overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

06 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] знаходиться у зареєстрованому шлюбі з19 вересня 1998 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Наразі сімейні стосунки між подружжям припинені до чого призвели несхожість характерів та різні погляди на сімейне життя. Стверджує, що відповідач не приймає участь в житті сімї, не дає кошти на її утримання. Спір щодо поділу майна та місце проживання дітей відсутній. Вважає, що шлюб розпався остаточно, на примирення не згодна. Просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] до відкритого судового засідання не з,явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі. Наполягає на задоволені позовних вимог. Відповідач [PERSON] до відкритого судового засідання також не з,явився, надавши суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі. На розірвання шлюбу згоден. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецької області 19 вересня 1998 року, актовий запис № 808. Від даного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: дочка [PERSON] народилась 06 червня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 113103, виданого 18 червня 1999 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя Донецької області, та син [PERSON], народився 24 березня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 357705, виданого 30 березня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області. Спір майнового характеру та про місце проживання дітей між сторонами на час вирішення справи по суті не виникав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Згідно ч.8 ст. 235 ЦПК України після розірвання шлюбу прізвище сторін залишити без змін. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640,00 гривень. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

06 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 квітня 2015 року, Територіальним відділом 2 агентства записів цивільного стану Красноярського краю урочистої реєстрації шлюбів в м. Красноярськ, актовий запис № 519. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, так як сімя розпалась остаточно, по причині протилежних поглядів на життя, фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, та не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу у зв'язку з несумісністю характерів подружжя, їхніх поглядів на спільне життя та сімейні відносини, а також інших обставин, що роблять неможливим їхнє подальше спільне проживання і суперечить інтересам позивача. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України ( 2947-14 )). Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України ( 2947-14 )). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, а допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України (2947-14 )). Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

06 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 01.10.2014 року. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. З вересня 2016 року вони проживають окремо. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити, шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, після розірвання шлюбу просить суд залишити їй прізвище [PERSON]. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про причини неявки суд не повідомив. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не зявилися в судове засідання з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 01.10.2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ №119138 від 01.10.2014 року, актовий запис №249 (а.с.3). Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], 19.09.2013 народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ №203146 від 26.09.2014 року, актовий запис №975 (а.с.4) Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини з вересня 2016 року. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та на примирення не згодна, суд приходить до висновку, що сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та суперечать інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

06 березня 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 12 серпня 2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого вони дітей не мають. Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів та відмови відповідача народжувати дітей. Шлюбні відносини припинили в 2015 році. Спору щодо поділу майна не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 серпня 2011 року, про що в книзі реєстрації шлюбів Виконкомом Комсомольської міської ради Старобешівського району Донецької області зроблено відповідний запис за № 48 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 3). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів та відмови відповідача народжувати дітей. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2016 року, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

06 березня 2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 05 вересня 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через протилежні погляди на шлюб, сім'ю та підхід до виховання дитини. Шлюбні відносини припинили в липні 2015 року, та з того часу спільне господарство разом не ведуть та проживають окремо. Спору щодо поділу майна не мають, а спір щодо утримання дитини буде вирішений окремо. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 вересня 2009 року, про що в книзі реєстрації шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 345 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 7). 11 жовтня 2012 року у сторін від шлюбу народилась донька [PERSON] (а.с. 4). Спільне життя з відповідачем не склалося через протилежні погляди на шлюб, сім'ю та підхід до виховання дитини. Шлюбні відносини між сторонами припинені в 2015 році, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. У своїх письмових заявах, поданих до суду, сторони наполягали на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст.\~110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

06 березня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Просить стягнути на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1\~000 грн. на кожну дитину з 06.03.2017 року і до повноліття дітей. Та стягнути аліменти на її утримання в розмірі 600 грн. до досягнення донькою [PERSON] трьох років. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач - батько дітей - не виконує свого обов'язку по їх вихованню та не утримує матеріально, останні перебувають на утриманні матері. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, заперечує щодо стягнення аліментів на утримання дружини. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.09.2005 року. Від даного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та про народження дітей. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру утримання, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує ряд обставин, серед яких матеріальне становище відповідача. Оскільки судом встановлено, що діти проживають з позивачкою, відповідач має постійне місце роботи, визнає позов частково, тому суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі по 600 грн. на кожну дитину щомісячно з дня предявлення позову і до повноліття дітей та стягнути аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно на утримання дружини з дня предявлення позову і до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку. В решті позову відмовити. Крім того, стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

06 березня 2017 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог, [PERSON] зазначає, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 19 лютого 1994 року. Від даного шлюбу у подружжя є двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO]. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що спільне життя між нею та [PERSON] не склалося у зв'язку з тим, що чоловік зловживає алкогольними напоями, неодноразово вчиняв фізичне насильство по відношенню до дружини, як наслідок, така поведінка чоловіка зробила нестерпним подружнє життя. Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини між сторонами припинено з серпня 2016 року. Позивачка, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до положень ст. ст 77, 224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 1994 року. Шлюб зареєстровано у Миргородському міськвідділі ЗАГС Полтавської області, актовий запис- № 41 (а.с.3). Від даного шлюбу у подружжя є двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] (а.с.4), син - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не надав суду жодних заперечень, позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

06 березня 2017 року Словянський психоневрологічний інтернат звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з заявою про визнання недієздатною [PERSON], [INFO], яка з 13.10.2008 року знаходиться на повному державному утриманні в Словянському психоневрологічному інтернаті. [PERSON] страждає хронічним, стійким психічним розладом тяжка розумова відсталість з мінімальними поведінковими порушеннями, у звязку з чим не може усвідомлювати значення своїх дії, керувати ними та потребує стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги. Рішення суду необхідно для захисту її інтересів та прав, та перебування у Словянському психоневрологічному інтернаті. На підставі вищевикладеного заявник просить суд визнати [PERSON] недієздатною. В судове засідання представник заявника не зявилася, надала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника заявника, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій не заперечував проти задоволення заяви та просив розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить до висновку, що заявлені вимоги Словянського психоневрологічного інтернату, заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконкому Словянської міської ради Донецької області про визнання особи недієздатною, підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народилася 20 червня 1989 року в місті Дзержинськ Донецької області, зареєстрована за адресою: [INFO], про що свідчить копія її паспорту серії ВК 161455, виданого Дзержинківським МВ УМВС України в Донецькій області від 01.07.2005 року. Відповідно до Протоколу засідання ВВК № 41 від 21.02.2017 року та Виписки з історії хвороби № 584 від 23.02.2017 року Словянського психоневрологічного інтернату, [PERSON], [INFO], є інвалідом першої групи «А», з 13.10.2008 року знаходиться на повному державному утриманні в Словянському психоневрологічному інтернаті, має діагноз: тяжка розумова відсталість з мінімальними поведінковими порушеннями. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 54 від 13 квітня 2017 року, [PERSON], [INFO], страждає тяжкою розумовою відсталістю без поведінкових порушень; за психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин. Для захисту цивільних прав потребує встановлення опіки. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для повного задоволення заяви Словянського психоневрологічного інтернату щодо визнання [PERSON] недієздатною. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

06 березня 2017 року Словянський психоневрологічний інтернат звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з заявою про визнання недієздатною [PERSON], [INFO], яка з 17.05.2010 року знаходиться на повному державному утриманні в Словянському психоневрологічному інтернаті. [PERSON] страждає хронічним, стійким психічним розладом параноідальна шизофренія, непреривно-прогредиєнтна течія, стійкий параноідальний дефект особистості, у звязку з чим не може усвідомлювати значення своїх дії, керувати ними та потребує стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги. Рішення суду необхідно для захисту її інтересів та прав, та перебування у Словянському психоневрологічному інтернаті. На підставі вищевикладеного заявник просить суд визнати [PERSON] недієздатною. В судове засідання представник заявника не зявилася, надала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника заявника, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій не заперечував проти задоволення заяви та просив розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить до висновку, що заявлені вимоги Словянського психоневрологічного інтернату, заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконкому Словянської міської ради Донецької області про визнання особи недієздатною, підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народилася 24 червня 1958 року в місті Артемівськ Донецької області, зареєстрована за адресою: [INFO], про що свідчить копія її паспорту серії ВЕ 933242, виданого Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області від 14.08.2003 року. Відповідно до Протоколу засідання ВВК № 44 від 01.03.2017 року та Виписки з історії хвороби № 609 від 01.03.2017 року Словянського психоневрологічного інтернату, [PERSON], [INFO], є інвалідом другої групи, з 17.05.2010 року знаходиться на повному державному утриманні в Словянському психоневрологічному інтернаті, має діагноз: параноідальна шизофренія, непреривно-прогредиєнтна течія, стійкий параноідальний дефект особистості. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 55 від 13 квітня 2017 року, [PERSON], [INFO], страждає хронічним душевним захворюванням параноідальною шизофренією, непреривно-прогредиєнтна течія, параноідальна форма зі стійким параноідальним та емоційно-вольовим типами дефекту; за психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин. Для захисту цивільних прав потребує встановлення опіки. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для повного задоволення заяви Словянського психоневрологічного інтернату щодо визнання [PERSON] недієздатною. На підставі наведеного,

Outcome: approved