Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

06 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 16.09.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір №б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 4600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, [PERSON] свої зобовязання за договором належним чином не виконував, у звязку з чим допустив заборгованість на загальну суму 11172,85 грн. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 11 серпня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши, що оскільки боржник [PERSON] помер 30.05.2013 року, а за спадщиною звернувся [PERSON], то з останнього, як його правонаступника, слід стягнути заборгованість [PERSON], яка виникла станом на 13.05.2013 року в сумі 3844,06 грн., з них: 3409,24 грн. заборгованість за кредитом; 334,82 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 100 грн. пеня, а також судові витрати. Ухвалою суду від 23 вересня 2016 року до участі у справі в якості відповідача було залучено правонаступника [PERSON] його спадкоємця [PERSON] Крім того, так як [PERSON] є малолітнього особою, до участі у справі залучено його законного представника [PERSON] /а.с.78/. Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, в уточненій позовній заяві просив провести розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає та згоден на заочний розгляд справи /а.с.74/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача. Законний представник малолітнього відповідача в судове засідання не зявилася, про причини неявки не повідомила, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином /а.с.86, 89/. Тому суд вважає причини неявки законного представника малолітнього відповідача неповажними і тому справа розглянута у її відсутність, в порядку ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16 вересня 2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, викладеними на банківському сайті, складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, [PERSON] підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 16 вересня 2011 року, за яким отримав кредит в сумі 4600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.5-6/. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 300 грн. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 4600 грн. /а.с.76/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.25/. П.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій /а.с.26/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 31 грудня 2015 року заборгованість по кредитному договору склала 11172,85 грн. /а.с.3-4/. Разом з тим, 11 серпня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача, як правонаступника [PERSON], заборгованість за кредитним договором у сумі 3844,06 грн., з них: 3409,24 грн. заборгованість за кредитом; 334,82 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 100 грн. пеня та судові витрати /а.с.74/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором. [PERSON] помер 30 травня 2013 року, що підтверджується актовим записом про смерть №155 від 04.06.2013 року /а.с.44/. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 цього Кодексу). З наведених норм випливає, що зазначений борг [PERSON] входить до складу спадщини, оскільки має майновий характер і не повязаний нерозривно з особою спадкодавця (ст. 1219 ЦК України). Як вбачається з наданої Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою копії спадкової справи №550/2013, відкритої до майна померлого 30 травня 2013 року [PERSON], з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в інтересах його малолітнього сина [PERSON], [INFO], зверталася [PERSON], яка є матірю малолітнього [PERSON] Крім того, [PERSON] зверталася з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь сина [PERSON] Заяви надійшли в межах шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини /а.с.52-57/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] належала 1/2 частина земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,02 га, кадастровий номер 5123181:300:01:001:0113, яка розташована на території Довжанської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №090082 від 06.10.2004 року. Вартість спадкового майна 26217,79 грн /а.с.91/. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Крім того, ч.1 ст.1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Розмір заборгованості в сумі 3844,06 грн. не виходить за межі вартості спадкового майна (земельної ділянки). [PERSON] є сином [PERSON] /а.с.84/, а тому відповідно до ст.1261 ЦК України він має право на спадкування як спадкоємець першої черги. [PERSON] є матірю [PERSON] /а.с.84/, а тому відповідно до ч.1 ст.39 ЦПК України, ст.ст.237, 242 ЦК України є його законним представником. Як вбачається з наданої Великомихайлівською районною нотаріальною конторою копії спадкової справи №550/2013, відкритої до майна померлого 30 травня 2013 року [PERSON], свідоцтво про право на спадщину [PERSON] не видано. При цьому відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості та судового збору зі спадкоємця позичальника ґрунтуються на законі. Разом з тим, позов підлягає частковому задоволенню, оскільки [PERSON] є малолітньою особою та не має цивільної правоздатності та дієздатності, зокрема здатності мати окремі цивільні обовязки та своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ст.ст.25 ч.3, 30 ч.1 ЦК України), але є спадкоємцем [PERSON] і повинен відшкодувати збитки, завдані [PERSON] шляхом невиконання умов договору, в межах вартості спадкового майна, а тому виходячи з загальних норм права та положень ст.ст.237, 242 ЦПК України, заборгованість за зазначеним кредитним договором та судові витрати слід стягнути з [PERSON], яка є законним представником [PERSON] та діє в його інтересах.

Outcome: partial