Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

06.12.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про зобов'язання здійснити повернення грошових коштів, безпідставно утриманих із заробітної плати за серпень 2015 року, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 08.06.1990 року по теперішній час вона працює в Дніпропетровській міській стоматологічній поліклініці №4 (по зміні назви 03.01.2012 року комунальний заклад «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради). З 10.06.2011 року відповідно до наказу №100-к від 06.06.2011 року її було переведено на посаду завідуючої зуботехнічною лабораторією вищезазначеного медичного закладу. 07.09.2015 року позивачем було отримане повідомлення щодо розміру її заробітної плати за серпень 2015 року. Відповідно до вищезазначеного повідомлення вона дізналася, що нею недоотримано грошові кошти в розмірі 297,00 гривень. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, стягнути з відповідача на її користь грошову суму в розмірі 297,00 грн., яка була утримана з її заробітної плати на підставі Наказу №90 від 11.06.2015 року. В судовому засідання позивач [PERSON] та її представники позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що позивач неналежним чином виконувала свої посадові обовязки, тому утримання із заробітної плати було здійснено без порушення законодавства. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників судового засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] працює на посаді завідуючої зуботехнічною лабораторією комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради (а.с.6). 12.03.2015 року на імя головного лікаря комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради надійшла заява пацієнтки [PERSON] про необхідність дозволити виправити дефекти її верхньої щелепи лікарю [PERSON] та зубному техніку [PERSON] (а.с.57). Як вбачається з акту від 16.03.2016 року, позивач [PERSON] не визнала своєї вини в неякісному виготовленні зубного протезу пацієнтки [PERSON] та відмовилася оплатити витрати на переробку зубного протезу (а.с.65). Даний факт також не заперечувався сторонами в судовому засіданні. Як вбачається з копій Замовлень-нарядов №133 від 16.03.2015 року (а.с.66) та №207 від 08.05.2015 року (а.с.75) загальна вартість робіт та матеріалів, витрачених на переробку зубного протезу пацієнтки [PERSON] склала 297 грн. Як встановлено в судовому засіданні, головний лікар КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» ДОР [PERSON] добровільно з власних коштів сплатив витрати за нарядом №133 від 16.03.2015 року в розмірі 57,78 гривень, що підтверджується прибутковим касовим ордером №133 від 16.03.2015 року та витягом з касової книги закладу (а.с.67-68), а також витрати за нарядом №207 від 08.05.2015 року в розмірі 239,22 гривень (а.с.75). Зазначені факти також були визнані усіма учасниками судового засідання, а отже вони не підлягають доказуванню. 29.05.2015 року на імя головного лікаря комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради [PERSON] надійшла доповідна записка від в.о. головного бухгалтера [PERSON] та економіста [PERSON], згідно якої головного лікаря було повідомлено про те, що в результаті переробки замовлення наряду №367 від 13.11.2014 року з вини зубного техніка [PERSON] заподіяна шкода закладу на загальну суму виписаних замовлень-нарядів №133 від 16.03.2015 року та №207 від 08.05.2015 року на загальну суму 297,00 гривень (а.с.79). Наказом Головного лікаря КЗ «ДМКСП №4» ДОР №90 від 11.06.2015 року вирішено здійснити утримання з заробітної плати [PERSON] за липень 2015 року на відшкодування шкоди у розмірі 297,00 гривень (а.с.91-93). Як вбачається з розрахункового листа за серпень 2015 року, із заробітної плати [PERSON] було утримано грошові кошти в сумі 297 грн. згідно наказу (а.с.3). Як вбачається із видаткового касового ордеру №85 КЗ «ДМКСП №4» ДОР від 07.12.2015 року [PERSON] було видано грошові кошти в сумі 297 грн., як повернення за відшкодування переробки замовлення наряду №367 від 13.11.2014 р. (а.с.99). Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд виходить з наступного. Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників можуть проводитись для покриття заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації. Згідно ст.136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. Згідно ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст.130 КЗпП України, а саме: при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Однак, як встановлено в судовому засіданні, на момент видання наказу №90 від 11.06.2015 року витрати на переробку зубного протеза пацієнтки [PERSON] в сумі 297 грн. були в добровільному порядку компенсовані за рахунок власних коштів головним лікарем КЗ «ДМКСП №4» ДОР [PERSON] Таким чином, матеріальної шкоди КЗ «ДМКСП №4» ДОР спричинено не було, у звязку з чим дії посадових осіб КЗ «ДМКСП №4» ДОР повязані із утриманням із заробітної плати [PERSON] за серпень 2015 року грошових коштів в сумі 297 грн. є незаконними. Суд критично ставиться до пояснень представника відповідача, що грошові кошти в сумі 297 грн. були сплачені [PERSON] в касу підприємства на підставі Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №16 від 16.03.2015 року (а.с.157), оскільки вони суперечать прибутковому касовому ордеру №133 від 16.03.2015 р. та витягом з касової книги закладу (а.с.67-68), де чітко зазначено, що зазначені кошти вносяться [PERSON] за пацієнтку [PERSON], а також видатковому касовому ордеру №85 від 07.12.2015 року [PERSON], згідно якого кошти поверталися в якості відшкодування за переробки замовлення наряду №367 від 13.11.2014 р., а не по договору позики від 16.03.2015 року. Крім того, зазначений договір було подано представником позивача з порушенням вимог ст.131 ЦПК України вже після початку розгляду справи по суті. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що з позивача безпідставно було утримано зазначену суму грошових коштів в розмірі 297,00 грн., у звязку з чим вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 10000 грн., то в цій частині суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Згідно вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребували від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Так, суд вважає, що позивачем не надано жодного належного доказу того, що утримання з її заробітної плати грошових коштів в сумі 297 грн. привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребували від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, суд знаходить недоведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди, у звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial