Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

06 лютого 2020 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.12.2013, яка станом на 08.12.2019 становить 112273,53 гривень. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на підставі укладеного 30.12.2013 договору (заяви) б/н відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, в порядку та на умовах, встановлених заявою, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку (договір), із встановленими ним же порядком та строками погашенням кредиту. Проте, відповідач порушила умови договору, тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 08.12.2019 становить 112273,53 гривень. 21.04.2021 відповідач надала відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що з моменту видачі відповідачу карти відсоткова ставка за користування кредитними коштами змінювалася, розмір її було підвищено з 27,6% до 42% річних. Нараховані відповідачу проценти за користування кредитом, позивач зарахував їй до суми основного зобов`язання, таким чином збільшуючи його, та в подальшому нараховував проценти на проценти. Відповідач стверджує, що під час видачі кредитної картки, позивач не ознайомив її з тарифами банку та розмірами процентів, які підлягають сплаті за користування кредитними коштами, розміром штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів, порядком їх застосування. Надана позивачем анкета-заява, підписана відповідачем, не містить зазначених вище умов. Оскільки при укладення кредитного договору сторонами в належній формі не було обумовлено розмір процентів, що має сплачувати відповідач за користування кредитними коштами, та розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача у випадку порушення зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів, а отже відсутні правові підстави для стягнення з відповідача процентів та неустойки (пені та штрафів). 22 квітня 2021 року від позивача засобом поштового зв`язку надійшла до суду відповідь на відзив, в якій він не погодився з доводами, наданими відповідачем у відзиві на позовну заяву. Стверджував, що відповідачем було особисто підписано заяву на отримання кредиту, що підтверджує згоду позичальника з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Окрім того відповідач протягом тривалого часу належним чином виконувала зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами. Отримання відповідачем банківських карток підтверджується випискою з карткового рахунку, де прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, та відповідач користувалась грошима, а отже отримала кредитну картку «Універсальна». Позивач також зазначив, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог. Також позивач зауважив, що з виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона визнала свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача на те, що вона не була ознайомлена з умовами користування не має прийматися судом до уваги. 28 квітня 2021 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, якою він змінив суму заборгованості, яку просить стягнути з відповідача на суму заборгованості 96931,62 грн., з якої: 71831,50 грн. заборгованість за тілом кредиту; 25100,12 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України). 12 травня 2021 року засобом електронного зв`язку представник відповідача подав відзив на заяву про зменшення розміру позовних вимог. Відповідач, ознайомившись із вимогами заяви про зменшення розміру позовних вимог, заперечує проти їх задоволення у заявленому розмірі, виходячи з наступного. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 зазначено, що публічну пропозицію банку, що не містить підпису позичальника про ознайомлення з нею, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви про приєднання, а відтак відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Як вже зазначалося у відзиві на позовну заяву, підписана відповідачем анкета-заява, не містить розміру процентів, які вона має сплачувати за користування кредитними коштами, та розміру неустойки, що підлягатиме стягненню з неї у випадку порушення зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів; умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними саме у такій редакції. Відтак, при укладенні кредитного договору сторонами в належній формі не було обумовлено розмір процентів, що має сплачувати відповідач за користування кредитними коштами, та розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідач у випадку порушення зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів, а отже відсутні правові підстави для стягнення з відповідача процентів та неустойки (пені та штрафів). Таким чином, представник відповідача вважає, що з відповідача може бути стягнуто лише суми коштів, що використані та не повернуті ним станом на дату звернення позивача до суду. З наданої позивачем на виконання ухвали суду про витребування доказів виписки по картковому рахунку відповідача № [NUMBER] та № [NUMBER] станом на 23.04.2021 вбачається, що відповідачем у період з 07.02.2017 по 01.12.2019 було використано кредитні кошти у загальній сумі 550 787,10 грн.; поповнено карту на суму 490 850,83 грн. Також із вказаної виписки вбачається, що у зазначений період позивач незаконно утримав з відповідача комісію у розмірі 6368,95 грн., за рахунок кредитних коштів на бездоговірній основі незаконно списував з відповідача проценти за використання кредитного ліміту та страхові платежі за страхування кредитного ліміту загальний розмір яких склав 31826,35 грн., а також у період з 01.02.2019 по 01.12.2019 нарахував відповідачу пеню у розмірі 23299,72 грн. та проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України у сумі 10083,91 грн. Отже сума кредитних коштів, що має бути повернута позивачу складає 59 936,27 грн. (550 787,10 - 490 850,83). Також представник відповідача зазначив, що оскільки між сторонами у належній формі не було обумовлено строків повернення відповідачем використаних кредитних коштів, отже відсутні правові підстави для стягнення з відповідача процентів, згідно ч.2 ст.625 ЦК України у сумі 25100,12 грн., оскільки відповідача не можна вважати таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за договором з позивачем. Враховуючи часткове повернення відповідачем отриманих у кредит коштів, задоволенню підлягають лише вимоги позивача про повернення 59936,27 грн. тіла кредиту, що становить 53 % від суми позову. 11 червня 2021 року від позивача засобом поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив на заяву про зменшення розміру позовних вимог. Позивач виклав аналогічні первісному відзиву підстави для задоволення зменшених позовних вимог. Стосовно порядку погашення заборгованості пояснив, що згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, шо діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. Пільговий період кредитування це установлений банком період з моменту виникнення заборгованості по кредиту, протягом якого нарахування процентів за користування кредитом проводиться за процентною ставкою 0.01% річних (п. 1.1.1.49). У разі не погашення заборгованості на протязі пільгового періоду за користування кредитом і овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік (п. 2.1.1.12.6). Тарифи розмір винагороди за послуги банку, є невід`ємною частиною договору. Перелік може змінюватися та доповнюватися, про що клієнт повідомляється у відповідності з цими умовами (п. 1.1.1.91). Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів зазначені в Тарифах, а саме: розмір щомісячного мінімального платежу складає 7% (з 02.04.2014 Наказом СП-2014-6635230 від 02.04.2014 розмір платежу було зменшено до 5%) від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості; строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця наступного за звітним. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту (п. 2.1.1.12.4). У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором (п. 1.1.1.72). У разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн. Клієнт сплачує банку пеню згідно Умов та Правил надання банківських послуг (п. 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.6.2) та Тарифів. Стосовно черговості погашення заборгованості відповідач зазначив, що згідно умов кредитного договору, а саме п. 2.1.1.3.4. кошти, отримані від клієнта для погашення заборгованості за кредитом, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі, насамперед, направляються для погашення прострочених процентів за користування кредитом, далі - тіла кредиту до оплати, далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту - згідно п. 2.1.1.2.12. цього договору, далі - пені згідно п. 2.1.1.8.1. цього договору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Представник відповідача надав суду заяву про проведення судового розгляду справи за відсутністю відповідача та її представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247\~ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30.12.2013 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на той час ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно з рішенням від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип найменування банку на АТ КБ «ПриватБанк») і [PERSON] шляхом приєднання (ч.1 ст. 634 ЦК України) укладений договір б/н, предметом якого стало надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, в порядку та на умовах, визначених Договором - заявою, Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із «Пам'яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку» складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем кредитного договору від 30.12.2013 року Банком надано кредит у розмірі\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 25000\~гривень у\~вигляді встановленого\~кредитного ліміту\~на платіжну\~картку,\~зі сплатою\~відсотків за\~користування кредитом\~у розмірі\~29,44%\~на рік\~на суму\~залишку заборгованості\~за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Сторони досягли домовленості, про те, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. На підставі кредитного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та видана кредитна картка № [NUMBER] з кредитним лімітом 0,00 грн., розмір якого в подальшому неодноразово змінювався. З наданої Банком виписки по рахунку за період з 21.12.2013 по 01.12.2019 вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт 0,00 грн. на кредитну картку № [NUMBER] , який 07.02.2017 було збільшено до 1000 грн., Відповідач здійснювала зняття коштів з неї в банкоматах, розрахунки через термінали самообслуговування, що свідчить про отримання відповідачем кредитної картки «Універсальна», яка діяла на той час, та користування нею. Внаслідок порушення договірних зобов`язань у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 08.12.2019 становить 96931,62 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 71831,50 грн; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 25100,12 грн; Судом встановлено, що заява про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходила, відповідач користувався кредитними коштами, здійснював погашення заборгованості, останній раз це відбулося 01.12.2019, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку. Згідно з ч.1 ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно зі ст.615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч. 1 ст.611,ч.1 ст.612 ЦК України. Відносно пред`явлених до стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом за період з 31.12.2013 по 08.12.2019 суд зазначає наступне. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 30.12.2013 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за прострочений кредит. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.12.2013, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.12.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06.02.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідача Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ч. 6 ст.81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.12.2013 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору та відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII). Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17-ц, провадження № 14-131цс19. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, вимоги позивача про сплату відсотків, нарахованих на прострочений кредит, на вимогах Закону не ґрунтуються та їм не відповідають, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір 30.12.2013 року у виді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідач борг за тілом кредиту заборгованість визнала частково. З наданої позивачем на виконання ухвали суду про витребування доказів виписки по картковому рахунку відповідача № [NUMBER] та № [NUMBER] станом на 23.04.2021 вбачається, що відповідачем у період з 07.02.2017 по 01.12.2019 було використано кредитні кошти у загальній сумі 550787,10 грн, поповнено карту на суму 490580,83 грн. Таким чином, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми непогашеної заборгованості за кредитом в розмірі 59936,27 грн. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 2102,00 грн. судового збору (а.с. 1). У зв`язку із частковим задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст.141\~ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial