Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

04 лютого 2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходу на її утримання до досягнення їх донькою [PERSON], [INFO], трьох років. В обґрунтування цих вимог вказувала, що з 22 квітня 2014 року перебуває у шлюбі з відповідачем. [INFO] народилась їх донька - [PERSON]. Проте шлюбні стосунки із відповідачем були припинені більше 6-ти місяців потому та вони мешкають окремо один від одного. Їх донька проживає разом із нею, однак відповідач не надає їй матеріальної допомоги, хоча вона такої потребує, так як у зв'язку з доглядом за дитиною не може працювати, через що була змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Зазначила, що після припинення шлюбних стосунків відповідач не надавав будь-якої матеріальної допомоги їй, чи на утримання їх доньки. Аліменти на тримання дитини були стягнуті за рішенням суду. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, через що потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Вважає, що після припинення шлюбних відносин не має надавати позивачці будь-якої матеріальної допомоги. Більш того, зазначив, що його дохід є незначним, та він позбавлений можливості надавати позивачці допомогу, з урахуванням того, що з нього вже стягнуто аліменти на утримання їх дитини. Представник відповідача в судовому засіданні також проти задоволення позову заперечував, вказавши на те, що припинення шлюбних відносин між сторонами мало місце з ініціативи позивачки, таким чином остання самостійно поставила себе у скрутне матеріальне становище. Також послався на нетривалість їх шлюбу, і відсутність у відповідача доходу, достатнього для надання позивачці матеріальної допомоги. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно копій свідоцтв про шлюб та про народження, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 2014 року, та мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] ( а.с. 5-6). З довідки виконкому Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 12.01.2016 року вбачається, що неповнолітня [PERSON], 2014 р.н. проживає разом з матір'ю (а.с. 4), проти чого не заперечував в судовому засіданні і відповідач. За положеннями ч. 2 ст. 84 СК України, той з подружжя з ким проживає дитина віком до трьох років, має право на утримання від чоловіка - батька дитини. Частиною 4 цієї ж статті СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищенаведені норми закону, а також з досліджених письмових доказів, з урахуванням відомостей про дохід відповідача (середньомісячний дохід - 2671 грн.), розміру аліментів, на стягненні якого наполягає позивачка, та що складатиме приблизно 445 грн., розміру аліментів, що стягнутий з відповідача за рішенням суду на утримання їх доньки (1/ 4 частина), та що сукупний розмір аліментів на утримання дитини та дружини не перевищуватиме 50% доходу відповідача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо посилань відповідача на створення позивачкою своїми діями умов її скрутного матеріального становища, то шлюб є вільним союзом чоловіка і жінки, тому надання матеріальної допомоги дружині за умови продовження шлюбних відносин суперечить не тільки моральним принципам, а й засадам основних прав людини, на захист яких спрямована діяльність держави. Відносно посилань відповідача на відсутність у позивачки права на утримання від нього з огляду на нетривалість їх шлюбних відносин, то положення ст. 83 СК України, не розповсюджуються на відносини щодо стягнення аліментів на дружину, з якою проживає їх дитина, тобто положення ст. 84 СК України. Припинення права дружини на утримання, що визначене ст. 84 СК, передбачене положеннями ст. 86 вказаного Кодексу, та які в даному випадку судом не встановлені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.

Outcome: approved