Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

06 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 17.08.2013 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюбні відносини припинено, відповідач проживає окремо. Неповнолітня дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, інших утриманців не має. З огляду на наведене, позивач просить у судовому порядку стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач, в свою чергу, надав суду письмову заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За результатами дослідження наявних у справі матеріалів та надання правової оцінки наявним у справі доказам, судом встановлено наступне: позивач з 17.08.2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.08.2013 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управлння юстиції у Донецькій області (а.с.4). [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.07.2014 року, що видане Відділом державної реєстрації атків цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.5). Дитина мешкає з позивачем, що підтверджено довідкою Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк від 09.10.2019 року № 9458, та, зі слів позивача, знаходиться на її утриманні, адже відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча і не має інших утриманців. Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька. Отже, судом враховано вимоги ст.ст. 182, 183 СК України, а саме: реальну можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, адже відповідач знаходиться у працездатному віці, не має інших аліментних зобов`язань (докази зворотного у суду відсутні) та, будучи, батьком дитини, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Окрім того, як зазначалось вище, 23.11.2020 року відповідач звернувся до суду з письмовою заявою про визнання позову у повному обсязі. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з огляду на що суд вбачає наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, відповідно до приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06.10.2020 року (дата звернення з позовною заявою) до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. За ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, а також, з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», стягненню з відповідача на користь держави підлягає 50 відсотків судового збору, що становить 420,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved