Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

06 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], діючої в своїх інтересах, а також як законний представник малолітнього [PERSON] , треті особі без самостійних вимог - Дніпровська міська рада, орган опіки та піклування виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка мешкає у квартирі [ADDRESS]. У кімнаті також зареєстровані відповідачі, які в квартирі ніколи не проживали. Реєстрація у квартирі відповідачів порушує права позивачки, вона змушена сплачувати комунальні послуги за осіб які не мешкають в квартирі. За цих обставин позивачка просить визнати [PERSON] та малолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняти їх з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. (а.с.2-4) В судовому засіданні 23 жовтня 2017 року судом до участі у справі було залучено Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в якості третьої особи без самостійних вимог, через те, що на даний час реєстрацією фізичних осіб займається саме цей департамент. (а.с.28-29) Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Позивачка з доводами представника погоджувалась, позов просила задовольнити, зазначала, що наявність зареєстрованих осіб в квартирі порушує її права. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити часткового. Проти зняття з реєстрації [PERSON] не заперечувала, у позовних вимогах про зняття з реєстрації малолітнього [PERSON] просила відмовити. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР в судові засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву в якій вказав, що просить справу розглянути без участі представника, винести рішення на розсуд суду, відповідно до вимог чинного законодавства. (а.с. 31) Представник Дніпровської міської ради в судове засідання для розгляду справи по суті не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. В судовому засіданні де був присутній представник третьої особи справа по суті не розглядалась. (а.с. 28) Відповідачі у судові засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка зареєстрована та мешкає в квартирі [ADDRESS] (а.с. 5 на зв., 11) та є головним наймачем квартири. (а.с. 10) У квартирі також зареєстровані відповідачі [PERSON] [INFO] та малолітній [PERSON] [INFO], що підтверджується довідкою № 8013 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. (а.с.11) Відповідачі у квартирі не проживають, комунальні послуги не сплачують, що підтверджується відповідним актом про не проживання від 24 травня 2017 року, від 20 липня 2017 року, 16 жовтня 2017 року, поясненнями позивачки наданими в судовому засідання. (а.с. а.с. 13-14, 33) Відповідно до статті 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк у випадку спору може бути продовжено судом. Згідно зі статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачі понад строк, визначений приведеною нормою, не мешкають у квартирі, у якій зареєстровані. Наявність поважних причин для цього на час розгляду справи судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що фактично відповідачка не проживає в квартирі, не вчиняє дій, необхідних для зняття з реєстрації за цією адресою, що порушує право позивачки, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстрації за адресою обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування суд вид виходить з того, що згідно ч.3 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.1 ст.140 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. До матеріалів справи не було надано доказів, що між батьками [PERSON] існують домовленості щодо визначення місця проживання дитини, докази існування у матері іншого житла у справі відсутні. За таких обставин при виселенні та знятті з реєстраційного обліку малолітнього [PERSON] він буде позбавлений місця проживання, що призведе до порушення його прав. За цих обставин вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідачки сплачений позивачем судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial