Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

05.09.2019 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області звернулося до суду з вказаним позовом, заявами від 07.07.2020 року, від 08.07.2020 року, від 15.07.2020 року (а.с.40-45, 67-69) уточнили свої позовні вимоги, зазначивши на їх обґрунтування наступне. З квітня 2001 року батько відповідача [PERSON] - [PERSON] перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків па виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області (з 01.08.2017 правонаступник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області), як отримувач страхових виплат у зв`язку з травмою на виробництві. За медичним висновком автомобільної МСЕК від 22.03.1982 року [PERSON] мав право на забезпечення спецавтотранспортом. Автомобіль марки ЗАЗ 110270 реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску (далі - спецавтомобіль) був придбаний і виданий безкоштовно [PERSON] у користування без права продажу і передачі іншій особі,що підтверджується актом прийому-передачі №15/01 від 16.05.2006 року. Під час видачі зазначеного автомобіля [PERSON] та його родичам було роз`яснено порядок користування та повернення спец автомобіля у разі його смерті. [INFO] [PERSON] помер. На день смерті [PERSON] строк експлуатації спецавтомобіля складав 9 років 8 місяців (з 16.05.2006 року по 06.02.2016 року). У зв`язку зі смертю [PERSON] та з метою забезпечення схоронності спецавтомобіля між позивачем та відповідачем укладено договір відповідального зберігання спецавтомобіля №ВБ/37-16/НЮ від 08.02.2016 року. Правові підстави, механізм видачі та повернення, обліку та зберігання спецавтомобілів визначені Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 19 липня 2006 року №999 (далі - Постанова № 999). 25.11.2016 року відповідач звернувся до позивача з заявою про залишення спецавтомобіля сім`ї. Відповідно до пункту 16 Постанови № 999 після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім`ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім`ї, якщо в ній с особа з інвалідністю, яка мала підстави для забезпечення автомобілем на час смерті особи з інвалідністю або протягом не більше 6 місяців з дня її смерті; зареєстрована на час смерті особи з інвалідністю за місцем її реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ з питань соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду. Відповідно до абз. 10 п. 16 Постанови №999 іншому члену сім`ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом 6 місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунок відповідних управлінь виконавчої дирекції фонду вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. З огляду на викладене комісією з організації роботи щодо забезпечення спец автомобілями інвалідів праці розглянуто заяву відповідача та прийнято рішення про відмову у залишенні спецавтомобіля сім`ї від 16.12.2016 року, так як відповідач на день смерті батька не був з ним зареєстрований, тому не має права на викуп спецавтомобіля. Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач звертався з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання права на залишення йому спецавтомобіля. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 17.10.2018 у справі № 221/2514/18 позовні вимоги [PERSON] задоволено, ухвалено визнати право [PERSON] на залишення йому як члену сім`ї спецавтомобіля. Проте за результатами апеляційного перегляду даної справи Донецьким апеляційним судом постановлено нове рішення, яким скасовано рішення Волноваського районного суду Донецької області від 17.10.2018 року та відмовлено у позовних вимогах [PERSON] до управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання права на залишення спецавтомобіля. Відповідно до п. 5.1.7 договору відповідального зберігання спецавтомобіля №ВБ/37- 16/НЮ від 08.02.2016 року відповідач зобов`язаний сплатити протягом 6 місяців остаточну вартість автомобіля або повернути позивачу спецавтомобіль. За таких обставин, 05.04.2019 року відповідачу було направлено рекомендаційний лист з вимогою терміново повернути до Волноваського відділення Управління виконавчої дирекції Фонд соціального страхування України автомобіль марки ЗАЗ 110270 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який був виданий 15.05.2006 року його батькові інваліду [PERSON] , але даний лист був повернутий до Волноваського відділення 14.05.2019 року, як такий, що не отриманий (повернення за закінченням терміну зберігання). Крім того, відділення проводило телефонні розмови разом з відповідачем щодо повернення автомобіля, але відповідач відмовив повернути спецавтомобіль добровільно без застосування заходів примусового впливу. Зазначений автомобіль відсутній за місцем реєстрації покійного інваліда, що унеможливлює вжити заходів управлінню щодо його повернення. На підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України просили зобов`язати відповідача [PERSON] повернути автомобіль марки ЗАЗ «Таврія», модель 110270, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , який залишився після смерті його батька, в повному комплекті разом з двома комплектами ключів, сервісною книжкою та технічним паспортом Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Щодо заяви представника відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності зауважив, що, на їх думку, позивач звернувся з даним позовом до суду в межах строку позовної давності, бо в даному випадку мало місце переривання строку позовної давності, оскільки відповідач [PERSON] звертався до з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання права на залишення йому спецавтомобіля. За таких обставин вважають, що після переривання строк позовної давності починається заново, а тому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Мірошнікова Т. А. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності при зверненні до суду, зазначаючи, що право вимагати повернення спецавтомобіля з`явилось у позивача після закінчення строку зберігання автомобіля, визначеного у договорі відповідального зберігання, укладеного між сторонами, тобто після спливу 6 місяців з часу початку зберігання, а саме 08.08.2016 року. А отже строк позовної давності, у межах якого позивач мав право звертися з вказаним подзвоном до суду сплинув 08.08.2019 року. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, доходить наступних висновків. Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Постановою апеляційного суду Донецької області від 14.03.2019 року скасовано рішення Волноваського районного суду Донецької області від 17.10.2018 року, яким були задоволенні позовні вимоги [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання права на залишення автомобіля та визнано право [PERSON] на залишення йому як члену сім`ї померлого [INFO] [PERSON] автомобіля марки ЗАЗ 110270, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , зареєстрованого у Волноваському МРЄВ Донецької області від 289.08.2006 р. на ім`я [PERSON] , за умови виплати [PERSON] на рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області вартості автомобіля з урахуванням його розрахункової вартості та суми, сплаченої за нього інвалідом. Вказаною постановою відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання права на залишення автомобіля; стягнуто з [PERSON] на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області у відшкодування судових витрат 1057, 50 гривень (а.с. 81-87). Вказаною постановою апеляційного суду встановлено, що батько позивача [PERSON] - [PERSON] , перебуваючи на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області як отримувач страхових виплат у зв`язку з травмою на виробництві, у 2006 році отримав у користування автомобіль марки ЗАЗ 110270 реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , зареєстрований у Волноваському МРЕВ Донецької області 29.08.2006р. [INFO] [PERSON] помер. 08.02.2016 р. позивач [PERSON] звернувся до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області, де повідомив працівника про смерть батька. В цей же день між ним та Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області укладений договір відповідального зберігання №ВБ/37-16/НЮ вищезазначеного автомобіля. Відповідно до п.п. 3.3.1 Договору відповідального зберігання № ВБ/37-16/НЮ, укладеного 08.02.2016 року між відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області та [PERSON] , початком строку зберігання спецавтомобіля є 08.02.2016 року. Відповідно до п.п. 3.3.2 вказаного Договору закінчення зберігання: протягом шести місяців до моменту сплати остаточної вартості автомобіля з урахуванням ступеня зносу, або до моменту вилучення автомобіля. Згідно з п.п. 7.1 вказаного Договору, договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до строку, зазначеному в п.3.3.2 цього Договору (а.с. 46-48). Частиною першою ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерплому це майно. Особа зобов`язана повернти майно і тоді, коли підстава, коли підстава, на якій воно будо набуте, згодом відпала. Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коди особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Частиною 4 ст. 267 України передбачено, що слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ураховуючи вищенаведені положення діючого законодавча та аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд доходить висновку, що в Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області виникло право вимагати від [PERSON] повернення останнім спец автомобіля. Проте таке право виникло у позивача з 08.08.2016р., тобто після закінчення строку зберігання автомобіля, визначеного у договорі відповідального зберігання, укладеного між сторонами - після спливу 6 місяців з часу початку зберігання (08.02.2016р). Таким чином кінцевим строком позовної давності, у межах якого позивач мав право звертися з вказаним позовом до суду, є 08.08.2019 року. Натомість з даним позовом позивач звернувся до суду лише 05.09.2019 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції на позовній заяві. За вказаних обставин суд погоджуються з думкою представника відповідача, що позовна заява подана позивачем поза межами строку позовної давності, а враховуючи заяву останньої про застосування до позовних вимог позовної давності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у зв`язку з пропущенням такого строку. При цьому суд звертає увагу, що з боку позивача не було наведено суду жодних переконливих обставин, які б свідчили про поважність причин пропущення ним такого строку. Посилання представника позивача на те, що в даному випадку має місце переривання строку позовної давності, суд вважає безпідставним, оскільки ст. 264 ЦК України чітко визначені випадки переривання перебігу позовної давності, якими зокрема є вчинення особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обв`язку; пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників; а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має право позивач. Натомість відповідач [PERSON] звертався з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання права на залишення йому спецавтомобіля, на що не розповсюджуються положення ст. 264 ЦК України. Звернення ж [PERSON] з вказаним позовом, на думку суду, не було перешкодою для подачі позову позивачем про витребування майна з чужого незаконного володіння у межах строку позовної давності і не є поважною причиною пропущення такого строку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed