Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

06.10.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] посилаючись на те, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалося по причині відсутності почуття любові, поваги, розуміння з боку відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, категорично заперечувала проти надання строку на примирення та просила позов задовольнити, посилаючись на те, що подружнє життя та ведення спільного господарства з відповідачем припинені з вересня 2014 року. Сімейні стосунки сторін різко погіршилися у 2011 році, коли позивачці діагностували онкологічне захворювання, відповідач почав кричати на позивачку, ображати. В присутності близьких та знайомих він поводив себе так, ніби проявляє піклування, любов та повагу до позивачки, але коли позивач та відповідач залишаються вдвох він поводить себе вкрай негативно. Своїми діями відповідач погіршує стан позивачки та обтяжує перебіг хвороби. З вересня 2014 року відповідач взагалі відмовився допомагати позивачці та вона була змушена звернутися за допомогою до своєї доньки оскільки їй важко пересуватись та три рази на день необхідно отримувати уколи знеболювального та інші. На даний час постійне піклування за позивачкою здійснює її дочка, яка разом з онуком переїхала проживати до неї. Позивачка прагне розірвати шлюб, оскільки вважає, що за весь час подружнього життя родини у них так і не було, не було почуття любові, поваги, розуміння з боку відповідача. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу. Пояснив, що раніше вони перебували у шлюбі з 1978 року по 1980 р.. В 1980 р. розірвали шлюб та розміняли квартиру на дві окремі. Він зареєстрований у [INFO], але в ній не проживає, оскільки робить в ній ремонт, а на даний час проживає разом з позивачкою. Однак позивачка та її дочка намагаються його вигнати та дочка позивачки підбурює її на розірвання шлюбу. Підтвердив, що спільного бюджету у них ніколи не було, кожен з них виділяв певну суму грошей на харчування, а інші гроші кожен витрачав на свій розсуд. Останній місяць дочка позивачки робить їй уколи, купує ліки, продукти харчування та отримує пенсію позивачки, оскільки він зайнятий ремонтом в своїй квартирі та повертається додому позивачки після 18:00 год. Посилаючись на бажання зберегти сімю просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 21.11.1997 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №850. Сторони дітей від шлюбу не мають. Шлюбні стосунки сторони припинили через відсутності почуття любові, поваги, розуміння. Сторони сумісне господарство не ведуть з вересня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 111 СК України передбачено вжиття судом заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Представник позивача в судовому засіданні заперечувала можливість примирення, оскільки позивачка категорично не бажає збереження шлюбних відносин, посилаючись на негативну поведінку відповідача відносно позивачки, що погіршує стан її здоров'я та обтяжує перебіг хвороби. Відповідач в судовому засіданні вважав можливим примирення, оскільки до теперішнього часу кохає свою дружину. За таких обставин, суд приходить до переконання, що примирення подружжя є не можливим, оскільки примушування позивачки до збереження шлюбних відносин є неприпустимим та суперечить як вимогам діючого законодавства, так і моральним засадам суспільства. Суд критично оцінює надані відповідачем на підтвердження здійснення ним догляду за позивачкою постанови ЛКК №503 від 09.09.13р., №504 від 09.09.13р., №655 від 17.09.14р., №656 від 17.09.14р., оскільки вони не містять інформації про фактичне здійснення такого догляду відповідачем. Крім того, в судовому зсіданні відповідач підтвердив, що з вересня 2014 року догляд за позивачкою, придбання ліків, готування їжі, придбання продуктів харчування здійснює донька позивачки, що підтверджує відсутність спільного побуту . Згідно ст. ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, подружжя дітей не має, вони не пов'язані спільним побутом, спільне господарство не ведуть, суд приходить до переконання, що зберегти сім'ю сторін неможливо, в зв'язку з чим вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved