Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

07.06.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послалася на таке: вона є власником [ADDRESS]. Квартира їй належить на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 лютого 2012 року. Відповідач [PERSON] разом зі [PERSON] зареєстрована в якості дочки з онуком, за зазначеною вище адресою, але тривалий час більше 2-х років там не мешкає. Наразі позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача. Вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, через не проживання у ній понад 1 рік без поважних причин. Позивач до судового засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області не прибув до судового засідання, але надав заяву про розгляд справи без його участі, покладаються на розсуд суду. Відповідач до судового засідання не прибув, хоча був належним чином сповіщений про день та час розгляду справи, якихось заперечень суду не надав. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивач [PERSON] є власником [ADDRESS], яка їй належить на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.02.2012 року та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.02.2012 року (а.с.5). Відповідач [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] зареєстрована в якості дочки з онуком, за зазначеною вище адресою, що вбачається з наданої довідки від 06.06.2018 року за № 1065, виданої відділом ЖКГ ВК Первомайської міської ради (а.с.9), але тривалий час більше 2-х років там не мешкає разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON], згідно акту від 13.12.2017 року за № 2309, складеного комісією в складі майстра ЖЄД [PERSON] та економіста по ДПР - [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача, це і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в квартирі позивача більше року, визначив для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за особами зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивач повністю підтвердив обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з акту від 13.12.2017 року за № 2309, що в спірній квартирі відповідач разом зі своїм неповнолітнім сином не мешкають з травня 2016 року. Частина 3 ст. 29 ЦК встановлює, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача разом з її неповнолітнім сином без поважних причин.

Outcome: approved