Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

05.12.2017 року [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Афіна Групп ЛТД», третя особа: Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Афіна Групп ЛТД» - Матюнін Сергій Миколайович, в якому з урахуванням уточнень від 14.12.2017 року просив скасувати наказ №1906-1 від 19.06.2017 року про звільнення його за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, наказ № 12/09 від 12.09.2017 року про прийняття його на посаду фасадника, наказ №06/11 від 06.11.2017 року про його звільнення за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, поновити його на посаді фасадника в ТОВ «Афіна Групп ЛТД», стягнути на його користь з ТОВ «Афіна Групп ЛТД» суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме з 20.06.2017 року по 12.09.2017 року та з 07.11.2017 року по момент постановлення рішення по цій справі. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 28.03.2017 року працював на посаді фасадника в ТОВ «Афіна Групп ЛТД». 23.08.2017року, перебуваючи на роботі, впав та отримав виробничу травму. Внаслідок отриманої травми, позивач тимчасово втратив працездатність і на час пред`явлення позову продовжував лікуватись. 17.11.2017 року, коли позивач прийшов за місцем працевлаштування, щоб з`ясувати подальші дії, його повідомили про звільнення та вручили трудову книжку. Позивач також зазначає, що виходячи зі змісту із записів в трудовій книжці, він на момент отримання травми не був працевлаштованим у відповідача, проте через три тижні після нещасного випадку його взяли на роботу фасадника, де працювати з травмою руки неможливо. При цьому, як зазначає позивач, він не писав заяв про звільнення його за згодою сторін з 19.06.2017 року та 06.11.2017 року, а накази про його звільнення виносились відповідачем «заднім числом» з метою уникнення негативних наслідків, пов`язаних з нещасним випадком на виробництві. Ухвалою суду від 20.12.2017 року [PERSON] відстрочено сплату судового збору за подання даного позову до суду до ухвалення рішення по справі. Крім цього, ухвалою суду від 20.12.2017 року провадження по вказаній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження , у підготовче засідання. У процесі підготовки справи до судового розгляду з`ясовані питання та здійсненні підготовчі дії, передбаченні ст. 197 ЦПК України: - ухвалою суду від 07.02.2018 року задоволені клопотання представника позивача про витребування у відповідача в якості доказів відповідних документів та виклик свідків; - ухвалою суду від 27.02.2018 року за клопотанням представника позивача по справі була призначена судова технічна експертиза. Ухвалою суду від 16.10.2019 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представником позивача - адвокатом Стець М.Л. до суду подана заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги з урахуванням поданих уточнень підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Канівець С.І., який також є представником третьої особи у справі, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, у задоволені позову просив відмовити в повному обсязі та просив застосувати до вимог про скасування наказу №1906-1 від 19.06.2017 року та наказу № 12/09 від 12.09.2017 року сплив строку позовної давності. Крім цього в процесі розгляду справи представником третьої особи до суду подані письмові пояснення, в яких останній повідомив, що оскаржуваний позивачем наказ про його звільнення від 06.11.2017 року було скасовано, поновлено позивача на посаді фасадника, виплачено йому суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах. Позивач працював у відповідача на посаді фасадника з 28.03.2017 року. Наказом №1 від 27.03.2017 року позивача було прийнято на посаду фасадника, про що зроблено запис №3 у його трудовій книжці. (а.с.7-8) Наказом №1906-1 від 19.06.2017 року відповідачем припинено трудові відносини з позивачем за згодою сторін у відповідності до п.1 ст.36 КЗпП України. ( а.с.60) Про звільнення позивача з посади відповідач 19.07.2017 року повідомив контролюючий орган в особі Київської ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області, шляхом подачі звітності через електронний кабінет (таблиця №5 - Відомості про трудові відносини осіб) із зазначенням підстави для припинення трудових відносин.( а.с.61-62) Наказом № 12/09 від 12.09.2017 року позивача знову було прийнято на посаду фасадника ( а.с.63), та повідомлено в цей же день Київську ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області про прийняття працівника на роботу шляхом подання через електронний кабінет відповідного звіту.( а.с.64-65) Наказом №06/11 від 06.11.2017 року відповідачем припинено трудові відносини з позивачем за згодою сторін у відповідності до п.1 ст.36 КЗпП України, ( а.с.66). Про звільнення позивача з посади відповідач 19.12.2017 року повідомив контролюючий орган в особі Київської ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області, шляхом подачі звітності через електронний кабінет (таблиця №5 - Відомості про трудові відносини осіб) із зазначенням підстави для припинення трудових відносин.( а.с.67-68) 05.12.2017 року позивач оскаржив до суду своє звільнення. Не чекаючи судового рішення по справі, відповідач своїм наказом №1-к від 15.02.2018 року скасував останній свій наказ №06/11 від 06.11.2017 року про звільнення позивача за згодою сторін та поновив його на посаді фасадника і нарахував йому суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.11.2017 року по 15.02.2018 року. ( а.с.70) В цей же день відповідач повідомив Київську ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області про прийняття працівника на роботу шляхом подання через електронний кабінет відповідного звіту. ( а.с. 71) Таким чином, відповідач до винесення рішення по справі, частково задовольнив позовні вимоги [PERSON] 01.03.2018 року позивач надав відповідачу заяву про своє звільнення за власним бажанням без відпрацювання. ( а.с.204) Наказом № 4-к від 01.03.2018 року відповідачем було припинено трудові відносини з позивачем на підставі ст.38 КЗпП України. ( а.с.205) З позивачем було проведено остаточний грошовий розрахунок. З наказом про своє звільнення відповідач ознайомився під розпис та повідомив, що повний грошовий розрахунок отримав. ( а.с.206-210). Згідно висновку судово-технічної експертизи документів № 1291 від 30.08.2019 року, встановити давність виконання рукописних, підписів у рядках під порядковими номерами №№ 4,5,6 в трудовій книжці [PERSON] , серії [NUMBER] , а також встановити чи відповідає час нанесення відтисків печатки ТОВ « Афіна Групп ЛТД» датам внесення записів №№ 4, 6 в трудовій книжці [PERSON] , серії [NUMBER] , не представилося можливим. Отже, твердження позивача про те, що накази про його звільнення та прийняття виносилися в один день «задніми числами» з метою уникнення негативних наслідків, пов`язаних з нещасним випадком на виробництві не відповідають обставинам справи та спростовуються доказами відповідача, які він подавав до Київської ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області. Доказів, які підтверджують факт наявності нещасного випадку на виробництві позивачем не надано, матеріали справи таких доказів не містять. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Відповідач у своїй заяві від 14.01.2020 року заявив про застосування спливу строку позовної давності до вимог про скасування наказів №1906-1 від 19.06.2017 року, № 12/09 від 12.09.2017 року. Положенням ст. 233 КЗпП України визначає, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Твердження позивача про те, що він безперервно працював у відповідача з 28.03.2017 року по 06.11.2017 року і не знав про своє звільнення та не отримував раніше трудової книжки, не знаходять свого доказового підтвердження в матеріалах справи. Натомість, надані відповідачем копії звітності, що передбачаються при прийнятті та звільненні працівника, і які належним чином подавалися до контролюючого органу - Київської ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області свідчать про обізнаність позивача про припинення його трудових відносин з відповідачем в період з 19.06.2017 року по 12.09.2017 року, оскільки в цей період не могла нараховуватись та виплачуватись йому заробітна плата. У відповідності до ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов;язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов;язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу. Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України). У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП можуть бути укладені як в письмовій такі в усній формі. Обставин, які б свідчили, що позивача було звільнено внаслідок відсутності угоди між працівником та роботодавцем судом встановлено не було. Згідно до положення ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає. Крім цього, згідно вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи уточнення позовних вимог та відповідно до ухвали суду від 20.12.2017 року, згідно якої позивачу відстрочено сплату судового збору за подання позову до суду до ухвалення рішення по справі, суд стягує з позивача судовий збір в розмірі 640 грн.00 коп. ( що відповідає ставкам ЗУ « Про судовий збір» станом на день подання позову до суду), у зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved