Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

07.07.2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, посилаючись на те, що 28.05.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R52110423771В у відповідності до якого останній отримав кредит в сумі 146790,00 грн. (п.3.1 Кредитного договору) зі строком повернення кредитних коштів до 28.05.2020р. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01 % річних (п. 3.3.1. Кредитного договору). Надання кредитних коштів відповідачу підтверджується меморіальним ордером №37489 від 28.05.2013р.. Відповідач припинив виконувати кредитні зобов'язання щодо погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору, починаючи з 3.07.2014 року. Згідно п. 4.10. Кредитного договору в разі прострочення виконання зобов'язань позичальником розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів. 22.06.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № R52110423771В, відповідно до якого, позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. У зв'язку з невиконанням зобов'язань відповідачем по поверненню кредитних коштів, по кредитному договору налічується заборгованість у розмірі 181785,40 грн., що складається із: заборгованості по кредиту 123751,38 грн., заборгованості по відсоткам 24751,05 грн., заборгованості по комісії 18128,63 грн., урахування індексу інфляційних збитків 10128,02 грн., 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 5026,32 грн. Просили суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № R52110423771В у сумі 181785,40 грн. та судові витрати. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], який були належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, до судового засідання не з'явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, з заявою про розгляд справи у їх відсутність до суду не звертався. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: 28.05.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R52110423771В у відповідності до якого останній отримав кредит в сумі 146790,00 грн. зі строком кредитування на 7 років до 28.05.2020 року під 0,01 % річних за користування кредитом.(а.с.3-7). 28.05.2013р. [PERSON] отримав 146790,00 грн. за меморіальним ордером № 37489 (а.с. 10). 22.06.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовим кредитом № R52110423771В, відповідно до якого, позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором.(а.с.11-16). Згідно розрахунку заборгованості станом на 26.04.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 181785,40 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 123751,38 грн., заборгованості по відсоткам - 24751,05 грн., заборгованості по комісії - 18128,63 грн., урахування індексу інфляційних збитків - 10128,02 грн., 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України - 5026,32 грн181785,40 грн., що складається із: заборгованості по кредиту - 123751,38 грн., заборгованості по відсоткам - 24751,05 грн., заборгованості по комісії - 18128,63 грн., індексу інфляційних збитків - 10128,02 грн., 3% річних - 5026,32 грн. (а.с.123, 24, 25). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. 11.08.2016р. на адресу суду за допомогою електронної пошти адвокатом [PERSON] були надані письмові заперечення на позовну заяву, в якій [PERSON] зазначає, що він є представником відповідача [PERSON] та про те, що 04.07.2014р. невстановлені особи у м. Слов'янську Донецької області заволоділи застрахованим автомобілем Hyndai іх-35, 2012 року випуску, який є предметом обтяження за цією кредитною угодою, що він вважає страховою подією і просить суд відмовити у задоволені позову. До зазначеного заперечення на позовну заяву не додано жодного документального підтвердження як на надання [PERSON] здійснювати представництво інтересів [PERSON] в суді, так і на підтвердження будь-яких обставин справи, текст електронного заперечення на позов не містить оригіналу підпису особи, яка його склала, тому суд позбавлений можливості розглянути викладене у запереченні. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, з відповідача потрібно стягнути на користь позивача 181785,40 грн. заборгованості по кредитному договору. В частині стягнення понесених по справі судові витрат у розмірі, який позивач зазначає як 2726,78 грн. суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так, як позивачем не надано суду документальне підтвердження здійснення цих витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial