Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

06 грудня 2017 року позивач в особі директора Маріупольського міського центру зайнятості [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача незаконно одержані ним кошти в сумі 13372,69 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 20 березня 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до Маріупольського міського центру зайнятості із заявою про надання (поновлення) йому статусу безробітного, на підставі якої йому було поновлено статус безробітного з 17 березня 2017 року. Відповідача було ознайомлено з правами та обовязками безробітного, які передбачені Законом України «Про зайнятість населення. Однак під час перебування на обліку відповідач знехтував своїм обовязком та не повідомив про факт працевлаштування. Як було встановлено, 14 липня 2017 року між відповідачем та ФОП [PERSON] був укладений трудовий договір, про що [PERSON] Центр зайнятості не повідомив. Зазначені обставини призвели до незаконного отримання відповідачем допомоги по безробіттю за період з 14 липня 2017 року по 12 жовтня 2017 року (останній день виплати) в сумі 13372,69 гривень. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, про що зазначив у заяві та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] до суду не прибув. Судові повітки надсилались рекомендованими листами із повідомленням за зареєстрованою адресою його проживання, однак конверти були повернуті поштовим відділенням без отримання адресатом, за закінченням строків зберігання. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~(в редакції від 15 грудня 2017 року) однією з умов ухвалення заочного рішення є не подання відповідачем відзиву. Нормами\~ЦПК України, які діяли на момент відкриття провадження у справі, не передбачено подання відзиву відповідачами, у зв'язку з чим суд, відкриваючи провадження у даній справі, не пропонував відповідачу надати відзив. Відповідач в судові засідання неодноразово не з'являвся, у зв'язку з чим розгляд справи відкладався. Тому суд вважає, що наступне відкладення розгляду справи з пропозицією надання відповідачем відзиву, а позивачем - відповіді на відзив, порушить право позивача на розгляд справи в межах розумних строків. При цьому суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься заява представника позивача, за якою він не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. На підставі викладеного суд приходить до висновку про можливість розглянути справу в заочному порядку, на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (далі за текстом Закон № 5067-VI) безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі за текстом Закон № 1533-III) право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Встановлено, що 20 березня 2017 року [PERSON] звернувся із письмовою заявою до Маріупольського міського центру зайнятості про надання (поновлення) йому статусу безробітного. Як вбачається з персональної картки [PERSON], витягу із наказів Маріупольського міського центру зайнятості відносно останнього: [PERSON] поновлено статус безробітного з 17 березня 2017 року (наказ НТ 170320 від 20 березня 2017 року); поновлено допомогу по безробіттю з 17 березня 2017 року по 29 жовтня 2017 року (наказ НТ 170320 від 20 березня 2017 року); розпочато виплату допомоги по безробіттю з 17 березня 2017 року (наказ НТ 170320 від 20 березня 2017 року); скорочено виплату допомоги по безробіттю у звязку з недотриманням безробітним рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню на строк до 90 календарних днів, з 27 вересня 2017 року по 11 жовтня 2017 року (наказ НТ 170929 від 29 вересня 2017 року); скорочено виплату допомоги по безробіттю у звязку з недотриманням безробітним рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню на строк до 90 календарних днів з 12 жовтня 2017 року по 29 жовтня 2017 року (наказ НТ 171006 від 06 жовтня 2017 року); припинено виплату допомоги по безробіттю у звязку з припиненням реєстрації безробітного, встановленням факту виконання безробітним оплачуваної роботи з 13 жовтня 2017 року (наказ НТ 171013 від 13 жовтня 2017 року). Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 1297, складеним Маріупольским міським центром зайнятості від 13 жовтня 2017 року, встановлено, що 14 липня 2017 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений трудовий договір, відповідно до розділу 1 якого договір є безстроковим. Даним актом також зафіксовано, що нарахування та отримання доходу [PERSON] відображено у розрахунковій платіжній відомості № К-8 за липень 2017 року та у звіті податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за Формою 1ДФ за ІІІ квартал 2017 року. Зафіксовані в акту обставини підтверджуються також копією наказу ФОП [PERSON] від 13 липня 2017 року про прийняття [PERSON] на роботу, повідомленням ФОП [PERSON] про прийняття працівника на роботу, копією трудового договору, укладеного 14 липня 2017 року між ФОП [PERSON] та [PERSON], копією розрахунково-платіжної відомості № К-8 за липень 2017 року, згідно якої за 12 днів роботи у липні 2017 року [PERSON] було нараховано до сплати 1487,57 гривень. Як вбачається з трудового договору та наказу ФОП [PERSON] від 31 липня 2017 року № 61-у [PERSON] було звільнено за власним бажанням 31 липня 2017 року. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону № 1533-III виплата допомоги по безробіттю припиняється у випадку працевлаштування безробітного. Відповідно до ч. 2 ст. 36 вказаного Закону застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. При цьому згідно із ч. 3 наведеної норми сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Отже, в сенсі наведених норм та викладених обставин [PERSON] втратив право на отримання допомоги по безробіттю з моменту укладення трудового договору з ФОП [PERSON] від 14 липня 2017 року. Неподання ж відповідачем відомостей про працевлаштування та отримання ним доходу призвело до незаконного нарахування йому та виплати допомоги по безробіттю за період з 14 липня 2017 року по 12 жовтня 2017 року включно у загальній сумі 13372,69 гривень, що підтверджується витягом з наказів Маріупольського міського центру зайнятості від 13 жовтня 2017 року. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову. Таким чином, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1600 гривень (розрахований на момент подачі поову до суду). На підставі наведеного,

Outcome: approved