Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

06 вересня 2017 року КС «Метроном» (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь 2\~747,77 грн заборгованості за кредитним договором. У обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 червня 2016 року між позивачем та [PERSON] (далі відповідач) укладено кредитний договір № К223/16, за умовами якого позивачем було надано відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 9 000 грн строком з 06 червня 2016 року по 06 червня 2017 року з виплатою 36 % річних. Повернення кредиту здійснюється згідно графіку погашення кредиту, наведеному в додатку до кредитного договору, який є його невідємною частиною. Згідно з п. 3.3. Кредитного договору та графіку погашення кредиту наведеному в Додатку до Кредитного Договору, відповідач повинен, починаючи з липня 2016 року по червень 2017 року, сплачувати позивачу, в рахунок погашення кредиту встановлені в графіку суми щомісячно. Згідно з п. 3.7 Кредитного договору, за будь-яких умов, у разі не своєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення, цей кредит буде визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за цим кредитом встановлюється в розмірі 72 % річних від початкової суми кредиту за кожен день користування кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку із чим станом на 05 вересня 2017 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 2\~747,77 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не зявився, однак начальник Шаргородського відділення КС «Метроном» [PERSON], який діє на підставі довіреності, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а відтак, враховуючи згоду представника позивача слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 06 червня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № К223/16 (далі - кредитний договір № К223/16), відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 9 000 грн строком з 06 червня 2016 року по 06 червня 2017 року з виплатою 36 % річних (а.с. 4). Відповідно до п. 3.3. кредитного договору № К223/16 та графіку погашення кредиту, наведеному в додатку до кредитного договору, відповідач повинен щомісячно, починаючи з липня 2016 року по червень 2017 року, сплачувати позивачу в рахунок погашення кредиту встановлені у графіку суми (а.с. 5). Згідно з п. 3.7. кредитного договору № К223/16 за будь-яких умов, у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення, цей кредит буде визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 72 % річних від початкової суми кредиту за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобовязання за кредитним договором № К223/16 виконав та надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 9 000 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 06 червня 2016 року (а.с. 8). Водночас відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, унаслідок чого станом на 05 вересня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 2\~747,77 грн, з них: прострочена заборгованість по основному боргу 1\~132,21 грн; прострочена заборгованість по відсотках 1\~615,56 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 9). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оскільки судом установлено, що відповідач належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконує, то у позивача виникло право звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за цим договором. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити у повному обсязі. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку із задоволенням позову, з відповідачів на користь позивача слід стягнути в рівних частинах судовий збір в сумі 1600 грн відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України (а.с. 1).

Outcome: approved