Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

06 листопада 2019 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області звернулися позивачі [PERSON] та [PERSON] із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказують на ті обставини, що вони, [PERSON] та його донька [PERSON] після смерті дружини ( матері) [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 4 грудня 2009 року державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шершеневіч Л.А., зареєстрованим в реєстрі за № 1052 (спадкова справа № 361 за 2009 рік), набули у власність житловий будинок [ADDRESS] , який належав померлій дружині на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 24 листопада 2009 року Софіївською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 805, зареєстрованому в ОК «Софіївське БГІ» в книзі під № 1, номер запису 132-131. Право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в OKП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» 14 січня 2010 року за реєстраційним номером: 29190316, номер запису: 132-131, в книзі: 1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно довідки Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області № 3045 від 22 жовтня 2019 року та домової книги за даною адресою по [ADDRESS] значиться зареєстрованим з 15 травня 2007 року гр-н [PERSON] , але який з дня реєстрації фактично не проживає в даному житловому будинку. На цей час [PERSON] та його донька [PERSON] в зв`язку з реєстрацією [PERSON] за вказаною адресою не можуть розпорядитись житловим будинком на свій розсуд, а [PERSON] потребуємо соціальної допомоги на час опалювального сезону - субсидії, але перебування відповідача зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , перешкоджає йому ж оформити субсидію. Позивачами зазначено, що за період з 15 травня 2007 року по цей час відповідач [PERSON] жодного дня не проживав в будинку, не брав участі у витратах по утриманню будинку та придомової території, проведені ремонтів. Вказані витрати та утримання будинку несе особисто [PERSON] та допомогає [PERSON] .. Внаслідок смерті дружини [PERSON] - [PERSON] припинилося її право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] з дозволу попереднього власника. У зв`язку з цим, право користування [PERSON] житловим приміщенням є похідним від права власності [PERSON] на будинок, в наслідок чого воно припинилось разом з припиненням права власності на житловий будинок. Відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивачів, ніяких договірних відносин щодо порядку користування спірним будинком між сторонами не укладалось. Тобто у відповідача відсутні правові підстави на користування житловим будинком. В зв`язку з викладеним, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позивачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просять суд їх задовольнити. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв, клопотань від відповідача на розгляд суду не надходило. Представник третьої особи при розгляді справи також присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повного з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно свідоцтв про право на спадщину за законом виданих 4 грудня 2009 року державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шершеневіч Л.А., набули у власність житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 10-11). Право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в OKП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» 14 січня 2010 року за реєстраційним номером 29190316, номер запису: 132-131, в книзі: 1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9). Відповідно довідки Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області № 3045 від 22 жовтня 2019 року та домової книги за данною адресою по [ADDRESS] значиться зареєстрованим з 15 травня 2007 року гр-н [PERSON] , але фактично не проживає (а.с. 15). Згідно акту, складеного за участі депутата та секретаря Софіївської селищної ради, [PERSON] , [INFO] дійсно прописаний за адресою [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає, проживає в м.Кривий Ріг. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Так, судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником будинку, залишається зареєстрованим у ньому, однак тривалий час не проживає у будинку, поважні причини його відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю для позивачів, як власників будинку, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло . Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким, що втратила право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved