overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

«06» травня 2015 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю понад пять років. Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення може бути відкладено на строк не більш як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи. Зважаючи на складність у викладенні повного тексту рішення суду, повязаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. Враховуючи викладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

06 травня 2015 року заявник звернулася до суду з заявою про скасування рішення Малинського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2007 року про визнання [PERSON] безвісно відсутньою. Представник заявника до суду не з'явився, в заяв , яку направив до суду вимоги підтримує повністю, просить розглянути справу без участі представника . Зазначив в заяві, що рішенням Малинського районного суду від 03 жовтня 2007 року визнано [PERSON] безвісно відсутньою. На даний час місцезнаходження [PERSON] встановлено, остання знаходиться в Березівському психоневрологічному інтернаті. Дослідивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 45 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Відповідно до статті 250 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або померлою, або іншою заінтересованою особою. Судом встановлено, що 03 жовтня 2007 року рішенням Малинського районного суду заяву органу опіки та піклування Дібрівської сільської ради, яка подана в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] про визнання [PERSON] 1974 року народження безвісно відсутньою , задоволено повністю. Згідно листа Березівського психоневрологічного інтернату Житомирської обласної державної адміністрації від 01 квітня 2015 року встановлено, що [PERSON] [INFO] перебуває у даному закладі. ( а.с.7). Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

06 травня 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду \~з позовом про стягнення з [PERSON]заборгованості за кредитним договором за № б/н від 13 липня 2010 року у розмірі 26405 грн. 48 коп., посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає \~задоволенню. \~ Судом встановлено, що 13 липня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем був укладений договір за № б/н, що складався з анкети-заяви, умов та правил надання банківських послуг, за яким позивач надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Банк виконав свої зобовязання щодо надання [PERSON] кредитних коштів. Однак відповідач [PERSON] не здійснює повернення грошових коштів, порушує умови надання банківських послуг, внаслідок чого, станом на 31 березня 2015 року, у нього виникла заборгованість у загальній сумі 26405 грн. 48 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 10493 грн. 75 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 12628 грн. 14 коп.; простроченої комісії 1550 грн. 00 коп.; штрафів: фіксованої частини штрафу 500 грн. 00 коп., процентної складової штрафу 1233 грн. 59 коп. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 264 грн. 05 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

06 травня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] з позовом, в якому просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2013 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. У даний час шлюбні відносини між ними припинені через відсутність взаєморозуміння, відмінність характерів. Після припинення їх сімейних відносин вони проживають окремо. Вважає, що шлюб між ним та відповідачкою не може бути збережений, подальше сумісне життя та збереження родини неможливе. Позивач у судове засідання не прибув, надавши заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згоден. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не зявилась. Судові повістки двічі надсилались рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованою адресою її проживання, що відповідає положенням ч. 5 ст. 74 ЦПК України, однак конверти були повернуті поштовим відділенням за закінченням строку зберігання. За таких обставин суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 29 квітня 2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 469. Позивач у позовній заяві стверджує, що дітей від шлюбу з відповідачкою не має. Будь-яких доказів, які спростовували б твердження позивача, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, прийшов до висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідачка, не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, тим самим не оспорює наявних підстав для розірвання шлюбу. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

06 травня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28 жовтня 2000 року. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки сторони припинили з липня 2014 року, оскільки вони втратили один до одного почуття взаєморозуміння та поваги. Позивач просить розірвати шлюб з дружиною, дітей залишити мешкати з матір'ю. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов і просить шлюб з [PERSON] розірвати, оскільки вважає, що між ними втрачені подружні почуття. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, згодна на розірвання шлюбу, оскільки вважає, що на теперішній час поновити сімейні стосунки і зберегти родину неможливо. Вони перестали розуміти один одного, у них з чоловіком різні погляди на вирішення життєвих та сімейних питань. Просить дітей залишити проживати разом з нею, прізвище після розірвання шлюбу залишити [PERSON]. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного і фактично сімейних відносин між ними не має. Спільним господарством вони не пов'язані, поновлювати сімейні стосунки сторони не бажають. Суд вважає, що зобов'язати їх проживати у шлюбі не можливо, це суперечить їх інтересам. Неповнолітніх дітей суд вважає за необхідне залишити проживати з матір'ю, оскільки батько згодний з тим, щоб діти мешкали разом з матір'ю. Після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити відповідачу прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

06 травня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19 квітня 2003 року відділом державної реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровській області, актовий запис № 222. Від даного шлюбу сторони мають дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені наприкінці 2013 року в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Питання про поділ майна не ставиться. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з*явилася, в письмовій заяві, наданій суду, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 369246 (а.с. 9). Сторони мають дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 10-12). З пояснення сторін та матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили наприкінці 2013 року. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

06 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 24.06.1986 року перебуває із відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають повнолітню дитину. Шлюбні стосунки не склалися через несхожість характерів та різні погляди на життя. На протязі останнього часу виникли непорозуміння, що призвели до взаємного відчуження. З липня 2014 року сімейні стосунки припинено, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Примирення не можливе, шлюб носить формальний характер. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с.2). Позивач в судовому засіданні просила суд задовольнити позов і розірвати шлюб між нею та відповідачем. Зазначив, що відповідач пішов два роки тому за власною ініціативою. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 24 червня 1986 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24 червня 1986 року, актовий запис 460 (а.с.6). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки в судовому засіданні було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи взаємне небажання позивача і відповідача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

06 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 квітня 2013 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 109. Від даного шлюбу сторони мають дитину: сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені з квітня 2015 року, в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Питання про поділ майна не ставиться. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила шлюб розірвати, пояснила, що в наданий судом строк для примирення ніяких змін в шлюбно-сімейних відносинах між нею та відповідачем не відбулося, вони остаточно припинили відносини в квітні 2015 року і не поновлювали їх. Відповідач визнав позов, не заперечував проти розірвання шлюбу, також пояснив, що шлюбно-сімейні відносини сторони припинили у квітні 2015 року, в наданий судом строк для примирення суттєвих змін у відносинах між ними не відбулося. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 квітня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії 1-КИ № 247556 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). З пояснення сторін та матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили з квітня 2015 року. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в наданий судом строк для примирення сторони не поновили шлюбно-сімейні відносини, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

06 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в позовній заяві вказала, що вона має на праві власності житловий будинок в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в будинку позивачки зареєстрований, але не проживає в ньому з 2010 року. Відповідач втратив право проживання в будинку, але знятись з реєстрації в добровільному порядку не бажає. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування належним позивачці на праві власності житловим будинком. В суді позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує і пояснила, що відповідач проживає із співмешканкою, добровільно знятись з реєстрації не бажає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений за місцем його фактичного проживання, що підтверджується поштовим повідомленням, заперечення проти позову та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направив. Позивач не заперечує проти розгляду справи без присутності відповідача і ухвалення заочного рішення. Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у справі доказів без відповідача і ухвалити заочне рішення. Дослідивши обставини справи, вислухавши доводи позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] зареєстрований в належному на праві власності позивачці житловому будинку. Відповідач з 2010 року в будинку позивачки не проживає. Дані обставини встановлені з пояснень позивачки, копією паспорта позивачки, витягом та свідоцтвом про право власності позивачки на житловий будинок, довідкою сільського голови про місце реєстрації відповідача, та показами свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні показали, що відповідач в будинку позивачки не проживає із 2010 року. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, для проживання членів своєї сім»ї, інших осіб, розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Відповідно до ч.1 ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача за ним зберігається займане ним житлове приміщення у випадках і в межах строків, встановлених ч.1, п.п.1 і 5 ч.3 і ч.4 ст.71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, оскільки відповідач як наймач без поважних причин не живе в будинку більше як шість місяців, тому втратив право користування належним позивачці будинком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

06 травня 2015 року позивач звернувся до Малинського районного суду з позовом до відповідача. З підстав, передбачених ст.ст. 1046,1047 ЦК України просить позов задовольнити та стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 5753 грн., а також моральну шкоду в розмірі 500 грн. Пояснив, що відповідно до договору позики, позивач 12 вересня 2013 року позичив відповідачу гроші в сумі 5753 грн. на строк до 01 травня 2015 року. В порушення умов договору [PERSON] позику не повернула. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, понесених позивачем. Відповідач позов визнала повністю, не заперечила факт отримання коштів у позику. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази в межах позовних вимог , вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 1046 ,1049 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками , а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або такуж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей , визначених родовими ознаками . Судом встановлено , що 12 вересня 2013 року між сторонами був укладений договір позики відповідно до якого [PERSON] отримала у позику 5753 грн. Строк повернення коштів в розписці встановлений - 01 травня 2015 року . Дана обставина підтверджується, дослідженою в судовому засіданні копією розписки. ( а.с. 4). Тому суд приходить до висновку , що вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача боргу за договором позики в розмірі 5753 грн. є обґрунтованими та доведеними. Позов в частині вимог позивача щодо стягнення з [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн. задоволенню не підлягає, оскільки моральна шкода відшкодовується внаслідок протиправних дій заподіювача та повинна бути передбачена умовами договору. Самим договором позики не передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням позичальником свого зобов'язання. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене ,

Outcome: partial