Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

05 травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2011 року з відповідача [PERSON] на її користь було присуджено до стягнення аліменти на утримання їхньої неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 грудня 2010 року та до повноліття [PERSON]. Відповідач виконував обов'язки покладені на нього судом щодо утримання дитини, але починаючи з листопада 2015 року по теперішній час припинив виплату аліментів. Станом на 04 травня 2017 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 17 899 гривень 50 копійок. У зв'язку із наведеним, позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2015 року по 05 травня 2017 року в розмірі 50 676 гривень 98 копійок. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі Ордеру від 05 травня 2017 року, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до судового засідання не з'явились, надали заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити, розгляд справи провести без їхньої участі та про те, що проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.124-125). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовою кореспонденцією в матеріалах справи, до судового засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив та заяв про розгляд справи у свою відсутність не надав (а.с.119, 128, 132). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 вересня 2008 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 06 вересня 2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 138 (а.с.19). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10). [INFO] року народилась [PERSON], батьками якої є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 07 лютого 2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 135 (а.с.9). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2011 року стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 грудня 2010 року та до повноліття [PERSON] (а.с.11). Виконавчим листом Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2011 року стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 грудня 2010 року та до повноліття [PERSON] (а.с.14). Згідно із довідкою-розрахунком Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області № 12/3355 від 21 лютого 2017 року, розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів за виконавчим листом Слов'янського міськрайонного суду Донецької області № 2-243 від 02 червня 2011 року, станом на 01 березня 2017 року становить 17 899 гривень 50 копійок (а.с.12-13). Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 196 цього Кодексу, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно із роз'ясненнями викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16. Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Втім, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті аліментів загальна сума якої станом на 01 березня 2017 року становить 17 899 гривень 50 копійок. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судове засідання не з'явився, своїми процесуальними правами сторони в процесі не скористався та доказів, які спростовують доводи позивача не надав. Законодавець не ставить право на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в залежність від відкриття виконавчого провадження у справі, виклику боржника до виконавчої служби і попередження його про наявність заборгованості. Згідно із висновками, викладеними в Ухвалі Верховного Суду України від 8 лютого 2012 року про перегляд рішення суду за винятковими обставинами у справі № 6-4969вов10, не направлення державним виконавцем повідомлення боржнику про виникнення заборгованості та не попередження його про відповідальність не свідчить про відсутність вини відповідача в несплаті аліментів. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що суду не представлено доказів того, що наведена заборгованість по аліментах утворилась не з вини відповідача, з урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати останнім аліментів на утримання дитини, та з відповідача на її користь слід стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, передбачену ст. 196 СК України. Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, наданий позивачем, судом встановлено, що він здійснений з дотриманням правил, встановлених п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року, постановою Верховного Суду України від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16. Зважаючи на вищевикладене, у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів в розмірі 54 351 гривень 02 копійок. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивач була звільнена від сплати судовий збору, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved