Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

06 жовтня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кременчуцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, у якій прохала: - визнати, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. В своїй позовній заяві позивачка зазначала, що між нею та відповідачем, починаючи з березня 2016 року і по липень 2021 року існували фактичні шлюбні відносини. Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, сторони вели спільне господарство та побут, проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. [INFO] від даних відносин вона народила сина [PERSON] . Відповідач є батьком дитини, але відмовився подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства. Відповідно запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Після розірвання стосунків відповідач повністю припинив будь-яке спілкування з позивачкою та їхнім сином, на телефонні дзвінки не відповідав, не бажає визнавати себе батьком дитини та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. На даний час, спільний з відповідачем син, [PERSON] проживає із позивачкою та перебуває повністю на її утриманні. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 16 листопада 2021 року. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2021 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Кременчуцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на належну третю особу - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Позивачка [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги до відповідача підтримали та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Підтвердив, що він дійсно є батьком дитини. Судом відповідачу роз`яснено наслідки визнання позову. Третя особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)у судове засідання не викликалася, так як відповідач позов визнав у повному обсязі у підготовчому судовому засіданні. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено право суду ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив таке. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Згідно ч. 1-2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки під час судового засідання відповідач позов визнав, судом роз`яснено йому наслідки визнання позову, суд вважає за можливе ухвали рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та наявним у справі доказам та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У відповідності до ч. 2 та ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 та ч. 2 ст. 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження від 12 вересня 2017 року серії [NUMBER] (а.с. 7), про що Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області складеновідповідний актовий запис за № 1450. Згідно свідоцтва про народження батьком [PERSON] є [PERSON] . Позивачка та відповідач не перебували у зареєстрованому шлюбі. З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України встановлено, що батько [PERSON] - [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідач у судовому засіданні своє батьківство визнав. Визначений позивачкою розмір аліментів на утримання дитини не суперечить статтям 182, 183 СК України. Відповідач доказів сплати аліментів за період з дати пред`явлення позову до суду по дату судового засідання не надав. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку що вимоги позивачки про визнання [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , та про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина підлягають задоволенню, оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Матеріалами справи підтверджено сплату позивачкою при зверненні до суду судового збору у розмірі 908 гривень 00 копійок за одну немайнову вимогу, про що свідчить квитанція про сплату судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З врахуванням того, що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов, суд,

Outcome: approved