Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

05.03.14 року позивач звернуласьдо суду з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення та визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно, а саме: на 5/12 частки житлового будинку (з відповідними господарськими будівлями та спорудами), визнати за [PERSON] право власності на 5/12 частки житлового будинку (з відповідними господарськими будівлями та спорудами), визнати за [PERSON] право власності на 1/6 (одну шосту) частку житлового будинку (з відповідними господарськими будівлями та спорудами), що розташований по [ADDRESS], з такими технічними характеристиками: будинок житловий, 1956 року забудови, загальною площею - 69,70 кв.м., жилою площею - 35,90 кв.м., допоміжною (підсобною площею) - 24,40 кв.м. Свій позов позивач мотивує тим, що [INFO] у віці 79 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане 08.11.2010 року виконавчим комітетом Дмитренківської сільської ради, яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS], що підтверджується довідкою за №40,від 25.02.2014 року. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на належне померлій спадкове майно, а саме на житловий будинок (з відповідними господарськими будівлями та спорудами), розташований по [ADDRESS], дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення, дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та грошові вклади в Державному ощадному банку України. Належність спадкодавцю житлового будинку підтверджується довідкою за №40, виданою 25.02.2014 року виконавчим комітетом Дмитренківської сільради Богуславського району відповідно до якої [PERSON], за життя фактично була власником всього житлового будинку (з відповідними господарськими будівлями та спорудами) але при житті не оформила на своє ім'я право власності на зазначений житловий будинок в адміністративному порядку. Земельна ділянка, площею - 0,1109 ГА, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд приватизована спадкодавцем, що підтверджується довідкою за №40, виданою 25.02.2014 року виконавчим комітетом Дмитренківської сільради. У зв'язку з тим, що за життя спадкодавця нею було складено заповідальне розпорядження від 27.07.2007 року за реєстровим №45, то спадкоємцями на все спадкове майно померлої є [PERSON], [PERSON], що підтверджується відповіддю державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області від 12.02.2014 року та матеріалами спадкової справи за №205. Також за законом на обов'язкову частку згідно ст. 1241 Цивільного кодексу України є [PERSON]. В адміністративному порядку оформити та зареєструвати право власності на житловий будинок не виявилось можливим, оскільки за життя спадкодавця право власності на вищезазначений житловий будинок не було оформлено та зареєстроване нею належним чином відповідно до вимог законодавства України. В судове засідання позивач та її представник не з'явився, але надіслав заяву з проханням слухати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, але надіслали заяву з проханням слухати справу без їх участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Представник сільської ради в судове засідання не з'явився, але надіслав заяву зі змісту якої вбачається, що відповідач позов визнає, проти його задоволення не заперечує та просить суд справу розглядати у відсутність представника відповідача. Суд, з'ясувавши обставини справи, та перевіривши їх наявними у справі доказами, з урахуванням ст. 60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, встановлено, що всі докази надані. Протягом усього часу позивач не змінила позовних вимог, а тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, та кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. В судовому засіданні встановлено, що дійсно [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS],але спадкодавецьне отримав на даний будинок правовстановлюючі документи. Місцем відкриття спадщини є с. Дмитренки, Богуславського району, де спадкодавець була зареєстрована та постійно проживала до дня своєї смерті, тобто до [INFO]. Враховуючи судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, суд, при вирішенні даного спору про визнання права власності на спадкове майно враховує час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та враховує підстави спадкування зазначеного майна. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по ЖКГ від 13.12.1995 року. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56; Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18.02.2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та ЗУ від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Так, вказаний у позові будинок з надвірними спорудами, обліковується за спадкодавцем, по погосподарських книгах сільської ради, що підтверджується даними довідки, виданої виконавчим комітетом сільської ради за № 40 від 25.02.2014 р.. Тобто, відповідно до чинного законодавства на час внесення зазначених даних до погосподарських книг зазначеної вище сільської ради, що були внесені до серпня 1992 року, померла за життя набула право власності на вищевказаний будинок. Згідно даних технічної інвентаризації, які підтверджені технічним паспортом на вказаний вище житловий будинок, виданим 23.05.2011 року КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» вказаний житловий будинок був побудований в 1956 році, а надвірні споруди побудовані в 1960-1975 роках. Таким чином, оскільки вказаний будинок був зданий в експлуатацію у 1956 р., тобто до 1992 року, то на той час діяли Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР від 13.04.1979 р. за № 112/5, по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 р. № 5-24-26. Суд, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житловий будинок, споруди у порядку спадкування, запис у погосподарських книгах сільської ради оцінює у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. На підтвердження своїх вимог позивачем суду надані наступні документи: - висновком спеціаліста з технічного нагляду за будівництвом будівель і споруд щодо відповідності забудови належної померлому земельної ділянки вимогам містобудівної документації, державних будівельних норм і правил від 07.02.2014 р. № 15, згідно якого вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами побудований 1956 року і з дотриманням містобудівних норм та відповідає містобудівним та планувальним вимогам; - висновком ДСНС України у Київській області будинок з надвірними спорудами, що розташовані в [ADDRESS], № 50 від 18.02.2014 року, Богуславського району, відповідають вимогам протипожежних норм. А тому, розглядаючи даний спір на підставі вказаних нормативних актів, та в сукупності з доказами, наданими позивачем, з урахуванням того, що позивач вказану спадщину прийняв, що даний будинок на підставі вищевказаних записів погосподарських книг належав спадкодавцюі відповідно до технічних характеристик є завершеним у 1956 році, знаходиться у сільській місцевості, що право власності померлого на даний будинок було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства, а саме: в погосподарській книзі сільської ради, то є підстави для задоволення позову. Судом також встановлено,що спадкодавець на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами залишив заповіт. Позивач та відповідачі 1, 2 відповідно до вимог ЦК України прийняли спадщину, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Богуславської державної нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу, що вбачається з довідки про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.02.2014 року № 01-16/277 державного нотаріуса вказаної нотаріальної контори, та Інформаційних довідок зі спадкового реєстру, які наявні в матеріалах спадкової справи,у копіях надані суду. Видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок нотаріус не може, тому що відсутній документ, який засвідчує право власності на нього. За таких обставин, враховуючи, що померла за свого життя була власником спадкового майна, а позивач та відповідач 1 є спадкоємцем за заповітом, відповідач 2 є спадкоємиць за законом на обов'язкову частку то суд приходить до висновку про повне задоволення позову. Задовольняючи позов, суд залишає за позивачем сплачений ним судовий збір по справі, оскільки ні до подання позову до суду, ні під час судового розгляду справи відповідач не заперечував проти його задоволення і згідно наданих доказів прав позивача не порушувала.

Outcome: approved