Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

06 вересня 2016 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30 липня 1994 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Локачинським районним відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 17. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося у зв'язку з тим, що у них різні характери, погляди на взаємообов'язки та поведінку подружжя. Основною причиною є те, що відповідач тривалий час зловживає спиртним, не приймає участі у вихованні дітей, не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї. Протягом останніх 9 років вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Намагання позивача налагодити сімейні відносини позитивних результатів не дали. На даний час шлюб існує формально, позивач не бажає надалі підтримувати подружніх стосунків з відповідачем. Вважає, що за таких обставин сімейні відносини зберігати більше неможливо. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 30 липня 1994 року Локачинським районним відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 17, та стянути судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явилась, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, що стверджується розпискою. 19 вересня 2016 року через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі у зв'язку з тим, що перебуває за межами Волинської області. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився також, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, що стверджується розпискою. 14 вересня 2016 року через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі у зв'язку з тим, що у судове засідання не зможе з'явитися за станом здоров'я. Позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 30 липня 1994 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕГ № 253491 від 30 липня 1994 року (а.с.7). Від шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про його народження серії І-ЕГ № 055496 від 10 березня 2000 року (а.с.9). Подружнє життя сторін не склалося. Сторони не бажають налагодити подружні стосунки. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Як вбачається зі ст.ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Враховуючи вищевикладене та те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує нічиїх прав та інтересів, його необхідно прийняти та ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати у справі в розмірі 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved