Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

05 квітня 2014 року [PERSON] і [PERSON] уклали між собою шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, про що 05 квітня 2014 року зроблено відповідний актовий запис за №42. Наведений факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ №089517, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 05 квітня 2014 року. 20 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки щодо ведення спільного господарства. Згідно з доводами позивача [PERSON] постійно влаштовує скандали, в тому числі в присутності сторонніх людей і в громадських місцях, що ображає його честь і гідність та погіршує його самопочуття. Як стверджує [PERSON], спільне господарство та спільний бюджет з відповідачкою не ведеться з грудня 2015 року і відтоді сімейно-шлюбні відносини сторін фактично припинені. Окрім цього, позивач зазначив у позовній заяві, що він має намір створити нову сім'ю. За таких обставин, [PERSON] вважає неможливим збереження цього шлюбу та просить розірвати шлюб, укладений із [PERSON], у судовому порядку, оскільки зробити це через орган державної реєстрації актів цивільного стану відповідачка відмовилась. У судове засідання сторони не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені судом про час, дату і місце розгляду даної справи. 07 грудня 2016 року від позивача [PERSON] в суд надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] просила суд розглянути справу у її відсутності на підставі наявних доказів, про що повідомила 07 грудня 2016 року у телефонограмі. Окрім цього, зі змісту вказаної письмової заяви позивача від 07 грудня 2016 року слідує, що [PERSON] повністю підтримує вказані позовні вимоги про розірвання шлюбу. При цьому позивач у даній заяві вказав, що примирення сторін є неможливим, оскільки з грудня 2015 року до теперішнього часу вони проживають окремо. Відповідачка [PERSON] повністю визнала позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу, про що зазначила 07 грудня 2016 року у телефонограмі. Визнання відповідачкою [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України підлягає прийняттю. Враховуючи зазначені письмову заяву позивача від 07 грудня 2016 року та телефонограму відповідачки від 07 грудня 2016 року, суд дослідив і оцінив у сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, та прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння. [PERSON] і [PERSON] припинили ведення спільного господарства, з грудня 2015 року до теперішнього часу проживають окремо. Примирення подружжя на теперішній час не відбулося. [PERSON] і [PERSON] не бажають відновити сімейно-шлюбні відносини між собою і вважають неможливим збереження цього шлюбу, що слідує зі змісту письмової заяви позивача від 07 грудня 2016 року та телефонограми відповідачки від 07 грудня 2016 року. Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, з наведених підстав, суд вирішив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], оскільки докази справи свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін. Враховуючи наведене,

Outcome: approved