Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

06 листопада 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], за [PERSON] залишити право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що позивач 23 листопада 1973 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалося та шлюб було розірвано 17 листопада 2011 року. За час шлюбу ними було придбано квартиру [ADDRESS]. В добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо поділу спірного нерухомого майна, тому позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні 09 грудня 2014 року позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити на підставі доводів, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні 09 грудня 2014 року позовні вимоги визнав частково, не погодився з розподілом судових витрат, проте не заперечував проти поділу спірної квартири. З'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. З огляду на ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 листопада 1973 року сторони у справі зареєстрували шлюб. 17 листопада 2011 року шлюб між сторонами у справі розірвано згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. 09 вересня 2003 року [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1491. Тобто квартира [ADDRESS] придбана у період шлюбу. Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.12.2014 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем, [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2003 року. Відповідно до норм статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до правил статті 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно зі статтею 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. При поданні даного позову позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки шлюб між сторонами розірвано 17 листопада 2011 року згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, а позивачем звернулась до суду з позовом про поділ спільної сумісної власності подружжя 06 листопада 2014 року, тобто до спливу трирічний строку звернення до суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, нажита подружжям за час шлюбу, підлягає поділу виходячи з рівних часток, тому позовні вимоги є законним та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved