Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

06.07.2016р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП (а.с. № 4-6). 01.08.2016р. в порядку усунення недоліків, позивачкою було надано додаткові пояснення стосовно відшкодування моральної шкоди (а.с. № 44). В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що 11.12.2015р. за участі водіїв [PERSON] та [PERSON] сталося ДТП. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2016р. відповідач визнаний винним у ДТП. Згідно висновку спеціаліста від 23.01.2016р., розмір матеріального збитку, який було завдано позивачці становив 87 998грн. 52коп. ПрАТ «СТ «Іллічівське» частково сплатило позивачці вартість збитків в розмірі 50 000грн. Крім того, позивачкою було самостійно доплачено 25 144грн. 27.05.2016р. позивачкою для проведення ремонту автомобіля було додатково самостійно доплачено грошові кошти в розмірі 12 400грн. Загальний розмір матеріальної шкоди, завданої позивачки становить 39 483грн. та складається з: вартості проведеного огляду та складання звіту в розмірі 1000грн.; вартості телеграми, яка надсилалася відповідачу в розмірі 189грн.; вартості евакуації автомобіля з місця ДТП в розмірі 750грн.; грошових коштів, переказаних за ремонт автомобіля в розмірі 25 144грн. та 12 400грн. Також позивачка вважала, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, розмір якої вона оцінила в 20 000грн. Просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 39 483грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000грн. В наданій суду 22.11.2016р. заяві позивачка просила розглядати справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, позов задовольнити та винести по справі заочне рішення суду в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 57). Відповідач [PERSON] в судові засідання по справі, які були призначені на 18.10.2016р. та 22.11.2016р. повторно не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, як за адресою, що міститься в постанові суду про притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. № 7), так і за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування) (а.с. № 47), про причини неявки суд не сповістив. З адреси, зазначеної у постанові про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, до суду повернувся конверт з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.№ 53), а за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування) до суду повернулося поштове повідомлення, з якого вбачається, що він завчасно був повідомлений про дату та час слухання справи (а.с.№ 55). За таких обставин, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України розглядати справу за відсутності сторін та винести по справі заочне рішення на підставі глави 8 розділу ІІІ ЦПК України, враховуючи той факт, що відповідачем по справі не надано заперечень. Розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001р. № 1306, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Відповідно до ст. 1194 ЦПК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що 11.12.2015р. о 20.35год. відповідач, керуючи транспортним засобом «ВАЗ», д/н [NUMBER], на регульованому перехресті пр. Гагаріна та вул. А.Лазаряна в м. Дніпро, не надав дороги та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Хюндай», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою суду від 26.01.2016р. відповідача було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340грн., а також стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 275грн. 60коп. (а.с. № 7). Як вбачається з квитанції № 368096 від 11.12.2015р. вартість витрат на транспортування автомобіля позивачки після ДТП склала 750грн. та ці витрати були сплачені позивачкою, що підтверджується квитанцією та актом виконаних робіт (а.с. № 37-40). Судом встановлено, що транспортний засіб - автомобіль [NUMBER] належить на праві власності позивачці, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. № 23) та копією свідоцтва про шлюб, виданого 23.11.2013р. Жовтневим відділом ДРАЦС РС ДМУЮ, згідно якого позивачка змінила прізвище з «Малая» на «Черкасова» (а.с. №9). Згідно довідки, виданої сектором оформлення матеріалів ДТП, автомобіль позивачки отримав наступні пошкодження: передній бампер, капот, решітка радіатора, ліва фара, течія рідини з моторного відсіку (а.с.№ 8). 23.01.2016р. між позивачкою та ПП «[PERSON].», який діяв на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 414662 від 28.05.2009р. та Сертифіката суб'єкта оціночної діяльності ФДМ України, було укладено договір № 23/01-2016ФЛ про проведення незалежного автотоварознавчого дослідження по оцінці автотранспорту (а.с. № 10). 27.01.2016р. ПП «[PERSON].» було проведено огляд транспортного засобу ( а.с. № 14), а 16.02.2016р. надано звіт № 27-01-16Р про оцінку транспортного засобу, згідно якого вартість матеріального збитку становить 87 988грн. 52коп. ( а.с. № 15-30). Згідно товарного чеку № 27/01-16 від 16.02.2016р., вартість складання звіту становить 1000грн., яка й була сплачена позивачкою (а.с. № 10а). Як вбачається з документів, наданих позивачкою, вона запрошувала телеграмою відповідача на 27.01.2016р. на 10.00годину для огляду автомобіля (а.с.№11). Дана телеграма була отримана матір'ю відповідача (а.с. № 12). Вартість телеграми з урахуванням ПДВ складає 189грн. (а.с.№13). 23.05.2016р. в Центрі кузовних робіт Автоцентру «Аеліта», замовником ПрАТ «СТ «Іллічівське» було оформлено замовлення-наряд № 185558 на виконання робіт по ремонту та обслуговуванню автомобіля «Хюндай», що належить на праві власності [PERSON] та згідно даного замовлення, вартість ремонту складає 74 144грн. (а.с. № 31-32). Як зазначає позивачка, грошові кошти в розмірі 50 000грн. на ремонт її автомобіля були сплачені ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», а залишок коштів в розмірі 25 144грн. було сплачено позивачкою, що підтверджується копією квитанції від 27.05.2016р. (а.с. № 33). Крім того, 27.05.2016р. позивачкою було оформлено замовлення-наряд № 3210 на виконання робіт по ремонту та обслуговуванню автомобіля, згідно якого нею було сплачено 12 400грн. (а.с. № 35-36). З огляду на те, що постановою суду від 26.01.2016р. відповідач визнаний винним у скоєні ДТП, а також приймаючи до уваги, що позивачкою було доплачено в рахунок сплати вартості відновлювальних робіт 37 544грн. (25 144грн.+ 12 400грн.), в рахунок витрат на повідомлення відповідача про дату та час проведення огляду автомобіля 189грн., 750грн. за евакуацію автомобіля та 1000грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, а загалом 39 483грн., то суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки дані витрати в повному обсязі. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000грн., то в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., в позовній заяві про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями та бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст. 139 ЦПК України в редакції 1963р., тобто наслідки подання позовної заяви, що не відповідає вимогам закону. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 08.07.2016р. позовну заяву позивачки було залишено без руху та їй надано строк для усунення недоліків. Однією з підстав залишення позову без руху було те, що нею не дотримано положення п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995р. (а.с. № 41). В порядку усунення недоліків, 01.08.2016р. позивачкою було надано заяву, в якій вона зазначила, що докази, пов'язані із завданням їй моральної шкоди (документи про психологічні травми, отримані позивачкою та її дитиною під час ДТП) будуть надані нею після призначення розгляду справи (а.с.№44). В судові засідання 18.10.2016р. та 22.11.2016р. жодних доказів на підтвердження завдання позивачці моральної шкоди в розмірі 20 000грн. нею не було надано. Більш того, в своїй заяві від 22.11.2016р. позивачка просить розглядати справу на підставі тих доказів, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.№57). Таким чином, враховуючи, що жодних доказів на підтвердження завдання позивачці моральної шкоди в розмірі 20 000грн. не надано, посилання на те, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди 20 000грн. не підтверджені доказами, отже суд вважає, що підстав для відшкодування шкоди в розмірі 20 000грн. немає. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Приймаючи до уваги, що дорожньо-транспортна пригода мала місце (в момент ДТП позивачка пережила певний стрес), вина відповідача у скоєні ДТП встановлена постановою суду, то суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачка в порядку відшкодування моральної шкоди 1000грн. Відмовляючи у стягненні моральної шкоди в сумі 19 000грн., судом враховано, що в результаті ДТП позивачка ушкоджень здоров'ю, на відміну від відповідача, не зазнала (дане твердження міститься в постанові від 26.01.2016р.), доказів того, що автомобіль тривалий час перебував в ремонті не надала, так само, як і не надала доказів того, що автомобіль їй був необхідний у зв'язку з виробничою необхідністю, доказів того, що в момент ДТП в автомобілі була її донька також не надала. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе розподілити їх наступним чином. З огляду на те, що вимоги про відшкодування майнової шкоди задоволено в повному обсязі, то на користь позивачки підлягає стягненню судовий збур у розмірі 551грн.20коп. З огляду на те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 27грн.56коп. (551грн.20коп. *1000грн./20 000грн.). В задоволені стягнення іншої частини сплаченого позивачкою при подачі позову судового збору, слід відмовити у зв'язку з відмовою в позові. Таким чином, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 578грн.76коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial