Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

05 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (надалі - ПАТ «МК «Азовсталь») про стягнення заборгованої індексації по заробітній платі, компенсації за затримку виплати, середнього заробітку за час затримки виплати індексації та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних позивач зазначив, що з 20 червня 1988 року по 31 жовтня 2012 рік працював на ПАТ «МК «Азовсталь». Вважає, що з 01.03.2003 року відповідач ПАТ «МК «Азовсталь» в порушення вимог чинного законодавства при виплаті йому заробітної плати не проводив індексацію. Посилаючись, зокрема на ст.ст.117, 233 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.1-6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст.2,4,5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» просив стягнути з ПАТ «МК «Азовсталь» на його користь невиплачену (заборговану) індексацію заробітної плати за період з 01 березня 2003 року по 31 жовтня 2012 року з урахуванням компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, у розмірі 232,91 гривень, середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з 01 листопада 2012 року по 21 лютого 2014 року у розмірі 235580,4 гривень, моральну шкоду у розмірі 1000 гривень та витрати, пов'язані із наданням правової допомоги у розмірі 1000 гривень. У судовому засіданні 06 серпня 2014 року представник позивача надав заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати, відповідно до якої просив стягнути середній заробіток у розмірі 113142,96 гривень, за період з 01 листопада 2012 року по день постановлення рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати позивача 256,56 гривень. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності за участю представника [PERSON] Представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, підтримала заявлені позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила суд задовольнити уточнені позовні вимоги. Представники відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» Маєвська В.М. та Бузівська Н.М., діючі на підставі довіреностей, проти задоволення позову заперечували та пояснили, що позивач не звертався до ПАТ «МК «Азовсталь» із заявою про виплату індексації і компенсації заробітної плати, як це випливає зі ст.7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», а отже його право не було порушено, так як на час звернення до суду спір про право був відсутній. Крім того зазначило, що у спірний період, з 01.03.2003 по 01.03.2013 р., ПАТ «МК «Азовсталь» неодноразово підвищувало заробітну плату працівникам, у тому числі й позивачу, з урахуванням прогнозованого рівня інфляції випереджуючим шляхом, а також своєчасно індексувало заробітну плату. Відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація проводиться тільки на суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а у зв'язку з тим, що заробітна плата позивачу була індексована, у тому числі випереджаючим шляхом, то вимоги позивача [PERSON] про виплату суми компенсації задоволенню не підлягають. Щодо вимог про сплату середнього заробітку, пояснили, що оскільки відсутній факт несвоєчасної виплати працівнику належних йому доходів, то відсутні передбачені ст.117 КЗпП України підстави для стягнення середнього заробітку. Крім того, індексація в силу вимог ст.ст.2, 3 Закону України «Про оплату праці» не є складовою частиною заробітної плати, та в силу положень п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року не включається у розрахунок середньої заробітної плати, а отже вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати задоволенню не підлягає. Вважають, що вимоги позивача [PERSON] про стягнення середнього заробітку, задоволенню не підлягають, так як до них треба застосовувати строк позовної давності у 3 місяці, який передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України, та який позивачем [PERSON] був пропущений. Зазначили, що відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди з підстав недоведеності її спричинення, а також тому, що не відбувалося порушення його трудових прав. Вважають, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, не підлягають задоволенню, тому як квитанція адвоката не є фінансовим документом. Просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з 21 червня 1988 року по 31 жовтня 2012 рік перебував у трудових відносинах з ПАТ «МК «Азовсталь» (а.с.11, 94, 95). За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до ч.3 ст.94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч.6 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі - Закон про індексацію) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. N 1078 (надалі - Порядок). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч.1 ст.2 Закону про індексацію, п.2 Порядку). Відповідно до ч.1 ст.4 Закону про індексацію, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Відповідно до ст.5 Закону про індексацію, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Пункт 11 Порядку передбачає, що підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. При цьому обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону про індексацію. Абзац 5 цього пункту також передбачає, що для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Частина 2 ст.2 Закону України «Про оплату праці» визначає, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. N 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713 суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З цих підстав суд не приймає до уваги доводи представників відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» про застосування строку позовної давності, передбаченого ст.233 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як вбачається з довідки-розрахунку індексації заробітної плати з компенсацією за несвоєчасну виплату колишньому працівнику ПАТ «МК «Азовсталь» [PERSON] за період з 01.03.2003 31.10.2012 рік, який було складено працівниками ПАТ «МК «Азовсталь» (зам.директора-начальником УМП Варламовою та начальником планово-аналітичного відділу УМП Китриш), сума індексації у розмірі 46,67 гривень за період з 01.03.2003 по 30.09.2005 рік виплачена випереджаючим шляхом, а сума індексації у розмірі 1619,39 гривень за період з 01.10.2005 по 31 жовтня 2012 рік виплачена відповідно до Порядку (а.с.13-17, а.с. 106-110). Суд виходить з того, що можливість підвищення грошових доходів населення з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом (індексація випереджаючим шляхом) була встановлена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» від 25.03.2005 року шляхом внесення відповідних змін до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Вказані зміни набули чинності 31.03.2005 року. А у Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, зміні щодо індексація випереджаючим шляхом, були внесені лише у травні 2006 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.2006 р. №690 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Таким чином, суд не приймає до уваги доводи представників відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» щодо виплати позивачу за період з 01.03.2003 по 30.09.2005 індексації заробітної плати у розмірі 46,68 гривень випереджаючим шляхом, тому як виплата індексації заробітної плати випереджаючим шляхом була встановлена на законодавчому рівні лише з 31.03.2005 року. Крім того, відповідно до ст.110 КЗпП України, ст.30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Проте, з наданих копій розрахункових листків [PERSON] за період з січня 2003 р. по вересень 2005 року (а.с.60-92) не вбачається, що позивач [PERSON] отримував індексацію заробітної плати. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість суми індексації з заробітної плати ПАТ «МК «Азовсталь» перед [PERSON] становить 46,67 гривень. Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (надалі - Закон про компенсацію), підприємства, установи та організації усіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно зі ст.3 Закону про компенсацію, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виходячи з того, що суд дійшов до висновку про існування у ПАТ «МК «Азовсталь» перед [PERSON] заборгованості з індексації заробітної плати, суд вважає що на користь позивача належить стягнути й компенсацію за період з 01.03.2003 р. по 30.09.2005 р. у розмірі 186,24 гривень (135,82 гривень + 50,42 гривень), яку було розраховано працівниками відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» та наведено у теоретичному розрахунку (а.с.13-17). Отже, індексація заробітної плати з компенсацією у розмірі 232,91 гривень, яка визначена підприємством за період з березня 2003 року по вересень 2005 року та не оспорюється позивачем, є заборгованістю підприємства перед [PERSON] та ця частина заробітної плати не була виплачена позивачу при звільненні у жовтні 2012 року. Щодо стягнення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно уточнених позовних вимог позивач просить стягнути середній заробіток за період з 01 листопада 2012 року по день постановлення рішення у розмірі 113142,96 гривень, виходячи із середньоденної заробітної плати 256,56 гривень, яка визначалася із заробітної плати за серпень, вересень 2012 року. Згідно довідки від 19 березня 2014 року, середньоденна заробітна плата [PERSON], виходячи із середньомісячної заробітної плати за два останні відпрацьованих місяця, які передували звільненню, складає 256,56 гривень. Отже, середній заробіток за час затримки виплати за період з 01 листопада 2012 року (наступний день після звільнення), по 06 серпня 2014 року (день прийняття рішення) становить 113142,96 гривень, виходячи з наступного: 256,56 гривень (середньоденна заробітна плата) х 441 (кількість днів з 01.11.2012 року по 06.08.2014 року) = 113142,96 гривень. Однак, згідно з положеннями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Як встановлено судом при звільненні [PERSON] підприємство не виплатило йому частину заробітної плати у вигляді індексації у розмірі 46,68 гривень, що разом із компенсацією становить 232,91 гривень, яка в даному випадку є спірною. Разом з цим, за цей же період позивачу було нараховане та сплачено суму заробітної плати у розмірі 55717,57 гривень ( а.с. 106-110). Отже, при загальній виплаченій заробітній платі за спірний період у розмірі 55717,57 гривень, сума невиплаченої заробітної плати у вигляді індексації за цей період становила 46,68 гривень, що разом із компенсацією становить 232,91 гривень, та складає 0,42 % від заробітної плати. Тому, визначаючи розмір середнього заробітку до стягнення, суд вважає необхідним задовольнити частково позовні вимоги [PERSON] - у розмірі частки тієї заробітної плати, яка не виплачена позивачу при звільненні та є спірною, а саме, в сумі 232 гривни 91 копійки, розрахувавши цю суму наступним чином: (113142,96 гривень х 0,42% х 100%)= 475 гривень 20 копійок, де 113142,96 гривень - середній заробіток за час розрахунку при звільненні з 01.11.2012 року по 06.08.2014 рік, 0,42 %- відсоток невиплаченої заробітної плати від виплаченої заробітної плати. Враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, обґрунтованими визнаються і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки, у відповідності з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, також наведених позивачем обґрунтувань моральних страждань і визначає до відшкодування 100 гривень. Щодо вимог позивача про відшкодування витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги у розмірі 1 000 гривень, суд виходить з наступного. Зі справи вбачається, що правова допомога надавалася [PERSON] адвокатом [PERSON] (а.с.20-23). На підтвердження оплати правової допомоги в розмірі 1 000 гривень позивачем надана квитанція, в якій адвокатом [PERSON] зазначено про отримання вказаної суми (а.с. 19). Таким чином, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати на правову допомогу у розмірі 7 гривень 10 копійок., виходячи з наступного: заявлені позовні вимоги у розмірі 114375,87 гривень (232,91 + 113142,96 +1000), задоволено на суму 808,11 гривень (232,91 + 475,20 + 100), що становить 0,71%). Отже, 0,71% х 1000 гривень : 100% = 7 гривень 10 копійок. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 гривни 60 копійок.

Outcome: partial