Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

07.05.2014 [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із вказаним позовом через свого представника [PERSON] з вимогами визнати за ними (по 1/2 частині за кожним) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовані в по [ADDRESS]. Позовні вимоги уточнені в судовому засіданні, щодо загальної площі земельних ділянок, яка становить 0,413 га, та обґрунтовані тим, що спадкодавець [PERSON], яка померла [INFO], за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] Вони спадщину прийняли і вже отримали у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину у вигляді житлового будинку та грошового вкладу. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, розташовані в по [ADDRESS], які належали спадкодавцю на підставі Державного акта, виданого Денисівською сільською радою 04.12.2001, нотаріус відмовляє, посилаючись на відсутність витягу з Державного земельного кадастру про присвоєння кадастрового номеру. Від Денисівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району до суду надійшов відзив на позов в якому вона визнає позов і просить слухати справу у відсутності її представника. Вислухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [INFO] року померла [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть та довідкою Денисівської сільської ради з місця проживання. За життя, 19 вересня 2009 року, [PERSON] склала заповіт, яким на випадок смерті все своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] Заповіт посвідчений секретарем Денисівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району та зареєстрований в реєстрі за № 33 15 квітня 2014 року державний нотаріус Переяслав-Хмельницької районної нотаріальної контори видав на ім'я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом у виді 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] Київської області, який належав [PERSON]. Крім цього майна спадкодавець [PERSON] володіла на правах власника земельною ділянкою, загальною площею 0,413 га, яка розташована по [ADDRESS] Київської області та була передана їй на підставі рішення Денисівської сільської ради від 27.06.2001р. № 56 для ведення особистого підсобного господарства - 0,163 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд - 0,250 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 107332, виданим 04 грудня 2001 року. 22 березня 2014 року державний нотаріус Переяслав-Хмельницької районної нотаріальної контори своєю постановою відмовив [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки, посилаючись на відсутність витягу з Державного земельного кадастру. Відповідно до листа управління Держкомагенства у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держкомагенства в Київській області від 03 жовтня 2013 року, присвоєння кадастрового номеру та внесення відомостей про земельну ділянку, право власності на яку виникло до 2004 року, можливе лише за заявою власника цієї земельної ділянки. Тому, за відсутності кадастрового номера, надати витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки громадянки [PERSON], яка померла, неможливе. Отже спадкове право позивачів на земельні ділянки, які належали [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 107332 від 04 грудня 2001 року, підлягає захисту в судовому порядку. Частиною 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01 липня 2004 року передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Як встановлено, Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 107332, виданий на ім'я [PERSON] 04 грудня 2001 року, відповідає формі, яка затверджена Кабінетом міністрів України, відповідно до Постанови Верховної ради України від 13 березня 1992 р. № 2201-ХІІ. Вказаний державний акт виданий сільською радою та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 32, як то передбачено п. 3.1, 3.5 діючої на той час Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонено законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає їз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, яка була чинною на момент набуття права власності на землю [PERSON], право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. За правилами ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм в користування, а також шляхом прийняття спадщини. Відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність спору про спадщину, а також те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог закону вчинили всі дії, які свідчать про прийняття та оформлення спадщини в нотаріальному порядку після смерті [PERSON], суд вважає, що вони мають право на спадкування за заповітом земельної ділянки, якою спадкодавець володіла на законних підставах, а тому за ними слід визнати право власності на дане спадкове майно.

Outcome: approved