Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

06 травня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій зазначав, що йому на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0200 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на якій він самочинно переобладнав два дачних будинки з двома мансардами та одним підвалом. Оскільки вищевказане переобладнання є самочинними, що позбавляє його можливості зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на них та перешкоджає йому у їх подальшій експлуатації, вимушений звернутися до суду та просити суд визнати за ним право власності на вищевказане самочинно переобладнане нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача вимоги позивача підтримав в повному обсязі Представник відповідача та представник третьої особи у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи сповіщені належним чином. Причину неявки представників вказані особи суду не повідомили, у зв'язку з чим суд вважав за можливе постановити рішення у відсутності вищевказаних осіб. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідив письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 376 ч. ч. 1,2,5 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 6 ч. 2 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження в установлених цією Конституцією межах і відповідно до законів. Відповідно до ст. 31 ч.1 п. б, п.п.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить участь у прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку та у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування», спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Відповідно до роз'яснень п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 6, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК). У зв'язку з цим, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] на праві власності належить вищевказана земельна ділянка, (а.с. 10), на якій він самочинно переобладнав два дачні будинки з господарськими будівлями та спорудами. (а.с. 12-21). Позивач не звертався до Таїровської с/ради з питання оформлення права власності на вищевказане самочинно збудоване нерухоме майно і зазначена рада не відмовляла йому у вирішенні цього питання. Порушене позивачем у суді питання не було предметом розгляду компетентного органу - Таїровської с/ради, рішення якої чи його відсутність давали б позивачу підставу вважати про наявність спору про право. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed