Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

05.02.2019 року з Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла справа за підсудністю в порядку ч.1 ст. 31 ЦПК України до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, згідно якої позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 790\~231 грн. з урахуванням інфляційних витрат, трьох процентів річних та пені за прострочення грошового зобов`язання і судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 грудня 2012 року відповідач [PERSON] позичив у позивача грошові кошти у розмірі 450\~000 грн., кошти зобов`язувався повернути до 31 грудня 2015 року, проте, в порушення умов договору, борг повернуто не було. [PERSON] вказує на те, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу позики і він передав у власність відповідачу обумовлений розмір грошових коштів, а останній отримав їх та зобов`язався повернути у чітко визначений строк, що підтверджується складеною ним розпискою, однак [PERSON] , взяті на себе зобов`язання не виконав, борг не повернув, чим порушив його права. Посилаючись на вище викладене позивач просив крім суми боргу стягнути витрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, пеню за період з 15.10.2017 року по 15.10.2018 року, відшкодувати йому судові витрати, тобто задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою суду від 11.02.2019 року позовна заява залишена без руху для виконання вимог ст.175,177 ЦПК України. 19.03.2019 року позивачем подано уточнений позов на усунення недоліків, вимоги суду було виконано. Ухвалою суду від 25.03.2019 року провадження у справі було відкрито, справа призначена до судового розгляду\~в порядку спрощеного позовного провадження на 16.04.2019 року.\~ В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до суду направив оригінал боргової розписки та письмову заяву, просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце слухання справи відповідно до положень ч 6-7, 11 ст. 128 ЦПК України належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 14 грудня 2012 року між сторонами було укладено договір позики за умовами якого [PERSON] , як позикодавець, передав у власність [PERSON] , як позичальника 450\~000 гривень, які останній зобов`язався повернути до 31 грудня 2015 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] від позивача підтверджується оригіналом розписки позичальника від 14.12.2012 року (а.с.48). Відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених нормами\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та\~\~вимог цього\~Кодексу\~\~інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов\~\~та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту\~\~або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1049 ЦК України\~\~передбачено, що позичальник\~\~зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти\~\~у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані\~\~йому\~\~позикодавцем)\~\~у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. За приписами\~ст. 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, на вимогу боржника повинен видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі. У разі якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. З урахуванням викладеного, відповідач має повернути позикодавцю суму боргу з урахуванням суми боргу в розмірі 450\~000,00 грн. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто розмір процентів необхідно розраховувати від дня коли сплив визначений договором строк виконання зобов`язань і після того нараховувати три відсотки річних. Загальний розмір 3% річних за прострочення виконання зобов`язання по даному договору позики за період з 01.01.2016 року по 15.10.2018 року складає 37652,00 грн. та витрат від інфляції 156964 грн.( за 1018 дні). З приводу вимог позивача щодо стягнення з боржника інфляційних витрат суд враховує наступне. Згідно статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення»\~індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, і норми ч. 2 \~ст. 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. З урахуванням рівня інфляції за період з 01 січня 2016 року (включно) по 15 жовтня 2018 року та наданим позивачем розрахунком суд погоджується, оскільки останній здійснений з урахуванням визначених законодавством вимог і розмір цієї складової боргу становить 156 964,42 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Що стосується вимог [PERSON] про стягнення пені, то суд виходить з наступного. Згідно ч.ч. 1, 3\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч. 1, 2\~ст. 551 ЦК України). Аналіз вказаних норм в сукупності свідчить про те, що право кредитора на неустойку виникає лише в разі, якщо воно узгоджене сторонами в договорі або закріплене в законі. З укладеного сторонами договору позики вбачається, що він не містить умов щодо стягнення кредитором пені в разі порушення боржником зобовязання. Що стосується законодавчого врегулювання цього питання, то згідно ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~наслідком порушення позичальником грошового зобовязання за договором позики є застосування наслідків, передбачених\~ст. 625 ЦК України\~(стягнення боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних). Зобовязання по сплаті пені за порушення договору позики передбачене для позичальника лише в разі, якщо предметом позики є речі, визначені родовими ознаками. Аналогічно Верховним Судом України висловлена наступна правова позиція в ухвалі від 13 вересня 2017 року по справі №6-37цс15: у разі неповернення позичальником за договором позики суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. За встановлених обставин вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають і його посилання на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання» в даному випадку є безпідставними з урахуванням викладеного і тієї обставини, що зазначений нормативний акт стосується юридичних, а не фізичних осіб. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи, що відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на заперечення вимог позивача суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. За приписами ч. 1, п.1 ч.3\~ст.133\~\~ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог і у разі задоволення позову покладається на відповідача ( ч 2 ст 141 ЦПК України). Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір 7903,00 грн., тому з урахуванням задоволених вимог позивача ( 81.5%) підлягає задоволенню в сумі 6441 грн. ( а.с. 29). З урахуванням викладено та

Outcome: partial