Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

04 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з Львівської державної лісовпорядної експедиції на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з роботи за період з 08 червня 2017 року (наступного дня після звільнення) по листопад 2017 року включно в сумі 93288,84грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що наказом від 31.03.1975 р. №38 його було зараховано до штату Львівської державної лісовпорядної експедиції. Працював у експедиції більше 42 років на посадах: помічника таксатора, інженера-таксатора відповідних категорій, а з 2004 року на посаді провідного інженера-таксатора. Наказом від 07 червня 2017 року №6\\04к його звільнено з роботи на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у зв`язку з відмовою працювати із зміненими умовами праці. Стверджує, що з вини роботодавця під час звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, зокрема не виплачена основна та додаткова заробітна плата згідно умов Колективної угоди між Адміністрацією експедиції та Профспілковим комітетом на 2014-2015 роки (яка чинна на момент звільнення), виконання якої є обов`язком відповідача. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2019 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, з Львівської державної лісовпорядної експедиції на його користь вирішено стягнути не виплачені при звільненні кошти, які входять до складових заробітної плати в загальній сумі 22822,53грн. Таким чином, при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку. По даний час кошти, які повинні були йому бути виплачені при звільненні, незважаючи на наявність рішення суду, яке набрало законної сили, йому так і не виплачені. А відтак, вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та просить стягнути такий за період з 08 червня 2017 року (наступний день після звільнення) по листопад 2017 року. Згідно здійсненого ним розрахунку кількість робочих днів в період з 08 червня 2017 року по листопад 2017 року становить 111 робочих днів. Розмір його середньоденного заробітку був встановлений відповідачем, для нарахування вихідної допомоги і становить 840,44грн. Таким чином, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 червня 2017 року по листопад 2017 року в розмірі 93288,84грн. (111 робочих днів х 840,44грн.) 05 серпня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо постановлення заочного рішення у справі. У зазначений відповідачу строк в ухвалі від 05 серпня 2020 року про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження у справі, останній не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин, у судове засідання не з`явився повторно, повідомлявся про дату, час та місце проведення такого, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Зі згоди позивача, який у своїй заяві від 07 вересня 2020 року вказав, що у разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 1975 року працював у Львівській державній лісовпорядні експедиції. 07 червня 2017 року наказом №6/04к звільнений з роботи на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки останнього. Рішенням Галицького районного суду від 14 вересня 2019 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, позов [PERSON] до Львівської державної лісовпорядної експедиції про стягнення невиплачених при звільнення коштів, які входять до складових заробітної плати задоволено. Вирішено стягнути з Львівської державної лісовпорядної експедиції на користь [PERSON] не виплачені при звільненні кошти, які входять до складових заробітної плати: заробітної плати за листопад - грудень 2016 р. у сумі 339,84грн.; доплати за вислугу років за листопад - грудень 2016р. у сумі 88,86грн.; підвищення посадових окладів на 1% за кожних п`ять років відпрацьованих на підприємстві за період з травня 2014 р. по лютий 2017 р. у сумі 8253,50 грн.; підвищення посадових окладів на 2% за відповідність спеціальності займаній посаді за період з травня 2014р. по лютий 2017р. у сумі 2121,16грн.; доплату за вислугу років у зв`язку з підвищенням посадових окладів на 1% за кожних п`ять років відпрацьованих на підприємстві і 2% за відповідність спеціальності займаній посаді за період з травня 2014р. по лютий 2017р. у сумі 2717,25грн.; доплати за особливий характер праці (складність, напруженість в роботі) згідно Колективної угоди - 12% з врахуванням підвищення посадових окладів на 1% за кожних п`ять років відпрацьованих на підприємстві за період з вересня 2014р. по травень 2017р. у сумі і 2% за відповідність спеціальності займаній посаді за період з травня 2014р. по лютий 2017р. в сумі 5300,18грн.; суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати по липень 2018р. у сумі 4001,74грн., а разом 22822,53грн. Як вбачається з тверджень позивача, рішення суду до цього часу не виконано, заборгованість по заробітній платі йому так і не виплачена. Доказів, які б свідчили, що відповідачем проведено виплату [PERSON] заборгованості по заробітній платі, яка складає 22822,53грн. відповідачем суду надано не було, не було їх встановлено і під час розгляду справи. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та такими, що випливають з трудових відносин, урегульовані положеннями ЦК України та КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до роз`яснень викладених в п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України треба розраховувати з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником, по день фактичного розрахунку. Незважаючи на те, що розрахунок з позивачем так і не проведений по день розгляду справи, в заявлених позивачем [PERSON] позовних вимогах він просить стягнути на його користь середній заробіток за період з 08 червня 2017 року (наступного дня після звільнення) по листопад 2017 року включно. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, оскільки позивачу при звільненні з роботи не були виплачені всі належні до сплати суми, тому на підставі статті 117 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період вказаний позивачем в заявлених ним позовних вимогах - з 08 червня 2017 року (наступного дня після звільнення) по листопад 2017 року включно. Згідно з розрахунками позивача, за період з 08 червня 2017 року по листопад 2017 року (включно) було 111 робочих днів, з урахуванням п`ятиденного робочого тижня позивача, а відтак тривалість затримки виплати становитиме 111 робочих днів. Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно із Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р., такий порядок застосовується, крім іншого, у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством (постанова судової плати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.03.2017 р. у справі № 6-2807цс16). Згідно здійсненого позивачем розрахунку, підстав не довіряти якому у суду немає, середньоденна заробітна плата [PERSON] за попередні два місяці, що передували звільненню позивача в червні 2017 року, вирахувана ним шляхом ділення сум нарахованої заробітної плати за квітень 2017 року (12556,25грн.) та травень 2017 року (7614,26грн.) на кількість робочих днів у цих двох місяцях (15 робочих днів у квітні 2017 року + 9 робочих днів у травні 2017 року), та становить 840,44грн. Крім того, як вбачається з пояснень позивача, розмір його середньоденного заробітку був встановлений відповідачем, для нарахування вихідної допомоги та такий також було визначено в розмірі 840,44 грн. За таких обставин, середній заробіток за період фактичної затримки остаточного розрахунку в межах заявлених вимог за період з 08 червня 2017 року (наступного дня після звільнення) по листопад 2017 року включно (111 робочих днів) з розрахунку середньоденного заробітку 840,44грн. становить 93288,84 грн. (111x840,44). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів, що ставили б під сумнів наведені розрахунки відповідачем до суду не надано. Таким чином, з урахуванням вимог змагальності та диспозитивної цивільного судочинства, суд приходить до висновку про задоволення позову в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved