Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

05 червня 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки. Вимоги позову мотивував тим, що 06 листопада 2018 року між ним та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0744 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 13. 01.04.2004 року [PERSON] міською радою, внаслідок поділу подарованої йому відповідачкою земельної ділянки, було видано два державні акти серії ВЛ №043030 та серії ВЛ №043029 на земельні ділянки, площею 0,0514 га (кадастровий номер 22:020:0012) та площею 0,0230 га (кадастровий номер 22:020:0016), що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 13. В подальшому, 08.05.2007 року вказані земельні ділянки було передано ним в іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк» в рахунок забезпечення зобовязань по кредиту. Під час реалізації іпотечного майна в порядку прилюдних торгів, в березні 2018року було виявлено той факт, що належні йому земельні ділянки ще у 2005 році рішенням [PERSON] міської ради було передано знову ж - [PERSON], зокрема останній передано було земельну ділянку площею 500 кв.м. (0,0500 га) для обслуговування жилого будинку та земельну ділянку площею 242 кв.м. (0,242 га) для ведення садівництва, що знаходяться за адресою: м.Луцьк, вул. Ківерцівська, буд. 13, яка у в цей же рік провела реєстрацію однієї із земельних ділянок. В звязку з цим, протягом квітня - травня 2018 року скориставшись правничою допомогою ним було отримано копії документів на земельну ділянку, які слугували підставою для видачі державного акту та копію самого державного акту. Таким чином, [PERSON] міська рада незаконно розпорядилася земельними ділянками, які перебували у його власності на підставі договору дарування укладеного з [PERSON] ще у 2003 році. А тому,\~просить суд\~визнати незаконним\~та скасувати\~рішення [PERSON]\~міської ради\~від 22.12.2005р.\~№26/2.7\~«Про передачу\~у власність\~громадянам міста\~земельних ділянок\~для будівництва\~та обслуговування\~жилого будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~ведення садівництва\~та надання\~в оренду»\~в частині\~передачі безоплатно\~у власність\~[PERSON] земельних\~ділянок площею\~500\~кв.м.\~(0,0500\~га)\~для обслуговування\~жилого будинку\~та площею\~242\~кв.м.\~(0,242\~га)\~для ведення\~садівництва,\~що знаходяться\~за адресою:\~м.Луцьк,\~вул.\~Ківерцівська,\~буд.\~13,\~згідно додатку\~1\~до рішення\~[PERSON] міської\~ради від\~22.12.2005р.\~№26/2.7.;\~визнати недійсним\~державний акт\~на прав\~власності на\~земельну ділянку\~серії №646406 виданий 28 лютого 2006р на ім'я [PERSON] на земельну ділянку та скасувати державну зеєстрацію земельної ділянки (кадастровий номер 0710100000:22:020:0016) проведену 17.02.2006 року площею 0.0500 га, що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул. Ківерцівська, буд. 13. Також просить суд стягнути понесені ним судові витрати. Позивач та його представник подали заяву про розгляд справи у їхній відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради та відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилися, будь-яких заяв чи клопотань подано не було. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 140 Конституції України та ст. 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження. Судом встановлено, що 22 грудня 2005 року рішенням [PERSON] міської ради №26/2.7 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення садівництва та надання в оренду» було передано безоплатно у власність [PERSON] земельні ділянки площею 500 кв.м. (0,0500 га) для обслуговування жилого будинку та площею 242 кв.м. (0,0242 га) для ведення садівництва, що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 13 (а.с.12). На підставі вищевказаного рішення 28 лютого 2006 року [PERSON] на одну із спірних земельних ділянок площею 0,500 га (кадастровий номер 22:084:0009, згідно державного акту), що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 13, було видано державний акт на право приватної власності серії ЯА №646406 (а.с.14). Однак, суд вважає, що рішення міської ради та виданий в подальшому державний акт суперечать чинному законодавству, з огляду на наступне. 06 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0744 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 13, і яка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 22:020:005) серії ВЛ №096432, виданого 07.10.2003 року [PERSON] міською радою в особі управління земельних ресурсів згідно рішення №9/4.3.2 від 20.06.2003 року (а.с.6-7). 01 квітня 2004 року [PERSON] міською радою було проведено розподіл земельної ділянки площею 0,0744 га з кадастровим номером 22:020:005 на дві окремі ділянки та видано два державні акти на право власності: серії ВЛ №043029 на земельну ділянку, площею 0,0514 га (кадастровий номер 22:020:0012) та серії ВЛ №043030 площею 0,0230 га (кадастровий номер 22:020:0016), що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 13. 08 травня 2007 року [PERSON] уклав з АКБ «ТАС-Комерцбанк» Кредитний договір №0201/0507/88-314 від 08.05.2007 року, виконання умов якого було забезпечене укладанням іпотечного договору від 08.05.2007 (а.с.15-17). Відповідно до умов договору, предметом іпотеки виступали вищевказані земельні ділянки площею 0,0514 га (кадастровий номер 22:020:0012) та площею 0,0230 га (кадастровий номер 22:020:0016), що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 13 (а.с.15-17). Відповідно до вимог ст.\~13\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють від імені Українського народу права власника в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними обєктами права власності народу відповідно до закону. За правилами ст.\~14\~Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно вимог ст.\~152\~Земельного кодексу\~України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; Г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 126 ЗК України (у редакції на дату видачі спірного державного акту) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором,який реєструється відповідно до закону. За правилами ст.\~155\~Земельного кодексу\~України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Відповідно до вимог ст.\~158\~Земельного кодексу\~України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. За правилами ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно вимог ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.\~386\~ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] міська рада при прийнятті рішення про надання у власність [PERSON] земельних ділянок площею 0,050 га та площею 0,042 га, що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 13 (а.с.15-17), розпорядилася землею, яка на той час перебувала і дотепер перебуває у приватній власності [PERSON], і цей факт відповідачами спростований не був. Той факт, що на момент прийняття спірного рішення у 2005 році [PERSON] міська рада не володіла відомостями про те, що земельні ділянки знаходиться у приватній власності іншої особи, не може слугувати підставою для позбавлення власності на неї іншої особи, яка набула її на законній підставі. Доказів позбавлення позивача [PERSON] права власності на спірні ділянки суду надано не було. За правилами ст.\~393\~ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органу державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. У відповідності до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.4 ст.11 Цивільного кодексу України у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення субєктів владних повноважень, до яких належать, зокрема органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення/припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої). Також, ч.1.ст.21 Цивільного кодексу України закріплено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України закріплено положення про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення [PERSON] міської ради від 22.12.2005 року в частині передачі у власність [PERSON] земельних ділянок площею 500 кв.м. (0,0500 га) для обслуговування жилого будинку та площею 242 кв.м. (0,0242 га) для ведення садівництва, що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 13 є незаконним, таким, що не відповідає положенням Земельного кодексу України, оскільки відповідач вийшов за межі своїх повноважень передбачених\~ст. 118 Земельного кодексу України\~та не дотримався встановленого порядку, чим порушив засадничий принцип діяльності органу місцевого самоврядування, встановлений\~ст. 19 Конституції України\~та ч.3\~ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Прийнявши вказане рішення міська рада порушила право власності [PERSON] на земельні ділянки, на які він ще у 2004 року набув на законних підставах право власності. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 зроблено висновок, що «оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав в судовому порядку. Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,050 га, кадастровий номер [NUMBER]: 22:020:0016, проведеної 17.02.2006 року Волинською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» на підставі рішення [PERSON] міської ради від 22.12.2005 року, що знаходиться в м. Луцьку по вул. Ківерцівська, 13 на імя [PERSON], слід зазначити наступне. Оскільки рішення органу місцевого самоврядування, яке було підставою для державної реєстрації прав власності за [PERSON] на земельні ділянки: площею 500 кв.м. (0,0500 га) для обслуговування жилого будинку та площею 242 кв.м. (0,0242 га) для ведення садівництва, що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 13, визнається судом незаконними, як і державний акт на право власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 500 кв.м. (0,0500 га) для обслуговування жилого будинку, що по вул. Ківерцівська, 13, м. Луцьк, то вимога позивача про скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,050 га, кадастровий номер [NUMBER]: 22:020:0016, проведеної 17.02.2006 року Волинською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» на підставі рішення [PERSON] міської ради від 22.12.2005 року, що знаходиться в м. Луцьку по вул. Ківерцівська, 13 на імя [PERSON], слід задовольнити. Підсумовуючи викладене, надавши правову оцінку представленим доказам у сукупності з фактичними обставинами справи, проаналізувавши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON], які спрямовані захист права власності, що було порушено в результаті незаконного набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку. У відповідності до ч. 1ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів сплачений ним судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved