Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

06.10.2016 [PERSON] та [PERSON] звернулись до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із заявою, в якій просять: встановити юридичний факт, що національність [PERSON], який народився [INFO] в посьолку Владикінка, Федорівського району, Кустанайської області Республіка Казахстан німець та встановити юридичний факт, що національність [PERSON], яка народилася 11 березня 1986 року в м. Київ німкеня. Свої вимоги заявники обґрунтовують наступним. [PERSON] народився 11 листопада 1963 року в селищі Владикінка Федорівського району Кустанайської області Республіки Казахстан. [PERSON] народилася 11 березня 1986 року в м.Київ. Батько заявника [PERSON] - [PERSON] був уродженим німцем за національністю, та в часи сталінських репресій НКВС його було депортовано до Казахстану як етнічного німця. Як зазначає заявник [PERSON], його батько виховував в притаманному для етнічних німців дусі : святкували свята за німецькими традиціями, вивчали німецьку мову та культуру, вільний час часто проводили в колі етнічних німців. З часом коли державний режим СРСР змінився, визнання рівності в правах незалежно від національності, сімя [PERSON] повернулась до України. По досягненню заявником [PERSON] шістнадцятирічного віку він отримав паспорт громадянина СРСР, однак у графі «національність» без його згоди та відома були внесені відомості про належність до української національності. На даний час заявник не має можливості підтвердити свою національність, оскільки у жодних документах, що підтверджує його особу, не передбачені відомості про національність. Відсутність підтвердження його національності не дає можливості заявникам обрати німецьку національність, а також ускладнюють їх вільне пересування на території [PERSON] Республіки Німеччина, вільно встановлювати та підтримувати звязки з особами своєї національності та їх громадськими обєднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій, а також в майбутньому визначити місце постійного проживання. Крім того заявники зазначаються, що вони постійно відчували себе німцями, святкують німецькі національні свята, мають нерозривні родинні стосунки з громадянами [PERSON] Республіки Німеччини. Від встановлення юридичного факту, що заявники є німцями за національністю залежить виникнення особистих прав фізичних осіб, зокрема, при отриманні більш розширених прав та переваг при отриманні віз [PERSON] Республіки Німеччини, що в свою чергу сприятиме можливості частіше відвідувати родичів та розвиватись в культурному напрямку власної національності. У судове засідання заявники не зявились, їхнім представником [PERSON] було подано заяву з проханням слухати справу без його участі та участі заявників, вимоги визначені у заяві підтримують та просять задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти заяви та покладалась на думку суду. Крім того зазначила, що Указ Президента України від 31.12.1991 № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності» втратив чинність, а «Положенням про паспорт громадянина України», затвердженим Постановою Верховної Ради України від 02.09.1993 не передбачається внесення до паспорту відомостей щодо національності, тому відділи державної реєстрації актів цивільного стану фактично не мають підстав, при предявленні паспорта нового зразка вносити відомості до актових записів цивільного стану про національність. Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON], народився 11 листопада 1963 року в п. Владикінка Федоровського району Кустанайської області Казахської ССР, батьки якого є: батько [PERSON], національність якого німець, та матір - [PERSON], національність якої українка, що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника [PERSON] ІІ-ФЛ № 270324 від 06 лютого 1980 року, виданого повторно Джаркульською селищною радою Федоровського району Кустанайської області, та копією паспорта громадянина України на імя заявника [PERSON] Серії СМ № 173104, виданого Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області 22 жовтня 1999 року ( а. с. 6-10). Заявник [PERSON] народилась 11 березня 1986 року в м. Київ, батьками якої є: батько - [PERSON], матір - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії V-БК № 445526 від 24 квітня 1986 року, виданого відділом РАГС Жовтневого РВК м.Києва, та копією паспорта громадянина України на імя заявника [PERSON] Серії НЕ № 176295, виданого Бориспільським МРВ ГУ МВС України 30 липня 2002 року (а. с. 11-15). При цьому національність обох батьків заявника [PERSON], в тому числі заявника [PERSON] у вищевказаному свідоцтві про народження заявника серії V-БК № 445526 від 24 квітня 1986 року значиться українець та українка (а.с.15). Таким чином, на момент реєстрації народження обох заявників в свідоцтво про народження, а також в актовий запис про народження вносились відомості про національність батьків дитини. Відповідно до вимог чинного до 1991 року «Положення о паспортной системе в СССР», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 28 серпня 1974 року №677, а пункту 3 , до паспорту вносяться наступні відомості про особу громадянина: прізвище, імя, по-батькові; число, місяць, рік народження; місце народження; національність. Запис про національність в паспорті виконується відповідно національності батьків. Якщо батьки належать до різних національностей, то при видачі вперше паспорта національність записується за бажанням отримувача паспорта. В подальшому запис про національність зміні не підлягає. Проте, Указом Президента України від 31 грудня 1991 року був затверджений «Порядок зміни громадянами України національності», який передбачав, що національність може бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняла національність одного із батьків та бажають змінити її відповідно до національності другого з батьків (п.1 Указу). Так п.2 та 3 Указу передбачав, що зміна національності провадиться відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускається також і до осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Указ був чинний з 2 січня 1992 року і втратив чинність на підставі Указу Президента України №70/99 від 27 січня 1999 року, та на даний час в законодавстві України відсутні норми, якими передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи, а також відсутній порядок зміни раніше визначеної національності. Крім того, згідно з чинним «Положенням про паспорт громадянина України», затвердженим постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, внесення відомостей про національність особи да паспорта не передбачено. Враховуючи викладене, в судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON], батько якого був за національністю німцем, при отриманні паспорта громадянина СРСР обрав національність матері українець, внаслідок чого саме ця національність була зазначена в свідоцтві про народження заявника [PERSON], в той час, як обидва заявники згідно з поданою до суду заявою вважають себе німцями за національністю, проте зі зміною законодавства, позбавлені можливості змінити національність у своїх документах, в тому числі у свідоцтві про народження заявника [PERSON] Наведене також підтверджується письмовою відповіддю Бориспільського міськрайонного відділу реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області від 18 червня 2016 року №1923/03-01-36 (а.с.28-29), за змістом якої діючим законодавством, а саме: розділом ІІ Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 року №320, затверджено перелік відомостей, що вносяться до паспорта громадянина України. Національність громадянина до цього переліку не включено. Походження дитини при державній реєстрації народження встановлюється за громадянством її батьків, яке вказується у відповідних графах актового запису про народження, на підставі предявлених ними паспортів, відповідно до підпункту 1 пункту 7 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064 (зі змінами), яким встановлено вичерпний перелік відомостей, які вносяться до актового запису про народження, щодо дитини та ї батьків. Згідно ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом. Згідно зі ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форми та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Ст. 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995, ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно зі ст. 11 ЗУ «Про національні меншини» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. За змістом ст. 15 ЗУ «Про національні меншини» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки в позасудовому порядку встановити факт приналежності до певної національності є неможливим, тому заявники звернулися до суду для вирішення цього питання. Встановлення даного факту необхідно для реалізації права заявників на вибір національності та інших прав згідно із Законом України «Про національні меншини в Україні». З урахуванням наведеного, даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved