Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

05.02.2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, а також на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, в якому вказала, що, починаючи з 23.12.2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. На даний час шлюб розірвано. Сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. [PERSON] ніде не працює, будь-якого доходу не отримує, намагається здобути освіту та одночасно здійснює догляд за дитиною, тому одній утримувати сина їй дуже важко. В той же час, відповідач має задовільний стан здоров'я, офіційно працевлаштований, отримує стабільний заробіток, інших утриманців не має, однак, належної матеріальної допомоги [PERSON] та [PERSON] не надає, вказана допомога є нерегулярною. На підставі викладеного, [PERSON] просила стягнути зі [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від заробітку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку та доходу, щомісячно, починаючи із дня звернення до суду і до досягнення сином трирічного віку. Допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць. У судовому засіданні позивач [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовній вимоги [PERSON] визнав частково, не заперечував проти сплати аліментів у розмірі 1/8 частини - на утримання сина [PERSON] та у розмірі 1/16 частини від його заробітку - на утримання позивача. В обґрунтування своїх заперечень [PERSON] зазначав, що по два тижні на місяць син - [PERSON], проживає разом із ним, відповідач повністю утримує дитину, піклується про його виховання, забезпечує його одягом, сплачує за дитячий садок, надає матеріальну допомогу [PERSON] на утримання сина. Крім того, відповідач вказував на те, що він займається підприємницькою діяльністю, яка, на даний час, враховуючи нестабільну ситуацію в країні, не приносить будь-якого доходу, навпаки, [PERSON] змушений нести додаткові витрати на утримання нерухомого майна, яке він використовує для здійснення своєї діяльності. Також, відповідач стверджував, що він кожного місяця змушений сплачувати грошові внески для погашення кредиту та здійснювати оплату комунальних послуг за місцем свого мешкання. З огляду на викладене, [PERSON] просив врахувати його матеріальне та моральне становище та стягнути аліменти у визначеному саме ним розмірі, оскільки стягнення аліментів у більшому розмірі поставить його у скрутне матеріальне становище, він не зможе утримувати ані майбутню сім'ю, ані себе. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який, на даний час розірвано /а.с. 6/. Сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] - копія Свідоцтва про народження, серія [NUMBER], актовий запис № 89 /а.с. 7/. З матеріалів справи, а саме довідки КП «Комунальник» від 11.02.2015 року № 579, копії довідки КП «Комунальник» від 01.04.2015 року № 887, Актів, складених депутатами Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований разом із батьком - [PERSON], однак, фактично мешкає із позивачем [PERSON] /а.с. 21, 35, 50, 51/. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Сторонами не заперечувався той факт, що основним місцем проживання малолітнього [PERSON], [INFO], є місце проживання його матері - позивача по справі [PERSON], а, відповідно, вона має право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів. В той же час, відповідач стверджував про те, що син по два тижня на місяць проживає разом із ним, в цей період [PERSON] здійснює повне утримання дитини, у зв'язку з чим, відповідач вважав за можливе стягувати аліменти не від дня пред'явлення позову. Дане твердження не приймається судом до уваги, оскільки, ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, це відповідає принципам Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, відповідно до яких дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Отже, зменшення періоду, за який мають бути проведені виплати може позбавити дитину належного матеріального забезпечення та порушити її права, передбачені законодавством України та міжнародними законами. Також, відповідачу [PERSON] було роз'яснено його право на звернення до суду із позовом про визначення місця проживання дитини. Частиною 3 статті 181 та частиною 1 статті 183 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона ніде не працює /а.с. 8/. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] працює на посаді заступника директора комплексу спортивного на підприємстві Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» та отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 3346 грн. 82 коп. Крім того, [PERSON] є суб'єктом підприємницької діяльності, а саме здійснює надання в оренду та експлуатацію власне чи орендоване нерухоме майно. Однак, на даний час, даний вид діяльності будь-якого прибутку не приносить, але відповідач змушений нести додаткові витрати на утримання свого нерухомого майна /а.с. 19, 30, 31, 32, 33-34, 36-38/. Той факт, що [PERSON] надає матеріальну допомогу позивачу на утримання сина підтверджується копіями квитанцій та розпискою [PERSON], а також копією Довідки про доходи відповідача, відповідно до якої зі [PERSON] утримується плата за дитячий садок, який відвідує [PERSON] /а.с. 22, 36-38, 39, 40/. Надані [PERSON] копії чеків на придання ліків та іграшок для [PERSON] не приймаються судом, оскільки позивачем не було заявлено вимоги про додаткові витрати на утримання дитини, в порядку ст. 185 СК України, а лише підтверджують виконання нею її таких же батьківських обов'язків по утриманню сина /а.с. 53-58/. З вищенаведеного вбачається, що відповідач виконує свої обов'язки по утриманню дитини [PERSON], [INFO], не в повній мірі, але має можливість надавати кошти на утримання сина, а також колишньої дружини [PERSON], оскільки стан здоров'я [PERSON] задовільний, він має постійний заробіток, інших осіб на його утриманні не перебуває, крім цього неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю. Твердження відповідача [PERSON] стосовно того, що у разі сплати ним всіх необхідних виплат, враховуючи всі його витрати, у нього залишиться недостатньо коштів для нормального існування, не приймаються до уваги, оскільки задовольняючи даний позов, суд виходив з положень ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», розрахувавши таким чином, щоб за умови сплати всіх аліментів позивачу залишались кошти на особисте існування у розмірі не менше 50% його доходу. На підставі викладеного, а також враховуючи часткове визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість та часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення зі [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial