Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

06.04.2018 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, якийпісля уточнення, обґрунтовує тим,що з 12.02.2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано постановою апеляційного суду Запорізької області від 24.04.2018 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та синаБондаренко [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходиться на її вихованні та утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, тому після остаточного уточнення позовних вимог, просила стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 18.05.2018 року, після усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі суду від 10.04.2018 року, по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 31.05.2018 року від позивачки [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 04.06.2018 року суд ухвалив від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження перейтидо розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено дату підготовчого судового засідання. 07.08.2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому\~він позовні\~вимоги у\~заявленому розмірі\~не визнав\~та зазначив,\~що твердження позивачки, що він не надає матеріальної допомоги на утримання дітей є безпідставними та необґрунтованими. Після припинення шлюбних відносин він щомісячно передає позивачці на утримання дітей грошові кошти, розмір яких становить від 3000 грн. до 39\~700 грн. Крім того, він постійно купує та передає позивачці для дітей продукти харчування та подарунки, відвозить дітей у школу, дитячий садочок, на дитячі секції, спілкується з ними. Натомість позивачка отримані від нього кошти спрямовує не на виховання дітей, а на власні примхи, вона ніколи не працювала та не працює, немає власного доходу, належної уваги дітям не приділяє, дітей виховує няня. Він ніколи не відмовлявся від обовязку утримувати дітей, сплачує кошти на утримання дітей добровільно. Розмір визначених позивачкою аліментів вважає необґрунтованим та перебільшеним, оскільки він офіційно працевлаштований, працює директором ТОВ «[PERSON] агро», отримує заробітну плату, розмір якої становить близька 1\~000 грн. на місяць. В звязку з цим не заперечує проти задоволення позову про стягнення з нього аліментів на двох неповнолітніх дітей в розмірі 6\~000 грн. щомісячно. 31.08.2018 року до суду від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій вона зазначила, що його доводи, які викладені у відзиві на її позовну заяву є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать реальним обставинам справи, оскільки кошти, які надав їй відповідач не є аліментами на утримання дітей, а є проявом обовязку турбуватися та піклуватися про сімю відповідно до приписів СК України, продукти харчування відповідач придбавав виключно для себе, позивачка працює, отримує дохід, який витрачає на дітей, але її доходу не вистачає на усі потреби, в той час коли відповідач є засновником ТОВ «СІБ ОІЛ» зі статутним капіталом 17\~000\~000 грн., щомісячно заробляє значну суму грошових коштів, але аліменти на утримання дітей сплачувати не бажає. 14.02.2019 року суд ухвалив підготовче провадження закрити та призначити справу до судового розгляду. 25.02.2019 року суд ухвалив поновити позивачці [PERSON] процесуальний строк для подачу уточненого позову та прийняв уточнену позовну заяву про стягнення на її користь з [PERSON] аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини доходу відповідача. 14.03.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому він просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі з тих же підстав, які були викладені у відзиві на первісний позов. Сторони та їх представники в судове засідання не прибули, представники позивача та відповідача надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу на підставі документів, наявних у матеріалах справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON]перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.02.2010 року, який розірвано постановою апеляційного суду Запорізької області від 24.04.2018 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які після припинення шлюбних відносин сторін проживають з позивачкою. Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, є співзасновником та директором ТОВ «Олія Агро», його середньомісячний дохід за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року склав 1056 грн. 22 коп., за період з 01.01.2018 року по 31.07.2018 року 1075 грн. 00 коп. Також він є співзасновником ТОВ «Агро Трейд 27», ТОВ «[PERSON] плюс». Позивач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, її дохід за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року склав 60\~000 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~N789-XII\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141\~СК України передбачено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.\~182\~СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України визначає, що розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1). Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.2). Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч.3). Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання малолітніх дітей, у звязку з цим суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей за рішенням суду, визначивши їх розмір в частці від доходу відповідача, як просить позивачка. Визначаючи конкретний розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки, суд відповідно до ст.182\~СК України враховує вік дітей, яким виповнилось 8 та 5 років, те, що діти достатньо матеріально не забезпечені, а також стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, який працездатний, офіційно працевлаштований, має регулярний дохід, в іншому шлюбі не перебуває, інших непрацездатних дітей та утриманців нема, про свій незадовільний стан здоровя не повідомив. Беручи до уваги, що аліменти за своїм характером та суттю\~це кошти, що забезпечують нормальні повсякденні матеріальні умови життя дитини, обидва батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням сукупності усіх вищевказаних обставин, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно. Такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дітей, дотримання їх права на забезпечення матеріальних потреб, не поставить в скрутне матеріальне становище відповідача. При цьому суд враховує, що законодавством визначений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вказаних обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття старшої дитини. На підставі вищевикладеного суд вважає необхідним позов задовольнити повністю. Згідно з ст.141\~ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. Згідно зі ст.430\~ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved