Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

05.12.2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, Державної казначейської служби України , третя особа- Харківське міське управління ГУМВС України в Харківській області, в якої просить стягнути матеріальну шкоду у сумі 18 662,52 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Харківське міське управління ГУ МВС в результаті незаконних дій порушив його майнові права, що призвели до невірного розрахунку пенсії та недоотримання ним доплати до пенсії, а тому на підставі статті 5 Закону, статті 56 Конституції України та статті 1173 ЦК України він має право на отримання компенсації та відшкодування матеріальної шкоди, яка завдана протиправною бездіяльністю Харківського міського управління ГУ МВС України в Харківській області за рахунок держаного бюджету. 22.10.209 року [PERSON] подав до суду заяву, у якої просив замінити відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, на Державну казначейську службу України. У відзиві на позовну заяву представник ГУ Державного казначейства України у Харківській області зазначив, що рішенням Апеляційного суду Харківській області від 23.07.2015 року встановлена відсутність вини ГУ МВС України в Харківській області у спричиненні позивачу шкоди. Також, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2016 року вина ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області в тому,що позивачу не була призначена пенсія та виплачена з урахуванням збільшеного грошевого забезпечення відсутня. Отже, будь які правовідношення у відповідача з позивачем відсутні. Тому, примушення Головного управління Державного казначейства України в Харківській області до проведення виплати позивачу з Державного бюджет матеріальної шкоди з рахунків, що відкрити в Головному управлінні до їх нецільового використання та буде порушувати норми Конституції України та Бюджетного кодексу України. Також, представник відповідача Головного Управління вважає, що відсутні правові підстави для стягнення матеріальної шкоди, оскільки позивачем не доведений факт незаконних дій (бездіяльності) Головного управління. За цих підстав у задоволені позову [PERSON] просить відмовити у повному обсязі. У відзиві на позовну заяву представник Державного казначейства України зазначив, що позовна заява та додані до неї доказі не містять будь-яких порушень з боку Казначейства. Отже будь-які правовідносини у відповідача з позивачем відсутні. Крім того, відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 11.07.2016 року, що набрало законної сили, згідно ухвали АСХО від 11.08.2016 року, допущено поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20.11.2014 року, а саме: стягнення з позивачем до Державного бюджету суму 18 669,52 грн. Позивач добровільно ухвалу суду не виконав. Виконавчий лист не видавався, таким, чином, [PERSON] отримав відшкодування матеріальної шкоди з державного бюджету за рахунок ХМУ ГУМВС України в Харківській області у сумі 18 669,52 грн., а тому його звернення до суду є передчасним. Також, представник Державного казначейства вважає, що копії рішень судів, не достатніми , в розумінні ст..76 ЦПК України, доказами про завдання позивачу матеріальної шкоди та просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 вересня 2014 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова, у якому просив стягнути з ХМУ ГУМВС України матеріальну шкоду у сумі 18 669,52 грн., індекс інфляції у розмірі 7 654,58 грн. та 3% річних у сумі 3 173,82 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у задоволенні позовних вимог відмовлено. Позивач не погодившись з вказаним рішенням подав апеляційну скаргу. 18 грудня 2014 року рішенням Апеляційного суду Харківської області апеляційна скарга була задоволена частково. З ХМУ ГУМВС України була стягнута матеріальна шкода у сумі 18 669,52 грн. та виданий виконавчий лист, на підставі якого з рахунку ХМУ ГУМВС України, що знаходиться у Головному управлінні державної казначейської служби в Харківській області,було здійснено безспірне списання коштів,згідно меморіального ордеру №1 від 17.02.2015 року на користь позивача в сумі 18669,52 грн. Таким чином, [PERSON] отримав відшкодування матеріальної шкоди з державного бюджету у сумі 18 669,52 грн. 27.05.2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду рішення Апеляційного суду Харківської області від 18.12.2014 року скасовано и справу направлено на новий розгляд до Апеляційного суду Харківської області. 23.07.2015 року рішенням Апеляційного суду Харківської області у позові [PERSON] було відмовлено у повному обсязі. Крім того, рішенням Апеляційного суду Харківській області від 23.07.2015 року встановлена відсутність вини ГУ МВС України в Харківській області у спричиненні позивачу шкоди. Згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.07.2016 року , що набрало законної сили, ухвали АСХО від 11.08. 2016 року допущено поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20.11.2014 року щодо повернення о Державного бюджету суми сплаченої [PERSON] у розмірі 18 669,52грн. Відповідно до листа Ленінського районного суду м. Харкова від 22.03.2017 року, підтверджується, що виконавчий лист на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 11.07.2016 року не видавався. Разом с тим,, згідно зі ст..12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи стягувачем , за яким є державний орган, може бути пред`явлений до виконання протягом 3 місяців. Отже, час для примусового виконання ухали суду сплинув. Позивач у добровільному порядку, також не виконав рішення суду та не повернув отримане відшкодування в сумі 18 669,52 грн., з державного бюджету . Крім того, згідно з Законом України «Про національну поліцію» та постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 року №730 правонаступництва між територіальними органами МВС України, апаратом МВС України, а також центральним органом Національної поліції України та його територіальними органами, не передбачено. Згідно з ст..25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень,дій чи бездіяльності органів державної влади (органів АР Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою у порядку, визначеному законом. Разом с тим, позивачем у позовної заві не зазначено у якості відповідача жодного державного органу, дії якого призвели до порушень прав позивача. Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. аЗтвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положення ст. 56 Конституції України гарантують кожному право на відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, саме за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Згідно з ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом чи судом у визначених Законом випадках. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування чи їх посадовою або службовою особою, встановлені ст. 1173, 1174 ЦК України. Відповідно до вказаних норм така шкода відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи посадової або службової особи відповідних органів. При цьому, як вбачається з тексту вказаних статей, обов`язковою умовою їх застосування є заподіяння особі шкоди саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування чи їх посадовою або службовою особою при здійсненні нею своїх повноважень. Отже, позивачем суду в належний спосіб не доведено наявність правових підстав, з яким закон пов`язує відшкодування матеріальної шкоди за рахунок держави. Тим більше, позивач просить про повторне відшкодування за умови того, що таке відшкодування вже відбулось, поворот виконання рішення суду , за яким таке відшкодування відбулось, не виконано протягом тривалого часу ( майже 5 років). Позивач, подав вказаний позов маючи намір перестрахування у випадку, якщо буде здійснено поворот виконання рішення суду. Такої події по дійсний час не сталося. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності порушеного Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області та Державної казначейської службою України права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, позов [PERSON] про стягнення з державного бюджету України через Державну казначейську службу України грошових коштів на відшкодування матеріальної задоволенню не підлягає. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за розгляд справи підлягає компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed