Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

07.06.2016 року заявник звернувся до суду з заявою та просив встановити факт належності [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], заповіту складеного [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], посвідчений державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Лукяновою Т.І. за № 2-207 від 13.03.2013 року. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON], [INFO] була двоюрідною сестрою заявника. Близьких родичів та дітей не мала. Посилається, що 13.03.2013 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок смерті заповіла все майно заявнику, який був посвідчений 13.03.2013 року державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Лукяновою Т.І. за № 2-207. Заявник зазначає, що в тексті зазначеного заповіту була допущена помилка в написанні прізвища останнього, а саме вказано «[PERSON]», в той час як він має прізвище «[PERSON]». Також зазначає, що [INFO] [PERSON] померла, а тому заявник звернувся до Першої Черкаської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через розбіжності у написанні прізвища заявника. Заявник посилається, що внаслідок існування вказаної помилки, він позбавлений можливості оформити спадщину, а тому вимушений звернутися до суду з даною заявою. Враховуючи вищевикладене, просив заяву задовольнити. Заявник в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник заінтересованих осіб в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 ст. 235 ЦПК України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Судом встановлено, що 13.03.2013 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок смерті заповіла все своє майно заявнику. Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Лукяновою Т.І. за № 2-207(а.с.7). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.03.2016 року (а.с.6). Після смерті спадкодавця [PERSON], заявник звернувся до Першої Черкаської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом, у зв'язку з розбіжностями у написанні прізвища заявника. Так, матеріалами справи підтверджено, що у заповіті від 13.03.2013 року була допущена помилка у написанні прізвища заявника, а саме зазначено «[PERSON], [INFO] , в той час, як прізвище заявника є «[PERSON]». Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає встановленим факт належності [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], заповіту складеного [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], посвідчений державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Лукяновою Т.І. за № 2-207 від 13.03.2013 року. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення вимог заявника. Враховуючи викладене,

Outcome: approved