Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

06.12.2019 р. представник позивача КП «ХТМ» звернувся до суду з позовною заявою, в якій з подальшим уточненням просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.08.2005 року по 31.10.2019 року в розмірі 60237 грн. 43 коп., та стягнути судові витрати в розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалась на наступне. Позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву гарячої води для потреб гарячого водопостачання. Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг відповідачами виникла заборгованість в сумі 60237 грн. 43 коп., що утворилась за період з 01.08.2005 року по 31.10.2019 року. 02.04.2020 року відповідачами подано відзив на позов, в якому просять відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач є неналежним та не має права нараховувати заборгованість, та не зрозуміло як розраховується вказана заборгованість та на яку площу, договірних відносин між позивачем та відповідачем не існує. Також позивачем до суду подавалась заява про видачу судового наказу, за результатами розгляду був виданий судовий наказ, однак він був скасований. Також відповідачі не повинні сплачувати вказану заборгованість, оскільки відповідачі зареєстровані в квартирі за [ADDRESS] лише з кінця грудня 2015 року, та в 2005 році відповідач [PERSON] був неповнолітньою дитиною. Також будинок, в якому проживають відповідачі не обслуговується позивачем, а має власну котельню. Позивачем надано до суду заперечення на відзив, в якому позивач просить задовольнити уточнений позов, та посилається на те, що особовий рахунок квартири [ADDRESS] відкритий з 01.08.2005 року з моменту прийняття квартир будинку на прямі розрахунки з КП «ХТМ». Особовий рахунок відкритий на [PERSON] Гарячої води не має за проектом будинку, нарахування відбуваються тільки за опалення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка є одночасно представником відповідача за довіреністю [PERSON] , в судовому засіданні категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог, та просила відмовити в позові за безпідставністю, та просила не застосовувати ніяких строків позовної давності до позовних вимог. 06.12.2019 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. 09.12.2019 року судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідачів, відповідь на який надано до суду 09.12.2019 року. Ухвалою судді від 12.12.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. 07.07.2020 року в судовому засіданні відповідачі відмовились від клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи КП «Жилкомсервіс», та задоволено клопотання відповідачів про витребування доказів. Ухвалою суду від 09.09.2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії повернуто заявникам. Ухвалою суду від 01.12.2020 року в задоволенні клопотання відповідачів [PERSON] та [PERSON] та клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження по справі відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідачі зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету ХМР від 20.10.2004 року за №980, виключено будинок [ADDRESS] із числа гуртожитку ВАТ «ЕНОС-Холдінг», та дозволено Київському райвиконкому та ліквідатору ВАТ «ЕНОС-Холдінг» закріпити за мешканцями займану ними площу у будинку [ADDRESS] та відкриті особові рахунки. Рішенням виконавчого комітету ХМР від 09.12.2015 року за №762, [PERSON] визнано наймачем трикімнатної квартири [ADDRESS] зі складом 3 особи: [PERSON] наймач, [PERSON] дочка, [PERSON] син. На основі вказаного рішення відповідачі отримали свідоцтво про право власності на вказану квартиру. З присвоєнням номеру квартири вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 16.05.1990 року (а.с. 222), був знятий з реєстрації 29.12.2015 року, та в цей же день зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 67). Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 29.12.2015 року, до цього була зареєстрована за вказаною адресою без зазначення квартири, що нею не оспорено в судовому засіданні. Відповідно до наданої до суду довідки КП «ХТМ» від 20.07.2020 року за №09-3763, КП «ХТМ» повідомив, що нежитлове приміщення котельні літ. «А-6», загальною площею 83,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (інв. № [NUMBER] ) значить на балансі підприємства на підставі договору «Про передачу майна в повне господарське відання» №1187 від 30.09.2003 з Управління комунального майна та приватизації ДЕКМ ХМР. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс», а КП «ХТМ» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання. Відповідачами вказане не спростовано, як і не доведено, що будинок має автономну котельню, яку обслуговує КП «Жилкомсервіс». У вказаному будинку відсутня гаряча вода по проекту, нарахування відбуваються тільки за опалення. До суду надані акти підключення/відключення споживача (а.с. 137-138), відповідно до яких вбачається, що позивачем здійснювалось опалення будинку в отоплювальні сезони. 10.06.2013 року Київським районним судом м. Харкова видано судовий наказ за заявою КП «ХТМ» про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суми заборгованості в розмірі 20049 грн. 79 коп., та судових витрат, що був скасований ухвалою суду від 03.10.2016 року. Згідно частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил). Доказів того, що відповідачі звертались до відповідного органу із заявою про відключення їх квартири від мереж централізованого опалення та гарячої води, та за вказаною заявою було прийняте відповідне позитивне рішення уповноваженим на це органом матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що відповідачі у кімнатах не користувались послугами позивача з 01.08.2005 року до кінця грудня 2015 року, та надані до суду ними докази не спростовують позовні вимоги. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що у відповідачів наявна заборгованість зі сплати за послуги, які надаються позивачем, яка за період з 01.08.2005 року по 31.10.2019 року складає 60237 грн. 43 коп. Вказаний розрахунок не спростований відповідачами в повному обсязі. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України\~\~від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Суд враховує, що заявлений позивачем період стягнення заборгованості перевищує строки позовної давності, про що роз`яснювалось відповідачам в судових засіданнях неодноразово, однак відповідачі категорично заперечували проти застосування строків позовної давності по справі, яка може бути застосована лише за заявою сторони у спорі. За приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить стягнути заборгованість за опалення з відповідача [PERSON] з 01.08.2005 року, який був на той час малолітньою особою, а тому до 01.05.2008 року вказана заборгованість не може бути стягнута з нього. Таким чином, суд задовольняє позов частково, та стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за опалення за період з 01.08.2005 року по 01.05.2008 р. в розмірі 4516 грн. 33 коп.; та солідарно з відповідачів, на користь позивача заборгованість за опалення за період з 01.05.2008 року по 31.10.2019 р. в розмірі 55721 грн. 10 коп., а в іншій частині суд відмовляє за наведених вище підстав. У відповідності до ст. 141 ч.1 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 1921 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial