Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

05 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000грн, завданої позивачу кримінальним правопорушенням. В обґрунтування вимог зазначив, що 18 січня 2015 року [PERSON] наніс позивачу тілесні ушкодження середньої тяжкості. Кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, закрито Татарбунарським судом 17 квітня 2015 року із звільненням відповідача від кримінальної відповідальності у зв'язку із його передачею на поруки. Зазначив також, що своїми протиправними діями [PERSON] спричинив позивачу моральну шкоду, що полягає у порушенні звичного укладу життя, фізичних та моральних стражданнях, вимушеній необхідності проходження тривалого курсу лікування. Посилаючись на те, що відповідача звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, позивач вважає, що [PERSON] повинен нести цивільно-правову відповідальність за свої протиправні дії. Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, та просив їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позов визнав частково. Пояснив, що на утриманні відповідача знаходяться двоє дітей, сукупний дохід [PERSON] є низьким, доказів на підтвердження перенесення значних душевних страждань немає, розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним. Вважав обґрунтованим задоволення вимог у розмірі 500грн. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. З ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 квітня 2015 року у справі №515/417/15-к, яка набрала чинності 27.04.2015року, вбачається, що 18 січня 2015 року приблизно о 19 годині 20 хвилин біля магазину «Продукти», що знаходиться за адресою: вул.Леніна, 45, с.Лиман Татарбунарського району Одеської області, відповідач наніс [PERSON]низку ударів дерев'яною палкою, заподіявши позивачу тілесні ушкодження у вигляді саден, синців та закритого перелому кістки правої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Дії відповідача кваліфіковано судом у кримінальній справі за ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (а.с.а.с.2,3). Зі змісту зазначеної ухвали суду також слідує, що [PERSON], який визнав свою вину та розкаявся у вчиненому, звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із передачею його на поруки трудовому колективу КП «Сількомунгосп». Зі свідоцтв про народження слідує, що батьками [PERSON], 1998 року народження, та [PERSON], 2011 року народження, є відповідач у справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.а.с.22,23). Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 вересня 2014 року у цивільній справі №515/2070/14-ц колишню дружину відповідача позбавлено батьківських прав відносно її дітей [PERSON], 1998 року народження, та [PERSON], 2011 року народження, та стягнуто аліменти на користь [PERSON] (а.с.а.с.20,21). Відповідно до довідки-характеристики, виданої сільським головою Лиманської сільської ради 26.05.2015року за №233/02-16, на утриманні відповідача знаходяться двоє дітей - [PERSON], 1998 року народження, та [PERSON], 2011 року народження (а.с.26). З довідки, виданої керівником КП «Сількомунгосп» від 25.05.2015року №11, вбачається, що за чотири місяці 2015 року заробітна плата різноробочого [PERSON], 1976 року народження, склала 2618грн.70коп. (а.с.24). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами з деліктних відносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, полягає, окрім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст.1167 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ч.1 ст.1177 ЦК України). Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вказаної правової позиції дотримується, зокрема, Верховний Суд України у п.5 постанови Пленуму від 31.01.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». З урахуванням того, що вина відповідача та протиправність його дій встановлені у судовому рішенні, що набрало законної сили, суд вважає, що завдана позивачу моральна шкода, яка полягала у фізичному болю, душевних стражданнях, порушенні звичного укладу життя, підлягає відшкодуванню. Разом з тим, суду не надані докази, що об'єктивно свідчили б про істотність заподіяної позивачу моральної шкоди і настання внаслідок протиправних дій відповідача суттєвих негативних наслідків для його психологічного та фізичного стану. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і обсяг страждань, яких зазнав [PERSON] у зв'язку із вчиненням відносно нього злочину, зважаючи на те, що на утриманні відповідача знаходяться двоє дітей, беручи до уваги розмір його доходів, суд вважає обґрунтованим відшкодування моральної шкоди у розмірі 4000грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Отже, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 97грн.44коп. (243,6 х 0,4) за подання до суду позовної вимоги майнового характеру з ціною позову 10000 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. З огляду на викладене,

Outcome: partial