Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

06 липня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Інтер-Авто-Торг» про стягнення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.06.2018 року позивач на виконання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №0103 сплатив відповідачеві грошові кошти у сумі 75 000,00 грн. Між тим, попередній договір сторони не уклали, жодних зобов'язань не виконували. Позивач звернувся до відповідача аз заявою про повернення йому сплачених коштів. Дотепер кошти позивачеві не повернуто. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів 75 000,00 грн., а також три відсотки річних у сумі 147,95 грн. (а.с.а.с. 2, 3). Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, пояснивши, що 01.06.2018 року між сторонами дійсно була досягнута домовленість про укладення попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №0103, відповідно до умов якого сторони мали взяти на себе зобов'язання укласти основний договір купівлі-продажу. На підтвердження своїх намірів позивач переказав на поточний рахунок відповідача грошові кошти у сумі 75 000,00 грн. Між тим, попередній договір сторони дотепер не уклали, жодних зобов'язань не виконували. Представник відповідача до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). 06 листопада 2018 року суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, що 01.06.2018 року позивач за квитанцією №QS18618101 сплатив відповідачеві грошові кошти у сумі 75 000,00 грн. Згідно з квитанцією кошти було сплачено на виконання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №0103(а.с. 4). 02 червня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення йому сплачених коштів як помилково ним переказаних, оскільки між сторонами попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0103 укладено не було(а.с. 5). Дотепер кошти позивачеві не повернуто. Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Ураховуючи зміст приведених норм, а також встановлені у судовому засіданні факти й обставини, суд доходить висновку про обґрунтованість позову, оскільки кошти, сплачені позивачем згідно з квитанцією від 01.06.2018 року, дійсно були набуті відповідачем без достатніх правових підстав. Про це безумовно свідчить те, що між сторонами не було укладено ані попередній договір, про який йдеться у квитанції, ані будь-який інший правочин. Відповідач при цьому не скористався правом спростувати такий довід позовної заяви. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на викладене три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов'язань з повернення сплачених позивачем коштів складає 147,95 грн. відповідно до такого розрахунку: (75 000,00 х 3% ? 365) х 24 = 147,95, де: -75 000,00 - сума заборгованості; - 365 - кількість днів у році; - 24 - кількість календарних днів від 03.06.2018 року по 26.06.2018 року. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація його судових витрат у сумі 751,48 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved