Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

05.10.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], яка також представляє інтереси неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], у якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS]. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є власником будинку, розташованого за вищевказаною адресою. З відповідачем [PERSON] він з 2012 року проживав без реєстрації шлюбу. У 2013 році у них народилася донька - [PERSON] [PERSON], [INFO], є донькою відповідача від першого шлюбу. Відповідач [PERSON] разом з дітьми: [PERSON], [PERSON] зареєстровані у цьому будинку, однак фактично не проживають у ньому з листопада 2016 року. Її речей у будинку немає. Реєстрація відповідача та [PERSON], [PERSON] у будинку створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, оформленні субсидії з оплати житлово-комунальних послуг. Представник позивача за довіреністю - [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Позивач у судове засідання не з'явився, просив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, однак у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Надала висновок Балаклійської РДА Харківської області від 23.11.2018 року № 01-46/4257 про недоцільність визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у судовому засіданні, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03.06.2013 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.06.2013 року (а.с. 8-9). Згідно відповіді Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області від 12.10.2018 року № 1074/02-14 на запит суду та довідки, виданої 03.09.2018 року Савинською селищною радою Балаклійського району Харківської області, відповідач [PERSON] та [PERSON], 2007р.н., [PERSON], 2013р.н., зареєстровані у житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 14, 20). З актів обстеження, складених 04.05.2017 року та 19.12.2017 року депутатом Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області Сердюком О.М. у присутності свідків: [PERSON], [PERSON], встановлено, що відповідач [PERSON] та доньки: [PERSON], [PERSON] з листопада 2016 року не проживають у [ADDRESS] (а.с. 10-11). З акту обстеження, складеного 11.01.2018 року депутатом Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області Сердюком О.М. у присутності свідків: [PERSON], [PERSON], встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована, але не проживає у [ADDRESS] (а.с. 12). З акту обстеження, складеного 27.03.2018 року депутатом Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області Бондаренком А.О. у присутності свідків: [PERSON], [PERSON], встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована, але не проживає у [ADDRESS] (а.с. 13). Балаклійською районною державною адміністрацією Харківської області надано висновок від 23.11.2018 року про недоцільність визнання [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У висновку зазначено, що комісія з питань захисту прав дитини Балаклійської районної державної адміністрації дійшла висновку, що в результаті визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, буде порушено житлові права та інтереси дітей, оскільки [PERSON] не надано доказів забезпечення дітей житлом на законних підставах за іншою адресою (а.с. 35, 36). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що відповідач [PERSON], та діти: [PERSON], [PERSON] з 2016 року не проживають у належному позивачу будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає сім'ю як спільне проживання осіб, які пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] була членом сім'ї позивача. У належному йому на праві приватної власності будинку не проживає з листопада 2016 року, не здійснює витрат з утримання будинку та з оплати житлово-комунальних послуг. З 2016 року у будинку також не проживають [PERSON] (донька відповідача) і [PERSON] (спільна донька позивача і відповідача). Оскільки відповідач та її донька [PERSON] у зазначеному будинку не проживають понад два роки, позовні вимоги в частини визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Таким чином, місцем проживання доньки позивача - [PERSON], яка не досягла десяти років, є місце проживання позивача. Тому вона має право користування житловим приміщенням у належному позивачу житловому будинку за місцем своєї реєстрації. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється за рішенням суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Як убачається з матеріалів справи, позивач за подання до суду даної позовної заяви сплатив 704,80 гривень судового збору (а.с. 1). У зв'язку із частковим задоволенням позову суд відповідно до ст. 141 ЦПК України покладає зазначені судові витрати на відповідача.

Outcome: partial