Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

06.08.2021 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якому просить звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.10.2016 і до досягнення дітьми повноліття, стягнутих за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2016 № 381/4104/16-ц, починаючи з 01.06.2021. Позов обгрунтовує тим, що з вересня 2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . 19.04.2018 шлюб, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області було розрізано. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2009 року народження. В березні 2020 року, за спільною згодою та за бажанням дітей, неповнолітні діти переїхали на постійне проживання до позивача. Позивач зі своєю дружиною [PERSON] разом виховують його дітей, забезпечують їх усім необхідним. Відповідачка [PERSON] жодним чином матеріально не допомагає дітям та при цьому отримує аліменти, які стягуються з позивача на її користь. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін по справі в судове засідання. В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.. В судове засідання відповідач повторно не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлена вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу частини восьмої статті 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 29 вересня 2015 року по 19 квітня 2018 року. Під час перебування в шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 28 листопада 2016 року (справа № 381/4104/16-ц) з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача та видано виконавчий лист згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2009 року народження у розмірі 1/3 частини видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду ( 20 жовтня 2016 року) і до досягнення дітьми повноліття. Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , відповідачка - за адресою : [ADDRESS] . Згідно Довідки № 207 від 03.08.2021, виданою старостою Малоснітинського старостинського округу, [PERSON] проживає, але не зареєстрований в [ADDRESS] , та зі слів батька разом з ним проживають його діти [PERSON] та [PERSON] з березня 2020 року. 03.08.2021 комісією, в складі депутата міської ради, складено Акт обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] . При обстеженні виявлено, що в садовому будинку дійсно проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Відповідно до частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частинами першою - п`ятою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Крім того, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Також суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина і з якого часу та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно норм Сімейного кодексу України, вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на імя одержувача аліментів матері дитини. При цьому обовязок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З роз`яснень, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно положень ч. 2 ст. 188 Сімейного кодексу України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ст. 273 Сімейного кодексу України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітні діти сторін - син [PERSON] та донька [PERSON] перестали проживати з матір`ю та проживають разом з батьком і знаходяться на його утриманні. Вихованням та розвитком дітей займається батько, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення стягнення з нього сплати аліментів, призначених за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2016. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За таких обставин, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] , оскільки у зв`язку з переїздом дітей до батька на постійне проживання та на його утримання, підстава для стягнення коштів на користь матері дитини відпала. Разом з тим, суд вважає строк припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача необхідно встановити з часу звернення з даним позовом до суду так, як належних та достатніх доказів про час проживання дітей разом з батьком позивачем суду не надано (існування виконавчого провадження та заборгованості по сплаті аліментів, період заборгованості, право власності на нерухоме майно і т.д.). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial