Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

06.04.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ленінського районного суду м. Миколаєва про стягнення з останнього моральної шкоди в розмірі 1000 грн. внаслідок корупційних дій відповідача. Під час судового засідання позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив встановити факт наявності судової корупції в Ленінському районному суді м. Миколаєва, встановити розмір заподіяної йому відповідачем моральної шкоди в розмірі 100000 грн. та стягнути з відповідача на його користь частину компенсації заподіяної моральної шкоди в розмірі 01 грн. 01 коп. внаслідок корупційних дій відповідача. Зі змісту позовної заяви вбачається, що на розгляді Ленінського районного суду м. Миколаєва (далі за текстом відповідач) перебували цивільні справи, предметом спорів у яких була квартира [ADDRESS], власником частини якої є позивач. Зазначені цивільні справи розглядалися різними складами суду і в них ухвалювалися відповідні судові рішення, які потім переглядалися судами вищих інстанцій. Висловлюючи свою незгоду із ухваленими судовими рішеннями позивач вважає, що вони стали наслідком незаконних, корупційних дій відповідача, а також осіб що мають відношення до останнього. Позивач також стверджує, що на його звернення відповідач, діючи корупційно, відмовив йому у видачі копій судових рішень, ухвалених у справах, які стосуються квартири [ADDRESS]. Через це за його адміністративним позовом постановою Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 814/2950/14 відповідач був зобовязаний видати йому запитувані копії судових рішень. Вважаючи що дії відповідача, в тому числі з невидачі копій судових рішень, є корупцією, позивач просить стягнути компенсацію моральної шкоди у вище зазначеному розмірі, оскільки такими діями відповідач змусив його витрачати особистий час, здоров'я, кошти, докладати зусилля для відновлення свої порушених прав. В судовому засіданні позивач позов підтримав і в своїх поясненнях підтвердив викладені в заяві обставини. На підставі раніше поданої заяви просив проводити подальший судовий розгляд за його відсутності, після чого залишив зал судових засідань. Представник відповідача позов не визнав. Пояснив, що позивачеві на підставі його заяв надавалися всі запитувані ним копії судових рішень. Однак сам позивач під усілякими приводами ухилявся від їх отримання. Деякі запити позивача на отримання копій судових рішень потребували уточнення, оскільки містили невизначений проміжок часу та похідні дані таких рішень. Однак позивач також ухилявся від надання таких уточнень. При цьому представник відповідача зазначив, що штучних перешкод в отриманні необхідних документів позивачеві не створювалось. Також представник відповідача вважає доводи позивача безпідставними та надуманими. Заслухавши в судовому засіданні сторони по справі, допитавши свідка та, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. На розгляді Ленінського районного суду м. Миколаєва перебували цивільні справи (позовні заяви), предметом спорів у яких була кімната площею 11,3 кв.м. у квартирі спільного заселення № 14 в будинку № 248 по вул. Чигрина в м. Миколаєві, власником якої є позивач. Зазначені цивільні справи розглядалися різними складами суду і в них ухвалювалися відповідні судові рішення. Деякі з цих рішень переглядалися судами вищих інстанцій. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.11.2014 року у справі № 814/2950/14 задоволено позов [PERSON] і зобовязано Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 5 робочих днів з дня набрання законної сили рішенням надати [PERSON] належним чином засвідчені копії: -ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва про відкриття провадження у справі № 2-489/23/2013; -ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва про зупинення провадження у справі від 04.11.2010 р № 2-489/23/2013; -ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва про відкриття провадження у справі № 2-46; -ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.01.2006 у справі № 2-489/23/2013; -ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва про відкриття провадження у справі № 2-1984/2006; -ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва про відкриття провадження у справі № 2-6569/2009; -рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2009 у справі № 2-6569/2009; -ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва про відкриття провадження у справі № 2-2700/2006; -ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва про прийняття справи до провадження у справі № 2-3076/2011; -рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі № 2-3076/2011; -ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва про прийняття справи до провадження № 2-1/23/2008; -рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі № 2-1/2008; -ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва про відкриття провадження у справі № 2-342/2008; -ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва про відкриття провадження у справі № 2-162/2008. Адміністративним судом встановлено, що в період з 09.04.2014 р. по 07.07.2014 р. позивач [PERSON] направив відповідачу дев'ять заяв про видачу (надання) належно засвідчених копій процесуальних документів у справах, в яких [PERSON] приймав участь в якості позивача або третьої особи, а саме: ухвал про відкриття провадження у справах, ухвал про зупинення провадження у справі, ухвал про прийняття справ до провадження, рішень. Оскільки вказані документи не були видані позивачу відповідачем (відсутнє документальне підтвердження цього) адміністративний суд і зобов'язав відповідача видати ці документи. Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Позивач зазначає підставою своїх вимог факти корупційних дій (правопорушень) з боку відповідача, що зумовило невидачу йому вищезазначених судових рішень і пов'язує цю підставу із заподіянням йому моральної шкоди. Натомість суд не може погодитися із такими трактуваннями позивача з огляду на таке. Так, у відповідності до ст. 1 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції (який діяв на момент виникнення спірних відносин) корупція це використання особою, зазначеною в ч. 1 ст. 4 цього Закону, наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в частині першій статті 4 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей. У цій же статті дається визначення корупційного правопорушення це умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність; Згідно ст. 21 вказаного закону за вчинення корупційних правопорушень особи, зазначені в ч. 1 ст. 4 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності в установленому законом порядку. Аналіз чинного законодавства в сфері запобігання та боротьби із корупцією вказує на те, що тільки притягнення конкретної особи до визначеної законом відповідальності та визнання її винною в порядку передбаченому законом може свідчити про факт вчинення нею корупційного правопорушення (протиправного діяння). З огляду на предмет та підстави розглядуваного позову, факти, про які зазначає позивач, встановлюються та доводяться виключно в порядку кримінального судочинства або в порядку визначеному кодексом України про адміністративні правопорушення. Лише встановлені в такому порядку факти вчинення корупційних правопорушень і винні в цьому особи, а також безпосередньо визначені Законом України Про засади запобігання і протидії корупції випадки можуть бути подальшою підставою для настання цивільно-правової відповідальності. До таких цивільно-правових наслідків відноситься і можливе заподіяння особі моральної шкоди та подальше її відшкодування за правилами ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Одночасно слід зазначити, що законами України не передбачено спеціальної (окремої) цивільно-правової відповідальності за корупційні правопорушення. Розв'язуючи даний спір суд бере до уваги, що згідно ст. 10 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів вчинення корупційних правопорушень відповідачем, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому на рахунок позивача слід віднести судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved