Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

05.02.2014р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» про скасування виписки з протоколу від 21.06.2001р. та запису у трудовій книжки (а.с.1-3). 17.02.2014р. позивач [PERSON] змінив свої позовні вимоги та надав суду позовну заяву з вимогами до Комісії с трудових спорів Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» (в позові вказана скорочена назва підприємства - КП «ЗЕТ»), про «оскарження копії протоколу комісії КТС, КП «ЗЕТ» від 21.06.2001 року» (а.с.17-20). В подальшому, 03.03.2014р. позивач [PERSON] змінив свої позовні вимоги та надав суду змінену позовну заяву з вимогами до Комісії с трудових спорів Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» (в позові вказана скорочена назва підприємства - КП «ЗЕТ»), про «визнання незаконним засідання КТС 21.06.2001 року, та «документа», виписку протокола від 21.06.01 року, на заяви від 14.05.01 року, та від 30.06.01., як такі що, суперечать чинному трудовому законодавству про працю України - трудовий спір» (а.с.73-75). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов, заявлений [PERSON] 03.03.2014р. (а.с.73) підтримала та пояснила, що всі доводи викладені в цьому позові, просила позов задовольнити. Представник відповідача Теплицька Н.В. в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що [PERSON] дійсно працював на Запорізькому комунальному підприємстві міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» на посаді кондуктора, в т.ч., кондуктора трамвая, в подальшому був переведений на іншу посаду, наказ про переведення був предметом обговорення на засіданні КТС від 21.06.2001р. При проведенні вказаного засідання КТС порушень законодавства не було. Окрім того, позовні вимоги [PERSON] не відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів, встановлених цивільним законодавством, а тому задоволенню не підлягають. Просила в позові відмовити. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, аналізуючи і оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] 06.02.1999р. був прийнятий на роботу на посаду кондуктора трамвая 1 класу на Запорізькому комунальному підприємстві міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.22), яка була надана позивачем, та не оспорюється сторонами, а тому в силу ст.61 ЦПК України зазначені обставини доказуванню не підлягають. 18.09.99р. з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві за місцем роботи, що підтверджується Актом про нещасний випадок № 6 від 20.09.1999р., який був наданий позивачем (а.с.24-25). 29.03.2001р. наказом Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» № 115-к від 11.04.2001р. позивач [PERSON] був переведений на посаду підсобного робітника першого розряду за станом здоров'я згідно довідки ЛКК № 093388, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] та копією протоколу Комісії з трудових спорів Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», які були надані позивачем (а.с.22, а.с.4оборот). Згідно наданої позивачем довідки МСЕК серії АВ № 007502 від 04.04.2011р. позивачу [PERSON] встановлена друга група інвалідності у зв'язку із трудовим каліцтвом згідно Акту Н-1 № 6 від 18.09.1999р. безстроково, рекомендовано лікування за призначенням психіатра і невропатолога в неврологічному та психіатричному стаціонарі (а.с.29). Як вказано в позові, [PERSON] звернувся до адміністрації Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» із заявою, в якій зазначив про порушення його права, тобто про відмову керівником доплачувати йому втрачений заробіток після отримання травми на підприємстві на посаді кондуктора, оскільки йому не доплачували на роботі підсобного робітника, яку він виконував без наказу та договору(а.с.73). В позові також зазначено, що на теперішній час права позивача порушені, оскільки йому не сплачено належної заробітної плати за період з 09.04.01р. по 17.05.01р. (а.с.74). Однак, в позові позивач [PERSON] фактично не ставить питання про стягнення недоплаченої заробітної плати за період з 09.04.01р. по 17.05.01р. чи про скасування наказу № 115-к від 11.04.2001р. Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», яким позивач [PERSON] був переведений на посаду підсобного робітника першого розряду. З позову [PERSON] від 03.03.2014р. вбачається, що він просить суд: «визнати незаконним засідання КТС 21.06.2001 року, та «документа», виписку протокола від 21.06.01 року, на заяви від 14.05.01 року, та від 30.06.01 року, як такі, що суперечать чинному трудовому законодавству про працю України». З викладеного виходить, що позовні вимоги [PERSON] не передбачені ст.16 ЦК України та іншими нормами законодавства України, тому суд приходить до висновку, що [PERSON] звернувся за захистом своїх прав у спосіб, який не передбачений законом. Отже, позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані, не засновані на законі, а тому задоволенню не підлягають. Оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позовних вимог було відмовлено, суд на підставі ст.88 ЦПК України вважає за можливе віднести судові витрати за рахунок держави. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed