Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

05 травня 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» Савіхін А.М. звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 6575,35 грн. за кредитним договором №б/н від 10 червня 2011 року та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10.06.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 6500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно Умов та правил надання банківських послуг відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Він зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач також стверджує, що відповідно Умов та правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті. Позивач виконав свої зобов`язання, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, та стверджує, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 10.11.2019 року становить 6575,35 грн., з яких : 5699,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 875,75 грн. - нарахована пеня. [INFO] позичальник [PERSON] помер, спадкоємцем, який проживав разом з ним, на час відкриття спадщини, є [PERSON] . Ухвалою судді від 15 травня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання (а.с. 56-58). У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Проте, в п. 2 прохальної частини позову зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі та просить її розгляд здійснити у відсутність представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позовну заяву до суду, не надходило. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав. Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, 10 червня 2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10.06.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 6500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 14). Частиною 1, 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір, відповідно ст. 1055 ЦК України, укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно вимог ч.1-3 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно ч.1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. При цьому, суд також враховує, що відповідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено зі змісту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку від 10 червня 2011 року [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Обґрунтовуючи позов, позивач стверджує та надає Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», виходячи зі змісту яких: базова процентна ставка в місяць становить 3,0 %; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості) ( а.с.15). Дослідженням долученого до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг встановлено наступне (а.с. 15-32). Відповідно п. 1.1.2.1.2. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний вчасно здійснювати оплату банківських послуг відповідно до тарифів Банку, здійснювати погашення заборгованості у строки та в розмірах, визначених Договором. У п. 2.1.1.3.1 Правил зазначено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим Договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта за цим Договором (здійснювати договірне списання). Пунктом 2.1.1.3.5. Умов та Правил визначено, що сторони узгодили, що в разі порушення клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст.ст. 212,611,651 ЦК України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за договором в повному обсязі. При цьому слід зазначити, що підпис відповідача про ознайомлення з даними Умов та Правил надання банківських послуг, відсутній. Відповідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 10.11.2019 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 6575 грн. 35 коп. за кредитним договором № б/н від 10 червня 2011 року, яка складається з наступного: 5699 грн. 60 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 875 грн. 75 коп. - нарахованої пені (а.с. 8 - 13). Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 36). Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Стаття 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналіз зазначеного законодавства дає підстави для висновку, що спадкоємці боржника за кредитним зобов`язанням зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у випадку пред`явлення у передбачений законом строк кредитором вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину. Позивач в позовній заяві вказує, на те, що спадкоємцем, який проживав разом з боржником на час відкриття спадщини є [PERSON] , про що свідчить адреса реєстрації в паспортах [PERSON] та [PERSON] . З даним твердженням позивача суд не погоджується, оскільки адреса реєстрації за однією адресою, а саме : [ADDRESS] , не є доказом того, що на момент смерті [PERSON] відповідач [PERSON] проживала разом з ним за вказаною адресою. Крім того, як вбачається з відповіді на запит суду з Реєстраційної служби Бориспільської міської ради від 14 травня 2020 року, [PERSON] , [INFO] з 21 вересня 2016 року зареєстрована за адресою : [ADDRESS] (а.с. 55). Згідно відповіді Реєстраційної служби Бориспільської міської ради на запит щодо надання інформації останнього місця реєстрації проживання померлого [INFO] позичальника [PERSON] , довідки про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] станом на дату смерті померлого [INFO] , інформація про зареєстрованих осіб за адресою : [ADDRESS] , станом на 16.08.2015 року відсутня. Крім того, адресна картка на вищевказану адресу від Бориспільського РВ ДМС України у м. Києві та Київській області до Реєстраційної служби не передавалася (а.с. 65). Як вбачається з відповіді на запит з Бориспільської міської державної нотаріальної контори щодо надання копії спадкової справи заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , дата народження: [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] , державними нотаріусами Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області не заводилась (а.с. 67). Жодних доказів тієї обставини, що відповідач [PERSON] дійсно прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного проживання в спадковому майні чи подання відповідної заяви до нотаріуса, позивачем суду не надано. Також у матеріалах справи відсутні відомості щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно на ім`я відповідача чи іншу особу. Як і відсутні докази виконання позивачем вимог ст. 1281 ЦК України щодо пред`явлення своїх вимог до спадкоємця шляхом направлення нотаріусу відповідного звернення. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідач [PERSON] є спадкоємицею після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, до складу якої входять, в тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed