Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

05 червня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить зобов`язати відповідача [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільно свідкуватися з донькою [PERSON] , [INFO] . Крім цього, визначити наступні способи участі у вихованні доньки, а саме: друга та четверта субота місяця з 11-00 години суботи до 17-00 години неділі, в літній та весняний період, з ночівлею за домовленістю між батьками; в зимовий період з 11-00 години другої та четвертої суботи місяця - до 15-00 години неділі з ночівлею, за узгодженням з матір`ю; в літній період - місяць (за узгодженням з матір`ю) для оздоровлення на морі чи в санаторії; в свята та дні народження по черзі (один рік з матір`ю, наступний - з батьком). Обґрунтовуючи позов позивач указував, що він є батьком малолітньої [PERSON] , яка проживає разом з відповідачем [PERSON] Після розірвання шлюбу у нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо його участі у вихованні спільної дитини, відповідач перешкоджає йому спілкуватися з дочкою та її виховувати. 23 квітня 2018 року він отримав висновок Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області як органу опіки та піклування щодо його участі у вихованні дитини, однак відповідач не виконує вказаний висновок, всіляко його ігнорує. Оскільки батьки мають рівні права щодо участі у вихованні дитини, просив позов задовольнити повністю. Ухвалою суду від 14 серпня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 10 січня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю. Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначила, що вона ніколи не чинила перешкод позивачу в його спілкуванні зі спільною дитиною, відповідач ніколи не намагався мирним шляхом урегулювати спір. Запрошень на засідання опікунської ради вона не отримувала, про рішення комісії вона не знала. Вказала, що рішення Вітовської райдержадміністрації Миколаївської області як органу опіки та піклування від 23 квітня 2018 року не відповідає вимогам закону, містить суперечливі відомості та не відповідає інтересам дитини. Ухвалою суду від 10 січня 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду, витребувано докази та викликані свідки. У судовому засіданні в вступному слові позивач [PERSON] та його представник - адвокат Івко Л.В. позов підтримали, підтвердили викладені в ньому обставини та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у вступному слові позовні вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області як органу опіки та піклування Литвинчук О.І. в судовому засіданні позов підтримала та не заперечувала проти його задоволення з урахуванням висновку комісії з питань захисту прав дитини Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області від 08 квітня 2019 року. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 14 червня 2019 року. Заслухавши вступні слова позивача та його представника, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 березня 2013 року, який рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2016 року розірваний (а.с.8-9). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є сторони (а.с.107). У відповідності до частини 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 статті 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно приписів статті 150 СК України батьки зобов`язані: - виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно статті 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. На підставі висновку Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області як органу опіки та піклування від 08 квітня 2019 року №1233/01-29/27-19 з метою захисту прав, свобод та законних інтересів малолітньої дитини [PERSON] визнано доцільним спілкування батька з донькою наступним чином: перші шість місяців кожної неділі з 10 години до 12 години в присутності матері або рідних за попередньою домовленістю; в подальшому: друга та четверта субота місяця з 11-00 години суботи до 17-00 години неділі, в літній та весняний період, з ночівлею за домовленістю між батьком та матір`ю, в зимовий період з 11-00 години другої та четвертої суботи місяця до 15-00 години неділі з ночівлею, за узгодженням з матір`ю; в літній період - місяць (за узгодженням з матір`ю) для оздоровлення на морі чи в санаторії; в свята та дні народження по черзі (один рік з матір`ю, наступний - з батьком) (а.с.122-123). З указаною позицією органу опіки та піклування суд погодитись не може з огляду на таке. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ передбачено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини (резолюція 1386 (ХІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, та, у всякому разі, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. З урахуванням норм національного права та міжнародних актів, які є частиною законодавства України, суд уважає, що головним критерієм при визначені способу участі [PERSON] у вихованні дитини - доньки [PERSON] , є інтереси цієї дитини, які повинні превалювати над інтересами батьків. З показань допитаної в якості свідка [PERSON] убачається, що відповідач [PERSON] є її невісткою, яка проживає разом з її сином [PERSON] та малолітньою [PERSON] . Дитина тривалий час називає [PERSON] батьком, оскільки її рідний батько не приймає участі у вихованні. Дитина іншого батька ніж [PERSON] не пам`ятає. Свідок бачить дитину щодня та вважає, що їй буде складно відразу сприйняти [PERSON] як батька. Як установлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] тривалий час (близько двох років) не спілкується з малолітньою дочкою [PERSON] , яка станом на день розгляду справи в суді має повних 5 років. За загальним правилом такий малий вік містить фактори ризику для психологічного розвитку дитини, яка тривалий час не мала контакту з біологічним батьком та може сприймати його як незнайому людину. Комісія з питань захисту прав дитини Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, приймаючи висновок від 08 квітня 2019 року не врахувала психо-фізіологічні особливості даної вікової категорії дітей, а тому зазначений висновок є частково неприйнятним. Суд уважає, що успішність адаптації малолітньої [PERSON] до спілкування з позивачем як з біологічним батьком дозволить прийняти зважене рішення в інтересах дитини у подальшому. Отже, зазначений позивачем спосіб його участі у вихованні дитини на даний час не відповідає інтересам малолітньої [PERSON] . Таким чином, оцінюючи в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Outcome: partial