Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

06.10.2020 р. до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява АТ КБ «Приватбанк», підписана адвокатом Тільним Є.В., в якій він просить стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 15802,75 Євро, а також судові витрати. В своїй позовній заяві позивач вказує, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 131/Р-08 від 06.10.2008 на підставі якого останній отримав кредит 71205,00 Євро. Вимоги до відповідача [PERSON] , що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання договору поруки з поручителем [PERSON] , у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. В порушення умов договору [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, кредит та відсотки не виплатив, що стало підставою для звернення до суду. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2012 р. позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 819916,80 грн. Однак, це рішення суду не свідчить про припинення договірних відносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, а тому а ПАТ КБ «ПриватБанк» наявне право на підставі ст. 625 ЦК України вимагати стягнення з боржників 3% річних від простроченої суми, яка складає 15802,75 ЄВРО. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, хоча судом неодноразово вживались заходи їх належного повідомлення про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток, які останні за своїм місцем реєстрації не отримують; заперечень та відзив на позов не надали. Таким чином, суд вважає, що відповідачі не з`явились в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання були повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи те, що клопотання, заявлені позивачем, були судом вирішені, а також з огляду на строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд дослідив докази, які були своєчасно долучені сторонами, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. При цьому суд наголошує, що відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ухвали суду про відкриття провадження від 10 листопада 2020 року, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Від учасників справи не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідно до Договору № 1131/Р-08 від 06.10.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит 71205,00 Євро, зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 19,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.10.2018 року. Зобов`язання Позичальника, що випливали зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором 1131/Р-08 від 06.10.2008 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2012 р. позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача та поручителів були задоволені. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 819916,80 грн., яка складалась з 63335,58 Євро - заборгованість за кредитом; 11205,98 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом; 608,28 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 23,78 Євро - штраф (фіксована частина); 3757,49 Євро - штраф (процентна складова). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування індексу інфляції і 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні індексу інфляції та 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, Велика Палата Верховного Суду 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення прострочка грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх. Велика Палата ВС прийшла до висновку, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного так і не договірного), є нарахування індексу інфляції та процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 статті 1048 ЦК України. Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються індекс інфляції та проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України. Оскілки у даному випадку кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є 05.10.2008 року, то нарахування 3% річних за період з 11.04.2012 до 04.08.2020 відповідно до вимог ст. 625 ЦК України є правомірним, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості (3 відсотка річни) за період з 11.04.2012 по 04.08.2020 у сумі 15802.75 ЄВРО. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність». Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а том суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц. Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Разом з тим, заяв про застосування строків позовної давності відповідачами не подано. У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги є також обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Згідно платіжного доручення №ІНВ95В38VS від 25.08.2020 р. під час звернення до суду з позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачено судовий збір в розмірі 7706,21 грн., який підлягає стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved