Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

07.04.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання за нею як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер 15.06.2015 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по вул. Чапаєва, 20 с. Сирове Врадіївського району Миколаївської області. Позов мотивований тим, що вона є спадкоємцем за заповітом вказаного майна. Але, враховуючи, що [PERSON] цей будинок успадкував від своєї дружини та за життя не встиг отримати у нотаріальній конторі свідоцтво на спадок, вона не може в нотаріальному порядку оформити своє спадкове майно. 25.03.2016 року державним нотаріусом Кривоозерської нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстави відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок на заповідача [PERSON], що і було підставою звернення з цим позовом до суду. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з'явився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, просить ухвалити рішення у зв»язку з визнанням позову, наслідки визнання позову зрозумілі. Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухав пояснення позивача, вивчив матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2015 року [PERSON] склав заповіт на користь позивача та вказав, що на випадок своєї смерті все своє майно, належне йому на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, а також все те, на що він буде мати право за законом, заповідає [PERSON]. Цей заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Кривоозерської сільської ради 02.06.2015 року та зареєстровано в реєстрі за №27. 15.06.2015 року [PERSON] помер, місце смерті село Червоний Орач Кривозерського району Миколаївської області. На момент смерті [PERSON], останній проживав однією сім»єю з [PERSON] в с. Червоний Орач Кривоозерського району Миколаївської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями за адресою вул. Чапаєва ( нині Набережна), 20 с. Сирове Врадіївського району Миколаївської області, право власності на який до цього часу належить колишній дружині спадкодавця [PERSON], яка 07 серпня 2014 року померла. Місце смерті с. Сирове Врадіївського району Миколаївської області. Згідно заповіту від 07.12.2006 року, який посвідчений секретарем виконкому Сирівської сільської ради, реєстровий номер 53, за життя [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] За відомостями Сирівської сільської ради, на день смерті по вул. Чапаєва, 20 с. Сирове, [PERSON] проживала однією сім»єю з [PERSON] Відповідно до відомостей МБТІ, станом на 31.12.2012 року вказаний житловий будинок зареєстрований на праві особистої власності за [PERSON] Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.04.2016 року, житловий будинок по вул. Чапаєва, 20 с. Сирове Врадіївського району Миколаївської області, ні за ким не зареєстрований. Згідно звіту про оцінку майна житлового будинку, станом на 29.03.2016 року вартість нерухомого майна становить 29407 грн. За відомостями Кривоозерської нотаріальної контори, після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу №149/2015, із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON]. Інших спадкоємців немає. За відомостями Врадіївської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу №152/2014. Із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], інші спадкоємці відсутні. Свідоцтво про право власності на житловий будинок [PERSON] не видавався. 25.03.2016 року через те, що спадкодавець [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], але за життя не встиг оформити своїх спадкових прав на житловий будинок, позивачу державним нотаріусом Кривоозерської нотаріальної контори у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено. Встановив вказані обставини, які повністю визнані стороною відповідача, суд приходить до висновку, що між сторонами склались відносини щодо спадкування нерухомого майна за заповітом та існують перешкоди у оформленні спадкових прав у позасудовому порядку. Так, відповідно до ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно чинного законодавства до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). За вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до п. 6 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Таким чином, встановив у судовому засіданні, що позивач, який є спадкоємцем за заповітом, після смерті [PERSON] у законний спосіб прийняла спадщину та подала заяву до нотаріальної контори, де отримала письмову відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність зареєстрованого права власності на житловий будинок за заповідачем, що унеможливлює визнати право власності позивача на спадкове майно у позасудовому порядку, вказане право підлягає захисту через суд. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України позивачем при подачі позову сплачено вірно та залишаються за ним.

Outcome: approved