Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

07.04.2015 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що потребує матеріальної допомоги від батька, оскільки крім пенсії не має іншого доходу та не може працювати, у зв'язку із інвалідністю І групи. У зв'язку із зазначеним, просив суд стягувати з відповідача 1\\3 частину з усіх видів його доходу. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутністю або причин неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є дитиною відповідача, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 5). Судом встановлено, що позивач є інвалідом І групи та відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 2 потребує постійного стороннього догляду (а. с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом враховуються посилання позивача на наявність постійного місця роботи у відповідача, доказів на спростування вказаного факту представлено не було. Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, враховуючи те, що відповідач є особою працездатного віку, аліментів на користь інших осіб не сплачує, а також враховуючи, що думка відповідача з приводу позовних вимог невідома, суд вбачає за можливе стягувати з нього аліменти у розмірі 1\\3 частки з усіх видів його доходу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст. 182, 198, 200 СК України та

Outcome: approved