по сусідству, виникали спори через те, що діти кидали через паркан різні предмети на її ділянку. Землевпорядник колгоспу тоді сказала [PERSON], що за парканом дитячого садка ще два метра земельної ділянки належить колгоспу , але вона , [PERSON] може нею користуватися , і [PERSON] використовувала всю свою ділянку до самого паркану дитячого садку. Свідок також показала, що вона не бачила ніяких документів , які б підтверджували те , що паркан дитячого садку був розташований не на межі земельних ділянок [ADDRESS] [PERSON] та [ADDRESS] дитячого садку , а був зміщений на метра в бік. Відповідно до ст. 106 Земельного Кодексу України , власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої ділянки сприяння встановленню твердих меж , а також відновленню межових знаків у випадках , коли вони зникли , перемістились або стали невиразними. Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. В разі неможливості виявлення дійсних меж , їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо встановлення фактичного використання неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності на права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яким відповідно до ст. 126 ЗК України є державний акт , та його державної реєстрації. Стороною позивача не надано доказів порушення межі земельної ділянки [ADDRESS] з боку земельної ділянки [ADDRESS]. Ці твердження спростовуються Актом комісії , створеної виконкомом Кілійської міської ради , від 23 листопада 2012 року , згідно якого , в результаті обміру фактичних розмірів земельної ділянки позивача встановлено , що її фактичні розміри є більшими або рівними розмірам , які вказані в матеріалах технічного паспорту житлового будинку [ADDRESS] , складеного Кілійським МБТІ 06.09.1993 року. Дослідженими судом доказами встановлено, що протягом тривалого часу межа між ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] у встановленому порядку не встановлювалась, на місцевості не позначалась, а її розташування визначалось самою позивачкою. В зв'язку з зазначеним , суд вважає позовні вимоги в частині відновлення межі між ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] , зобов'язання відповідачів ліквідувати паркан , інші будівлі і споруди, побудовані з порушенням законодавства не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Позовні вимогі про стягнення з відповідачів моральної та матеріальної шкоди, заподіяних порушенням прав позивача порушенням межі та захватом частини її земельної ділянки є похідними в зв'язку з чим також не підлягають задоволенню. Позовна вимога про визнання права власності позивача на земельну ділянку загальною площею 3454,15 кв.м. відповідно рішення Кілійської міської ради № 40 від 24.02.1994 року про надання у власність земельної ділянки площею 3371 кв.м., та фактичного користування ділянкою протягом тривалого часу (більше 15 років) не підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням виконкому Кілійської міської ради № 40 від 24.02.1994 року [PERSON] передана земельна ділянка у власність для ведення особистого підсобного господарства згідно фактичних замірів 3371 кв. м. по [ADDRESS] (а.с. 143) Згідно даних технічного паспорту домоволодіння по [ADDRESS], площа земельної ділянки по документам та фактично складає 3371 кв.м. (а.с. 5-8) Стороною позивача не доведена наявність у позивача права на отримання ділянки площею 3454,15 кв.м. , а також не доведена наявність підстав для вимоги про визнання права власності на ділянку площею 3371 кв.м., яке ніким не оспорюється. Посилання позивача на виникнення у позивача права власності на земельну ділянку в зв'язку з фактичним користуванням нею протягом тривалого часу (більше 15 років) відповідно до положень ст. 119 Земельного Кодексу України суд вважає безпідставним. Згідно ст. 119 ч.1 ЗК України громадяни , які добросовісно , відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років , але не мають документів , які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку , можуть звернутися до органу державної влади , Ради міністрів АРК або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм , визначених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст. 119 ЗК України передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку , встановленому цим Кодексом. Визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю рішенням суду зазначеними нормами не передбачено.

Outcome: dismissed