Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

04 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені). Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що рішенням суду від 28 березня 2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини - [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., щомісячно починаючи з 21 січня 2014 року по 30 липня 2015 року. Добровільно виконувати рішення суду [PERSON] відмовився. 12 червня 2014 року відкрито виконавче провадження із примусового виконання рішення. Після відкриття виконавчого провадження [PERSON] продовжує ухилятись від сплати аліментів. 29 серпня 2014 року [PERSON] вперше частково сплатив аліменти в сумі 100 грн. 01 вересня 2014 року державним виконавцем письмово попереджено [PERSON] про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів. Станом на 01 жовтня 2014 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 4061,29 грн. Станом на 31 жовтня 2014 року загальна сума неустойки за прострочення сплати аліментів складає - 5894,32 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів за період із 01 лютого 2014 року по 31 жовтня 2014 року у розмірі 5894,32 грн. та судові витрати покласти на відповідача. В судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Представник Самарського ВДВС ДМУЮ позовні вимоги позивача підтримала. Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2014 року скаргу [PERSON] про скасування постанови державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ про відмову у відкритті виконавчого провадження із примусового виконання рішення задоволено. Державного виконавця зобов'язано відкрити виконавче провадження із примусового виконання рішення (а.с. 5-6, 35-36). Відповідно до рішення суду та виконавчого листа № 2/206/277/14 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно з 21 січня 2014 року і до закінчення навчання [PERSON], тобто до 30 червня 2015 року (а.с. 7, 37, 87-88). 12 червня 2014 року державним виконавцем Фащенко К.А. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2/206/277/14 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 500 грн. (а.с. 8, 18). Відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця Фащенко К.А. по аліментах [PERSON] заборгованість станом на 01 жовтня 2014 року складає 4061,29 грн. (а.с. 9). Довідкою від 09 жовтня 2014 року № 1214983 виданої [PERSON] підтверджено, що 29 серпня 2014 року їй було сплачено 100 грн. (а.с. 10). 01 вересня 2014 року у [PERSON] було відібрано письмові пояснення з приводу невиконання рішення суду, про кримінальну відповідальність попереджений, про що свідчить особистий підпис (а.с. 11). 12 червня 2014 року державною виконавчою службою на адресу [PERSON] направлено постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10 червня 2014 року для виконання та до відома (а.с.17). 16 червня 2014 року державною виконавчою службою до Самарського районного суду м. Дніпропетровська направлено подання про визначення частки майна [PERSON] у майні, яким він володіє спільно з іншими особами (а.с. 19-20). Відповідно до свідоцтва від 30 травня 2006 року про право власності на житло, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «ДМБТІ» (а.с. 21-22). 12 травня 2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська клопотання слідчого Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про надання тимчасового доступу до документів задоволено. Самарський ВДВС ДМУЮ зобов'язано надати тимчасовий доступ до виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-2085 від 09 листопада 2011 року про стягнення аліментів з [PERSON] (а.с. 28-30). Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 04 червня 2014 року та опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді зазначено, що виконавче провадження відносно [PERSON] кількістю в 218 аркушів вилучено (а.с. 24-27). На запит Самарського ВДВС ДМУЮ центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Дніпропетровська та Дніпропетровського району було повідомлено, що [PERSON] не є власником транспортного засобу DAEWOO LANOS TF69Y д/н [NUMBER] (а.с. 31). На запит Самарського ВДВС ДМУЮ пенсійним фондом про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи повідомили, що інформації відносно [PERSON] не знайдено (а.с. 33). Згідно акту прийому-передачі автотранспортного засобу [PERSON] в добровільному порядку передав, а представник ПАТ КБ «Надра» Теслюк А.П. прийняв, належний йому автомобіль марки Daewoo Lanos, 2008 року, для добровільної реалізації в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 860115/ФЛ від 25 липня 2008 року (а.с. 41). З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців вбачається, що [PERSON] володіє на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради квартирою [ADDRESS] (а.с. 49-53). 04 серпня 2014 року Самарським ВДВС ДМУЮ було повідомлено [PERSON] щодо можливості притягнення боржника до кримінальної відповідальності (а.с. 58). У відповідності до вимоги державного виконавця від 04 серпня 2014 року № 10807 [PERSON] було повідомлено, що останньому необхідно з'явитись до Самарського ВДВС ДМУЮ з питання погашення заборгованості по сплаті аліментів, що сукупно перевищує суму відповідних платежів, у разі не сплати, державний виконавець змушений буде звернутись до правоохоронних органів з поданням про притягнення його до кримінальної відповідальності (а.с. 59). Станом на 25 червня 2014 року заборгованість [PERSON] по стягненню аліментів складала 2577,95 грн., станом на 01 листопада 2014 року заборгованість складала 4561,29 грн., станом на 01 жовтня 2014 року заборгованість складала 4 061,29 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості по аліментам (а.с. 65, 66, 70). Відповідно до платіжного доручення №1791 від 26 серпня 2014 року [PERSON] здійснив перерахування грошових коштів у сумі 100 грн. на рахунок [PERSON] (а.с.71). Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У відповідності до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Так, 28.03.2014 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 500 грн. щомісячно до закінчення навчання. Рішення набрало законної сили 08 квітня 2014 року. Обов'язок відповідача сплачувати аліменти у вказаному розмірі на виконання зазначеного вище судового рішення, яке набрало законної сили, прямо передбачений приписами ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, згідно яких вказане рішення є обов'язковим для виконання. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розрахунки неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів зроблені позивачем в позовній заяві (а.с. 3) нараховуються за період з 01 лютого 2014 року по 30 жовтня 2014 року (440,32+1225+1070+920+765+615+460+244+155), загальна сума складає 5894,32 грн. та є вірною. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні встановлено, що боржник не виконує рішення суду, а щомісячна несплата аліментів носить систематичний характер, оскільки за весь період стягнення аліментів відповідачем було сплачено лише 100 грн. Отже, жодних підстав для зменшення суми неустойки (пені) судом не встановлено. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved