Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

06 червня 2018 року до суду звернувся ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та свої вимоги мотивує тим, що 12 листопада 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30%. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htt://privatbank.ua/term/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленими Тарифами Банку, що викладені на вищевказаному сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Позивач вказує, що оскільки відповідач взяті на себе зобовязання не виконувала належним чином, то виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 34274,64 грн., з яких: 6957,95 грн. заборгованість за кредитом, 21590,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3617,88 грн. заборгованість за пенею та комісією, крім того, штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1608,32 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на норми ст.ст. 526, 527, 530, 549, 610, 615, 628, 629, 1050, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.58-59), в якому сторона відповідача позов не визнає в повному обсязі та просить відмовити у задоволенні, надаючи наступні пояснення. Дійсно між сторонами 12.11.2010 року був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій зазначено, що позичальник приєднується до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та Тарифів банку, які викладені на банківському сайті. Відповідач отримала кредит у розмірі кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 6000,00 грн. Позивач звернувся до суду з позовом 06 червня 2018 року, додавши розрахунок заборгованості по сплаті кредиту, зроблений помісячно за період з 01.03.2012 року по 31.03.2018 року. Представник у відзиві зазначає, що останні суми погашення за наданим кредитом були внесені: 18.05.2012 року 434 грн., 23.05.2012 року 1,50 грн., 28.05.2012 року 6 грн. Після цих дат будь-яких коштів в рахунок погашення заборгованості не вносилося. Тому відповідач вважає, що до вимог про стягнення заборгованості по кредиту слід застосувати загальну позовну давність у три роки, яка обраховується з 28.02.2012 року тобто з дати останнього платежу за наданим кредитом. Відповідач заявляє про застосування судом позовної давності до вимог про стягнення боргу а кредитним договором, оскільки він пропущений позивачем без поважних причин. Питання про поновлення цього строку ним не ставиться. Просить відмовити у задоволенні позову у звязку із пропуском строку позовної давності. Позивачем направлено відповідь на відзив (а.с.67-72), в якій зазначається наступне. У відповідності до вимог ст. 634 ЦК України між банком та клієнтом було укладеного договір приєднання шляхом підписання анкети-заяви на запропонованих банком умовах. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та правилах надання банківських послуг та тарифах. Позивач вказує, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Позивач вказує, що в даному договорі відкрито картковий рахунок, встановлений кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обовязкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредиту. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного використання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Таким чином, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Щодо застосування трирічного строку позовної давності позивач посилається на п.1.1.7.31 Умов договору та вказує, що вимоги про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшено до 50 років. Відповідач посилається на правову позицію ВСУ щодо зобовязань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме: 19.03.2014 року №6-14цс14 та 18.06.2014 року №6-61цс14. Правова позиція зводиться до того, що картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починаються після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі сплавом останнього дня місяця картки, а не закінчення строку дії договору (ст.261 ЦК України). Позивачем зазначається, що строк перевипущеної картки відповідача до останнього дня - 02.2014 року тоді як позивач звернувся до суду 06.06.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Представник відповідача направила письмові заперечення (а.с.88), в яких вказує, що у відповіді на відзив позивач зазначає про дотримання строків позовної давності, посилається на правові висновки, викладені в постановах ВСУ щодо повернення кредиту в повному обсязі, що розпочинається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України). Позивач надав інформацію щодо строку перевипуску картки до 02 2014 року, тобто до 28.02.2014 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності спливає до 01.03.2017 року, тоді як позов до суду подано 11.06.2018 року. У судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала відзив, заперечення на відповідь, просила відмовити в задоволенні позву, застосувавши положення ст. 257 ЦК України. Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 червня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом нарахованих на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується заявою (а.с.9 зворот). Крім того, на підтвердження своїх вимог позивачем надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток (різних видів), що запропоновані у Анкеті-заяві (а.с.10). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором (а.с.11-34). Однак відповідачем умови договору не виконувались належним чином, у звязку з чим станом на 31 березня 2018 року утворилась заборгованість за кредитним договором. Банк розраховує заборгованість станом на 31 березня 2018 року в загальній сумі 34274,64 грн., з яких: 6957,95 грн. заборгованість за кредитом, 21590,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3617,88 грн. заборгованість за пенею та комісією, крім того, штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1608,32 грн. штраф (процентна складова) (а.с.7-8). Укладення кредитного договору з банком та наявність боргу перед ПАТ КБ «Приватбанк» стороною відповідача не оспорюється. Судом встановлено, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Судом також встановлено, що останній платіж відповідачем [PERSON] здійснено в травні 2012 року (а.с.7), а дія картки закінчилась 28 лютого 2014 року (а.с.83). Відповідач у своєму відзиві \~ставить питання про застосування загальної позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~\~(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Сторона відповідача в своїй відповіді на відзив, посилаючись на правові висновки, викладені в постановах ВСУ від 19.03.2014 року № 6-14цс14 та 18.06.2014 року № 6-61цс14 наполягає, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк перевипущеної картки відповідача [PERSON] до останнього дня місяця лютого 2014 року (а.с.76 зворот), тобто по 28 лютого 2014 року включно. Як встановлено судом, відповідач не виконала взятих на себе зобовязань щодо погашення боргу до 28 лютого 2014 року, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише\~ 06 червня 2018 року (а.с.77), тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Тому клопотання сторони відповідача про застосування статей 256, 257, частин першої та пятої статті 261 ЦК України щодо строку позовної давності з урахуванням вищевказаних обставин і факту предявлення позову тільки 06 червня 2018 року, а не до 01 березня 2017 року підлягає задоволенню. \~Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. \~Дана обставина узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верхового Суду України від 19.03.2014 року № 6-14цс14 та 18.06.2014 року № 6-61цс14. Із урахуванням викладеного, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 34274,64 грн. задоволенню не піддягає в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. . \~

Outcome: dismissed