Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

06 жовтня 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], подавши 04 грудня 2015 року уточнену позовну заяву відповідно до якої просить суд визнати відповідача [PERSON] особою, що втратила право користування квартирою № 4 у будинку № 38 по вул. Композитора Ніщинського в м. Одеса та зобовязати відповідача не чинити їй перешкод в здійснені права власності зазначеною квартирою. При цьому позивачка посилається на те, що вони є власницею квартири № 4 у будинку №38 по вул. композитора Ніщинського в м. Одеса. Разом з тим, в зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON]. Позивачка зазначає, що 10 років тому вона співчуваючи відповідачу, в його непорозумінням з власними дітьми, впустила його на правах друга проживати разом з нею у квартирі [ADDRESS]. При цьому, разом з відповідачем позивачка однією сімєю не проживала та спільного господарства не вела. Останні роки у позивачки та відповідача почали виникати постійні сварки та конфлікти, тому відповідач на даний час висилився з квартири. На сьогоднішній день відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає, не має там особистих речей, його місце знаходження позивачці не відомо. Крім того позивачка наголошує на тому, що квартира [ADDRESS], власницею якої вона є, однокімнатна, має житлову площу 16,6 кв.м., тому позивачці вкрай важко спільно проживати в цій квартирі з людиною іншої статі. При цьому позивачка зазначає, що відповідач є власником квартири в будинку №8 по вул. Висоцького в м. Одеса, якою на даний час користується його рідна донька. Позивачка вважає, що оскільки відповідач не є членом її сім`ї, спільного господарства сторони не ведуть, відповідач на даний час проживає окремо та його місце знаходження позивачці не відомо, він повинен бути визнаний як особа, що втратила право користування квартирою №4 в будинку №38 пор вул. Композитора Ніщинського в м. Одесі, власницею якої є позивачка та зобовязаний не чинити їй перешкод у її праві власності на зазначену квартиру. \~Позивачка у судове засідання не з'явилася, до суду її представником було подано заяву, відповідно до якої представник просить розглядати справу у відсутності позивача та її представника, позов підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, надав суду письмові заперечення. Враховуючи повторну неявку відповідача та згоду представника позивача, \~суд вважає за можливе, згідно ст. 224 ЦПК України, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~Судом встановлено, що [PERSON] згідно Свідоцтва про право на житло виданого Управління житлово-комунального господарства 19.04.2004 р. згідно розпорядження №183259 від 19 січня 2004 року, є власницею квартири [ADDRESS] Згідно Довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) №244 від 07.09.2015 року виданої дільницею №11 КП «ЖКС «Порто-Франківський», за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO] відповідальна та [PERSON], [INFO] піднаймач. Позивачка зазначає, що відповідач за адресою реєстрації, а саме в квартирі [ADDRESS], не проживає, особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS], відсутності там його особистих речей, підтверджується наданим позивачкою письмовим доказом, а саме в Актом про не проживання від 03.12.2015 р., підписаного сусідами, що мешкають в будинку №38 по вул. композитора Ніщинського в м. Одесі: [PERSON], [INFO], що мешкає в квартирі №6; [PERSON], [INFO], що мешкає в квартирі №5; [PERSON], [INFO], що мешкає в квартирі №51, та завіреного начальником дільниці №11 КП «ЖКС «Порто-Франківський» - [PERSON] Крім того, з наданих під час судового засідання 10.12.2015 р. пояснень свідків - [PERSON] та [PERSON], судом було зясовано, що між відповідачем та позивачкою наявні конфліктні взаємовідносини. Відповідно до стаття 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно до ст. 317, 319, 391 ЦК України власник майна має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів. Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст.116 ЖК без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ЦПК про допустимість засобів доказування факт застосування таких заходів запобігання має підтверджуватися відповідними доказами. Таким чином, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, право користування житлом, яке належить на праві приватної власності іншій особі, надається лише члену сім'ї власника цього житла. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. З зазначених норм вбачається, що право користування житловим приміщенням належить члену сім'ї власника: його дружині (чоловікові), дітям, батькам, іншим особам, які постійно проживають з власником та ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно наданих 08.12.2015 року письмових заперечень відповідач зазначив, що обставини викладені позивачкою є надуманими, насправді сторони знайомий ще з 1988 року та з цього часу проживали однією сімєю, вели спільне господарство. Дійсно між сторонами існує конфлікт, тому відповідач надав позивачці можливість пожити самостійно, при цьому речі, що знаходиться в квартирі є його з позивачкою спільною власністю. Враховуючи положення ч. 1 ст. 11 та ч. 3 ст. 10 ЦПК України, суд не може брати до уваги обставини зазначені відповідачем в запереченнях проти позову, як підставу для відмову в задоволені позовних вимог, оскільки жодного належного доказу даних обставин, крім тверджень самого відповідача, суду надано не було. Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (ч. 1 ст. 16 ЦК України) На підставі наданих стороною позивача доказів, судом встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS], не проживає, особистих речей в даній квартирі не має, не є членом сім`ї позивачки, яка є власницею квартири. Враховуючи зазначене суд вважає позовну вимогу щодо зобовязання відповідача не чинити перешкод в здійсненні позивачкою свого права власності на квартиру [ADDRESS], законною. Таким чином, суд вважає, що є всі правові підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №4 в будинку №38 по вул. Композитора Ніщинського в м. Одеса. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного та

Outcome: approved