Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

04 липня 2018 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON], [INFO], право на земельну частку (пай) площею 8,07 га в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Дружба», оформленої згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) від 12 травня 1997 року серія [NUMBER], виданого на підставі рішення Великоолександрівської районної державної адміністрації від 10 квітня 1997 року № 125 (далі - земельна частка (пай)) в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], після якої відкрилась спадщина у виді житлового будинку [ADDRESS] та права на земельну частку площею 8,07 га в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Дружба», з яких за позивачем було оформлено право власності на житловий будинок шляхом прийняття відповідної спадщини, а право на земельну частку оформлено не було, оскільки до теперішнього часу позивач не знала про її наявність. В свою чергу вказане майно та права позивач прийняла у порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. Оскільки оформлення вказаних спадкових прав у позасудовому порядку неможливе, з причини відсутності у позивача оригіналу вказаного сертифікату, остання звернулися до суду із вказаними вимогами. Під час розгляду справи суд, за клопотанням представника, ухвалою суду від 09 липня 2018 року витребував від: приватного нотаріуса Великоолександрівського району [PERSON] відомості про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, [PERSON], яка померла [INFO] року; КП «ХБТІ» ХОР інвентарну справу на домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Відзив на позов не подано. На судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення судового рішення на стадії підготовчого судового провадження. На судове засідання представник відповідача не з'явився, надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені позивачем обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується актовим записом № 112 зробленого 07 жовтня 1993 року Великоолександрівським райвідділом ЗАГСу (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 07 жовтня 1993 року). Згідно з актовим записом № 1 зробленого 02 січня 1959 року (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 7 червня 1966 року) та актовим записом № 29 зробленого 25 листопада 1978 року (свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 25 листопада 1978 року) [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON]. Згідно з актовим записом № 3 зробленого 04 січня 1963 року (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 7 червня 1966 року) [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON]. Згідно з актовим записом № 84 складеного 14 червня 2003 року (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]) [PERSON] померла [INFO] року. Згідно з актовим записом № 41 складеного 21 травня 1966 року (свідоцтво про одруження серії [NUMBER]) [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Херсонського державного бюро технічної інвентаризації від 15 липня 2003 року власником житлового будинку [ADDRESS] був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 30 грудня 1963 року виданого на підставі рішення виконкому Великоолександрівської селищної ради від 12 грудня 1963 року № 99. 16 вересня 2003 року [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] набула у власність нерухоме майно у виді житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину по закону від 16 вересня 2003 року, виданого Великоолександрівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1168 та зареєстрованого у Херсонському державному буро технічної інвентаризації за № 1219 у книзі № 7, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] від 13 липня 2018 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась. Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) від 12 травня 1997 року серія [NUMBER], виданого на підставі рішення Великоолександрівської районної державної адміністрації від 10 квітня 1997 року № 125 встановлено, що на підставі вищевказаного рішення за померлою було визнано право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба» розміром 8,07 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю). Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу спадкових прав позивача на майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, що врегульовані статтями 9, 525, 527, 529, 548, 549, 561 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пунктів чотири та п'ять Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК) ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина відкрилася до вказанні дати та до 01 липня 2003 року спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв'язку зі смертю. Суд установив, що позивач, будучи віднесеним до спадкоємців першої черги за законом як донька, прийняла спадщину, що відкрилась після смерті матері шляхом набуття у власність спадкового майна у виді вказаного житлового будинку, яка попередньо його набула у власність в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка, якому також на той момент належало право на земельну частку (пай), однак яке оформлене не було ні дружиною, ні донькою. Отже, позивач вважається такою, що прийняла спадщину в цілому та має право вимагати визнання за нею права на спадщину, що не була оформлена, при тому, що здійснення останнього не обмежено будь-якими строками. Сестра позивача [PERSON] спадщину після смерті батька та матері не приймала, що підтверджується вищенаведеними доказами, а саме матеріалами інвентарної справи та Інформаційними довідками зі спадкового реєстру. Отже, померлій на момент смерті, крім зазначеного житлового будинку, належало право на вказану земельну частку (пай), яке вона за життя набула у спадок після смерті чоловіка, оскільки прийняття частину майна, що входить до складу спадщини, що свідчить про прийняття спадщини в цілому. З огляду на те, що нотаріальним органом позивачу було відмовлено в оформленні спадкових прав правомірно, за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно, що виключає можливість видачі свідоцтва про право на спадщину, суд констатує невизнання прав позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, яке може бути захищене в судовому порядку. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який прийняв спадщину у виді права, що належало її матері, так і відповідача, який не набув таке право на спірне майно у порядку встановленому законом. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті матері, у виді права на земельну ділянку (пай), яке належало останній на момент смерті та не припинилось у зв'язку з цим. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України) судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування, представником відповідача позовні вимоги не заперечувалися та учать відповідного органу обумовлена встановленими законом повноваженнями та особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved