Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

05.03.2020 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Виноградівського районного суду з позовом до Хижанської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Пилип М.А. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що [INFO] помер їхній батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається із земельних ділянок, посвідчених Державним Актом на право власності на земельну ділянку, серії ЗК№0310765 від 08.08.2006 року. За життя померлий [PERSON] залишив заповіт від 19.03.2007 року, за яким на випадок своєї смерті своє майно він залишив позивачам [PERSON] та [PERSON] . Отже позивачі, як спадкоємці першої черги та спадкоємці за заповітом після смерті свого батька [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Пилип М.А. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті їхнього батька [PERSON] . Постановими приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Пилип М.А., від 22.02.2020 року, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з причин пропуску встановленого законом строку на подання заяви про прийняття спадщини. Як на підставу пропуску встановленого законом строку на прийняття спадщини, позивачі посилаються на відсутність інформації про існування складеного на їхню користь заповіту, у зв`язку із вищенаведеним вважають причини пропуску прийняття спадщини поважними, а тому просять суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилася після смерті їхнього батька [PERSON] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, однак їхній представник-адвокат Рацин Ю.Ю., в судовому засіданні вимоги заявленого позову підтримав повінстю та просив суд такі задоволити повністю. Представник відповідача-Хижанської сільської ради, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення заявленого позову. Приватний нотаріус Пилип М.А., будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши доводи позивачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачів- [PERSON] (а.с.10). Спадковим майном після смерті [PERSON] є земельні ділянки, посвідчені Державним Актом на право власності на земельну ділянку, серії ЗК№0310765 від 08.08.2006 року (а.с.11). За життя померлий [PERSON] залишив заповіт від 19.03.2007 року, за яким на випадок своєї смерті своє майно він залишив позивачам [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Позивачі по справі приходяться померлому (спадкодавцю) сином та донькою, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.12-13). Постановими приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Пилип М.А., від 22.02.2020 року (а.с.21-22), позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з причин пропуску ними встановленого законом строку на подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах на спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З наведеного вище вбачається, що суд наділений правом визначити спадкоємцеві додатковий строк для прийняття спадщини лише в тому випадку коли такий строк пропущено з поважних причин. При цьому, з врахуванням викладених обставин справи, істотне значення для правильного вирішення спору є встановлення моменту коли спадкоємець дізнався про смерть спадкодавця. Обов`язком спадкоємця є доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини перед судом, а саме з моменту її відкриття до моменту звернення до нотаріуса з відповідною заявою. Як на підставу позовних вимог позивачі в своєму позові посилалися на те, що в них була відсутня інформація про наявність складеного спадкодавцем заповідального розпорядження на їхню користь, і про існування якого вони довідалися із письмового повідомлення [PERSON] (а.с.20), яка стала новим власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , який належав спадкодавцю [PERSON] , за його життя. Суд критично оцінює даний доказ як основну причину пропуску строку для прийняття спадщини. Так, за приписами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За нормами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Тобто спадкоємець, має право звертатись з заявою про прийняття спадщини в будь-якому місті на території України, до державного, приватного нотаріуса, або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 . Відповідно до вказаного Порядку (п. 3.3, 3.4, 3.5, 3.6, 3.11, 3, 15, 3.23), заяви про прийняття спадщини подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Заява про прийняття спадщини підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів. Своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи, на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Тобто, заява про прийняття спадщини має бути виконана (написана) спадкоємцем особисто, однак подана може бути безпосередньо спадкоємцем до нотаріуса або направлена йому засобами поштового зв`язку, при цьому справжність підпису спадкоємця може бути посвідчена нотаріально або не посвідчена нотаріально. Враховуючи дату смерті спадкодавця - [INFO] , встановлений законом строк для прийняття спадщини скінчився 20.04.2010 року. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України), що позивачами зроблено не було. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Інших доказів, які б свідчили про поважність пропущення позивачем строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] суду не надано. Відповіднодо ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму Узагальненні «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01 березня 2013 року зазначив, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Таким чином, судом не встановлено будь-яких перешкод у позивачів [PERSON] та [PERSON] для звернення у встановлений законом строк, із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, такий висновок суду зроблений по даній справі, узгоджується з висновками, що зроблені Верховним Судом у справі № 484/3221/16-ц. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн.80 коп., позивачу [PERSON] та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн.80 коп., позивачу [PERSON] не відшкодовуються, у зв`язку з відмовою у задоволенні їхнього позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed