Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

05 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить встановити порядок користування квартирою № 107, що знаходиться в будинку № 32 по вулиці Шевченка в м. Чернігові, виділивши їй у користування житлову кімнату площею 13,8 кв.м. разом з лоджією 1,8 кв.м. У користування відповідачу позивач просить виділити вітальню площею 19,6 кв.м. Інші приміщення квартири: коридор площею 8,0 кв.м., кладову площею 1,8 кв.м., кухню площею 10,5 кв.м., коридор площею 4,3 кв.м., санвузол площею 7,8 кв.м. та балкон площею 0,9 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників. Обґрунтовано позов тим, що позивач і відповідач є співвласниками квартири, кожному належить по 1/2 частині. Проте, позивач та відповідач не можуть знайти домовленості щодо користування квартирою, а тому позивач звернулася до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою між співвласниками. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 1/2 частини квартири № 107, що знаходиться в будинку № 32 по вулиці Шевченка в м. Чернігові, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24 жовтня 2016 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а/с 3, 4). Інша 1/2 частина квартири належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 28 жовтня 2016 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено (а/с 28-29). Згідно технічного паспорта квартира складається з: житлової кімнати площею 13,8 кв.м., житлової кімнати (вітальні) площею 19,6 кв.м., коридора площею 8,0 кв.м., кладови площею 1,8 кв.м., кухні площею 10,5 кв.м., коридора площею 4,3 кв.м., санвузла площею 7,8 кв.м., балкону площею 0,9 кв.м., лоджії площею 1,8 кв.м. Кімнати в квартирі є ізольованими (а/с 5-6). Згідно положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 3, 4 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобовязує. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 розяснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе встановити запропонований позивачем порядок користування квартирою, оскільки такий порядок не порушує прав співвласників. Крім того, встановлення порядку користування квартирою між співвласниками не тягне за собою припинення права спільної часткової власності чи зміну часток у праві власності кожного із співвласників. Враховуючи викладене,

Outcome: approved