Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

05 грудня 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.06.2010 року в розмірі 39613 грн. 13 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 16401 грн. 61 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 19298 грн. 99 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1550 грн. 00 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) в розмірі 1862 грн. 53 коп. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору в розмірі 1378 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21 червня 2010 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 16000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2016 року становить 39613 грн. 13 коп. і складається з заборгованості за кредитом в розмірі 16401 грн. 61 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 19298 грн. 99 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1550 грн. 00 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) в розмірі 1862 грн. 53 коп. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Представник відповідача [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою порушив строки позовної давності, оскільки договір між сторонами було укладено 21 червня 2010 року, позивач звернувся до суду лише наприкінці 2016 року, тобто поза межами строків позовної давності. Позовна давність почала свій перебіг з жовтня 2012 року, коли відповідач прострочила чергову сплату суми відповідно до умов договору. Останній добровільний платіж відповідач здійснила 01 жовтня 2012 року. В подальшому, усі грошові кошти, які перераховувалися в якості погашення заборгованості по кредиту, були перераховані автоматично з іншого карткового рахунку у цьому ж банку без згоди відповідача. Строк дії кредитної картки закінчився у січні 2013 року. В наданих до суду додаткових поясненнях до позовної заяви представник позивача зазначила, що згідно Умов та Правил картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Згідно Умов та Правил Картрахунки відкриті на невизначений строк. Платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клаєнта тощо. Згідно Умов обслуговування банк відкриває клієнту Картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та срок дії визначено в Заяві та в Пам'ятці клієнта. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 02.2014 року. Отже, позивач звернувся до суду з даним позовом 29.11.2016 року, тобто до спливу строку позовної давності. Представником позивача направлено до суду витребувані докази та клопотання про розгляд справи без особистої участі представника позивача, що є правом сторони відповідно до ст. 27 ЦПК України. Суд, взявши до уваги позицію представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21 червня 2010 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 16000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2016 року становить 39613 грн. 13 коп. згідно розрахунку (л.с. 5-6) і складається з заборгованості за кредитом в розмірі 16401 грн. 61 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 19298 грн. 99 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1550 грн. 00 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) в розмірі 1862 грн. 53 коп. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена. З довідки (л.с. 81) вбачається, що [PERSON] отримано картки № 5577212908505616, 5457092026747729 та 4149437103239818, яка мала термін дії до останнього дня лютого 2014 року. З інформації щодо руху коштів за відкритими рахунками (л.с.84-97) вбачається, що 19.03.2014 року здійснювались транзакції з надходження коштів погашення заборгованості [PERSON] за кредитом в розмірі 350 грн., стороною відповідача не спростовано даний факт, не доведено, що вказані кошти не вносились на рахунок відповідача або вносились без її відома. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах встановленого нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - із спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Враховуючи вищевикладене, а також те, що термін дії перевипущеної на ім`я відповідача картки встановлений до 02.2014 року згідно довідки, наданої представником позивача у якості доказу для долучення до справи, факт отримання картки вказаним терміном дії відповідачем не спростовано у суді відповідними доказами, мало місце перерахування коштів на погашення заборгованості 19.03.2014 року від імені іншої особи на картку на ім`я [PERSON] в розмірі 350 грн. і відповідачем не доведено відсутність її згоди на перерахування, позов банком подано до суду 05.12.2016 року, тому підстав для застосування терміну позовної давності немає, відповідно суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахуванні пені відбувається за кожний день прострочення. Згідно з пунктом 8.6 Умов надання банківських послуг, - сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності - неустойки, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (Постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15). Таким чином, вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) 1862, 53 грн. задоволенню не підлягають. У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд

Outcome: partial