Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

06 червня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з заявою, в якій просить суд постановити рішення, яким встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON], однією сім'єю, з 01 грудня 2007 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування вимог покликається на те, що вона, [PERSON]. проживала з 01 грудня 2007 року однією сім'єю з своєю родичкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Поховавши 23 травня 2007 року свого чоловіка [PERSON], - [PERSON] із 01 грудня 2007 року запропонувала їй разом проживати, допомагати їй по господарству та опікуватися нею, оскільки була вже в похилому віці та потребувала сторонньої опіки. На пропозицію [PERSON] вона погодилась, оскільки була уродженкою с. Соколя Мостиського району Львівської області, плануючи навчатись, а згодом і працювати у м. Львові, не мала де проживати. Під час спільного проживання вони мали спільний бюджет, вона доглядала за [PERSON], оскільки вона була людиною похилого віку та часто хворіла, потребувала допомоги та постійного догляду. Згодом, 26 липня 2013 року за ініціативою [PERSON] вони уклали договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Винниківської державної нотаріальної контори, згідно п. 1 та 5 цього договору [PERSON] передала, а вона, [PERSON], прийняла у власність 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Натомість вона, [PERSON], зобов'язувалась надавати [PERSON] довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, зокрема у вищевказаній квартирі, харчування, догляду і необхідної допомоги, а у разі її смерті - поховати її. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті вона, [PERSON], залишилася проживати за адресою [ADDRESS], оскільки являється власником 2/3 частини цієї квартири на підставі вищезазначеного договору довічного утримання від 26 липня 2013 року . Також 24 грудня 2014 року вона зареєструвалася за вказаною адресою. Вона, [PERSON], провела підзахоронення [PERSON] до її покійного чоловіка [PERSON], сплативши при цьому за її поховання та благоустрій 1000 гривень. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 0,0599 га, що розташована за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне- Руська, яка відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 16 грудня 1994 року належала [PERSON], після смерті якого спадщину прийняла його дружина [PERSON], яка померла [INFO] та юридично не оформила своїх прав. Зважаючи на викладене вище, вона звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] до Третьої львівської державної нотаріальної контори, оскільки інших спадкоємців у [PERSON] немає. На підставі її заяви нотаріусом 15 травня 2017 року було заведено спадкову справу №285/2017. Однак, нотаріусом їй було надано лист від 18 травня 2017 року, в якому роз'яснено, що вона, [PERSON], не може отримати свідоцтво про право на спадщину та запропонували їй звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім'єю із [PERSON] На підставі вищенаведеного вона вимушена звернутися до суду із вказаною заявою. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали, покликаючись на доводи, які викладені в ній. Представник заінтересованої особи - Третьої львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився та направив на адресу суду лист з проханням розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення заявника [PERSON], представника заявника [PERSON], свідка [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 02 грудня 2014 року, виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (а.с.21). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається з 1/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,0599га, що розташована за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне - Руська, яка відповідно до державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 16 грудня 1994 року належала [PERSON], після смерті якого спадщину прийняла його дружина [PERSON], яка померла [INFO] та юридично не оформила своїх прав. Згідно з акту від 11 травня 2017 року, виданого ЛКП «Рясне - 402», комісія встановила зі слів [PERSON] та за свідченням сусідів [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] проживала без реєстрації з грудня 2007 року разом з [PERSON] до дня її смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). З довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки №1312 від 11 травня 2017 року, яка видана ЛКП «Рясне - 402», вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] Крім того, у довідці зазначено, що [PERSON] проживала без реєстрації по вищевказаній адресі з грудня 2007 року з [PERSON] та доглядала її до дня смерті (а.с.14). Відповідно до договору довічного утримання від 26 липня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Винниківської державної нотаріальної контори Львівської області Кропельницькою Н.І., [PERSON] передає у власність [PERSON] належні їй на праві приватної власності 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Згідно з ч. 5 даного договору набувач приймає вказану частину квартири та зобов'язується проводити всі необхідні платежі по квартирі та комунальних послугах, а також надавати відчужувану довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляд житла, зокрема, у вищевказаній квартирі, харчування, догляду і необхідної допомоги, а у разі смерті відчужувача - поховати її згідно християнського обряду (а.с.16). У судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] провела за власні кошти підзахоронення [PERSON] до її покійного чоловіка [PERSON], сплативши при цьому за її поховання та благоустрій 1000 грн., що підтверджується копію квитанції до прибуткового касового ордера №8 від 03.12.2014 року (а.с.22). З копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 01 жовтня 2016 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 жовтня 2016 року та дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «[PERSON]». З метою юридичного оформлення спадкових прав заявник [PERSON] звернулася до Третьої львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], за якою була заведена спадкова справа, що підтверджується копією спадкової справи № 285/2017. Однак при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є, зокрема, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Свідок [PERSON] в своїх показаннях чітко вказав, що знає заявницю [PERSON] та померлу [PERSON], ствердив, що останні протягом тривалого часу спільно проживали однією сім'ю у квартирі [ADDRESS], вели спільне господарство. Показання свідка не протирічать доказам, які є в матеріалах справи та були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ст.1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та те, що заявник [PERSON] та [PERSON] з 2007 року і до часу смерті останньої проживали однією сім'єю, заінтересованою особою даний факт не оспорюється, а також, з огляду на те, що встановлення вказаного факту необхідно для прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що заява підставна та повністю підлягає задоволенню, оскільки заявник [PERSON] проживала та доглядала спадкодавця [PERSON] більше п'яти років.

Outcome: approved