Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

06 грудня 2018 року представник АТ «Акцент-Банк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що АТ «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обовязків ПАТ «Акцент-Банк» відповідно до рішення загальних зборів акціонерів. 22.09.2016 року між банком та [PERSON] було укладено договір №АNW0R5161390780, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 18392,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач [PERSON] порушив умови договору та не виконав покладені на нього зобовязання за даним договором, у звязку з чим станом на 21.09.2018р. має заборгованість 42682 грн. 82 коп. Просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 42682 грн. 82 коп. за кредитним договором №б/н від 22.09.2016 року та судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп. 19.12.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.25). Представник позивача в позовній заяві в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що 22.09.2016 року між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено договір №АNW0R5161390780, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 18392,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-12). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом із умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак вказані зобовязання та вимоги закону відповідачем не виконані. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. З розрахунку заборгованості за договором №АNW0R5161390780 від 22.09.2016 року між позивачем та відповідачем вбачається, що станом на 21.09.2018 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 42682 грн. 82 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 15605 грн. 44 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 17 грн. 23 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом 11770 грн. 80 коп., заборгованості за пенею 12780 грн. 65 коп., штрафу (фіксована складова) 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) 2008 грн. 07 коп. (а.с.4). Враховуючи викладене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути заборгованість за кредитом, заборгованість по відсоткам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом, штрафи та суму сплаченого судового збору з відповідача [PERSON] \~Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією за несвоєчасне виконання зобов'язання, то суд приходить до висновку про необхідність відмовити в цій частині позовних вимог. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Як встановлено судом, позивачем за період з 22.09.2016 року по 21.09.2018 року нарахована відповідачу пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання в розмірі 12780 грн. 65 коп. Проте наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як пеню і штрафи, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання пеня і штрафи перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до договору зобовязання, у звязку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають частковому задоволенню. Отже, з урахуванням того, що відповідачу [PERSON] за несвоєчасне виконання зобовязання за договором №АNW0R5161390780 від 22.09.2016 року, було одночасно нараховано, як заборгованість за пенею в розмірі 12780,65 грн., так і штрафи, які складаються зі штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 2008,07 грн., суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом у розмірі 15605,44 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 17,23 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 11770,80 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00грн., штраф (процентна складова) в розмірі 2008,07 грн. Згідно ст.141 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1762 грн.

Outcome: partial