Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

05.09.2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 17.12.2009 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов котрого остання отримала кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань з повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 57359,89 грн., що складається з: 15637,28 грн. заборгованості за кредитом; 17242,63 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 21272,37 грн. заборгованості за пенею; штрафів: фіксованої частини 500,00 грн., процентної складової 2707,61 грн.. Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 57359,89 грн. і судові витрати у справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, в наданій на адресу суду заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справ на підставі наявних доказів (а.с. 36). Відповідач в судове засідання двічі поспіль не зявилася, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов не надала. На адресу суду повернулися конверти із судовими повістками з рекомендованими повідомленнями із позначкою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.12.2009 року сторони уклали кредитний договір № б/н. Відповідно до умов Договору, Банк надав відповідачеві кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 9-25). Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 14.08.2018 року виникла заборгованість, розмір котрої підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 5-8). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 54152,28 грн., що складається з: 15637,28 грн. заборгованості за кредитом; 17242,63 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 21272,37 грн. заборгованості за пенею. Суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за порушення грошового зобовязання, покладання на відповідача штрафу за несвоєчасне виконання того ж зобовязання, на думку суду, є подвійним притягненням до відповідальності, що суперечить статті 61 Конституції України і співпадає з правовою позицією Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в позові в частині стягнення штрафів у розмірі 500,00 грн. і 2707,61 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Outcome: partial