Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

07.04.2014 року [PERSON] звернувся з позовом про встановлення конкретного порядку користування квартирою [ADDRESS], виділивши йому в користування житлову кімнату, площею 10,3 кв. м., допоміжні приміщення залишити в спільному користуванні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS], яким на праві власності належить по 1/3 частині квартири. З відповідачем, яка є матір'ю його покійної дружини, виникають непорозуміння щодо порядку користування квартирою. Позивач користується кімнатою, площею 10,3 кв. м., яку просить виділити йому в користування, що буде відповідати порядку користування, який фактично склався між сторонами на час розгляду справи в суді. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. [PERSON] в судове засідання не з'явився. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане згідно розпорядження від 18.02.2003 року №248 (а. с. 5 - копія свідоцтва), квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та членам її сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] по ? частині кожному, загальною площею 61,82 кв. м. [PERSON] успадкував 1/12 частки спадкового майна (квартири) своєї дружини [PERSON], померлої [INFO], яке складається з ? частини квартири [ADDRESS], що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованим в реєстрі за №1-1089 від 07.08.2008 року. 1/12 частина вказаної квартири зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON], що підтверджується реєстраційним написом на правовстановлюючому документі (а. с. 4 - копія свідоцтва). Встановлено, що квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат, площею 13,7 кв. м., 19,4 кв. м., 10,3 кв. м. Вказане підтверджується планом технічного паспорту (а. с. 6 - копія плану). Згідно довідки форми №3, виданої ЄРРЦ філії №801 від 02.04.2014 року (а. с. 7), у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані [PERSON] - власник квартири (1/4+1/12) та [PERSON] - співвласник (1/4+1/12). Загальна площа квартири становить 60,1 кв. м., житлова площа - 42,30 кв. м. Оскільки загальна жила площа квартири складає 42,30 кв. м., то на кожну зареєстровану особу, включаючи і позивача, припадає по 21,15 кв. м. (42,30:2). Між сторонами склався відповідний порядок користування спірною квартирою: позивач займає окрему кімнату, площею 10,3 кв. м., відповідач користується іншими кімнатами. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи документами та поясненнями позивача. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Частинами 1-3 статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В силу наведеної норми сторони мають право вимагати надання їм у володіння та користування тієї частини квартири, яка відповідає їх частці у праві спільної часткової власності, тобто по 1/3 кожному. Стаття 150 ЖК України встановлює право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуватися ним (нею) для особистого проживання. Частиною 4 статті 9 ЖК України закріплено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У відповідності до наведених норм законодавства, сторони мають право на надання їм у володіння та користування тієї частини спільної квартири, яка відповідає їхній частці у праві спільної часткової власності, вони мають право користуватися нею для особистого проживання і підстави для обмеження цих прав відсутні. [PERSON] має право на володіння і користування тією частиною спільної квартири, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, він має право користуватися нею для особистого проживання і підстав для обмеження цих прав немає. Право позивача на користування кімнатою площею 10,3 кв. м. не заперечується. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому [PERSON] підлягає виділенню для користування кімната, площею 10,3 кв. м. (приміщення № 4 згідно плану за поверхами), [PERSON] кімнати, площею 13,7 кв. м. та 19,4 кв. м. (приміщення №№ 2, 3 згідно плану за поверхами) в квартирі [ADDRESS]. Кухня, ванна, туалет, коридор і кладова залишаються у спільному користуванні сторін.

Outcome: approved