Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

07.06.2019 року позивачі звернулися до суду із цим позовом, в якому просили: скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 31.05.2019 № 783/02-14/02-31 державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Білінець О.П.; зобов`язати Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити нарахування (перерахунок) невиплаченої державної пенсій, яку не отримала [PERSON] на дату смерті [INFO] згідно з постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2011 у справі № 2-а-3213/2011, яка згідно з ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012 у справі № 2-а-3213/2011 11.04.2012 набрала законної сили; зобов`язати державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Білінець О.П. видати позивачам, як спадкоємцям, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, із зазначенням суми грошових коштів, нарахованих Києво-Святошинським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області основної пенсії по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 06.11.2010, належних [PERSON] , на підставі постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2011 у справі № 2-а-3213/2011, яка згідно з ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012 у справі № 2-а-3213/2011 11.04.2012 набрала законної сили. Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що [INFO] померла їх мати [PERSON] , [INFO] . 06.12.2016 державний нотаріус Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Білінець О.П. посвідчила заповіт померлої, відповідно до якого позивачі є спадкоємцями в рівних частках на усього майна їх матері, до складу якого, на думку позивачів, включено також грошові кошти, які мають бути виплачені померлій відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2011, яка згідно з ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012 набрала законної сили, де зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду завдану здоров`ю. Після прийняття спадщини позивачі звернулись до Вишневої міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину, проте 31.05.2019 державним нотаріусом Білінець О.П. було видано постанову № 783/02-14/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Викладені обставини і стали підставою для звернення позивачів до суду із цим позовом. Ухвалою судді від 11.06.2019 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче засідання. Ухвалою судді від 11.06.2019 у відкритті провадження в частині зобов`язання здійснити нарахування (перерахунок) невиплаченої державної пенсій Києво-Святошинським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області - відмовлено. 25.09.2019 до суду надійшло клопотання позивачів, в якому останні просять суд залучити до участі в цивільній справі в якості співвідповідача Головне територіальне управління юстиції у Київській області (Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області). Ухвалою суду від 26.06.2020 було витребувано від Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області інформацію та/або відомості щодо нарахування (перерахунку) невиплаченої державної пенсії, яку не отримала [PERSON] на дату смерті [INFO] згідно з постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2011 у справі №2-а-3213/2011, яка згідно з ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012 у справі № 2-а-3213/2011 - 11.04.2012 року набрала законної сили. Ухвалою суду від 16.08.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі до суду не з`явились, просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач та третя особа в судове засідання своїх представників не направили, просили суд розглядати справу без участі їх представників, позицію щодо позову суду не повідомили. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивачів [PERSON] . 06.12.2016 державний нотаріус Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Білінець О.П. посвідчила заповіт [PERSON] , відповідно до якого вона заповіла позивачам в рівних частках усе своє майно. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2011 № 2-а-3213/2011, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012, було зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату основної пенсії по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 06.11.2010 з врахуванням виплачених сум. 12.08.2018 ГУ Державної казначейської служби України в Київській області була надана державному нотаріусу Вишневої міської державної нотаріальної контори інформація про те, що документи [PERSON] по справі № 2-а-3213/2011 від 22.06.2011 від УДВС ГТУЮ у Київській області на виконання до ГУ Казначейства не надходили, сума пенсії не нарахована. Позивачі звернулись до Вишневої міської державної нотаріальної кантори із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за заповітом на грошові кошти основної пенсії по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 06.11.2010, на підставі постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2011 № 2-а-3213/2011, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012, в рівних частинах кожній. 31.05.2019 державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Білінець О.П. було видано постанову № 783/02-14/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме: у видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину за заповітом на грошові кошти основної пенсії по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 06.11.2010, на підставі постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2011 № 2-а-3213/2011, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012, в рівних частинах кожній. Інші докази у справі суд не бере до уваги як такі, що не стосуються предмету доказування, а саме: постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2011 № 2-а-3213/2011, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012. З огляду на встановлені обставини у справі суд вважає за необхідне проаналізувати наступне законодавство та правові висновки Верховної Палати Верховного Суду. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)\~визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. З урахуванням ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частинами 1,\~2\~ст.\~386\~ЦК України\~передбачено,\~що держава\~забезпечує рівний\~захист прав\~усіх суб`єктів\~права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. З огляду\~на ст.\~393\~ЦК України\~правовий акт\~органу державної\~влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування,\~який не\~відповідає законові\~і порушує\~права власника,\~за позовом\~власника майна\~визнається судом\~незаконним та\~скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст.1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст.1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ( ч.1\~ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 9) в інших випадках, передбачених законом. Згідно з ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій. Відповідно до статей 66\~-\~68\~Закону України\~«Про нотаріат» та глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину обов`язково перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, наявність та склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину тощо; на підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У постанові від 01.03.2021\~у справі\~№ 473/1878/19Верховний Суд вказав наступне. Особа пред`явила позов, в якому, крім вимоги визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, заявила вимогу щодо зобов`язання приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Тлумачення статті\~50\~Закону України\~«Про нотаріат»\~свідчить,\~що\~слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії; 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта. У постанові Верховного Суду від 19.03.2018 у справі № 754/16825/15-ц було викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат». У постанові від 10.04.2019 у справі № 161/9939/17 Верховний Суд вказав, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 в черговий раз вказала, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм суд приходить до наступних висновків. Так, суд не вбачає з матеріалів справи обставин, що б вказували на неправомірність оскаржуваної постанови державного нотаріуса, тому вимога позивачів про скасування цієї постанови не підлягає задоволенню. Стосовно вимоги позивачів про зобов`язання державного нотаріуса видати їм свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то вона не підлягає задоволенню, так як суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Більш того, з огляду на те, що вимоги позивачів стосуються судового рішення, ухваленого в адміністративній справі на користь їх спадкодавця і яке набрало законної сили, належним способом поновлення і захисту їх прав є звернення до суду в порядку ст.ст. 376, 379 та п. 18.4 Перехідних положень КАС України. А отже, з огляду на недоведеність позивачами їх вимог та обрання ними неефективного способу захисту своїх прав суд залишає позов без задоволення. Так як у задоволенні позову відмовлено, позивачі звільнені від сплати судового збору як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та особа з інвалідністю І\~групи, суд відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладає на рахунок держави. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З огляду на викладене,

Outcome: dismissed