Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

07.08.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки - 3/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення. У пункті 3.1. даного договору зазначено, що в зв'язку з передачею кредитного портфелю за договором відступлення Цедент в порядку та на умовах, визначених цим договором передає Цесіонарію права, що передаються, та зобов'язується передати Цесіонарію договори забезпечення, а Цесіонарій приймає та набуває права, що передаються, та зобов'язується прийняти договори забезпечення. Крім того, 17 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» права вимоги по кредитним договорам, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Відповідно до даного договору та чинного законодавства покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Згідно вищезазначених договорів відбулась заміна кредитора, а саме - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 2-2/02 від 24.01.2007 року, позичальником за яким є [PERSON]. 20.08.2008 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 2-2/02, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 70000,00 гривень, а боржник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі і строки на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит в сумі 70000,00 гривень. У свою чергу [PERSON] не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, чим грубо порушила істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 14.07.2014 року має прострочену заборгованість у розмірі 71607,66 грн., що складається із заборгованості: за кредитом - 59500,06 грн.; по відсотках - 12107,60 грн. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору, 26.01.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки. Предметом іпотеки є трикімнатна квартира [ADDRESS]. Сторони оцінили предмет іпотеки в 100170,00 грн. Позичальник [PERSON] померла [INFO] року. У зв'язку зі смертю позичальника [PERSON] ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до відповідачів з вимогою про усунення порушень та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, яку відповідачі добровільно не виконують. На підставі наведеного вище позивач, згідно уточнених 25.02.2015 року позовних вимог, просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2-2/02 від 24.01.2007 року, яка станом на 04.07.2014 року становить 71607,66 грн., шляхом проведення прилюдних торгів. У судовому засіданні представник позивача Михніцький Г.Ю. підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених ним у письмових запереченнях (а.с. 113 - 115). Суд, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24.01.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2-2/02, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) в розмірі 70000,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 19% річних з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 23 січня 2017 року (а.с. 6 - 12). 26.01.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого для забезпечення вимог банку за кредитним договором №2-2/02 предметом іпотеки є трикімнатна квартира [ADDRESS] Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До кредитних відносин застосовуються положення, що регулюють відносини позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У зв'язку з невиконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 2-2/02 від 24.01.2007 року заочним рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 02.09.2009 року у цивільній справі № 2-221/09 було стягнуто з [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 64019,39 грн. заборгованості за кредитним договором № 2-2/02 від 24.01.2007 року (а.с. 118). [INFO] року позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.02.2010 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Романівського районного управління юстиції Житомирської області (а.с. 21). Відповідно до статті 1281 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. 30.08.2010 року Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було пред'явлено вимогу до потенційних спадкоємців боржника - [PERSON] та [PERSON] шляхом подання письмової вимоги до Романівської державної нотаріальної контори Житомирської області (а.с. 88-89). 17 грудня 2012 року, тобто майже через три роки після смерті боржника [PERSON], між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», зокрема, й права вимоги по кредитному договору №2-2/02, який було укладено 24.01.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою - [PERSON] (а.с. 29 - 40, 131 - 146). Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги. Таким чином має місце звернення до суду з позовом щодо тотожного предмету та оспорювання вже встановлених судом фактів і правовідносин, зокрема, які випливають з того ж самого кредитного договору № 2-2/02 від 24.01.2007 року та договору іпотеки б/н від 26.01.2007 року, що суперечить положенням ч.2 ст. 223 ЦПК України. Разом з тим, відповідно до ієрархії нормативно-правових актів в системі законодавства України за критерієм юридичної сили, найвищим актом є Конституція України. Відповідно до ст.8 Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Зазначене положення означає те, що будь-який інший нормативно-правовий акт має не лише відповідати нормам Конституції, але і не суперечити їй. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року №9 зазначається, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Зокрема, стаття 61 Конституції України встановлює, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Очевидно, що за своєю правовою природою та правовими підставами стягнення з боржника та майнового поручителя суми боргу, процентів та неустойки через рішення суду є заходами застосування юридичної відповідальності за порушення кредитних зобов'язань. Як встановлено в судовому засіданні, позичальник [PERSON] вже понесла юридичну відповідальність за невиконання умов кредитного договору № 2-2/02, оскільки заочним рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 02.09.2009 року задоволено вимоги банку шляхом дострокового стягнення з [PERSON] на користь банку усієї суми заборгованості, процентів та неустойки за даним кредитним договором. Таким чином, звернення ТОВ «Кредитні ініціативи» до суду з позовом про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку за тим самим кредитним договором в даному випадку є не лише несправедливим, але й незаконними, оскільки фактично здійснюється намір притягнення відповідачів до подвійної грошової відповідальності за порушення позичальником (спадкодавцем) кредитного зобов'язання. Вищевказані дії позивача порушують вимоги статті 61 Конституції України про неприпустимість притягнення до відповідальності за одне й те ж саме правопорушення більше одного разу, а також порушують вимоги ч.2 ст.223 ЦК України, відповідно до яких після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Рішення фактично підлягає виконанню та при цьому йому притаманна така ознака, як загальнообов'язковість. При цьому, загальнообов'язковість судового рішення, що набрало законної сили, закріплена у ст.14 ЦПК України. Воно є обов'язковим для органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та посадових осіб та громадян. Тобто ці органи та особи не можуть змінити, скасувати, винести нове рішення, хоча, можливо, й вважають рішення неправильним. Вони на підставі цього рішення повинні вчинити певні дії з оформлення прав фізичних, юридичних осіб та їх реалізації, оскільки такі права встановлені судом та знайшли своє закріплення у судовому рішенні, яке набрало законної сили, тобто статусу преюдиціального факту. Крім того, відповідно до розділу 9 (п.п. 9.1., 9.4.) договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуває усіх прав як процесуального правонаступника ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за будь-якими та всіма цивільними, господарськими спорами між Первісним Кредитором (ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та Позичальниками, які знаходяться на стадії судового розгляду або виконавчого провадження. Щодо спорів, які перебувають на стадії виконавчого провадження Новий Кредитор (ТОВ «Кредитні ініціативи») зобов'язаний подати до відповідних судів заяви про заміну Первісного Кредитора його правонаступником. Відповідно до пункту 9.8 договору про відступлення прав вимоги, укладеного 17.12.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», «Первісний Кредитор зобов'язаний надати Новому Кредитору довіреність на представництво Первісного Кредитора в судах та органах виконавчої служби з метою здійснення Новим Кредитором процесуальних дій щодо стягнення заборгованості за Кредитними Договорами за формою, погодженою між Первісним Кредитором та Новим Кредитором». Такої довіреності позивачем суду надано не було. Як вбачається з матеріалів даної справи, а також з матеріалів цивільної справи № 2-221/09, станом на дату укладення договору відступлення прав вимоги (17.12.2012 року) заочне рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 02.09.2009 року набрало законної сили та вказаний спір перебував на стадії виконавчого провадження з примусового виконання даного судового рішення. Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наведеного вище суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed