Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

05 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 06 листопада 2010 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та повага один до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні 05 листопада 2015 року позивач наполягала на розірванні шлюбу, а представник відповідача заперечувала та просила надати строк на примирення, так як її довіритель [PERSON] вважає, що шлюб можна зберегти. За клопотанням відповідача сторонам було надано строк на примирення на один місяць. В судове засідання 07 грудня 2015 року позивач подала письмову заяву, якою позов підтримує, просила розглядати справу без її участі, наполягала на розірванні шлюбу, зазначила, що примирення подружжя не відбулось. В судове засіданні 07 грудня 2015 року ні відповідач, ні представник відповідача не зявились, будь-яких заяв чи клопотань не надавали. За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 06 листопада 2010 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1734, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 4). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобовязані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх обєктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обовязок збереження сімї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Крім того, суд вважає, що неприязні стосунки, що склались між подружжям, не сприяють нормальному психологічному клімату в сімї та утворюють напружену ситуацію, що негативно впливає на всіх членів родини. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сімя сторін розпалася, збереження шлюбу буде суперечити інтересам як подружжя, так і їх неповнолітньої дитини, і тому цей шлюб необхідно розірвати. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved