Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

05.07.2017 року позивач звернувся в суд з цивільним позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі сторони перебувають з 28.09.2010 року, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Стверджує, що подружнє життя в них не склалося, відповідач дорікала йому у подружній невірності, чого насправді не було. Такі звинувачення він переносив дуже боляче, внаслідок чого у них викали скандали. Протягом тривалого часу вони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Вважає, що примирення між сторонами є неможливим. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала, просила суд їх задовольнити, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Біжко». Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28.09.2010 року, який був зареєстрований в Ставчанській сільській раді Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №14, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб серії І-СГ №146374 від 28.09.2010 року. Встановлено, що у сторін народилася донька [PERSON], 02.03.2012 року, що стверджується свідоцтвом про народження від 13.03.2012 року. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, відсутність згоди на примирення, визнання позову відповідачем, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Окрім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання відповідачки про те, щоб після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем «Біжко» є законним та обґрунтованим.

Outcome: approved