Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

04 листопада 2014 року [PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вимоги мотивувала тим, що відповідач не надає коштів на утримання сина, який перебуває на повному її утриманні. Крім того, нею понесено додаткові витрати на дитину: оплачено половину суми вартості за рік навчання у вищому навчальному закладі - 2700грн., придбано необхідні речі на суму 400 грн. та ліки на суму 519,53 грн. Уточнивши позов та зменшивши позовні вимоги, просила стягувати з відповідача у її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1373 грн. щомісячно до досягненню повноліття та стягнути 50% понесених додаткових витрат. У судовому засіданні позивач підтримала позов, просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів та половини понесених додаткових витрат на утримання спільної неповнолітньої дитини. Відповідач заперечень проти позову не подав та двічі не з'явився у судові засідання, про час та місце розгляду справи з урахуванням вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Установлено, що сторони у справі з 07 червня 1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а [INFO] року народили сина [PERSON]. Вказані обставини стверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим Велемчанською сільською радою Ратнівського району Волинської області, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Ковеля, - копії яких наявні у матеріалах справи (а.с. 3, 4). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 180 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) встановлює обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України). Встановлені обставини вказують на те, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] і відповідно до наведених положень законодавства зобов'язаний утримувати його до досягнення ним повноліття. Дитина проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні, позивач на час розгляду справи звільнена з роботи. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у справі немає. Тому, вимоги позивача про стягнення із відповідача у її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини обґрунтовані. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі - в розмірі 1373 грн. щомісячно. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, зокрема те, що дитина перебуває на забезпеченні позивача, вік дитини, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від шести років, та вважає достатнім і справедливим розмір коштів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 450 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача понесених нею додаткових витрат на дитину, а саме вартості за півроку навчання у вищому навчальному закладі, вартості необхідного інвентарю для навчання та ліків, всього на суму 3619,53 грн. Зменшивши у судовому засіданні позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача 50% цих витрат. З копій договору від 21 серпня 2014 року про навчання у Ковельському промислово-економічному коледжі Луцького національного технічного університету, студентського квитка та квитанції про оплату навчання вбачається, що неповнолітній син сторін навчається на денній формі навчання у вказаному вузі, вартість освітньої послуги за рік навчання становить 5400 грн., 29 серпня 2014 року оплачено 2700 грн. за навчання (а.с.5-7). Крім того, на підтвердження вказаних вимог позивачем надано квитанції на придбання необхідного інвентарю для навчання (рюкзак, зошити, ручки, пенал тощо) на суму 400 грн. та ліків, придбаних у період з 02 грудня 2012 року по 02 жовтня 2014 року, на суму 519, 53 грн. (а.с.8, 9). Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Тобто, участь у додаткових витратах на дитину є обов'язком, а не правом, батьків незалежно від сплати аліментів, а їх розмір визначається з урахуванням істотних обставин. Виходячи з викладеного, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути половину понесених та документально підтверджених витрат на сина [PERSON], а саме 50% вартості оплаченого навчання - 1350 грн. (2700грн. - 50%) та 50% вартості необхідного інвентарю для навчання - 200 грн. (400 грн. - 50%), всього 1550 грн. Вимогу про відшкодування витрат на придбання ліків для дитини усупереч положенням ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, за якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, - позивачем не доведено належними доказами. Подані копії чеків на придбання ліків не можуть вважатись беззаперечним доказом понесення таких витрат. Позивач не надала доказів, що дитина страждає на певні захворювання, і ліки придбавалися за призначенням лікаря. Тому, суд відмовляє в задоволенні позову у цій частині. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням положень п. п. 1, 10 ст. 80, ст. 88 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача в дохід держави 487,20 грн. (243,60 х 2 = 487,20, де 243,60 - ставка судового збору, 2 - кількість задоволених вимог). На підставі ст. ст. 185, 192 Сімейного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial