Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

06.01.2021 позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 15.06.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області, актовий запис № 244. Від даного шлюбу у них народилась донька: [PERSON] , [INFO] . Позовну заяву обґрунтовує тим, що сімейне життя між ними не склалось, через постійні сварки та відсутність взаємопорозуміння між ними, вони втратили повагу один до одного. Протягом останніх семи років спільне господарство вони не ведуть, і весь цей час проживають окремо. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, однак надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає повністю, просить справу розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, зокрема шляхом виклику через веб-портал Судова влада України, в судове засідання повторно не з`явився. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 15.06.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що у книзі реєстрації шлюбів від 15 червня 2000 року зроблено запис №244. Прізвища після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] .. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у подружжя неповнолітніх дітей не має . Судом також встановлено, що спільне життя між подружжям не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, протягом семи років сторони спільного господарства не ведуть та проживають окремо. На даний час шлюб існує формально. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, суд у відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому згідно вимог ч.3 ст. 105 СК України даний шлюб слід розірвати. Частиною 2 статті 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до повного задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved