Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

06.12.2019 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 березня 2018 року по 01 листопада 2019 року у розмірі 82600 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що з 05.05.2003 вона працює у ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» на посаді провідного інженера. Вказала, що з 01.03.2018 вона не отримуває заробітну плату, внаслідок чого у підприємства утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 82600 грн. Ухвалою суду від 09.12.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», будучи повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явився. 26.12.2019 від представника відповідача Севастьянова Ю.А. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній позовні вимоги визнав та вказав, що заробітна плата не сплачена через скрутне матеріальне становище підприємства та арешт рахунків. 10.02.2020 на адресу суду надійшов відзив за підписом представника відповідача Севастьянова Ю.А. , в якому останній просив відмовити у задоволенні позову. Отже, враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах із ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», працює на посаді провідного інженера, згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] . Згідно наданої позивачем довідки від 29.11.2019 №29/11-15 за підписом керівника Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» Севастьянова Ю.А. заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі складає 82600 грн. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проаналізувавши зміст частини 2 статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Таким чином, належними, допустимими та достатніми доказами не були спростовані доводи позивача щодо заборгованості із заробітної плати. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 82600 грн. підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України та п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved