Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

07.05.2019 позивач звернулась до суду з цим позовом в якому просила постановити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача. Підставами звернення до суду стало те, що з 21.11.2010 позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням суду був розірваний, від даного шлюбу у них народилась спільна дитина, донька [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала, що фактично шлюбні відносини між ними було припинено з серпня 2011 року, з того часу вони проживають окремо, донька проживає разом з нею, проти чого не заперечував відповідач. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною, приймати участь у її вихованні. Дитині вже вісім років, вона не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила та при спілкуванні не запитувала та цікавилась батьком. Позивач зазначила, що їх спільна з відповідачем донька народилась з психоневрологічної хворобою в зв`язку з чим потребує неодноразового стаціонарного лікуванні в психоневрологічній лікарні. Наразі позивач з донькою проживає в будинку своєї матері в с. Рахни Лісові Шаргородського району Вінницької області, де дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею дитиною та матір`ю склались доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйняттю, проте дитина потребує негайного лікування для чого потрібна згода двох батьків, проте відповідач жодного разу не надав письмової згоди на лікування доньки та відмовляється бути присутнім під час її медичного обстеження в медичному закладі. Нагляд за станом здоров`я доньки з моменту її народження і до сьогоднішнього дня здійснює позивач, батько участі в цьому не приймає. Засіданням опікунської ради Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 25.03.2019 стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] було встановлено всі вищевказані обставини. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 22.05.2019 ухвалою судді відкрито провадження в справі. Справа призначена до підготовчого засідання на 07.08.2019. 07.08.2019 справа була знята з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному з 06.08.2019 по 12.08.2019 включно. Надалі 13.08.2019 підготовче засідання у справі призначено на 30.08.2019 30.08.2019 позивач [PERSON] в підготовчому засіданні свої позовні вимоги до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підтримала повністю з підстав викладених вище. 30.08.2019 відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] до нього про позбавлення батьківських прав визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. На підтвердження чого в судовому засіданні надав відповідну заяву. Представник третьої особи органу опіки і піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області в особі представника Бабій С.В. у заздалегідь наданій до суду заяві просила справу розглянути у її відсутність, висновок органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] » підтримала в повному обсязі. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.05.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України батьком [PERSON] , [INFO] , являється [PERSON] (а.с.9), з якого згідно рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 11.12.2015 на утримання доньки присуджено до стягнення аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно (а.с.10). Згідно довідки виданої Рівською сільською радою Жмеринського району Вінницької області від 14.02.2019 № 167, 168, [PERSON] проживає в с. Межирів Жмеринського району Вінницької області. До складу його сім`ї входить мати [PERSON] , [INFO] (а.с.11,12). Відповідно до актів обстеження умов проживання [PERSON] від 11.02.2019 та 14.02.2019 [PERSON] проживає в [ADDRESS] в будинку матері [PERSON] - пенсіонер. Будинок потребує капітального ремонту (а.с.13,14). Як вбачається з довідки - характеристики від 14.02.2019 №169 виданої виконавчим комітетом Рівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області [PERSON] характеризується позитивно (а.с.15). Згідно письмових пояснень [PERSON] від 14.02.2019 останній стверджував, що спілкуватись з донькою йому не дає колишня дружина [PERSON] , він знає про необхідність лікування доньки за кордоном даючи згоду на це, проте заперечує проти постійного проживання доньки за кордоном (а.с.16). [PERSON] не приймає участі у вихованні дочки та не допомагає матеріально, що підтверджується письмовими заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчено секретарем Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с.17-19). Відповідно до направлення для консультації до лікаря-спеціаліста КПП «Шаргородського районного центру первинної медико-санітарної допомоги» від 01.04.2019, [PERSON] , [INFO] , направлено на обстеження з основним діагнозом «аутизм» до поліклінічного відділення ВОПНЛ ім. академіка Ющенка (а.с.20). Орган опіки і піклування Шаргородської райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що вбачається з висновку органу опіки і піклування Шаргородської райдержадміністрації «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » від 25.03.2019 № 01.01-38/813 (а.с.21,22). Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 13.03.2019 №36 вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.23). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом і ніким не оспорюються. До вказаних правовідносин застосовуються норми права, визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до частини 1 ст. 82 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Розподіл судових витрат. Оскільки позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду, в розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved