Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

04 листопада 2015 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 22 червня 2012 року та рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 04 серпня 2014 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають дочку [PERSON] Анатастасію, [INFO], та сина [PERSON] [PERSON] , [INFO]. З часу розірвання шлюбу відповідач у вихованні дітей участі не приймає, матеріальну допомогу на утримання дітей та їх розвиток не надає, а чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоровя дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Так, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за кордом як для відпочинку, так і на оздоровлення останнього. Дочка та син народилися передчасно. Син [PERSON] з моменту народження перебуває на обліку у дитячого невропатолога з діагнозом : гідроцефальний синдром, гіпоксично-ішемічне ураження ЦНС, затримка статокенетичного розвитку, атактичний синдром. Син знаходився на лікуванні в медичних закладах 5 разів та переніс 2 операції у 2013 році та у 2015 році. Діти часто хворіють заступними захворюваннями, для лікування та профілактики яких за рекомендаціями лікарів необхідне періодичне перебування дітей на морі. Наразі вона має можливість забезпечити лікування дітей в неврологічному центрі Gold Coast Hospital, що знаходиться в Австралії. Проте, її колишній чоловік безпідставно не надає згоди на виїзд дітей за межі України. Позивачка просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей у супроводі матері без дозволу (супроводу) батька) до Австралії та до країн слідування Обєднаних Арабських Еміратів, Росії, Німеччини, Таїланду, Сінгапуру, республіки Білорусії, Австрії, Туреччини, Гонконг, Франції, Англії, Нідерландів, Чехії у період з часу набранням рішенням законної сили по 01 січня 2017 року та надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Надала суду пояснення про те, що діти часто хворіють, а син перебуває на обліку у дитячого невропатолога. Лікування сина в України позитивних наслідків не дало, а тому вона має намір лікувати дитину за кордоном, про що є домовленість з неврологічним центром Gold Coast Hospital, де буде оздоровлена і дочка. У звязку з тим, що немає прямого рейсу до Австралії, то вони будуть здійснювати перельоти у літаках через інші країни, де розбіжність у рейсах є значною і вони будуть вимушені затриматися у країнах на день-другий, щоб дочекатися відльоту іншого літака. Батько дітей відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей, мотивуючи тим, що це її проблеми. Вона має житло в м.Полтаві, близьких родичів, а тому не має наміру залишатися за кордоном, тим більше з хворими дітьми. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Зі згоди позивачки суд проводить заочний розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст..ст.169,224 ЦПК України. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради з погодився з позовом та вважав його таким, що підлягає задоволенню, з тих підстав, що тимчасове перебування дітей за кордоном необхідне для лікування і розвитку дітей та відповідає інтересам дітей. Заслухавши пояснення позивачки та представника служби у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 313 Цивільного кодексу України\~визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено\~Законом України «Про порядок виїзду за межі України і в*їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ,\~постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року №231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені\~постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57\~з наступними змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч.7\~ст.7 Сімейного кодексу України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов*язковість яких надана Верховною Радою України. В силу ст.ст.\~150,155 СК України\~батьки зобов*язані піклуватись про здоров*я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов*язані поважати дитину, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 22 червня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 04 серпня 2014 року шлюб було розірваний, що підтверджується вказаним рішенням суду. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], яка народилася 20 серпня 2012 року, та [PERSON], який народився 20 серпня 2012 року, що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про народження дітей від 18 вересня 2012 року. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 28 жовтня 2015 року малолітні [PERSON] та [PERSON] [PERSON] проживають з матірю [PERSON] за адресою : [ADDRESS]. Батько дітей [PERSON] зареєстрований в квартирі, але не проживає в ній. Відповідач, без пояснення причин, відмовляється надати нотаріально оформлений дозвіл на тимчасову поїздку дітей за територію України. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [PERSON] перебуває на обліку у лікаря невролога, [PERSON] [PERSON] та [PERSON] періодично хворіють застудними захворюваннями, що підтверджується довідками лікарняних закладів та випискою з історії хвороби і консультативним висновком відносно [PERSON] [PERSON]. Вивіз дітей за кордон потрібен для лікування дітей, відпочинку та для їх фізичного, морального та духовного розвитку . Згідно з листом лікарні Голд-Кост від 23 жовтня 2015 року лікарня повідомила про можливість лікування захворювання [PERSON] та обстеження [PERSON] та надання позивачці броньованого житла на період лікування дітей та реабілітації . На території України позивачка має постійне місце мешкання та постійно проживати за кордоном не має на меті. Відповідач не надав, відповідно до вимог ч. 3\~ст.10 ЦПК України\~докази щодо неможливості надати дозвіл позивачці з дітьми на перетинання кордону України для лікування та відпочинку, оформлення документів , повязаних із перетинанням кордону України, котрі б суд узяв до уваги. Відповідно\~ст.150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обовязок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї, своєї Батьківщини, також покладено обовязок піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобовязані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно вимог\~ст.152 СК України\~право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. На підставі вимог до\~ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в*їзду в Україну громадян України» за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У звязку з тим, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач зловживає своїм правом надання дозволу на вивіз дітей за межі України, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо надання дозволу на вивіз дітей за межі України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Тобто, законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про вмотивованість, обґрунтованість позовних вимог позивачки та вважає за необхідне задовольнити вказані позовні вимоги. На підставі наведеного,

Outcome: approved