Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

06 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. 10 квітня 2018 року ухвалою суду позовна заява була залишена без руху. 03 травня 2018 року по справі відкрито провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 25.03.2013 року, відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку. Однак відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував, у звязку з чим у нього склалася заборгованість на загальну суму 67921,79 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 3988,38 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 56422,85 грн.; заборгованість за пенею 3800 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина; 3210,56 грн. процентна складова. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи /а.с.44/. Тому, справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він дійсно отримував кредитну картку в Приватбанку та знімав з неї кошти. В подальшому, погасивши заборгованість по картці, він написав заяву про відмову від картки та здав картку у відділенні банку і більше нею не користувався. З того часу будь-яких повідомлень від банку про наявність у нього заборгованості він не отримував. В подальшому відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином /а.с.73/. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у його відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25 березня 2013 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 25.03.2013 року, за яким отримав кредит в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с. 11, 12, 13-36, 51-52, 53/. Згідно наказу Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року №519 «Про рішення акціонера публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»» змінено тип банку з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство та затверджено нове найменування Банку: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк») /а.с.71/. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 300 грн. В подальшому 25.03.2013 року кредитний ліміт було збільшено до 1800 грн., а 02.04.2013 року до 5000 грн. /а.с.53/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний\~ погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати\~ комісії на умовах,\~ передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.31/. Згідно з п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені п.п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується так: пеня = базова процентна ставка по договору /30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту /а.с.34/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 31.12.2017 року заборгованість по кредитному договору склала 67921,79 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 3988,38 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 56422,85 грн.; заборгованість за пенею 3800 грн., а також штраф: 500 грн. - фіксована частина; 3210,56 грн. процентна складова\~ /а.с.51-52/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.\~ Відповідно п.п.2.1.1.5.5,\~ 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання\~ зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений\~ договором. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, так як відповідач не виконав зобовязання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та пенею підлягають задоволенню. Щодо відсотків за користування кредитом, суд прийшов до наступного. Відповідно до п.2.1.1.12.6.4 Умов та правил, у разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 210 днів весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу Кредиту (Овердрафту) в статус прострочених боргових зобовязань проводяться згідно п.п.2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості Боржник сплачує пеню в розмірі, вказаному в п.2.1.1.12.6.1 Умов. При цьому винагорода відсотки за користування Кредитом не сплачується /а.с.34/. Оскільки останній платіж на погашення кредиту відповідачем було здійснено 27 серпня 2014 року, то виходячи з умов договору, встановлених вищевказаним п.2.1.1.12.6.4, позивач після 27 серпня 2014 року мав право нараховувати відсотки за користування кредитом лише протягом 210 днів з зазначеної дати, тобто по 25 березня 2015 року включно, а далі повинен був нараховувати пеню без нарахування відсотків. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховано відсотки по 31 грудня 2017 року включно. Тому суд вважає, що в період з 26 березня 2015 року по 31 грудня 2017 року відсотки нараховано без відповідних правових підстав, і тому позов в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню, в саме задоволенню в частині відсотків, нарахованих по 25 березня 2015 року включно в сумі 1717,28 грн. (а.с.51-52), а в частині стягнення заборгованості за відсотками, які нараховані у період з 26 березня 2015 року по 31 грудня 2017 року в сумі 54705,57 грн. позивачу слід відмовити. Щодо штрафу, то п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по\~ будь-якому\~ грошовому\~ зобов'язанню, передбаченому цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі\~ 500 грн.\~ плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій /а.с.32/. Разом з тим, на думку суду, позивач помилився при розрахунку розміру штрафу в частині процентної складової, так як до складу заборгованості, від якої слід розрахувати 5% врахував не лише заборгованість за кредитним лімітом та відсотками, як передбачено договором, а і заборгованість за пенею, що договором не передбачено. Тому процентна складова штрафу підлягає стягненню в розмірі 285,28 грн. (/3988,38 грн. + 1717,28 грн./ х 5%), а позов в частині стягнення штрафу частковому задоволенню. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, складає 10290,94 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту 3988,38 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 1717,28 грн.; заборгованість за пенею 3800 грн.; штраф /фіксована частина/ - 500 грн.; штраф /процентна складова/ - 285,28 грн.). В задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу слід відмовити. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Що стосується посилань відповідача на те, що він погасив заборгованість за кредитом, повернув картку у відділення Приватбанку та більше нею не користувався, то ці посилання не можуть бути прийнятими судом до уваги, так як будь-яких доказів на підтвердження зазначеного відповідач, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав.

Outcome: partial