Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

05 травня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду зі вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача 49670,29 грн. заборгованості по заробітній платі; 43461,50 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку; 2500,00 грн. за надання правової допомоги, 36 грн. за послуги пошти, 2000 грн. за роботу по строковому договору підряду, а всього 97667,78 грн. В обґрунтування позовних вимог зазнач, що за наказом № 2009/02-ок від 20.09.2010 року з 21.09.2010 року його прийнято у ТОВ «Українська ливарна компанія» на посаду заливальника металу 4 розряду на плавильну дільницю до ливарного цеху. В подальшому, наказом № 2705/03-ок від 27.05.2013 року його переведено майстром плавильної дільниці у ливарний цех, де працював до переведення 30.12.2015 року майстром дільниці старшим на плавильній дільниці у ливарному цеху. 10.02.2020 року його звільнено з підприємства на підставі наказом №1002/01-ок за угодою сторін. На день звільнення ТОВ «Українська ливарна компанія» остаточний розрахунок з ним не здійснила, заборгованість з нарахованої але не виплаченої заробітної плати склала 49670, 29 грн. за листопад 2019 року у сумі 14601, 41 грн., за грудень 2019 року 9611, 69 грн., за січень 2020 року 10966, 48 грн., за лютий 2020 року 14490,71 грн. Крім того, у підприємства існує заборгованість перед ним за строковим договором підряду, укладеним до 31.03.2020 року у сумі 2000,00 грн. Оскільки його середня заробітна плата за останні чотири місяці 2019 року - 2020 року становить 12417, 57 грн. (49670,29 грн.:4 = 12417,57). Просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку по день фактичного розрахунку, з 10.02.2020 року за половину лютого, березень, квітень, травень 2020 року середню заробітну плату в розмірі 12417, 57 грн. за місяць, а за три з половиною місяці у розмірі 43461, 50 грн. Відповідач подав відзив на позов у якому заперечував проти задоволення позову за його необґрунтованістю. Представник відповідача зазначив, що позивач не навів жодних доказів, які б свідчили про існуючу заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати та її розміру, а наведені ним розрахунки щодо заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку нічим не підтверджуються. Проведені позивачем розрахунки по стягненню середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку у сумі 43461,50 грн., є неспіввісним зі вказаним позивачем розміром заборгованості по заробітній платі. Розмір витрат\~на правову\~допомогу не\~ґрунтується на\~детальному описі\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги (ч.\~3.\~ст.\~137\~ЦПК України).\~Розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК). Також позивачем не додано до позовної заяви договір про надання правової допомоги, розрахунок наданих послуг, копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю адвоката, який надавав юридичні послуги, а в квитанції б/н від 24.04.2020 року про сплату 2500,00 грн. не зазначено, за яку саме досудову підготовку, до якого відповідача сплачена ця сума. Отже, виходячи з положень ст. ст. 134, 137, п. 8 ст.141 ЦПК України, вважають,\~що вимоги\~позивача про\~стягнення витрат\~на правову допомогу з ТОВ «Українська ливарна компанія» є недоведеними, безпідставними і необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Також вважали, що надані позивачем докази на понесення витрат за послуги пошти у розмірі 36.00 грн. на відправку листа на ім`я відповідача - є неналежними. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія» витребувано докази. Позивач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] з 21.09.2010 року перебував в трудових відносинах з відповідачем. 10.02.2020 року був звільнений з посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки (а.с. 15). Згідно довідки, виданої заступником Генерального директора ТОВ «Українська ливарна компанія» заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] станом на 10.03.2021 року становить 26288,43 грн. (а.с. 95). Середньоденна заробітна плата за два місяці, що передували місяцю звільнення становить 825,20 грн. з утриманням податків з доходів фізичних осіб та військовий збір. (а.с. 96) Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). Статтею 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У частині другій статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Враховуючи, що право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом, зокрема ст.43 Конституції України, порушено відповідачем, заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати позивачу станом на 10.03.2021 складає 26288,43 грн., суд доходить висновку, що вимоги позивача слід задовольнити частково і з відповідача слід стягнути з урахуванням вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України заборгованість по заробітній платі у розмірі 26288,43 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Вина власника не виключається при відсутності грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощах підприємства тощо. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає період з 10 лютого 2020 року по 05 травня 2020 року дня подання позовної заяви, що складає 60 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача складає 825,20 грн. Так, позивач звільнений 10.02.2020 року, період затримки розрахунку за позовними вимогами складає з 10.02.2020 року по 05.05.2020 року, а саме 60 днів Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку на момент розгляду справи складає 60 днів х 825,2 грн. = 49512,00 грн. В даному випадку розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку перевищує розмір заборгованості з виплати заробітної плати позивачу 49512,00 грн., які він повинен був отримати в день звільнення. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Судом встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою 05.05.2020 року після звільнення 10.02.2020 р., отже не зловживав правом на затягування строку звернення з позовом, обмежив свої вимоги днем звернення до суду, відповідач в свою чергу неодноразово звертався з заявами про перенесення розгляду справи, тривалий час не надавав довідку про розмір заборгованості перед позивачем. Отже, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку обґрунтована та така, що підлягає задоволенню в розмірі 49512,00 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення 2000,00 грн. за роботу по строкову договору то суд відмовляє у задоволенні зазначеної вимоги, оскільки позивачем не надано жодного доказу на існування зазначеного договору та періоду його дії. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн., суд зазначає наступне. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Згідно зі ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката та представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Однак, в матеріалах справи відсутні документи та належні докази на підтвердження дійсних витрат на професійну правничу допомогу, перелік яких зазначений у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду, а тому дані витрати не підлягають відшкодуванню. Згідно до ч. 2 ст. 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Позивачем долучено до матеріалів справи фіскальний чек на підтвердження понесених витрат у розмірі 36.00 грн. за звернення до адміністрації підприємства листом про видачу довідки про суму заборгованості по заробітній платі, що є намаганням забезпечити докази існування спірних правовідносин, яке ним було надіслано поштою. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України\~судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial