Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

05.01.2018 р. позивач звернулася у суд з позовом до відповідача, у якому просить: 1) визнати її право власності на спадщину ? частини коштів спадкодавця [PERSON], які успадкував за законом відповідач; 2) визнати недійсним в ? частині свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2014 р.; 3) у порядку поділу спадкового майна перерозподілити його частки між сторонами. В обґрунтування позову зазначила, що впродовж 2005-2012 рр. проживала однією сімю без реєстрації шлюбу з батьком відповідача - [PERSON] у на той час в не приватизованій квартирі за адресою м. Червоноград, вул. Сокальська 8/72. Останній помер 24.05.2012 р. і вона набула права спадкування згідно четвертої черги спадкоємців за законом. 08.10.2014 р. відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з усіма нарухуваннями. Натомість судовим рішенням від 05.12.2014 р. їй було надано право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги. Вказала, що квартиру на вул. Сокальська 8/72 відповідач приватизував на себе і 28.03.2012 р. продав іншій особі. У судовому порядку за нею визнано право власності на спадщину за законом ? частини металічного гаражу та ? частини автомобіля, які перебували і перебувають у її володінні, будучи у поганому стані, і на які свідоцтво про право на спадщину відповідачеві не видавалося і останній за цим не звертався. Також апеляційним судом у рішенні від 03.12.2015 р. констатовано, що їй з відповідачем має належати по ? ідеальній частці спадкового майна. Зазначила, що свою ? частку гаражу зареєструвала 28.01.2016 р. Однак успадкований автомобіль зареєструвати не може, оскільки для цього у порядку ст. 358, ч. 5 ст. 1268 ЦК України необхідна згода відповідача як співвласника, а останній такої добровільно не надає. Вважає, що половина поспішно успадкованих відповідачем грошей спадкодавця мала належати, а саме 1657,43 грн. компенсаційних коштів та 8125,89 грн. з банківського рахунку. Покликаючись на ст.ст. 1278-1280, 1300-1301 ЦК України стверджує, що захист її прав мав би полягати у визнанні права на ? частину таких коштів, сплаті відповідачем відповідної компенсації та частковому визнанні недійсним свідоцтва про право на спадщину від 08.10.2014 р. разом з цим, зазначила, що з урахуванням того, що відповідач успадкував також і частку у праві власності на вказаний гараж та автомобіль, а також її права на успадковані та витрачені ним кошти, то спосіб захисту її прав полягатиме у поділі спадщини шляхом виділення їй в натурі цього гаража і транспортного засобу, з визнанням за нею права власності на останні та залишенням за відповідачем вказаних коштів. Стверджує, що у грошовому еквіваленті буде рівнозначним для кожної сторони, оскільки вартість ? частки спадкового гаражу та автомобіля становить 8114 грн., при тому, що її частка у спадкових коштах, які отримав відповідач, мала б становити 9783,32 грн. У підсумку, покликаючись на ст.ст. 1278, 1279, 365 ЦК України, рівність часток у спадщині, фактичну успадкованість відповідачем всіх коштів спадкодавця, неподільність гаражу і автомобіля, просить позовні вимоги задовольнити. 30.03.2018 р. учасники справи у судове засідання не зявилися. Позивач подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що визнає позовні вимоги. Представник філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк» 02.02.2018 р. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області 09.02.2018 р. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, при вирішення спору покладається на думку суду. Представник Червоноградської державної нотаріальної контори про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був належно повідомлений, заяви чи клопотань не подавав. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оцінивши докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. 29.05.2012 р. у м. Червонограді у віці 67 років помер [PERSON], що стверджується копією відповідного свідоцтва серії І-СГ № 287954. Як свідчать матеріали справи, останній був рідним батьком відповідача. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19.09.2013 р., що набрало законної сили 30.09.2013 р., встановлено факту спільного проживання однією сімєю позивачки та [PERSON] у період з 01.06.2005 р. по 24.05.2012 р. включно без реєстрації шлюбу. Як встановив суд, останні проживали у квартирі за адресою м. Червоноград, вул. Сокальська 8/72. 08.10.2014 р. державним нотаріусом [PERSON] відповідачеві видано свідоцтво про спадщину за законом грошові кошти з нарахованими відсотками і всіма видами нарахувань, що зберігаються в ТВБВ № 10013/0144 філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» на рахунку № 57097 (16243,77 грн.) та компенсацію на рахунку № КВ 6293 (3314,85 грн.). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.12.2014 р., що набрало законної сили 20.01.2015 р., позивачці надано як спадкоємцю четвертої черги за законом право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги з законом після смерті [PERSON] Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27.08.2012 р., що набрало законної сили 16.10.2012 р., задоволено позов [PERSON] та визнано його брата [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою м. Червоноград, вул. Сокальська 8/72 і зобовязано уповноважений орган зняти останнього з реєстрації у вказаній квартирі. Як видно з свідоцтва на квартиру від 14.11.2012 р., інформаційної довідки від 04.01.2018 р., відповідач приватизував квартиру за адресою м. Червоноград, вул. Сокальська 8/72, 14.11.2012 р. та згодом 21.12.2012 р. продав [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03.12.2015 р., з поміж іншого, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/2 частину гаражу № 229, що знаходиться у гаражному кооперативі № 4 у м. Червонограді Львівської області, та на 1/2 частину автомобіля марки «ВАЗ 21063» 1988 р.в., д.н.з. С8970ІН, а у мотивувальній частині ухвали апеляційним судом зазначено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах. Як видно з інформаційної довідки № 52463392 від 02.02.2016 р., позивач 28.01.2016 р. зареєструвала право власності на ? частки вище зазначеного гаражу. Довідкою ТОВ «Інвестиційна група «Захід» від 27.03.2015 р. стверджується, що орієнтовна вартість цього гаражу становить 11385 грн. Згідно звіту цього ж товариства від 27.03.2015 р., ринкова вартість автомобіля марки «ВАЗ 21063» 1988 р.в., д.н.з. С8970ІН складає 4843 грн. Як видно з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ІНС № 036707, витягу із журналу карток від 06.02.208 р., що наданий Регіональним сервісним центром МВС у Львівській області, зазначений вище автомобіль з 04.08.1994 р. зареєстрований за [PERSON] У відповідності до приписів ст. 3 ЦК України, засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність та розумність. За правилами ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до ст. 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину (ст. 1300 ЦК України). Відповідно до норм ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як встановлено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Фактичні обставини справи свідчать, що після смерті [PERSON] сторони мали прийняти спадщину у рівних частинах, однак фактично у такому спадкуванні відбувався дисбаланс прав та інтересів останніх, оскільки відповідач отримав свідоцтво на спадкування всієї суми грошових коштів у розмірі 19558,62 грн., а також набув права на ? частки гаражу та автомобіля спадкодавця, що становить орієнтовно ще 5692,5 грн. та 2421,5 грн., а разом 27672,62 грн. Натомість грошове вираження частки позивачки у праві власності на гараж та автомобіль становить 8114 грн., тобто є втричі меншим, ніж набув відповідач. У такому випадку, за наявності обставин, передбачених ст. 365, ст. 1280 ЦК України, беручи до уваги визнання позову відповідачем, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, виходячи із засади справедливості, суд прийшов до висновку, що має місце порушення спадкових прав та інтересів позивачки. Обраний нею спосіб судового захисту не суперечить закону. Таким чином, за викладених обставин та норм права, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. Зокрема, у користь держави судовий збір у сумі 1762 грн., від сплати якого була звільнена позивачка при звернені до суду з позовом майнового характеру, а також у користь позивачки витрати на правову допомогу, що становлять 3000 грн. згідно квитанції № 14688784 від 22.12.2017 р. та договору від 20.12.2017 р.

Outcome: approved