Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

05.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1700 грн з яких: 1200 грн заборгованість за договором оренди майна та 500 грн заборгованість за договором позики, а також відшкодування сплаченої суми судового збору в розмірі 551 грн 20 коп. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником і розробником веб-сайту www.fireflies.com.ua, який передав відповідачу в платне користування на підставі договору від 27.04.2015 року. Згідно умов договору відповідач повинна була щомісячно сплачувати за користування веб-сайтом 200 грн. В порушення умов договору відповідач не розрахувалася за користування веб-сайтом за період з серпня 2015 року по січень 2016 року включно, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 1200 грн, яку просить стягнути. Крім того, в рахунок оплати за користування сайтом відповідач отримала від нього в борг 500 грн, які повинна була повернути в строк до 01.07.2015 року. Втім, свої зобовязання за договором позики коштів відповідач не виконала і суму позики не повернула. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача визнав позов частково. Він погодився із заборгованістю перед позивачем за договором позики в сумі 500 грн, у задоволенні решти вимог просив відмовити. Представник відповідача пояснив, що відповідач повністю розрахувалася з позивачем за користування веб-сайтом у серпні 2015 року, а починаючи з вересня 2015 року відповідач припинила користування веб-сайтом, про що повідомила позивача в усній формі. За таких обставин, на думку представника відповідача, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1200 грн. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Як стверджує позивач, він є власником і розробником веб-сайту www.fireflies.com.ua, який передав відповідачу в платне користування на підставі договору користування від 27.04.2015 року (а. с. 4, 4 зв). Посилаючись на порушення відповідачем своїх договірних зобовязань, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за користування веб-сайтом в сумі 1200 грн, що виникла за період з серпня 2015 року по січень 2016 року включно. В якості підстави стягнення цієї суми боргу позивач посилається на статті 759, 762 ЦК України (далі Кодекс), які визначають правовий зміст договору найму майна та порядок здійснення розрахунків за цим договором. Відповідно до статті 190 Кодексу майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно статті 179 Кодексу річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки. Таким чином, положення статей 759, 762 Кодексу поширюються лише на випадки передачі в користування речі або сукупності речей як предмету матеріального світу. Сайтом (веб-сайтом) є сукупність електронних документів (файлів даних і коду), які можуть належати фізичній або юридичній особі і бути доступними в компютерній мережі під загальним доменний імям і ІР-адресою або локально на одному компютері. Виходячи з цього, веб-сайт не вважається річчю матеріального світу, а тому права, які виникають з приводу створення і використання веб-сайту не є майновими правами. Створення веб-сайту є результатом інтелектуальної творчої діяльності, в звязку з цим, згідно статті 199 Кодексу цивільні права та обовязки, які виникають з приводу використання цих результатів регулюються нормами Книги четвертої Кодексу (Право інтелектуальної власності) та спеціальним законодавством, що регулює захист авторських прав і суміжних прав, а не нормами статей 759, 762 Кодексу. Враховуючи те, що позивачем невірно визначено підставу позову, заявлені ним вимоги про стягнення заборгованості за користування веб-сайтом в сумі 1200 грн не підлягають задоволенню. Копією розписки від 27.04.2015 року підтверджується факт надання позивачем відповідачеві грошових коштів у сумі 500 грн, які остання зобовязалася повернути в строк до 01.07.2015 року (а. с. 5). В силу положень частини другої статті 1047 Кодексу розписка позичальника або інший документ, який засвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей є підтвердженням укладення договору позики. Оскільки представник відповідача не заперечує факт отримання позики в сумі 500 грн та її неповернення позивачу в установлений договором позики строк, вказана сума належить до стягнення в повному обсязі. Таким чином, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial