Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

07.02.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з урахуванням інфляції, пені за прострочку платежів та 3 % річних за користування чужими грошовими коштами за договором купівлі-продажу в сумі 154 975 грн.78 коп., витрат на правову допомогу у сумі 6 500 грн. та судового збору В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що їй належала 1 / 2 частка у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 23.12.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі продажу належної [PERSON] 1/2 частки у праві власності на зазначену квартиру. . Продаж вчинено за суму 308 000,00 гривень, з яких 90 500 гривень отримано позивачем [PERSON] від [PERSON] до підписання цього договору, а решту суми, що становить 217 500,00 гривень, відповідач [PERSON] зобов'язався сплатити до 01 січня 2019 року. Виплата боргу відповідачем за домовленістю з [PERSON] здійснювалась щомісячно протягом 2016 - 2018 років на загальну суму 76 900 грн. , останній платіж здійснено 18.07.2018 . Таким чином , сума боргу становить - 140 600 грн. з врахуванням індексу інфляції - 5,92% сума боргу становить - 148 928,89 грн. , пеня, що розрахована за подвійною ставкою НБУ складає : 5 581,74 грн. та 465,15 грн. Таким чином, всього сума заборгованості складає - 154 975,78 грн. Ухвалою суду від 08.02.2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін . Ухвала про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви з додатками були направлені відповідачу Відповідач, надав свій відзив на позов, в якому позов не визнав та зазначив , що умовами договору встановлено право «Продавця» [PERSON] звернутися до суду з метою розірвання даного договору у разі прострочення «Покупцем» виконання свого зобов'язання понад шість місяців . Тобто, по-перше, сторони домовились, що право на звернення до суду у позивача виникає з 1 липня 2019 року, а по- друге, предметом такого звернення до суду визначено «розірвання договору», а не стягнення недоплати. У відповідності до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, заочно у відповідності до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] належала 1 / 2 частка у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору про поділ спільного майна подружжя, посвідченого 23.12.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рудаєвою В.О. за реєстровим №2029, державну реєстрацію права власності на зазначену частку квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 23.12.2015 року, номер запису про право власності: 12709990, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 815771763101. 23.12.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі продажу належної [PERSON] 1 / 2 частки у праві власності на зазначену квартиру, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рудаєвою В.О. за реєстровим №2030, державну реєстрацію права власності на зазначену частку квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 23.12.2015 року, номер запису про право власності: 27436679, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:815771763101. Оціночна вартість нерухомого майна, частина якого відчужена, становила 674 900,00 гривень. Продаж вчинено за суму 308 000,00 гривень, з яких 90 500,00 гривень отримано позивачем [PERSON] від [PERSON] до підписання цього договору, а решту суми, що становить 217 500,00 гривень, відповідач [PERSON] зобов'язався сплатити до 01 січня 2019 року. На 1 / 2 частку зазначеної квартири приватним нотаріусом застосовано обтяження до повного і остаточного розрахунку. Виплата боргу відповідачем за домовленістю з [PERSON] здійснювалась щомісячно протягом 2016 - 2018 років, що підтверджується власноруч складеними розписками про передачу та отримання грошових коштів на загальну суму 76 900 грн, останній платіж здійснено 18.07.2018 року . Таким чином, сума боргу становить - 140 600 грн. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення грошових коштів. До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ст. 655 ЦК України , за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 695 ЦК України , договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. До договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п'ятої та шостої статті 694 цього Кодексу. Частина 5 ст. 694 ЦК України, передбачає, що якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статтею 612 ЦК України: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розглянувши вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 23.12.2015 року в сумі 140 600 грн., суд дійшов до висновку, що вони підлягають задоволенню, оскільки зазначена сума підтверджена наданим позивачем договором купівлі-продажу, не спростований відповідачем та копіями розписок ( а.с.10, 13-14) . Розглянувши вимоги позивача про стягнення інфляційних в сумі 8 328 грн.89 коп, суд розраховує її наступним чином. Сума боргу розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». За договором встановлений останній строк оплати - 01 січня 2019 року. У відповідності до офіційних даних , що опубліковані індекс інфляції у січні 2019 року склав - 101 % , а у лютому - 100,5 %. Таким чином , інфляційні витрати складатимуть суму - 140 600 х 1 % + 140 600 х 0,5% = 1406 + 703 = 2 109 грн. Розглянувши вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі суд зазначає наступне. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Отже, 3% річних за період 01.01.2019 - 07.02.2019 року ( день подання позовної заяви ) на суму заборгованості 140 600 грн. складає 140 600 грн.*3 % / 365 * 38 днів = 439,13 грн. Розглянувши вимоги позивача про стягнення пені відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» в сумі 5 581,74 грн., суд дійшов до висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами не регулюються Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року за № 7-рп/2013. ЦК України, не передбачає можливість подвійного стягнення пені, а ст. 625 ЦК України не регулює правовідносини, щодо нарахування неустойки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зазначене виключає можливість подвійного застосування одних і тих же правових наслідків порушення зобов'язання, які передбачені договором та законом. Частина 1 ст. 88 ЦПК України визначає, що якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до частин першої, другої статті 84 ЦПК України 2004 року витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження цих обставин суду надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару , розрахунок вартості робіт з зазначенням виду робіт та витраченого часу . Враховуючи наведене суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 6 500 грн. витрат на правову допомогу. Судові витрати позивача по оплаті судового збору та витрат по оплаті послуг підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, в розмірі 1 431 грн.48 коп. На підставі зазначеного, ст. 512, 514, 526, 527, 530, 610-612, 625, 655-656, 1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: partial