Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

05 грудня 208 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, про часткове визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24 лютого 2006 року квартири [ADDRESS] : - в частині визначення в преамбулі договору купівлі-продажу від 24.02.2006 року Покупцем громадянина [PERSON] ідентифікаційний номер [NUMBER] ; - в частині договору купівлі продажу від 24.02.2006 року: ПІДПИСИ ПОКУПЕЦЬ [PERSON] . Також позивач просить визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою від 06 грудня 2018 року суддею Хортицького районного суду м. Запоріжжя [PERSON] заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя [PERSON] від 06 грудня 2018 року задоволено заяву позивачки [PERSON] , накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належить згідно договору купівлі-продажу від 24.02.2006р. на праві власності [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний № [NUMBER] ; зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заборонено та зупинено продаж або вчинення будь-яких виконавчих дій Хортицькому відділу державної виконавчої служби ГТУЮ Запорізької області та іншим особам щодо квартири [ADDRESS] , яка належить згідно договору купівлі-продажу від 24.02.2006р. на праві власності [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний № [NUMBER] ; зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 14 січня 2019 року відповідач [PERSON] подав відзив, в якому визнав заявлені позовні вимоги. 16 січня 2019 року третя особа [PERSON] подав відзив, в якому також визнав позовні вимоги. 18 лютого 2019 року через звільнення з посади судді [PERSON] справу піддано повторному автоматизованому розподілу. 22 березня 2019 року ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя Шириної С.А. справа прийнята до провадження, і призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06 травня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] . Ухвалою суду від 06 травня 2019 року задоволено заяву [PERSON] про зупинення провадження у справі з метою мирного врегулювання спору за участю судді. Ухвалою судді від 28.05.2019 року в порядку, передбаченому п.2 ч.1 ст. 204 ЦПК України, припинено врегулювання спору за участю судді, а справу відповідно до вимог ч.4 ст. 204 ЦПК України у зв`язку з недопустимістю повторної участі судді в розгляді справи передано на розгляд іншому судді. 03 червня 2019 року ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя Бредуна Д.С. справа прийнята до провадження, і призначено підготовче засідання Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року у справі закрите підготовче провадження та призначено розгляд по суті. В судовому засіданні сторона позивача наполягала на задоволенні позову, пояснюючи, що при покупці [PERSON] 24 лютого 2006 року квартири [ADDRESS] , фактично покупцем був не він, а їх батько, який і виконував обов`язки за кредитним договором. Після покупки квартири, нею користувалась лише позивачка [PERSON] , яка робила ремонт квартири, утримувала її, допомагала сплачувала кредит. Таким чином просять визначити, що саме вона була покупцем за вказаним договором, та визнати за нею право власності на квартиру. Від відповідача [PERSON] надійшли письмові заяви про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на невідповідність заявлених вимог нормам діючого законодавства, та відсутності підстав для визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно. Третя особа [PERSON] не заперечував проти задоволення позову і пояснив в судовому засіданні, що він був продавцем спірної квартири. Оглядати квартиру приїжджали [PERSON] і її батьки. За продаж квартири він тоді домовлявся з батьками позивачки, а не з [PERSON] . Сам договір купівлі продажу укладали у нотаріуса, і [PERSON] при цьому був присутній. Перед підписання договору він уважно прочитав його, та оскільки все був згоден з усіма умовами, підписав. Представник третьої особи Запорізького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» надавав суду письмові заяви, в яких заперечував проти задоволення позову, та крім того, заявляв про застосування позовної давності. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю позивачки і відповідача. Спочатку вони з чоловіком купили квартиру сину [PERSON] . Коли їх донька [PERSON] вийшла заміж, вони вирішили купити квартиру і їй. Так, оскільки [PERSON] працював у банку, він взяв для цього кредит, але сплачували цей кредит її чоловік і [PERSON] . Також остання живе в квартирі з чоловіком і дитиною, брала кредит для ремонту квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з травня 2004 року по вересень 2006 року вона працювала в «Державному ощадному банку України». Знайома і з позивачкою, і з відповідачем. Зі слів [PERSON] знає, що кредит брали для того, щоб купити квартиру саме [PERSON] , і що та з батьками сплачувала кредит. При укладенні договору купівлі-продажу квартири чи при сплаті кредитних платежів присутня не була. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає, як приблизно в 2007 році [PERSON] робила ремонт в квартирі [ADDRESS] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є тіткою позивачки і відповідача. Знає, що її брат - [PERSON] покупав квартиру для своєї доньки [PERSON] , але оскільки його син [PERSON] працював начальником юридичного відділу в банку, кредит оформили на нього, але сплачувати повинен був сам [PERSON] . Для сплати такого кредиту [PERSON] навіть займав у її матері 10000 доларів США. Знає, що в квартирі постійно проживала [PERSON] . При укладенні договорів свідок присутня не була, і про обставини, що розповіла, знає зі слів брата [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому, у справі повинен бути наявним не лише факт добровільного визнання позову належним відповідачем, а ще й наявність законних підстав для задоволення такого позову, що в ході розгляду встановлено не було. Визнання позову відповідачем [PERSON] в даному випадку суперечить закону та порушує права і інтереси інших осіб. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Так судом встановлено, що 24 лютого 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» і [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №1509, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 156000 гривень строком на 20 років, на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 24 лютого 2006 року, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 24 лютого 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» і [PERSON] укладено договір поруки №465, за яким поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником [PERSON] зобов`язань за договором про іпотечний кредит №1509 від 24 лютого 2006 року. Надалі 24 лютого 2006 року укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Бургазли І.І., зареєстрований в реєстрі за №621. Відповідно до умов цього договору, [PERSON] передав у власність [PERSON] , а останній прийняв, належну продавцю квартиру [ADDRESS] , за що сплатив грошові кошти в сумі 156000 гривень. Право власності [PERSON] належним чином зареєстровано в державному реєстрі. Позивачка [PERSON] наполягає, що оскільки квартиру покупали для неї, то саме вона повинна бути стороною договору купівлі-продажу квартири. Однак, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст. 321 ЦК України). Судом було встановлено, що 24 лютого 2006 року [PERSON] правомірно набув право власності на квартиру, відповідно до встановленого законом порядку. Підстав для недійсності цього правочину в ході судового розгляду виявлено не було. Крім того, вартість придбаної квартири відповідає сумі кредиту, який ВАТ «Державний ощадний банк України» надав [PERSON] , що спростовує посилання позивачки на придбання квартири за грошові кошти [PERSON] . При цьому виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором забезпечено також іпотекою, що є беззаперечною перешкодою для відчуження квартири третім особам, в тому числі і позивачці [PERSON] . Таким чином, у разі погашення боргових зобов`язань перед банком згідно умов кредитного договору, [PERSON] матиме можливість розпоряджатись квартирою на власний розсуд. Щодо посилання сторони позивача на сплату кредитних платежів не [PERSON] , а його батьком [PERSON] , то такі дії охоплюються укладеним договором поруки №465, і також відповідають встановленим обставинам. Укладення [PERSON] договорів щодо поліпшення вказаної квартири, сплата комунальних послуг, та користування квартирою, не є передбаченою законом підставою для набуття права власності на нерухоме майно. Зважаючи на викладене, суду не було доведено належними і допустимими доказами наявність у справі передбачених законом підстав недійсності окремих частин правочину, чи правочину в цілому, зміни договору, або переведення прав покупця, у зв`язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Також, оскільки в задоволенні позову відмовлено по суті, у справі відсутні підстави для застосування строку позовної давності, як про це просить представник третьої особи. Заходи забезпечення позову у справі підлягають скасуванню відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України.

Outcome: dismissed