Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

06 липня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Гадяцької ТГ про визнання права власності на спадкове майно. 29 липня 2021 року ухвалою Гадяцького районного суду провадження у даній справі відкрито. 28 вересня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. Представник позивача - адвокат Коваленко І.І. в судовому засіданні заяву підтримав, суду пояснив, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] в зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутні відомості щодо реєстрації спадкодавців на житловий будинок. В судове засідання позивач та третя особа подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Відповідач - Гадяцька міська рада - повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] в м. Полярний Мурманської області РФ, згідно свідоцтва про народження його батьками є [PERSON] та [PERSON] . З виписки з по господарської книги за 1950 - 1953 роки вбачається, що домоволодіння за особовим рахунком № [NUMBER] в с. Сари відносилося до службового двору, членами якого були : головва - [PERSON] , дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , син - [PERSON] . З архівного витягу за 1965 рік по Сарській сільській раді вбачається розгляд заяви [PERSON] про введення в план будівництва. З технічного паспорту на домоволодіння також вбачається, що житловий будинок збудований у 1959 році, інші господарські будівлі в період з 1956 по 1960 роки. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1966 році. У 60 роки питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-П. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і не стосувалась домоволодінь, розташованих у сільській місцевості. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Вказані вище правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Факт набуття права власності був пов`язаний з моментом побудови. Таким чином, з моменту побудови громадянином у 1966 році житлового будинку цей громадянин набув статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 86 Цивільного кодексу Української РСР він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що спірне домоволодіння є об`єктом спадщини, так як спадкодавці набули на нього право власності на підставі діючих на час його побудови нормативних актів. [INFO] в с. Сари Гадяцького району [PERSON] помер., а [INFO] в с. Рашівка Гадяцького району померла [PERSON] . Відповідно довідки Гадяцької міської ради на дату смерті [PERSON] був зареєстрований один по [ADDRESS] . [PERSON] з 1983 року зареєстрована в М.Полтава З повідомлення приватного нотаріуса Буланкіної С.М. вбачається, що нею заведена спадкова справа № 39/2017 до майна [PERSON] . Спадкоємцем за законом є [PERSON] . Відповідно довідки приватного нотаріуса Вікторії Ющенко спадкоємцем майна померлої [PERSON] є її син - [PERSON] , якому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку Постановою приватного нотаріуса Буланкіної С.М. відмовлено [PERSON] у вчинення нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] в зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутні відомості щодо реєстрації спадкодавців на житловий будинок. Відповідно даних технічного паспорту вартість домоволодіння по [ADDRESS] становить 17625 грн. Земельна ділянка площею 0,15 га, яка розташована по [ADDRESS] не приватизована. Відповідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV (зі змінами), встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, так як судом встановлено, що спадкодавець за життя набув права власності на домоволодіння в установленому на той час законом порядку, а також здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що позивач є спадкоємцем на майно після смерті батька.

Outcome: approved