overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

05 грудня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищевказаною заявою в порядку окремого провадження. В обґрунтування заяви заявниці вказують, що [INFO] в с. Комишня Миргородського району Полтавської області померла їх мати, [PERSON]. Правильність написання її по імені «[PERSON]» підтверджується її паспортом, свідоцтвом про смерть, іншими документами. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка площею 3,66 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Корсунської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, кадастровий номер не визначений, яка належить померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 412 від 29.05.2001 року на підставі рішення 12 сесії 23 скликання Корсунської сільської ради народних депутатів від 15.03.2001 року. Під час виготовлення державного акта, замість правильного написання імені [PERSON], помилково вказано «[PERSON]». Відсутній належно оформлений правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності на майно померлої [PERSON] позбавляє заявників можливості нотаріально оформити спадок, відповідно до ст. 256 ЦПК України, заявниці звернулись до суду для встановлення належності державного акту померлій матері. В судовому засіданні заявниці, [PERSON] та [PERSON], вимоги заяви підтримали в повному обсязі. Заінтересована особа, Друга Миргородська державна нотаріальна контора свого представника в судове засідання не направила. Суд дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про смерть від 28 листопада 2006 року [PERSON] помер [INFO]. В її свідоцтві про смерть (а.с. 10) та інших наданих заявниками документах її ім'я пишеться «[PERSON]». В державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER], яким посвідчено право власності померлої [PERSON] на земельну ділянку, площею 3,66 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Корсунської сільської ради Лохвицького району Полтавської області невірно вказано її ім'я «[PERSON]». Суд, заслухавши заявників дослідивши письмові докази по справі, встановив, що: вказаний вище державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], яким посвідчено право власності на земельну ділянку земельну ділянку, площею 3,66 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Корсунської сільської ради Лохвицького району Полтавської області дійсно належить померлій [PERSON]. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявників, так як дозволяє їм здійснювати свої права спадкоємців та в подальшому власників, щодо вказаного майна. Іншим шляхом виправити допущену описку не можливо тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

05 грудня 2017 року [PERSON] та [PERSON] року звернулись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа - Нетечинецька сільська рада Віньковецького р-ну, Хмельницької області. Просять встановити факт, що вони, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є сином і донькою померлої [INFO] [PERSON], 1929 року народження. Встановлення факту родинних відносин необхідно заявникам для отримання спадщини як спадкоємцями за заповітом, так як в усіх документах ім'я їхньої матері вказано по-різному, а саме як «[PERSON]», «[PERSON]» та «[PERSON]». Крім того, додали, що 09.11.2017 року приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за заповітом у зв'язку із тим, що неможливо встановити родинний зв'язок між спадкодавцем і заявниками. [PERSON] та [PERSON] під час розгляду справи подані заяви підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник заявників [PERSON] 27.12.2017 року подав клопотання про розгляд заяви без його участі та участі заявників. Представник заінтересованої особи - Нетечинецької сільської ради Віньковецького р-ну, Хмельницької області у судове засідання не з'явився, однак 18.12.2017 року подав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати цивільну справу без його участі, не заперечував проти задоволення заяв [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON], який являється родичем заявників та померлої, показав, що [PERSON] та [PERSON] являються дітьми померлої [PERSON], яка називала себе постійно «[PERSON]». За таких обставин суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

05 грудня 2017 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 02.04.1991 року у Вінницькому міському відділі запису актів громадянського стану, актовий запис № 694. Від шлюбу спільних дітей немає. Вони з чоловіком мають різні погляди на життя та ведення господарства, тому з 2015 року однією сім'єю не проживають, а шлюб має формальний характер. У зв'язку з тим, що сім'я розпалась, а примирення з відповідачем неможливе, позивачка [PERSON] просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, судові витрати просить залишити за нею, прізвище після розірвання шлюбу залишити «[PERSON]», не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому суд розглянув справу за відсутності відповідача, в порядку ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечила щодо заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02.04.1991 року у Вінницькому міському відділі запису актів громадянського стану, актовий запис № 694 ( а. с. 4 ). З позовної заяви суд встановив, що від шлюбу спільних дітей у сторін немає. З 2015 року однією сім'єю позивачка з відповідачем не проживають, спільне господарство не ведуть, оскільки мають різні погляди на життя та ведення господарства. На примирення з відповідачем позивачка не погоджується. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням обставин справи суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і зберегти її неможливо. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити «[PERSON]». За клопотанням позивача судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

05 грудня 2017 року до суду з позовом звернулась позивач [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 липня 2012 року, актовий запис № 57, від якого дітей не мають, що стало причиною скандалів, непорозумінь та суперечок, внаслідок чого самопочуття та здоров*є позивачки погіршилось та вона звернулась за допомогою до психолога. З боку позивача почуття любові, поваги та бажання народити спільну дитину втрачені, відносини як чоловіка та дружини припинені, з березня 2016 р. сторони припинили й спільне проживання. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач просила розірвати шлюб з відповідачем, відновивши їй дошлюбне прізвище. У судове засідання позивач [PERSON] не з*явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, вважає, що її примирення з відповідачем неможливе та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 46). Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 44). З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З*ясувавши позицію позивача, дослідивши докази у справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 04 липня 2012 року зареєстрували шлюб (а.с. 6), від якого дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини, спільне проживання та ведення спільного сумісного господарства між сторонами припинено через відсутність взаєморозуміння, постійно виникаючи сварки та суперечки. З березня 2016 р. відповідач переїхав мешкати окремо від позивачки. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тривалість припинення шлюбно-сімейних відносин, думку позивачки про неможливість досягнення примирення, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

05 грудня 2017 року до суду з позовом звернулась позивач [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 1997 року, актовий запис № 12, від якого мають дочку [PERSON], [INFO], та неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. З вересня 2013 року сторонами припинено спільне проживання, шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства через різні характери, нерозуміння один одного. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши за нею право іменуватись шлюбним прізвищем. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з*явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, вважає, що її примирення з відповідачем неможливе (а.с. 22). Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнає позовні вимоги, не заперечуючи проти часу та мотивів припинення шлюбно-сімейних відносин з позивачкою, вважає, що примирення між ними неможливе (а.с.23). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого засідання, за умови визнання позову відповідачем в порядку, встановленому ст.200 ЦПК України. З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 25 липня 1997 року зареєстрували шлюб (а.с. 3), від спільного проживання мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5), та дитину [PERSON], [INFO], які зареєстровані разом із сторонами у справі за адресою: с. Яблунівка Костянтинівського району, вул. Центральна, буд. 75 (а.с.6), фактично проживають з позивачкою, що відповідачем не оспорювалось. З вересня 2013 року шлюбно-сімейні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства між сторонами припинено через відсутність взаєморозуміння, різні характери та погляди на життя. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тривалість припинення шлюбно-сімейних відносин, думку сторін про неможливість досягнення примирення, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

05 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що вони з відповідачем 17 серпня 2007 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені рік тому. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно та немає сенсу для його подальшого існування. Просив суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON] до зали судового засідання не прибув, від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач [PERSON] до суду також не з'явилась, від неї надійшла заява з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 17 серпня 2007 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], укладено шлюб, який зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 756. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині змінено на [PERSON]. Судом також встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

05 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що вони з відповідачем 21 червня 2014 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені два роки тому. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно та немає сенсу для його подальшого існування. Просив суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON] до зали судового засідання не прибув, від нього в матеріалах справи є заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач [PERSON] до суду також не з'явилась, від неї поштою, надійшла заява з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 21 червня 2014 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], укладено шлюб 21 червня 2014 року, який зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 342. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині змінено на [PERSON]. Судом також встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

05 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 28 квітня 2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем. Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини припинили у листопаді 2015 році та з того часу спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. У підготовче судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 квітня 2012 року, про що в книзі реєстрації шлюбів виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 16 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 6). 24 серпня 2014 року у сторін від шлюбу народилась донька [PERSON] (а.с. 7). За час спільного проживання через\~\~взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними\~\~почуття любові один до одного,\~припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім'ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені в листопаді 2015 року, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

05 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 29 жовтня 2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого вони мають дитину Дениса, [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося через несумісність характерів. Шлюбні відносини вони наразі припинили, спільне господарство разом не ведуть. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, але надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Зазначив, що шлюбні відносини вони припинили в листопаді 2017 року та з того часу спільне господарство разом не ведуть та проживають окремо (а.с. 17). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавала. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 жовтня 2011 року, про що в книзі реєстрації шлюбів Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис за № 491 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 4). 12 червня 2012 року у сторін від шлюбу народився син [PERSON] (а.с. 5). За час спільного проживання через\~\~взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними\~\~почуття любові один до одного,\~припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім'ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені в листопаді 2017 року, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved