Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

06.06.2018 позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються відповідно до рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 липня 2011 року, з нього на користь відповідачки за даним позовом, на утримання їх спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , із 1/4 частини щомісячного заробітку (доходу) [PERSON] до 1/6 частини, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що аліменти стягуються з позивача на користь відповідачки на підставі рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04.07.2011, проте з часу постановлення рішення матеріальне становище відповідача змінилося, у зв`язку з погіршенням загального економічного стану в країні; позивач працює водієм автотранспортних засобів у ТОВ «ЛЮКС-ПОЛТАВА 2009» з 23.03.2018 по теперішній час і його заробітна плата є невеликою, крім того відповідно до рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12.07.2010 з позивача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , що призводить до того, що в цілому з позивача утримується 50% його доходу щомісяця; позивач також зазначив, що 24.06.2016 він уклав шлюб із [PERSON] і вони планують народження дітей, крім того на його утриманні перебуває непрацездатна мати [PERSON] , яка є пенсіонеркою та інвалідом 2 групи, тому розмір утримуваних аліментів є критичним для позивача і він просить зменшити такий. Провадження у справі відкрито 13.08.2018 суддею Горульком О.М.; розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] 27.09.2018 у відставку. Автоматизований розподіл справи між суддями не відбувся через відсутність суддів у Решетилівському районному суді. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 13.02.2019 справу передано на розгляд новому складу суду із головуючою [PERSON] (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19), яка прийняла справу до провадження ухвалою від 18 лютого 2019 року і призначила підготовче судове засідання на 13.03.2019, за результатами проведення якого справа була призначена до розгляду на 20.05.2019. 12.03.2019 від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що: 1) відповідач не звернувся до позивачки в позасудовому порядку для врегулювання питання щодо розміру аліментів, які стягуються на утримання їхньої спільної дитини, хоча така домовленість могла бути досягнута; 2) вимога відповідача зменшити розмір аліментів, до розміру, що не менший за 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - незаконна, оскільки розмір аліментів, що стягуються на дитину, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; 3) вимога позивача про зменшення розміру аліментів є недоведеною, безпідставною (наведені позивачем підстави не відповідають положенням статті 192 СК України), оскільки позивачем не надано доказів того, що його матеріальне становище погіршилось, посилання на погіршення економічної ситуації в країні є загальним, позивачем не підтверджено належними доказами невеликий розмір заробітної плати, а лише надано довідку про працевлаштування, яка на час розгляду справи уже не є актуальною, оскільки видана у 2018 році; посилання позивача на те, що з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] необґрунтоване, оскільки рішення про стягнення аліментів на утримання спільного сина сторін, постановлене після набрання законної сили рішенням про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] і така обставина врахована Глобинським районним судом; позивач також не може посилатися на те, що він та його теперішня дружина планують народження дітей - вказана обставина є припущенням; посилання позивача на те, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати також необґрунтоване, оскільки він проживає з матір`ю інвалідом з 2005 року, а рішення про стягнення аліментів на утримання сина постановлене у 2011 році і такі обставини були враховані судом, при цьому позивач не довів, що мати дійсно потребує матеріального утримання з його сторони; 4) неповнолітній син сторін при цьому потребує матеріального утримання з боку батька, оскільки його мати, яка є відповідачкою за даним позовом, не працює і перебуває на обліку, як безробітна, а син має захворювання очей, проблеми із зором і потребує лікування, а також санаторно-курортного лікування органів дихання у зв`язку із проблемами зі здоров`ям, тому витрати на утримання сина є значними. У відзиві на позовну заяву представник відповідачки також просить суд стягнути з позивача понесені відповідачкою витрати на правову допомогу. Розмір витрат, згідно додатку №1 до договору про надання правової допомоги у цивільній справі, становить 3500грн (а.с. 63). 20.05.2019 надійшла відповідь позивача на відзив, у якій він просить задовольнити його позовні вимоги і відмовити у задоволенні клопотання відповідачки про стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що право адвоката [PERSON] на представництво в суді інтересів [PERSON] належним чином не підтверджене, оскільки в матеріалах справи відсутній оригінал ордеру на надання правової допомоги, а долучений до матеріалів справи договір про надання правової допомоги не містить порядку обчислення гонорару, підстави для його зміни, порядку його сплати, умови повернення, тощо; позивач також вказав, що договір про надання правової дороги підписано «Мошівською О.В.», тоді як відповідачем є [PERSON] , а перелік наданих адвокатом послуг складений без урахування витраченого адвокатом часу на кожну із послуг, крім того у розрахунку двічі вказано послугу «консультація». В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду письмову заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.87). Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, так як вважає, що стягуваний розмір аліментів - 1/4 частина доходу відповідача, є необхідним для гармонійного розвитку дитини. Позивачка зазначила, що на її утриманні перебуває двоє дітей, вона не працює і перебуває на обліку як безробітна, роботу їй знайти важко; спільний з позивачем син [PERSON] часто хворіє, лікується стаціонарно кожні 4 місяці через проблеми із зором і це потребує витрат, тому вона пропонувала відповідачу домовитись щодо додаткових витрат на сина, але відповідач лише кричав на це і жодного разу до сина в лікарню не з`явився. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, так як вважає їх не обґрунтованими з підстав, які вказані у відзиві на позов, зокрема: недоведеність передбачених ст. 192 СК України підстав для зміни розміру аліментів; наявність обставин, які названі позивачем, як підстави погіршення матеріального становища, на час винесення рішення про стягнення аліментів (хвороба матері, неповнолітня дочка на утриманні); недоведеність того, що заробітна плата позивача є невеликою, відсутність доказів на підтвердження її розміру; недоведеність того, що позивач є опікуном непрацездатної матері, що вона потребує матеріальної допомоги з боку дітей, крім того представник відповідачки зазначив, що у позивача є рідна сестра, яка також зобов`язана опікуватись матір`ю. Заслухавши відповідачку та її представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 1-3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Позивачем суду не надано достатніх доказів на підтвердження наявності підстав для зменшення розміру аліментів. Судом встановлено, що на виконання виконавчого листа № 2-344/11, який видано 25.11.2011 Глобинським районним судом Полтавської області (а.с. 8), 04.04.2016 відкрито виконавче провадження про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку боржника, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітнього сина [PERSON] (а.с. 9). Із постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що зазначена у виконавчому листі як стягувач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 9). Довідка-розрахунок, сформована 08.03.2018 Шевченківським ВДВС м. Полтави, свідчить, що у вказаному виконавчому провадженні, на час видачі довідки, існував борг по сплаті аліментів - 50445,64 грн (а.с. 10). 05.04.2016 також відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа №2-129/2010, який видано 30.09.2010 Великобагачанським районним судом Полтавської області (а.с. 12), про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку боржника, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої дочки [PERSON] (а.с. 9). Посилання позивача на те, що у вказаному вище виконавчому провадженні з нього стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , що є підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання сина за виконавчим листом № 2-344/11, є необґрунтованим. Виконавчий лист №2-129/2010 видано до винесення рішення про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , тобто дана обставина існувала на момент прийняття судом рішення про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходу відповідача і не є зміною матеріального становища позивача. Позивачем зазначено, що він є працюючим, проте отримує невелику заробітну плату і його матеріальне становище є скрутним. До матеріалів справи долучено довідку вих.№54-б від 08.05.2018, з якої встановлено, що позивач працює у ТОВ «Люкс-Полтава 2009» на посаді водія автотранспортних засобів з 23.03.2018 по дату видачі довідки і заробітна плата нараховується йому згідно відпрацьованого часу (а.с. 11). Розмір заробітної плати у довідці не вказаний, проте 20.05.2019 позивач долучив до матеріалів справи довідки про заробітну плату, згідно з якими у травні 2018 року йому нараховано 375 грн заробітної плати, у червні 2018 - 937 грн, за період з липня по грудень 2018 року загалом нараховано 3204 грн. Відповідачкою надано суду відомості із офіційного веб-сайту Полтавського обласного центру зайнятості, де зазначено середню заробітну плату для посади «водій автомобіля» в Полтавській області і така становить 7723 грн на місяць (а.с. 73-79), інформацію від головного управління статистики у Полтавській області станом на 05.03.2019, виходячи з якої середня номінальна заробітна плата одного штатного працівника з видом економічної діяльності «транспорт, складське господарство, поштова та кур`єрська діяльність» становить 9701 грн у 2019 році. Вказаною інформацією не спростовується розмір заробітної плати позивача, зазначеної у довідках. Однак, з урахуванням наведеної інформації, довідки про заробітну плату викликають обґрунтовані сумніви щодо достовірності розміру доходів позивача, так як за 31 календарний день у травні 2018 року позивачу нараховано 375 грн, за 30 календарних днів у червні 2018 року - 937,50 грн, за повні календарні місяці з липня по грудень 2018 року, тобто за 6 місяців, - 3 204,53 грн. При цьому, згідно найменування другої колонки у довідці, не відпрацьовані календарні дні у місяці не зараховуються. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 року складає 3723 грн. Позивач, надавши вказані довідки, пояснень щодо їх змісту не надав. Посилання позивача в обґрунтування позову на погіршення загального економічного стану в країні є безпідставним, оскільки погіршення економічного стану в тому сенсі, у якому вказано у позові, а саме: підвищення тарифів на комунальні послуги, ріст інфляції тощо, стосується всіх осіб, які проживають на території України, в тому числі відповідачки, а тому не свідчить про таке погіршення матеріального стану відповідача, яке може бути підставою для зменшення розміру аліментів, що, до того ж, стягуються у частці від його доходу. Обґрунтовуючи позов, позивач також послався на те, що 24.06.2016 ним укладено шлюб із [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 13). Дана обставина не свідчить про зміну матеріального становища позивача; зміна сімейного стану, у даному випадку, не є підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки, оскільки позивач не довів, що у зв`язку з цим має місце погіршення матеріального стану, яке тягне зменшення розміру аліментів. Позивачем не надано доказів, що дружина перебуває на його утриманні чи потребує матеріальної допомоги, неповнолітніх дітей подружжя не має. Намір подружжя мати у майбутньому дітей, не є фактичною обставиною, яка враховується судом під час судового розгляду. Позивачем також надано суду довідку №911 від 24.04.2018, з якої встановлено, що він зареєстрований по [ADDRESS] і за цією адресою разом із ним зареєстрована мати - [PERSON] (а.с. 14). Дата реєстрації у квартирі позивача - 13.09.2005, дата реєстрації матері позивача - 29.08.1989, тобто такі особи були зареєстровані разом і на момент винесення рішення про стягнення аліментів із позивача на утримання сина [PERSON] . Позивач зазначив, що мати є непрацездатною і перебуває на його утриманні. З пенсійного посвідчення [PERSON] встановлено, що вона є інвалідом 2 групи, отримує пенсію за віком (а.с. 16). Позивач долучив до матеріалів справи медичну документацію матері [PERSON] (а.с. 17-25), проте така не є належним доказом того, що [PERSON] перебуває на утриманні саме позивача, що її не утримують і не зобов`язані утримувати інші особи (чоловік чи інші діти), що отримуваної нею пенсії не достатнього для її утримання (суд також не має інформації про розмір доходу непрацездатної матері). Отже наданими суду доказами позивач не довів, що після винесення рішення про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , його матеріальне становище погіршилось. При цьому відповідачка долучила до матеріалів справи довідку, яка свідчить, що вона перебуває на обліку, як безробітна і її сукупний дохід за період з вересня 2018 року по січень 2019 року становить 1943,68 грн (а.с. 67); позивачка проживає в [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] (а.с. 68) Відповідачкою надано суду виписку з медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] , яка свідчить, що в період з 12.06.2018 по 21.06.2018 він був госпіталізований (а.с. 69), а також медичну довідку на дитину, яка від`їжджає в дитячий заклад оздоровлення та відпочинку від 16.07.2018, із зазначенням діагнозу [PERSON] : складний міопічний астигматизм обох очей; рубець рогівки правого ока (а.с. 70). Вказаними доказами не підтверджується розмір витрат, яких спільний син сторін потребує щомісячно, у зв`язку із лікуванням, що впливає на розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено наявність передбачених ст. 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання сина [PERSON] , [INFO] , тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Згідно ст. 141 ч.2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідачкою у відзиві заявлено про стягнення з позивача витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 137 ч.2-6 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Між представником відповідачки [PERSON] , який має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується копією свідоцтва (а.с.60), та відповідачкою [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги у цій цивільній справі №1/03 від 05.03.2019, що підтверджується витягом з договору (а.с.61-64). При цьому, у договорі та ордері на надання правової допомоги №086789 міститься описка у прізвищі відповідачки: « [PERSON] » замість вірного прізвища « [PERSON] », про що також наголошено позивачем у відповіді на відзив. У судовому засіданні відповідачка підтвердила, що підпис у договорі про надання правової допомоги від 05.03.2019 належить їй. З копії нотаріально посвідченої довіреності від 07.03.2019 вбачається, що відповідачка [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником, в тому числі у суді (а.с.58). Отже, наявність описки у прізвищі відповідачки у договорі та ордері не спростовує наявність між адвокатом та клієнтом договірних правовідносин, укладених в письмовій формі. Оригінал ордеру [PERSON] надано суду. Згідно умов договору про надання правової допомоги у цивільній справі (а.с.61-64) адвокат зобов`язується здійснити представництво та надати інші види правової допомоги клієнту, як відповідачу у цивільній справі №546/560/18 за позовом [PERSON] про зменшення розміру аліментів на дитину, що перебуває у провадженні Решетилівського районного суду Полтавської області, за такими напрямками: 1) забезпечення реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному судочинстві, інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 2) надання правової інформації, консультацій, роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також сприяння їх відновленню в разі порушення; 3) інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Розділом 3 цього договору передбачено, що сторони досягли згоди, що розмір винагороди (гонорар) за надання правової допомоги визначається фіксованим та обчислюється як сума винагороди (гонорару), що визначена у попередньому (орієнтовному) розрахунку витрат на правову допомогу та винагороди за надані послуги понад ті, що зазначені у вказаному попередньому розрахунку. Кінцева вартість послуг (гонорару), що підлягає оплаті клієнтом, виходячи з кількості фактично наданих адвокатом послуг з надання правової допомоги на виконання поставленого завдання (об`єму послуг) визначається на підставі акту прийому -передачі наданих послуг з правової допомоги. Додатком №1 до цього договору, підписаним сторонами договору, визначено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу, який містить вартість послуг залежно від виду послуги в твердій грошовій сумі, визначеній сторонами. Загальна сума за розрахунком становить 3500 грн. за надання послуг: зустріч з клієнтом, ознайомлення з матеріалами справи та попередня консультація; збір доказів, визначення правової позиції та судових перспектив розгляду справи; надання консультацій клієнту, складання відзиву на позовну заяву та оформлення додатків до нього; складання проекту мирової угоди і заяви про її затвердження судом; представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції з виїздом за межі м. Полтава (в т.ч. в ході вжиття заходів врегулювання спору за участю судді, у підготовчому судовому засіданні, у судовому засіданні під час розгляду справи по суті) за перше судове засідання (а.с.63). Згідно квитанції №ПН1593 від 07.03.2019 відповідачкою сплачено на користь [PERSON] за правову допомогу 3500 грн. (а.с.81). Документів на підтвердження витрат на правову допомогу, які б виходили за межі попереднього розрахунку, відповідачкою не надано та про їх відшкодування не заявлено. При цьому, суд зазначає, що згідно умов договору акт прийому -передачі наданих послуг складається у разі обрахування кінцевої вартості послуг (гонорару), що надані понад ті, що зазначені у вказаному попередньому розрахунку. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву з додатками, проект мирової угоди та заяви про її затвердження судом. Представник відповідачки брав участь у підготовчому судовому засіданні 13.03.2019 з 10:03 години до 10:41 години та під час судового розгляду 20.05.2019 з 14:48 до 17:08 години, що підтверджується журналами судових засідань за 13.03.2019 та 20.05.2019. Відповідачкою та її представником у судовому засіданні підтверджено факт надання [PERSON] попередньої консультації та консультації після підготовчого судового засідання. Збір доказів адвокатом підтверджується доданими до відзиву та заяви про приєднання доказів документами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про співмірність витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн. з огляду на складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на представництво інтересів клієнта у судовому засіданні (з урахуванням виїзду за межі м. Полтава); значення справи для відповідачки. Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив, не спростовує наведеного. Посилання у відповіді на відзив на відсутність переліку послуг з урахуванням витраченого адвокатом часу з посиланням на ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є безпідставним, так як згідно ч.2 ст. 30 цього Закону передбачено порядок обчислення гонорару фіксованому розмірі, що визначається у договорі про надання правової допомоги. Вказаною нормою не визначено імперативної вимоги про визначення погодинної оплати за надані послуги. Стороною позивача не доведено неспівмірність витрат на правову допомогу. Отже, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з позивача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правову допомогу у сумі 3500 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved