Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

06 серпня 2021 року [PERSON] звернулась з позовною заявою про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що є власницею спірної квартири на підставі договору купівлі продажу від 26 січня 2021 року, та її право власності зареєстроване належним чином. Відповідачі є колишніми власниками вищезазначеної квартири, однак, їх зареєстрованим місцем проживання до цього часу є адреса: [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що відповідачі не проживають та не з`являються за місцем реєстрації і місце їх проживання на даний час позивачу невідоме, вона звернулась з зазначеним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належно. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, у зв`язку з наявністю доказів щодо належного повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового розгляду справи та відсутністю від них заяв про відкладення судового засідання, таке проведено за відсутності відповідачів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 26 січня 2021 року між [PERSON] , [PERSON] як продавцями та [PERSON] як покупцем, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Зазначений договір посвідчений нотаріально та зареєстрований у реєстрі за №18 (а.с.11-12). Договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири є дійсним, його не змінено, не скасовано та не визнано в судовому порядку недійсним (іншого судом не встановлено). Право власності позивача також підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №241873082 від 26.01.2021 року (а.с.10). Відповідно до довідок Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області №1859/02-54 від 19.08.2021 року та №2289/02-54 від 30.09.2021 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.25,35). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтями 401-405 ЦК України передбачено право користування чужим нерухомим майном (сервітут). Зі змісту зазначених норм матеріального права слідує, що право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника, інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, а також інші особи, які правомірно користуються його майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, а також осіб, яким власник надав право користування його майном (сервітут), усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таким чином, із припиненням права власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] припинилось також і право користування ними вказаним житловим приміщенням саме як власниками. В подальшому користування відповідачами даним житловим приміщенням можливе лише відповідно до положень про житловий сервітут та може існувати лише зі згоди на це власника майна - позивача у справі [PERSON] , яку вона не надавала. Як встановлено з матеріалів справи, відповідачі зареєстровані, однак не проживають у вищезазначеній квартирі, самостійно з реєстраційного обліку не знялись та ухиляються від цього, отже, захист прав [PERSON] як власника вказаного майна можливий лише у заявлений нею спосіб. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у справі.

Outcome: approved