Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

05 травня 2017 року до суду поштою надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08 листопада 2010 року, яка мотивується тим, що на підставі вказаного договору відповідачу наданий кредит у сумі 4100 грн у виді встановленого відновлювального кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки з правом пролонгації. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного погашення кредитних коштів належним чином не виконує, станом на 28 лютого 2017 року у нього виникла заборгованість по кредиту в сумі 70873,93 грн. У добровільному порядку [PERSON] не вчиняє дій, спрямованих на повернення кредиту, процентів, комісії та штрафу, тому позивач звернувся з даним позовом до суду і просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту та судовий збір, сплачений ним при зверненні з\~ позовом до суду. Заочним рішенням Білопільського районного суду від 01 червня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково (а. с. 47-50). 06 листопада 2020 року до суду надійшла заява [PERSON] про скасування заочного рішення (а. с. 62-66). Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 01 червня 2017 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 95-96). 03 грудня 2020 року від представника відповідача адвоката Садикова В.В. надійшов відзив, у якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з таких підстав. Копія анкети-заяви не містить чітко сформульованих умов кредитного договору, не визначає конкретні строки кредитування, процентну ставку, суму кредиту, штрафні санкції, комісійні платежі. Також заява не містить умов про те, які саме послуги банку бажав замовити відповідач. Крім того, надані позивачем до позовної заяви Правила кредитування не містять підпису відповідача, а у матеріалах справи немає доказів, що саме з цими умовами кредитування погодився позичальник. У матеріалах справи також відсутні «Тарифи банку», відсутні докази, які підтверджують ознайомлення з ними відповідача. Посилаючись на вищевикладене, а також на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений ч. 1 ст. 257 ЦК України, представник відповідача просив застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, причин неприбуття не повідомив, про день, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. При зверненні з позовом до суду ним було подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, його інтереси представляв адвокат Садиков В.В., який заперечував проти задоволення позову і просив відмовити у його задоволенні з підстав, що викладені ним у відзиві на позов. Заслухавши представника відповідача адвоката Садикова В.В., повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 08 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з\~\~ [PERSON] ,\~згідно з\~умовами якого\~останній отримав\~кредит,\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту у\~розмірі 2000\~грн,\~шляхом підписання\~анкети-заяви\~про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг у\~Приватбанку та\~отримав платіжну\~картку (а. с. 8). У заяві зазначено, що відповідач підтвердив, що ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Також він погодився з тим, що вказана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами являє між ним та банком договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав повністю, надавши [PERSON] кредит у вигляді відновлювального встановленого ліміту на платіжну картку. [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати кредитного боргу, відсотків та комісії у строки, передбачені договором, належним чином не виконував. Як вбачається із розрахунку позивача, станом на 28 лютого 2017 року у [PERSON] виникла заборгованість по кредиту в сумі 70873,93 грн, яка складається з такого: 4070,82 грн заборгованість за кредитом; 58713,51 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4238,46 грн пеня та комісія; 3851,14 грн -\~ штраф, з яких 500 грн - фіксована частина, 3351,14 грн процентна складова. Останній платіж з погашення заборгованості кредиту внесено 12 червня 2014 року (а. с. 4-7). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт; підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Але долучені до матеріалів справи Витяги з Умов та Правил надання батьківських послуг, а також Правил користування платіжною карткою не містять дати документу та підпису відповідача. Крім того, 08 листопада 2010 року [PERSON] підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» до договору SAMDN50000037716865, якою передбачено, що базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів в році) становить 2,5% у місяць. Обов`язковий щомісячний платіж становить 7% від заборгованості (але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості). Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів становить: ПЕНЯ = пеня (1)+пеня (2), де: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, нараховується один раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками п`ять і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань нараховується у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій (а. с. 9). Разом з тим, до матеріалів позовної заяви не додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «ПриватБанк» не містить відмітки про ознайомлення [PERSON] з їх умовами. Також судом встановлено, що в анкеті-заяві позичальника немає відмітки про вид платіжної картки, що передбачені у долученій позивачем довідці про умови кредитування. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із статтею 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок надавати послуги, в т. ч. банківське обслуговування кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім осіб, яким закон надає пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договори приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і споживач послуг банку лише приєднався до них, про що свідчить його підпис на тексті вказаного договору (статті 633,634 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Позивачем суду не надано письмових доказів із підписом відповідача про розмір тарифів за кредитним договором та строк чинності договору про надання банківських послуг. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, які були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Позивачем не доведено, що долучений до позовної заяви витяг є саме витягом з цих Умов, які розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові №342/180/17 від 03 липня 2019 року. Крім того, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, враховуючи також, що вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 4070 грн 82 коп. З приводу доводів представника відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності, суд зазначає таке. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 08 листопада 2010 року останній платіж [PERSON] здійснено 12 червня 2014 року в сумі 11,54 грн, чим був перерваний строк позовної давності. З позовом ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося 05 травня 2017 року, а отже строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України, не закінчилися. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що ці кошти відповідачем не сплачувалися і сума заборгованості після їх внесення не змінилася. Але доказів на підтвердження того, що ці кошти внесені не відповідачем, суду не надані. 21 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Садикова В.В. про долучення до матеріалів справи доказів понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн та вирішення питання щодо їх розподілу за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №904/4494/18 (постанова від 12 листопада 2019 року) неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді разом з першою заявою по суті спору, є підставою для відмови у відшкодуванні таких судових витрат. З огляду на викладене, оскільки разом з першою заявою по суті спору ні відповідач, ні його адвокат не подали суду попереднього розрахунку суми судових витрат, які [PERSON] очікував понести у зв`язку з розглядом справи в суді (вказаний розрахунок було подано вже після постановлення рішення про скасування заочного рішення), суд вважає за необхідне відмовити у відшкодуванні витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам слід стягнути 91,90 грн понесених та документально підтверджених судових витрат, а з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 396,27 грн судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з заявою про скасування заочного рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial