Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

04 листопада 2019 року ПрАТ «СК «Еталон» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. На обґрунтування вимог представник позивача посилається на те, 03.11.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю Daewoo Lanos, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобілю ВАЗ 21065, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Згідно постанови Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21.12.2018 по справі 263/15953/18 винною особою у скоєнні ДТП за ст. 124 КУпАП визнано відповідача. Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07.12.2018 по справі 263/15815/18 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. На момент настання ДТП діяв Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ-8097696 від 24.10.2018, забезпеченим транспортом згідно п. 7 якого є транспортний засіб Daewoo Lanos, державний номерний знак [NUMBER] . В результаті вищезазначеного ДТП, автомобіль потерпілого отримав механічні - пошкодження а його власнику заподіяно матеріальну шкоду у розмірі вартості відновлювального ремонту на загальну суму 13 188,00 грн., що підтверджується відповідною ремонтною калькуляцією, рахунком фактурою. На підставі наданих документів та згідно з умовами Полісу, зазначене ДТП ПрАТ «СК ЕТАЛОН» визнала страховим випадком та виплатила потерпілому страхове відшкодування в розмірі 13 188,00 грн. Вказано, що ПрАТ «СК ЕТАЛОН» виконала в повному обсязі зобов`язання за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ-8097696 від 24.10.2018. Також, представник позивача посилається на те, що відповідач порушуючи умови п. «в)», «ґ)» ч. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовився в передбаченому законом порядку від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та не повідомив позивача, як страховика, про настання зазначеної вище ДТП, у зв`язку з чим вважає, що відповідач в порядку регресу має сплатити на користь позивача виплачені потерпілому грошові кошти у загальному розмірі 13 188,00грн. Посилаючись на викладені обставини справи, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] , на користь ПрАТ «СК Еталон» відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 13888,00 грн. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не прибув, обмежившись заявою про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду повторно не прибув, відзиву на пред`явлений позов чи будь-яких інших заяв, що стосуються справи, не надав. З урахуванням наявності відповідної згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За вимогами Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., за те що останній 03 листопада 2018 року о 17-00 годин, рухаючись по проспекту Металургів, біля будинку № 106 у Центральному районі міста Маріуполя Донецької області, керуючи автомобілем «ЗАЗ - Daewoo Lanos», державний номер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахувавши дорожню обстановку, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21063», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, за те, що відповідач 03 листопада 2018 року о 17 год. 00 хв., рухаючись по проспекту Металургів, біля будинку № 106, керував транспортним засобом марки «Daewoo Lanos», у стані алкогольного сп`яніння огляд проводився за допомогою технічного засобу «Drager Alcotest», від проходження огляду на стан сп`яніння у Міському наркологічному диспансері м. Маріуполя відмовився у присутності двох свідків у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України. Постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2018 року та від 21 грудня 2018 року набрали законної сили 18 грудня 2018 року та 03 січня 2019 року відповідно. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановами Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 та 21 грудня 2018 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до яких відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Отже, з огляду на викладене вина відповідача [PERSON] у скоєній дорожньо транспортній пригоді є доведеною. На момент ДТП, згідно Полісу №АМ-8097696 від 24.10.2018 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, цивільно-правова відповідальності власника наземного транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номерний знак [NUMBER] страхувальник [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК Еталон». Згідно рахунку - фактура № 00062 від 12.02.2019 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля ВАЗ 21065, держномер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 13188,00 грн. Згідно розпорядження №09-05-13812 та № 09-05-13812Д ПрАТ «СК Еталон» від 28 лютого 2019 та 07 березня 2019 року «Про виплату страхового відшкодування», на підставі заяви [PERSON] та згідно Страхового Акту №712-13812 по договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів №АМ-8097696 від 24.10.2018, [PERSON] виплачено страхове відшкодування в розмірі 13188 грн., що стверджується платіжними дорученням №321 від 28.02.2019 та №430 від 07.03.2019. Враховуючи вищевикладене загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК Еталон» склав: 13188, 00грн. Звертаючись до суду із даним позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, позивач посилається на те, що відповідачем було порушено вимоги підпунктів «в», «г» п. 38.1.1. ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: відповідач відмовився в передбаченому законом порядку від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та не повідомив позивача, як страховика, про настання зазначеної вище ДТП. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховик,

Outcome: partial