Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

06 листопада 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій просить: визнати відповідача таким, що у період з 01.07.2020 по 16.07.2020 не проживав у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] ; визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та зняти з реєстрації; стягнути судові витрати. Позов мотивований тим, що відповідач колишній чоловік позивачки і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим що стосунки між ними погіршилися, вона з дітьми ще до розірвання шлюбу залишила будинок. У червні 2020 року позивачу стало відомо, що відповідач з осені 2019 року фактично не проживає у будинку та знаходиться на території Російської Федерації. Відповідно до даних Державної прикордонної служби України, відповідач виїхав з України 13.09.2019 р., в`їхав до України 01.07.2020, а вже 16.07.2020 знову виїхав з України. У період часу з 01 липня по 16 липня 2020 року відповідач приїхав у місто Миколаїв, де оселився у невідомому місці. Він разом із невідомими особами повністю демонтував дах, пластикові вікна, електричний котел та водяний насос, які вивіз із будинку, а також побутову техніку і меблі. За вказаним фактом зареєстроване кримінальне провадження № 12020150030002969 від 08.10.2020. Той факт що у будинку, який належить позивачці, зареєстрований відповідач, заважає їй повноцінно користуватись будинком. Відповідно до викладеного, вважає, що відповідач як колишній член сім`ї власника будинку є таким, що втратив право користування житловим приміщенням та підлягає зняттю з реєстраційного обліку, оскільки без поважних причин був відсутній понад один рік. 18 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 16 січня 2021 року зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 15 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Не заперечує проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений, причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 07.02.2019 Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою, постанова Апеляційного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 р оку. Статтею 55 Конституції України гарантується судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до будинкової книги, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з відповідями Начальника відділу соціально-економічного розвитку мкр «Велика Корениха» та «Мала Корениха», працівники відділу неодноразово намагались встановити особи мешканців, які проживають за адресою: [ADDRESS] , але цю інформацію з`ясувати не представилось можливим. Встановити факт проживання (не проживання) за даною адресою немає можливості у зв`язку з відсутністю мешканців. При опитування сусідів виявлено, що [PERSON] тривалий час постійно не проживає за даною адресою (відповідь від 22.06.2020 вих № 15.0311-11/20, від 30.10.2020 № 21/03.11-11/20). Факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується відомостями про перетинання державного кордону України, відповідно до яких [PERSON] виїхав 13.09.2019, в`їхав до України 01.07.2020, виїхав 16.07.2020. При цьому, відомості які б свідчили про проживання відповідача у період з 01.07.2020 по 16.07.2020 за місцем реєстрації, відсутні. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі йог відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній більше одного року не проживає та не користуються житлом за місцем реєстрації проживання, суд вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням. Розподіляючи судові витрати, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1 681,60 грн. (по 840,80 грн. за кожну вимогу).

Outcome: approved