overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

07.07.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що з 08.10.2010р. він знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON]. Шлюб було зареєстровано виконкомом Шевченківської селищної ради Донецької області, актовий запис № 12. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З січня 2014р. вони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, оскільки між ними почались непорозуміння з тієї причини, що в них різні характери, мешкають окремо. Він вважає, що примирення між ними неможливо, а тому просив розірвати шлюб. Позивач [PERSON] до в судового засідання на з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій повністю підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. (а.с.15). Відповідачка [PERSON] до в судового засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про дату та час слухання справи, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, не заперечувала проти розірвання шлюбу Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити [PERSON].(а.с.16). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з 08 жовтня 2010 року, шлюб зареєстрований виконкомом Шевченківської селищної ради Донецької області, актовий запис № 12..(а.с.3). Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO](а.с.4). Судом встановлено, що з січня 2014 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з тієї причини, що в них різні характери, мешкають окремо, примирення між сторонами неможливо. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.8 ст..235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи викладене, суд вважає, що цей шлюб суперечить інтересам сторін, а тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON], шлюб між ним та [PERSON] слід розірвати, прізвище позивачці після розірвання шлюбу залишити [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

07.07.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, який в послідуючому уточнила, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 08 червня 2013 року проживала однією сім'єю з відповідачем. Від спільного проживання у них народився син: [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. З відповідачем припинили вести спільний сімейний бюджет та спільне господарство, мешкають окремо, вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьох років, тому просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення сином трьох років. У судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Позивач та відповідач надали заяви, просили справу розглянути у їх відсутність: [PERSON] на позові наполягає, [PERSON] проти позову не заперечує. ( а.с. - 8-9 заяви). Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявлених вимог. З матеріалів справи встановлено, що сторони з 08 червня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблений актовий запис № 197 ( а.с.4 - копія свідоцтва про шлюб). Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO].( а.с. 2 - копія свідоцтва про народження). Дитина проживає разом з матір'ю. Позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьох років. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

07.07.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 04.12.2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини у сторін припинилися, проживають окремо, спільного побуту не ведуть. Позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, тому просить розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явились, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: позивач [PERSON] на позові наполягає, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON], відповідач [PERSON] проти позову не заперечує (а.с. 14,15- заяви). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.12.2010 року, про що Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис № 633 ( а.с. 4 - копія свідоцтва про одруження). Від спільного проживання сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5 копія свідоцтва про народження). Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного побуту, проживають окремо, тому шлюб суперечить їх інтересам і його слід розірвати. Відповідно до ст.ст. 105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він приймає рішення про його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач надала заяву про залишення їй прізвища [PERSON], суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

07.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 26237,24 грн та судових витрат в розмірі 262,37 грн. Позивач в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином і завчасно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить ст..224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. 25.02.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №2002788382 відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 23186,28 грн, строком на 24 місяці, зі сплатою за користування кредитними коштами 0,01% річних. Відповідно до умов договору факторингу від 08.12.2013 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» банк передав, а Факторинг прийняв право вимоги до Позичальника, що випливають з умов кредитного договору. Відповідач умови кредитного договору не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 11.06.2014 року складає 26237 грн 24 коп., зокрема: заборгованість по кредиту - 22220,19 грн., заборгованість по відсоткам - 1,44 грн, комісії за обслуговування кредиту - 4015,61 грн. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а.с. 14). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

07.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 29617,87 грн та судових витрат в розмірі 296,17 грн. Позивач в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином і завчасно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить ст..224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. 10.02.2012 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №2002604736 відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 24924 грн, строком на 24 місяці, зі сплатою за користування кредитними коштами 0,01% річних. Відповідно до умов договору факторингу від 08.12.2013 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» банк передав, а Факторинг прийняв право вимоги до Позичальника, що випливають з умов кредитного договору. Відповідач умови кредитного договору не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 11.06.2014 року складає 29617 грн 87 коп., зокрема: заборгованість по кредиту - 23885,30 грн., заборгованість по відсоткам - 1,67 грн, комісії за обслуговування кредиту - 5730,90 грн. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а.с. 15). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

07.07.2014 року позивач звернувся з зазначеною позовною заявою до суду, в якій зазначає, що відповідач не сплачує кошти за спожиту електроенергію, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 2443 грн. 07 коп.. В добровільному порядку відповідач заборгованість не погашає. В зв'язку з цим він просить суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.. Представник позивача Кошман В.О. в судове засідання не з явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позов підтримує та просить слухати справу у свою відсутність. Відповідач до суду не з явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заяви про слухання справи в свою відсутність та письмових заперечень не надав, представника не направив, причини неявки не повідомив. Судом ухвалено слухати справу у відсутність сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у понвому обсязі, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що відповідач споживає послуги з постачання електроенергії, які надає позивач, та допустив заборгованість в розмірі 2443 грн. 07 коп.. В добровільному порядку відповідач заборгованість не погашає. Приймаючи до уваги, що відповідач не сплачує в добровільному порядку позивачу заборгованість, то з нього (відповідача) необхідно стягнути суму заборгованості на користь позивача та судовий збір, сплачений останнім при подачі позову. З урахуванням вищенаведеного, на підставі п.37, 42, 48, 53 «Правил користування електричною енергією для населення», затверджених постановою КМУ від 26.07.1999 року № 1357, ст.ст.26, 27 Закону України «Про електроенергетику», ст.ст.509, 526, 623, 815 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

07.07.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач [PERSON] не з*явилася, позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити та справу розглянути без її участі, про що суду надала заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явився, позовні вимоги визнав повністю, згодний виплачувати аліменти на свою дитину, про що суду надав заяву. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 14.04.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 30. Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб. При цьому розмір аліментів на одну дитину, відповідно до Закону України № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, який набрав чинності 15 жовтня 2005 року, не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, враховуючи матеріальне становище відповідача та його неповнолітньої дитини, а також те, що відповідач не хворіє на хронічні захворювання, працездатний, працює, має постійний заробіток, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю - відповідач має можливість виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

07.07.2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 14.07.2007 року, посилаючись на те, що сімейне життя не склалось, виникли непорозуміння та сварки, оскільки відповідач систематично зловживає спиртними напоями та застосовує фізичну силу, що стало наслідком неодноразових звернень позивача до правоохоронних органів. З 2012 року між сторонами припинено ведення спільного господарства та сумісного проживання. Крім того, вироком Романівського районного суду Житомирської області [PERSON] засуджено за ч.1 ст.296 КК України, а тому збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивач у судове засідання не зявилась, до суду надала заяви про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, у звязку з чим суд проводить заочний розгляд справи, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. На підставі статей 158, 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ТП № 026760, виданим виконавчим комітетом Миропільської селищної ради Житомирській області від 14.07.2007 року (а.с. 8). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

07.07.2014 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому зазначила, що перебувають з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 01.09.2001 року, від якого мають дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. В даний час відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, участі в додаткових витратах не приймає, хоча зобов язаний це робити. В зв'язку з цим вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини всіх його видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.04.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала, підтвердивши викладені в ньому обставини, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в суді проти позову заперечив, пояснивши, що місце проживання дітей на даний час не визначено. Діти проживають то в батька, то в матері. [PERSON] приймає участь в утриманні дітей, що підтверджується відповідними квитанціями. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.09.2001 року, в якому [INFO] народився син [PERSON], а [INFO] - дочка [PERSON]. Ці обставини підтверджуються свідоцтвами про шлюб та про народження дітей (а.с.4-6). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. В рішенні також зазначено, що спір щодо утримання та місця проживання дітей буде розглядатися в окремому провадженні. Крім того, як вбачається з листа служби у справах дітей та сім ї Бориспільської міської ради Київської області № 01-14-557 від 09.07.2014 року, між позивачем та відповідачем було узгоджено питання щодо участі останнього у вихованні малолітніх дітей. Також з наданих відповідачем квитанцій вбачається, що він приймає участь в утриманні дітей. У відповідності зі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А ч.3 цієї ж статті передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Тому, враховуючи те, що місце проживання дітей не визначено та те, що між сторонами було досягнуто згоди щодо участі відповідача у вихованні малолітніх дітей, а також участь останнього в утриманні дітей, підстав для задоволення позову не має. Так як позов задоволенню не підлягає судовий збір, від сплати якого було звільнено позивача при подачі позову, необхідно віднести на рахунок держави, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст.180, 181 ч.2 та ч.3 СК України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

07.07.2014 року позивач звернулася до суду з позовом і просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS], який належав [PERSON], померлому [INFO] року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона після смерті чоловіка [PERSON], як спадкоємець за законом, подала заяву про прийняття спадщини. 25.06.2014 року було видано свідоцтво про спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяву, у якій просить справу розглядати без її участі, позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову визнає. Представник Новоград-Волинської міської ради у судове засідання не з'явився, надали заяву, в якій просить справу слухати без їхньої участі, щодо позовних вимог покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] (а.с. 6). [INFO] року помер [PERSON] (а.с.с 5). Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок разом з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, на якій знаходиться вказаний будинок. Земельна ділянка успадкована позивачем 25.06.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про спадщину за законом (а.с. 7). Даний житловий будинок належав померлому [PERSON]. Для будівництва вказаного будинку йому виділялася земельна ділянка та він отримував дозвіл для проведення будівельних робіт від 15.06.1960 року (а.с. 17). Будинок був [PERSON] добудований. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок разом з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на звернення позивача про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, приватним нотаріусом було відмолено у вчиненні нотаріальної дії, пов'язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок (а.с. 23). Відповідно до повідомленням КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 20.06.2014 року № 791 право власності на даний будинок за померлим не зареєстровано. (а.с. 22). Враховуючи, те що правовстановлюючі документи на житловий будинок разом з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON], не зареєстровано, але він фактично є забудовником вказаного будинку на земельній ділянці, що йому для цього виділялася, а тому визнання права власності на вищевказаний житловий будинок при встановлених обставинах можливе лише в судовому порядку. Приймаючи до уваги всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими і задовольняє їх у повному обсязі.

Outcome: approved