Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

06.04.2014 року позивач звернулась до суду з позовом та просила суд ухвалити рішення, яким визнати умови п. 4.4 іпотечного договору від 29.08.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1169 про звернення стягнення на предмет іпотеки у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, - недійсними в аспекту норм Закону України «Про забезпечення вимог кредитів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. В обґрунтування свого позову посилається на те, що 29.08.2007 року на забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором споживчого кредитування № 1873-н від 29.08.2007 року, укладеним з ПАТ «Державний ощадний банк України» нею згідно іпотечного договору була передана у заставу відповідачу не виділена в натурі ? частка квартири [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено. Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не зявились, про час та місце його проведення сповіщені належним чином. 15.06.2015 року до канцелярії суду надійшла заява представника позивача [PERSON] з проханням провести слухання справи у її відсутність. Також [PERSON] була подана заява про зміну позовних вимог, в якій позивач просила визнати зазначений іпотечний договір, укладений [PERSON] як іпотекодавцем ? частини квартири [ADDRESS] припиненим по факту припинення договору поруки від 29.08.2007 року, укладеного [PERSON] на забезпечення вимог виконання зобовязань боржника [PERSON] перед ПАТ «Державний ощадний банк» за кредитним договором від 29.08.2007 року. Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення проти задоволення позову, у яких просив у задоволенні позову відмовити, вказуючи на його безпідставність. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що у задоволенні поданого позову слід відмовити, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 29.08.2007 року на забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором споживчого кредитування № 1873-н від 29.08.2007 року, укладеним з ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] згідно іпотечного договору була передана у заставу Банку не виділена в натурі ? частка квартири [ADDRESS]. Вказаний правочин був посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1163. Згідно п. 4 .4 Договором сторони домовились, про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Статтею 2 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України Про іпотеку предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку із посвідченням вищевказаного договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було накладено заборону відчуження зазначеного у договорі іпотеки майна, а саме: квартиру № 74, що знаходиться в місті Одесі по вул. Ак. Корольова в будинку 104 корпус 1, яка зареєстрована за адресою [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що зареєстрована в реєстрі за № 125. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що між сторонами було укладено вищезазначений іпотечний договір, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору, дотримались принципу свободи договору (ст. 627 Цивільного кодексу України) та принципу волевиявлення учасника правочину, що визначений ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.02.2015 року договір поруки №1 від 29 серпня 2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» до кредитного договору №1873-н від 29.08.2007 року був визнаний припиненим. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК - в разі солідарного обов'язку Відповідачів (солідарних Відповідачів) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх Відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, згідно абз. 2 ч. 2 тієї ж статті ЦК - солідарні Відповідачі залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Ст. 554 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено Договором поруки. Зважаючи на викладене, можливо дійти висновку про те, що порука та іпотека є різними, самостійними видами забезпечення виконання зобовязань і припинення поруки жодним чином не може впливати на зобовязання за іпотечним договором. За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, варто зазначити, що сторонами під час укладення договору іпотеки були дотримані всі вимоги закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати понесені позивачем по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. Разом з тим згідно ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішення законної сили. Проте, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що ухвалою Київським районним судом м. Одеси від 10 квітня 2015 року було вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на ? частину квартири [ADDRESS], що належить [PERSON]. Враховуючи, що у накладенні арешту на даний час немає необхідності, суд прийшов до висновку, щодо скасування забезпечення позову, у разі набрання рішенням законної сили. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed