Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

06 травня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому з урахуванням уточнень вказала, що вони з відповідачем 14 червня 2006 року зареєстрували шлюб, від якого мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], 26 червня 2003, та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та на утримання яких відповідач не надає матеріальної допомоги у добровільному порядку, в звязку з чим вважає, що в них з відповідачем склалися спірні правовідносини щодо утримання дітей. Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, щомісячно з дня звернення до суду з позовом до повноліття дітей. У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, та пояснила, що матеріальної допомоги на утримання дітей від відповідача вона не отримує, так, він не реагує на її прохання допомогти купити дітям одяг по сезону чи зібрати сина до школи. Твердження відповідача про те, що він не є біологічним батьком їх дітей, не відповідають дійсності, вважає, що вони зумовлені ситуацією, коли він спілкуючись з нею приводу питання утримання дітей, сказав, що це лише її діти, з чим вона в розмові погодилась та запропонувала відповідачу відмовитися від дітей, якщо вони йому не потрібні. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що при їх розлученні позивачка казала про відсутність до нього матеріальних претензій та вони усно домовилися, що він буде допомагати дітям при наявності такої можливості. Коли він працював то давав позивачці гроші на дітей, тепер він не працює, не перебуває на обліку як безробітний, одержувачем пенсії чи соціальної допомоги не являється, тому змога надавати матеріальну допомогу відсутня. Вважає, що позивачка не має права на звернення до суду з таким позовом, бо на його думку належним чином дітьми не займається, доручає їх бабусі, перешкоджає його спілкуванню з дітьми, при цьому, до органів опіки та піклування чи служби у справах дітей він з цього приводу не звертався. Крім того, вважає, що він не є біологічним батьком цих дітей зі слів позивачки, яка на його думку має довести в суді його батьківство. Зазначив, що позивачка аліменти на дітей буде витрачати на власні потреби, тому, враховуючи інтереси дітей, просив у задоволенні позову відмовити. З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 14 червня 2006 року у відділі РАЦС по м. Костянтинівка Костянтинівського МРУЮ Донецької області зареєстрували шлюб, актовий запис № 163 від 14 червня 2006 року (а.с. 2). Шлюб сторін розірвано рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 серпня 2015 року, що набрало законної сили 11 вересня 2015 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], батьком яких згідно свідоцтв про народження (а.с. 4-5) є відповідач [PERSON] Згідно довідки виконавчого комітету Іванопільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області № 1009 від 29 квітня 2016 року (а.с. 6), [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживають з матір*ю [PERSON]; також до складу сім*ї останньої за цією адресою входять: - [PERSON], [INFO] батько; - [PERSON], [INFO] мати. Той факт, що після розлучення діти не проживають з батьком, відповідачем в суді не оспорювався. З пояснень відповідача встановлено, що він є працездатною особою, інвалідом не являється, не має інших аліментних зобовязань, також відповідач не заперечував того, що не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, пояснюючи це відсутністю такої можливості. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184\~цього Кодексу. В силу ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, тощо. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне стягнути в межах заявлених позовних вимог з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в порядку ст.ст. 181, 182 СК України у розмірі 1/3 частки заробітку але не меншому, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дітей, оскільки відповідач працездатний, не має інших аліментних зобовязань та на нього в силу вимог закону покладено обов*язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 3 ст.\~10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст.\~57-60 ЦПК України. Відповідно до правил\~статті 60\~ЦПК\~України кожна сторона зобов*зана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тощо. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що він не є біологічним батьком дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються дослідженими судом доказами у справі, зокрема свідоцтвами про народження дітей. З твердженнями відповідача щодо обов*язку позивачки довести суду його батьківство суд не погоджується, оскільки на думку суду він повинен виконання вимог ст. 60 ЦПК України довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх заперечень. У судовому засіданні сторонам було роз*яснено судом право звернутися до суду із заявою про призначення експертизи до закінчення розгляду справи по суті, однак такого клопотання не надійшло. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Outcome: approved