Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

07.05.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус ХМНО Гончаренко Надія Юльянівна, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської радипро визнання договору дарування 2/4 2/4 частин будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гончаренко Надією Юльянівною від 18.04.2007 року , укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним. У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності належить 2/4 частини домоволодіння по [ADDRESS]. Інші 2/4 частини належали її матері [PERSON] , померлій [INFO], спадкоємцями якої є вона, а також відповідачі чоловік [PERSON] та син [PERSON]. На фоні погіршення взаємовідносин з її батьком [PERSON] , 18.04.2007 року згідно договору дарування , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гончаренко Н.Ю. та зареєстрованого в реєстрі №1878, [PERSON] подарувала належну їй ? частину будинку [ADDRESS] [PERSON]. Так, як фактично розбудував та покращив домоволодіння саме її батько, то дізнавшись про цей договір дарування від 18.04.2007 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , неї, про визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами за вказаною вище адресою, а також визнання недійсним договору дарування 2/4 частин будинку з надвірними спорудами за даною адресою, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гончаренко Н.Ю. від 18.04.2007 року , укладеного між [PERSON] та [PERSON] з тих підстав , що її мати здійснила договір дарування майна , яке було реконструйовано та переобладнано під час шлюбу, суттєво збільшилось у вартості і є спільною власністю подружжя, тобто нею було відчужено і частину яка належить її батькові. В ході судового засідання 15.04.2015 року з'ясувалось, що оскаржуваний договір дарування від 18.04.2007 року 2/4 частин будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гончаренко Н.Ю., укладений між [PERSON] та [PERSON], окрім зазначених вище порушень, укладений ще й без згоди органу опіки і піклування, що суперечить вимогам діючого законодавства та порушило право її неповнолітнього сина [PERSON] 2003 року народження , який був зареєстрований у будинку на момент вчинення правочину. Одразу ж після вчинення правочину її брат та його дружина заявили, що батьки повинні негайно виселитись із будинку , що тепер вони , як нові власники, прийняли рішення заселити в будинок сторонніх осіб і в майбутньому продати його. Мати звернулась до ОВС та до суду з проханням припинити неправомірні дії [PERSON] та визнати договір дарування недійсним. Її здоров'я погіршилось і згодом вона померла. Будинок будувався батьком для спільного проживання одній сім'ї , він не розділений і проживання сторонніх людей позбавить можливості користуватись повноцінно добудованою кімнатою-студією, туалетом та ванною кімнатою, тобто погіршаться умови проживання тепер уже двох її дітей. При укладенні оспорюванного договору дарування , не було отримано дозволу органу опіки та піклування, чим порушені права неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Дозвіл органу опіки та піклування потрібен не лише в тому разі, якщо дитина є співвласником нерухомості, а й у тому випадку , якщо має місце лише реєстрація дитини в житловому будинку. Вважаючи, що укладенням вищевказаного договору дарування , порушені права неповнолітнього сина [PERSON], позивач звернулася до суду з зазначеним позовом . У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі та надали пояснення відповідні вищевикладеному . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився , належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні, яке відбулося 16.12.2015 року [PERSON] надав пояснення по позову , позов визнав та підтвердив той факт, що на день укладення договору дарування від 18.04.2007 року у будинку будинку [ADDRESS] був зареєстрований та проживав неповнолітній онук [PERSON]. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали та пояснили, що договір дарування від 18.04.2007 року укладений між [PERSON] та [PERSON] відповідає вимогам чинного законодавства. На момент укладення договору дарування від 18.04.2007 року неповнолітній [PERSON] у будинку [ADDRESS] не був зареєстрований , що підтверджується копією домової книги за цією адресою, яка була надана нотаріусу,, формами А та Б, а тому дозвіл органу опіки та піклування , не був потрібен. Вважають, що запис у домовій книзі про реєстрацію у будинку [PERSON] була зроблена після укладення договору дарування, а тому і просили призначити експертизу на предмет визначення часу коли була зроблена така запис. Третя особа приватний нотаріус ХМНО Гончаренко Н. Ю. у зазначене судове засідання не з'явилася , була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином. Надала суду як письмові пояснення так і усні у судовому засіданні, яке відбулося 27.11.2015 року. Заперечуючи проти позову , приватний нотаріус ХМНО Гончаренко Н.Ю. пояснила, що 18.04.2007 року за р №1878 був посвідчений договір дарування частки будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON]. Для укладення договору дарувальником та обдарованим надані всі необхідні , належним чином оформлені документи. Згода чоловіка на укладення цього договору не вимагалася , оскільки відчужувана частка житлового будинку належала Дарувальнику на підставі Договору дарування і свідоцтва про право на спадщину , тобто є особистою приватною власністю дружини згідно ч. 2 ст. 57 СК України. Для перевірки прав користування малолітніх та неповнолітніх осіб цим нерухомим майном сторонами була надана будинкова книга, копія якої є у справі станом на 18.04. 2007 року, де запис про реєстрацію малолітніх та неповнолітніх осіб на цю дату відсутній, тому згода органу опіки та піклування на укладення цього правочину не вимагалась. Крім того у п. 5 договору дарувальник підтвердив цей факт, а саме, що частка будинку не надана у користування неповнолітнім та малолітнім. Текст договору був доведений до відома сторін і вони підтвердили , що текст їм зрозумілий, тобто і дарувальнику і обдарований з цим положенням договору знайомі, про що зазначено в останньому абзаці п. 11 договору. В довідці з місця проживання від 21.10.2008 року , яка надана позивачем не зазначено з якого часу [PERSON]. , 2003 року народження , зареєстрований у цьому будинку. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд, вислухав пояснення сторін , їх представників , свідків , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.04.2007 року за р№1878 приватним нотаріусом ХМНО Гончаренко Н.Ю. був посвідчений договір дарування 2/4 частки будинку [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON]./а.с.11/ [INFO] сторона у договорі дарування від 18.04.2007 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] /а.с.10/. Позивач у справі [PERSON] пред'явила зазначений позов в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , інтереси якого були порушенні , укладенням вищевказаного договору дарування, оскільки нотаріусом не було отримано згоди органу опіки та піклування на вчинення даного правочину . Як пояснила позивач [PERSON] спірний будинок належав співвласникам [PERSON] /матері/ та їй на праві спільної часткової власності по 2/4 частини, питання про його поділ ніколи не ставилося., будинок знаходився та знаходиться у спільному користуванні. Відповідач [PERSON] заявив , що він має намір заселити у будинок сторонніх осіб і в майбутньому продати його. Таким чином, на думку [PERSON], укладенням вищевказаного договору дарування порушуються права її неповнолітнього сина [PERSON] в користуванні всім будинком. З свідоцтва про народження [NUMBER] вбачається , що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] та його представника стосовно того, що на момент укладення оскаржуваного договору дарування неповнолітній [PERSON] не був зареєстрований та за даною адресою, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Так, з копії будинкової книги за адресою [ADDRESS], оригінал якої було досліджено у судовому засіданні , вбачається , що [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку у зазначеному будинку з дня народження. /а.с.76-78/. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка була головою вуличного комітету у 2003 ріці ,підтвердила , що запис у будинковій книзі за адресою [ADDRESS] , з зазначенням в ній неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] ,який мешкає разом з матір'ю [PERSON], зроблена нею у 2003 році. Відповідач [PERSON] , його представник, а також третя особа приватний нотаріус ХМНО Гончаренко Н.У. заперечували той факт, що на момент укладення договору дарування від 18.04.2007 року у будинковій книзі за адресою [ADDRESS] був записаний неповнолітній [PERSON]. Вважали, що зазначена запис була зроблена пізніше. У зв'язку з чим відповідачем [PERSON] та його представником було заявлено клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи на предмет визначення у який період часу виконаний рукописний текст у будинковій книзі за адресою [ADDRESS] про взяття на облік [PERSON] та [PERSON]. Судом було задоволено таке клопотання, ухвалою суду від 12.04.2016 року призначена судова технічна експертиза. У зв'язку з тим, що відповідач відмовився проводити оплату за проведення вищевказаної експертизи, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.10.2017 року , ухвала від 12.04.2016 року була скасована на підставі вимог ст. 86 ЦПК України. Факт мешкання неповнолітньої дитини [PERSON] у будинку [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON] з дня народження не заперечував у судовому засіданні сам відповідач [PERSON], а також підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Не вірити поясненням свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], у суду немає підстав, оскільки як встановлено судом вони мешкають по сусідству з позивачем у справі протягом багатьох років ,також мешкали на момент народження [PERSON], а тому їм відомо про мешканців будинку [ADDRESS] . Окрім того, вони є особами сторонніми , а тому не зацікавлені у ухваленні рішення на користь позивача. Факт проживання та реєстрації неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з дня народження у вищевказаному будинку підтверджується письмовими доказами. Так, з довідки №539 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні , виданої [PERSON] 30.09.2011 року об'єднанням житлових кооперативів «Контакт» , вбачається,що за адресою [ADDRESS] зареєстрований чоловік позивача та батько [PERSON], [PERSON]. З зазначеної довідки не вбачається,що за даною адресою зареєстровано [PERSON]. /а.с.99/. З довідок від 28.10.2003 року,20.05.2003 року , виданих [PERSON] Приватною фірмою «ПЖЕП-91» вбачається , що склад сім'ї по [ADDRESS] складає шість осіб, у тому числі [PERSON],[INFO] /а.с.103/. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь -які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін , та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів , зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В якості доказу того, що [PERSON] до 2007 року не був зареєстрований у спірному будинку, відповідачем у справі було надано форму Б, у яку дійсно не вписано неповнолітнього за вказаною вище адресою. В судовому засіданні було встановлено, що в форму Б також не було внесено [PERSON], яка була зареєстрована у спірному будинку , що не заперечується сторонами у справі та яка померла [INFO]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка завірила форму Б , не змогла пояснити суду причину не внесення у форму Б [PERSON]. Також пояснила, якщо [PERSON] була зареєстрована у спірному будинку , то вона повинна була бути внесена у форму Б. Таким чином , можливо зробити висновок , що у форму Б робітниками паспортного столу, які вносили запис у форму Б , не було внесено , не тільки [PERSON], а й неповнолітнього [PERSON]. За таких обставин, суд вважає форму Б, яку надала в якості доказу сторона відповідача , не належним доказом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом ст. 215 ЦК України та згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в абз. 5 п. 5 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» вимог про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Аналізуючи положення статей 17,18 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що одним із пріоритетних завдань органу опіки та піклування є охорона та захист прав неповнолітніх дітей. Для реалізації зазначеного завдання органи опіки та піклування повинні перевіряти, чи не порушуються права неповнолітніх дітей під час учинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, та надавати свій дозвіл для вчинення таких правочинів. Отже, у разі вчинення правочину стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою. До такого висновку прийшов Верховний суд України при розгляді справи за №6-392цс15. Відповідно до правової позиції, викладеної і в постанові Верховного Суду України при розгляді справи №6-589цс16, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, за змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 Цивільного кодексу правочин, що вчиняється і суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. Вчинення певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує встановлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Відповідно до ст. 224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71цього Кодексу), є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування. З відповіді архівного відділу Харківської міської ради, вбачається , що рішення виконавчого комітету Жовтневого районної ради м. Харкова про надання дозволу органу опіки та піклування на здійснення відчуження частини домоволодіння за адресою [ADDRESS] , яке відбулося 18.04.2007 року, від імені неповнолітнього [PERSON] , 2003 року народження не виявлено. /а.с.75./ Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії відповідача [PERSON] щодо укладення договору дарування без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування такими, призвели до порушення гарантованих дитині прав на користування вищезазначеним житловим будинком. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України при розгляді справи №6-396цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо порушення позивачем строків звернення до суду з зазначеним позовом, то такий порушений не був , оскільки відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Вищевказаний позов пред'явлено в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO].

Outcome: approved