Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

05.05.2014 року [PERSON] звернувся до Ружинського районного суду Житомир-ської області з позовом до ДП «Пропан» ПАТ «Житомиргаз», в якому вказав, що з 08.10.2012 р. до 11.04.2013 р. працював у відповідача на посаді оператора заправних станцій автогазо-заправного пункту в смт. Ружині Житомирської області. 11.04.2013 р. проведеною комісією ДП «Пропан» інвентаризацією по АГЗП в смт Ружин було виявлено нестачу скрапленого га-зу і наказом від 11.04.2013 р. № 82 «Про проведення службового розслідування» [PERSON] було відсторонено від виконання службових обов'язків, на момент проведення службового розслідування по факту виявлення нестачі газу та подання звіту про проведене службове розслідування до 16.04.2013 р..Тоді ж, 11.04.2013р. позивач написав пояснювальні записки на ім'я директора ДП «Пропан», в яких вказав, що пояснити нестачу газу на АГЗП він не може, але його вини в цьому немає, а також подав заяву про надання йому відпустки за власний рахунок з 11.04.2013 року. Позивач зазначає, що наказом №82 від 11.04.2013 р. відповідач відсторонив його від ро-боти на період проведення службового розслідування - до 16.04.2013 р. Однак після цього терміну відповідачем не було запропоновано [PERSON] ні приступити до роботи, ні звільнитися з роботи. Позивач стверджує, що жодних листів від ДП «Пропан» по питанню звільнення його з роботи чи допуску до роботи він не отримував і тільки 17.01.2014року він отримав з ДП «Пропан» листа з проханням з'явитись до них по питанню звільнення його з роботи, а 25.04.2014 року прямо в залі судового засідання Ружинського районного суду Житомирської області він отримав від представника ДП «Пропан» Неподобної Т.О. свою трудову книжку та копію наказу №130-0/с від 25.04.2014року, згідно з яким позивача було допущено до ви-конання посадових обов'язків з 25.04.2014року і в той же день було звільнено за ст.38 КЗпП України, а отже нього вимушений прогул з вини відповідача з 11.04.2013 року по 25.04.2014 року. Позивач посилається на те, що його було відсторонено від роботи з 11.04. 2013 р. по 25.04.2014року в порушення вимог ст.46 КзпП України, яка передбачає відсторонення від ро-боти тільки в таких випадках: поява на роботі в нетверезому стані; в стані наркотичного або токсичного сп'яніння; ухилення працівника від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та правил пожежної безпеки. З врахуванням вказаного позивач просив суд визнати незаконним та скасувати п.4 наказу від 11.04.ІЗр №82 «Про проведення службового розслідування» ДП «Пропан» ПАТ «Жито-миргаз», визнати період вимушеного прогулу за мною з вини відповідача за період з 11.04. 2013 року по 25.04.2014року, зобов'язати відповідача виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з вини відповідача (11.04.2013р.- 25.04.2014 р.). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснивши, що 12.04.2013 р. він був відсторонений від виконання своїх посадових обов'язків без збереження заробітної плати в зв'язку з виявленою недостачею. З цього ж дня він перестав виходити на роботу і 11.04.2013 р. подав до ДП «Пропан» заяву про надання йому відпустки без збереження за-робітної плати, не вказавши в ній час такої відпустки. 23.04.2013р. він також написав та від-правив відповідачеві по пошті заяву, в якій про-сив звільнити його за власним бажанням з 28.04.2013 р., проте відповідач його з роботи за вказаною заявою так і не звільнив. Він пос-тійно дзвонив до керівництва ДП «Пропан» по питанню звільнення, однак позитивного ре-зультату не було. І лише після подання позову до суду - з січня 2014 року він почав отриму-вати від відповідача листи з проханням з'явитись на підприємство для вирішення питання щодо звільнення, проте поїхати до відповідача не зміг, оскільки не мав коштів. Крім того, позивач пояснив, що тільки під час судового розгляду справи № 291/527/14-ц у Ружинсь-кому районному суді в квітні 2014 року він дізнався про своє порушене право, а саме про незаконне відсторонення від роботи з 11.04.13 р., тобто що наказ №82 від 11.04.13 р. ДП «Пропан» є незаконним. 05.05.2014 року він подав до суду позовну заяву про визнання не-законним та скасування цього наказу, з виплатою йому середнього заробітку за час вимуше-ного прогулу з вини відповідача. Представник відповідача позовні вимоги не визнала повністю, з підстав, викладених в письмових запереченнях, поданих до суду, та пояснивши, що заяву позивача про надання йому відбустки без збереження заробітної плати і звільнення його за власним бажанням з 28.04.2013 року ДП «Пропан» не отримувало. Про вказане позивачу неодноразово направ-лялись листи, частину з яких він отримував, частину - ні, проте жодного разу позивач до адміністрації ДП «Пропан» не приїхав. Вважає, що відповідач жодним чином не порушив права позивача. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позо-ву необхідно відмовити на підставі наступного. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими осо-бами, які беруть участь у справі і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звер-ненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заяв-лених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] 17.09.2012 р. був прийнятий на посаду оператора заправних станцій в ДП «Пропан» ПАТ «Житомиргаз» (а.с. 5). Наказом директора ДП «Пропан» №82 від 11.04.2013 р. [PERSON] було відсторо-нено від виконання посадових обов'язків без збереження заробітної плати на час проведення службового розслідування щодо з'ясування причин та умов виникнення обставин, що сприя-ли заподіянню матеріальної шкоди підприємству (а.с.6). Відповідно до вимог ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про ви-рішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськ-районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача подав до суду заяву у якій зазначив про отримання [PERSON] листів від ДП «Пропан» про відшкодування вартості матеріальних цінностей та відсто-ронення від роботи, а тому знав про існування оспорюваного наказу № 82 від 11.04.2013 р. про відсторонення від роботи. Проте до суду з вимогами про визнання недійсним зазначе-ного наказу він звернувся з порушенням позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову(а.с.71-72). Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу. За правилами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена у три роки. Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосу-вання якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд критично розцінює пояснення позивача [PERSON] про те, що про відсторо-нення від роботи він дізнався тільки у квітні місяці 2014 року, оскільки його пояснення спростовується як його заявою про поновлення судом строків, пропущених з поважних при-чин в якій [PERSON] вказує, що « будучи юридично неграмотним , вважаючи, що ме-не відсторонено від роботи на законних підставах та чекаючи від свого роботодавця рішен-ня про допущення мене до виконання моїх посадових обов'язків або пропозицію перейти на іншу роботу, я не оскаржував наказу № 82 від 11.04.13 р. «Про проведення службового роз-слідування» « ДП «Пропан», яким мене було відсторонено від виконання своїх посадових обов'язків» ( а.с.25), так і рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 12.05.2014 року, з якого вбачається, що на час звернення з позовом до Житомирського ра-йонного суду Житомирської області до ДП «Пропан» ПАТ «Житомиргаз» про стягнення заробітної плати - 24.01.2014 року [PERSON] вказав, що наказом від 12.04.2013 року його було відсторонено від виконання посадових обов'язків, тобто, станом на 24.01.2014 ро-ку він знав про його відсторонення від роботи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що [PERSON] знав, що його відсторонено від роботи до спливу трьохмісячного строку за вирішенням трудового спору. Позивач не надав суду доказів поважності причин пропуску позовної давності, а тому у задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити з підстав порушення позивачем позовної давності.

Outcome: dismissed