Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

06 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить: - зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення такого способу та порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: систематичні побачення з дитиною [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] кожної середи кожного тижня кожного місяця року з 16 годин 00 хвилин до четверга 08 години 00 хв., кожної п`ятниці кожного тижня року з 15 годин 00 хвилин до понеділка 8 годин 00 хвилин з можливістю ночівлі за місцем проживання батька; у день народження сина, тобто 10 травня кожного року у період часу з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; у день народження батька, тобто 2 травня кожного року у період часу з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; у день народження іншого сина позивача [PERSON] , [INFO] , 5 травня кожного року у період часу з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; у день народження сина позивача [PERSON] , [INFO] , 29 березня кожного року у період часу з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; у день народження бабусі [PERSON] , [INFO] , 27 квітня кожного року у період часу з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; 1 вересня кожного року у період часу з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; 1 січня кожного року у період часу з 13 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; 7 січня кожного року у період часу з 13 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; в свято Великодня кожного року у період часу з 08 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв.; та у будь-який інший час - за домовленістю між батьками; спільний відпочинок 15 днів кожного місяця червня кожного року та 15 днів кожного місяця жовтня кожного року. В обґрунтування вимог зазначено, що позивач та відповідач [PERSON] з 17.02.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, [INFO] у них народився син [PERSON] . З грудня 2014 року шлюбні відносини між сторонами припинені, а 22 січня 2015 року шлюб розірвано. Із 2014 року вони постійно з відповідачем конфліктують, оскільки відповідач чинить перешкоди у спілкуванні із сином. Поки син відвідував дитячий садок, позивач мав змогу з ним бачитись. Починаючи з 19.10.2015 року син вибув з дошкільного закладу, та відповідач обмежила будь-яке спілкування із сином. З метою вирішення конфлікту він звернувся до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради. Органом опіки вирішено визначити позивачу наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною: - систематичні побачення у суботу та неділю через тиждень, а також у будь-який інший час за домовленістю між батьками. Однак, відповідач рішення виконкому не виконує, на прохання позивача надати можливість поспілкуватись із сином реагує агресією. Позивач неодноразово звертався до служби у справах дітей та органу опіки та піклування із заявами про вжиття заходів, спрямованих на виконання відповідачем [PERSON] рішення, на що отримав відповідь, що вжиття заходів громадського або адміністративного впливу до громадян, які не виконують норми чинного законодавства, не належить до компетенції служби у справах дітей. Позивач зазначив, що любить свого сина, бажає спілкуватися з ним та турбуватися про нього, систематично сплачує аліменти на його утримання, заборгованості по аліментам не має. Він має власне помешкання, офіційно працевлаштований та має стабільну заробітну плату, соціальні гарантії та право на щорічну оплачувану відпустку. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на ст.ст. 141, 142, 150, 153, 157, 159 СК України. 22 Лютого 2018 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області постановлена ухвала про направлення справи за підсудністю до Приазовського районного суду Запорізької області. 23 Квітня 2018 року ухвалою судді Приазовського районного суду Запорізької області провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. У зв`язку з переведенням судді до іншого суду 08 серпня 2018 року на підставі протоколу потворного автоматичного розподілу, справу прийнято до свого провадження суддею Пантилус О.П. та почато розгляд справи спочатку, відповідно до ч.12 ст.33 ЦПК України. За клопотаннями та у зв`язку з неявками учасників справи з різних причин, неодноразово розгляд справи відкладався та оголошувалася перерва в в судовому засіданні, відповідно до ст..ст. 223, 240 ЦПК України. 18 жовтня 2018 року представником відповідача [PERSON] , яка діяла на підставі ордеру серії ЗП № 004154 подано відзив на позов, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] , так як той постійно вчиняв протиправні дії відносно [PERSON] , спричиняв їй тілесні ушкодження в присутності неповнолітньої дитини. На підставі цього на розгляді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебувають матеріали двох кримінальних проваджень відносно [PERSON] про притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України. Вказані обставини привели до психічного розладу у дитини, виникла необхідність звернутися до дитячого психолога та невролога, який в медичній картці зазначив «виключити спілкування з батьком» та хвороба серця. Окрім того, позивач має заборгованість зі сплати стягнутих судом аліментів на утримання дитини, що підтверджує відсутність піклування батька про матеріальне забезпечення дитини. Спілкування з батьком спричиняє дитині сильні душевні страждання, страх, а тому не може сприяти нормальному розвиткові дитини. У відзиві посилається на ст.ст. 3,9 Конвенції про права дитини, ст.. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.3 ст. 157 СК України. Інші письмові заяви суду не надавались. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги з підстав, вказаних в позові. Зазначив, що любить свого сина, бажає спілкуватися з ним, піклуватися про нього, забезпечувати необхідні умови життя, навчання та виховання. Але, кожна зустріч із сином закінчується скандалом із відповідачем та викликом поліції, так як вона будь яким чином намагається перешкодити його спілкуванню з дитиною, в присутності сина розпочинає сварки, відтягує дитину, залякує, щоб син не приймав подарунки від батька і не спілкувався. Представник позивача [PERSON] пояснив, що перешкоджання матері у спілкуванні та зустрічах позивача [PERSON] з дитиною підтверджується наданими позивачем документами (рішенням про визначення способу участі у вихованні малолітньої дитини; заявами позивача, поясненнями свідків), а відповідачем не доведено належними доказами, що спілкування батька [PERSON] із сином буде травмувати дитину та негативно впливатиме на розвиток та стан здоров`я хлопчика. Наполягає, що дитині необхідне спілкування з батьком, який має рівні із матір`ю права на виховання дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнала вимоги позову та зазначила, що побачення дитини з батьком не відповідають інтересам сина, так як батько агресивний, постійно вчиняв сварки при дитині, піднімав на неї руки, що негативно впливало на психіку та розвиток сина. Представник відповідача адвокат Ковальов Д.В. вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не безпідставно перешкоджає спілкуванню батька з дитиною, так як зустрічі з батьком не в інтересах дитини. Представник виконавчого комітету Мелітопольської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, долучив висновок щодо розв`язання спору. Представник Приазовської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду надані висновок органу опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації від 27.08.2018 року № 10 та висновок № 12 від 03 жовтня 2019 року. Дослідивши письмові докази та допитавши свідків, про яких заявили сторони, врахувавши пояснення сторін, судом встановлені наступні обставини та правовідносини. [PERSON] та [PERSON] 17 лютого 2012 року уклали шлюб, який рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 22 січня 2015 року розірвано (копія рішення суду у справі № 320/13357/14-ц). Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 травня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю РС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області). Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 103/21 від 25 червня 2015 року, вирішено визначити [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , - систематичні побачення у суботу та неділю через тиждень і в будь-який інший час за домовленістю між батьками. Після чого, [PERSON] неодноразово (26.07.2016, 08.08.2016, 15.08.2016, 15.12.2016) звертався до Мелітопольської міської ради із відповідним заявами, в яких просив прийняти заходи щодо невиконання [PERSON] вище наведеного рішення, в тому числі з проханням залучити спеціаліста органу опіки та піклування для участі у спілкуванні батька з дитиною. На що отримав відповіді від 12 і 18 серпня, 19 грудня 2016 року, що дані заходи не належать до компетенції служби у справах дітей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 05.06.2019 року пояснила, що знає сторони, оскільки проживала в одному будинку. Нічого поганого про них сказати не може. У них народився син [PERSON] , у 2012 році вони переїхали в інший будинок. Після цього, [PERSON] стала дуже агресивно себе поводити, та вони перестали спілкуватися. Восени 2015 року вона ходила із позивачем, на його прохання, до місця проживання [PERSON] , щоб він зустрівся із сином, однак двері їм ніхто не відкрив. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є матір`ю позивача та бабусею неповнолітнього [PERSON] . Зазначила, що позивач любить свого сина, а дитина любить батька, однак їх спілкуванню та зустрічам перешкоджає [PERSON] , колишня дружина її сина. Три роки тому вона йшла біля будинку відповідача, та побачила онука на балконі, який почав її кликати, однак втрутилася матір, яка заштовхала дитину до кімнати. На свято Великодня онук перебував у них в гостях, однак прийшла до них відповідач зі сваркою та забрала [PERSON] . Вона дуже сумувала за онуком та пішла до нього у школу, вони добре поспілкувалися. Через деякий час вона знову прийшла у школу, однак [PERSON] забився в куток та почав кричати, що вона відьма та щоб вона пішла геть. Свідок зазначила, що всі ці сварки почалися у 2014-2015 роках, кожна їх зустріч з дитиною починається зі сварок та викликом поліції. Відповідач налаштовує дитину проти неї та батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона давно товаришує із [PERSON] і працює у дитячому центрі «Почемучка», який відвідує [PERSON] , 2012 року народження. Одного разу, коли [PERSON] було лише рік, вона разом із [PERSON] поїхали святкувати день народження старшому сину [PERSON] та після цього позивач її не пустив додому. Також, був випадок коли позивач забрав дитину і три дні відповідач не знала де син. В березні 2017 року вона на прохання [PERSON] доглядала за [PERSON] і йшла по вулиці із [PERSON] . Позивач їхав на автомобілі, побачивши її зупинився, почав обіймати сина та забирати його від неї. Вона не віддавала батькові дитину та [PERSON] став їй погрожувати. Після цього інциденту з`явилась кримінальна справа відносно неї. [PERSON] боїться батька, який своїми діями залякав дитину. Свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо, коли діти ходили в « [PERSON] » був випадок, коли батько забрав [PERSON] , який ще нічого не розумів, на пару тижнів до себе. [PERSON] ніяк не реагує на батька, він навіть нервує коли згадує про нього. Зимою 2017 прибігла [PERSON] із [PERSON] , а батько дитини забіг і напав, вдарив [PERSON] , завдавши їй переламу руки. Слід зазначити, що про випадок, коли батько забрав дитину і не віддавав матері, покази свідків [PERSON] і [PERSON] різняться, так як перша сказала, що дитина у батька була 3 дні, а інша сказала пару тижнів. Судом допитані всі заявлені сторонами свідки, виклик яких був можливим, про фактичне місце проживання яких повідомили сторони. Заявлені відповідачем свідки [PERSON] та [PERSON] були неодноразово викликані за повідомленими стороною адресами, але судові повістки повернуті без вручення із довідкою про відсутність адресатів. [PERSON] відмовилась від допиту цих свідків та відмова судом прийнята, що відповідає вимогам ст..ст. 12, 81, 91 ЦПК України. Опитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] , 10.05.2012 року, висловив думку про те, що він не хоче бачитись із батьком, так як боїться чаклунки бабці. В залі судового засідання подарунок батька прийняв тільки з дозволу матері та коли представник позивача сказав, що подарунок від нього, а не від батька. Небажання брати подарунок від батька (автомобіль із дистанційним керуванням) мотивував тим, що подарунок зачарований. Відповідно до характеристики на керівника групи ОДГ Мелітопольського ПАТ Запоріжжяобленерго та копії трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] з 08.05.1991 року працює в Мелітопольському РЕМ, в 2013 року призначений та працює керівником групи ОДГ. За місцем роботи [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони. За місцем проживання позивач також характеризується позитивно (характеристика КП Житломасив Мелітопольської міської ради Запорізької області). Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 лютого 2015 року із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частин всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 12 січня 2015 року і до досягнення дитиною трьох років. Рішення набрало законної сили 10 березня 2015 року. Із розрахунку заборгованості від 04.08.2017 року, складеного державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС, встановлено що станом на 01 серпня 2017 року за [PERSON] заборгованість по аліментам відсутня. Після чого, заборгованість станом на 01 листопада 2017 року складає 5598,53 гривень; станом на 01.07.2018 року заборгованість по аліментам складає 18625,87 грн., станом на 01 липня 2018 року заборгованість складає 18625,87 грн. (розрахунок заборгованості ВДВС від 27.10.2017 року, від 06.07.2018 року,) За поясненнями позивача в указаний період в нього дійсно утворилась заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються із його заробітної плати, так як в цей період в Мелітопольському РЕМ не виплачувалась заробітна плата. Але на цей час він подав заяву про збільшення відрахувань із зарплати для погашення заборгованості, про що надав довідку. Згідно довідки про утримання із заробітної плати аліментів № 86 від 06.05.2019 Мелітопольського міського району електричних мереж за період листопад 2018 квітень 2019 із [PERSON] утримано аліментів на сина [PERSON] і перераховано [PERSON] в листопаді березні в розмірі 17%, в квітні в розмірі 25 %, всього за вказаний період 12959,94 гривні. З 01.04.2019 аліменти утримуються в розмірі: 17% - згідно виконавчого листа і 8% - згідно заяви. Позивач [PERSON] є власником 2/3 частки квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою проживає із матір`ю [PERSON] (копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 96355372 від 05.09.2017 року, копія технічного паспорту житлового будинку). Із довідки ДНЗ № 44 Веселка №434 від 23 листопада 2016 року встановлено, що за час відвідування дитиною [PERSON] зазначеного ДНЗ у період з 02.07.2014 по 18.10.2015 роки, приводила та забирала його мати. Іноді дитину забирав батько, як дозволяв йому графік роботи, їх зустрічі були емоційні, хлопчик вибігав до нього, слухняно виконував всі його вказівки (не розкидав одяг з шафи, був слухняним, намагався самостійно вдягатися). [PERSON] цікавився навчанням, поведінкою, успіхами сина та проблемами групи. Утримання дитини у дитячому садку займалися обидва батьки. Із спостережень вихователя, дитина дуже любить батька. Відповідно до витягу з протоколу № 14 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради від 12 грудня 2016 року, фактів щодо неналежного виконання матір`ю [PERSON] батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченні дитини не виявлено. Відсутні підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком. Згідно інформації НВК № 16 ММР ЗО, 29.08.2018 відбулася бесіда педагога соціального з матір`ю [PERSON] щодо ситуації, яка склалася у родині. На всі згадки та розмови про батька [PERSON] , дитина [PERSON] реагував нервово, схвильовано та починав плакати. Крім того суду надані дві характеристики, з яких не вбачається яким органом чи установою вони видані, тому суд вважає їх недопустимими в розумінні ст..78 ЦПК України. Так, в характеристиці від 21.02.2018 року вказано, що неповнолітній [PERSON] відвідує секцію спортивної гімнастики, його мати постійно приділяє увагу його вихованню, батько дитини не приводив дитину на тренування. А в іншій характеристиці від 17 січня 2018 року вказані наступні обставини. [PERSON] відвідує дитячий центр Почемучка. На заняттях дитина була відсутня тільки по хворобі або коли він був у батька, який не привів його на свято до центру. Батько на випускний запізнився, вів себе агресивно, не реагував на зауваження працівника центра, ображав її, про що була складена заява в поліцію. 20 Січня 2017 року відбувся черговий конфлікт між батьками [PERSON] . Зявившись на заняття [PERSON] намагався вмішатися в навчальний процес, вів себе неадекватно, кричав і проявляв агресію по відношенню до [PERSON] , після чого була викликана поліція. Зі слів педагога, після зустрічей з батьком дитина проявляє агресію та страх бути розлученим з матір`ю. Згідно виписки із Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] зареєстрована як ФОП, але з яким видом діяльності не вказано та яке значення цей документ має у справі не відомо. Із неодноразових звернень обох сторін в органи поліції встановлено, що позивач та відповідач продовж із 2015 по цей час не досягли домовленості щодо виховання дитини, що шкодить інтересам малолітнього, який має право на спілкування як із матір`ю так із батьком. Встановлено, що всі конфлікти виникали тільки між батьками та іншими особами, а не з приводу того, що дитина відмовлялась від спілкування з батьком. Так, згідно повідомлення Мелітопольського відділу поліції від 01.11.2017 на адвокатський запит представника відповідача, [PERSON] впродовж 2015 2017 років сім разів зверталася до поліції. За її зверненнями: за чотирма фактами після проведеної перевірки відповідно до Закону України «Про звернення громадян» винесені та затверджені висновки, а по трьом зареєстровані кримінальні провадження за ознаками злочинів, передбачених (відповідно) ч.2 ст.382 КК, ч.1 ст.125, ч.1 ст.125 КК України. Відповідно до висновку Мелітопольського ВП від 03.11.2015 [PERSON] повідомила про те, що [PERSON] 27.10.2015 року взяв дитину [PERSON] , 2012 р.н., і не повертає. Перевірка за повідомленням припинена. Згідно висновку Мелітопольського ВП від 13.06.2016 [PERSON] повідомила про те, що 30.05.2016 [PERSON] , знаходячись в ДЦ « [INFO] » висловлювався на її адресу «брудною» лайкою. Опитаний [PERSON] пояснив, що колишня дружина не дає йому бачитися із дитиною, він прийшов в « [PERSON] », де відбувалося дитяче свято, при цьому нікого не ображав і нікому не заважав. Перевірка за повідомленням припинена. Відповідно до висновку Мелітопольського ВП від 04.04.2017 проведена перевірка за заявою [PERSON] (допитана як свідок у цій справі) про те, що 30.03.2017 [PERSON] біля магазину «Брусничка» в м.Мелітополі намагався силою забрати в неї [PERSON] , 2012 р.н., що йому не вдалося. А також, наявна заява від [PERSON] про те, що її колишній чоловік намагався забрати їх спільного сина в її подруги [PERSON] Перевірка за повідомленнями обох припинена. Свідок [PERSON] повідомила, що відносно неї вирішується кримінальне провадження з приводу причинення легких тілесних ушкоджень [PERSON] . За змістом висновку Мелітопольського ВП від 22.06.2017 [PERSON] повідомила про те, що 18.06.2017 [PERSON] причинив їй тілесні ушкодження. Матеріали заяви направлені до слідчого відділення для відкриття кримінального провадження. Згідно копії ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.125 КК України, за результатами судового розгляду підтверджені обставини спричинення [PERSON] 20.01.2017 і 18.06.2017 легких тілесних ушкоджень [PERSON] та її неповнолітньому сину [PERSON] .. За результатами судового розгляду, справа закрита у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Відповідачем надана на дослідження суду копія консультаційного висновку спеціаліста (окуліст [PERSON] ), який складено нерозбірливим почерком (не читаємий) та не містить даних про найменування закладу охорони здоров`я, його штампу і печатки. Вказаний доказ є неналежним, так як не містить інформації щодо предмета доказування. Крім того на аркушах 181 185 тому № 1 відповідачем надані (зі слів сторони) записи лікарів в медичній картці [PERSON] , які також складені частково нерозбірливим почерком та не встановлене їх значення для справи. Щодо записів психолога (а.с.183), які вчинені не в хронологічній послідовності (спочатку запис датований 27.06.17, а пізніше -20.06.17), що взагалі ставить під сумнів їх дійсність, згідно яких вказано про посттравматичний синдром, нічні страхи внаслідок конфлікту з батьком, рекомендації повністю обмежити зустрічі з батьком, суд вважає їх недостовірними, згідно ст.. 79 ЦПК України, так як на їх підставі не можна встановити дійсні обставини справи. За клопотанням відповідача судом отриманий висновок судово-психіатричного експерта № 104 від 21.02.2019 відносно [PERSON] , [INFO] . Згідно відповідей на поставлені питання, сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості батька [PERSON] та його виховна поведінка впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя [PERSON] , який виявляє більшу прихильність до матері, бо більшу кількість часу проводить разом з нею. [PERSON] з урахуванням віку не може правильно приймати, оцінювати та робити висновки щодо стосунків, які склалися між ним і батьком [PERSON] та між батьками на теперішній час. Матеріали справи не містять даних стосовно того чи є стосунки неповнолітнього з батьком [PERSON] психологічно та емоційно травмуючими для дитини. Згідно віку, відношення [PERSON] до батька [PERSON] та зустрічей з ним насамперед залежать від відношення до цього його найближчого кола дорослих. Таким чином, із досліджених доказів судом встановлено, що після розірвання шлюбу батьки не прийшли до спільного рішення на користь дитини, щоб встановити порядок спілкування дитини з батьком, на що дитина має право. Суду не надано доказів на підтвердження того, що зі згоди матері відбулися побачення дитини з батьком, які б потім з`ясувалось, що вони зашкодили інтересам чи здоров`ю дитини. Покази свідків та досліджені письмові документи підтверджують, що між сторонами наявні неприязні відносини та тривалий конфлікт. Саме цей конфлікт, а не зустрічі з батьком, яких по суті не було, негативно впливає на стан дитини. Такі висновки суду узгоджуються із наведеним вище висновком експерта про те, що матеріали справи не містять даних стосовно того чи є стосунки неповнолітнього з батьком психологічно та емоційно травмуючими для дитини; згідно віку, відношення [PERSON] до батька та зустрічей з ним насамперед залежать від відношення до цього його найближчого кола дорослих, зокрема матері. Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 132/11 від 27 червня 2018 року, затверджено висновок щодо усунення перешкод у спілкуванні з малолітнім [PERSON] та його вихованні, згідно якого інтересам дитини відповідає наступний порядок спілкування батька з дитиною, що був визначений органом опіки та піклування раніше 25.06.2015. А саме, систематичні побачення у суботу та неділю через тиждень та у будь-який інший час за домовленістю між батьками. Така думка органом опіки та піклування підтверджена також перед закінченням вирішення справи, з урахуванням дослідження всіх наданих сторонами доказів та експертизи, що вказано у висновку виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 325/218/19 від 25 вересня 2019 року. Відповідно до останнього наданого суду висновку Приазовської районної державної адміністрації № 12 від 03.10.2019 року, органом опіки та піклування ухвалено надати строк для встановлення контакту [PERSON] із сином [PERSON] , [INFO] , без присутності матері [PERSON] , із залученням спеціалістів Мелітопольського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді, в зручний для них час (не менше 5 зустрічей). Зазначено, що в подальшому зустрічі батька з дитиною повинні відбуватися систематично за місцем проживання батька [PERSON] : [ADDRESS] кожної середи кожного тижня кожного місяця року з 16 годин 00 хвилин до четверга 08 години 00 хв., кожної п`ятниці кожного тижня року з 15 годин 00 хвилин до понеділка 8 годин 00 хвилин з можливістю ночівлі за місцем мого проживання; у день народження сина, тобто 10 травня кожного року у період часу з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 х. ; 1 вересня кожного року у період часу з 13 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; 7 січня кожного року у період часу з 13 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; в свято Великодня кожного року у період часу з 08 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв.; спільний відпочинок 15 днів кожного місяця червня кожного року та у будь-який іншій час за домовленістю між батьками. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 Сімейного кодексу України). Вирішення питання щодо виховання дитини регулюються статтею 157 СК України, згідно якої той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.2 ст. 159 СК України). Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом (ст.15 Закону України Про охорону дитинства). Згідно статті\~3\~Конвенції про\~права дитини\~в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В статті 9 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Встановлено, що між сторонами існує спір стосовно участі позивача у вихованні та зустрічах з неповнолітнім сином, однак жодним доказам не підтверджено, що батько жорстоко поводився із дитиною, не цікавився та не піклувався про неї. Тому, безпідставне розлучення з дитиною суперечить її правам та інтересам. У зв`язку з чим слід в судовому порядку визначити порядок участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею, враховуючи зазначений у висновку експерта емоційний стан дитини від конфлікту батьків та висновок Приазовської районної державної адміністрації, зобов`язати перші десять зустрічей, провести не за місцем проживання батька та без ночівлі у батька, без присутності матері, але в присутності спеціаліста Мелітопольського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді. Всі спілкування з дитиною проводити з урахуванням стану здоров`я дитини, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку. В частині вимог щодо встановлення днів зустрічей батька з дитиною в дні народження бабці та інших дітей позивача слід відмовити, так як в судовому засіданні не встановлена така необхідність. Суд приходить до висновку, що вирішення справи таким чином не суперечить найкращим інтересам дитини, а також ч. 3 ст. 157 СК України, ст.. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтям 3 та 9 Конвенції про права дитини. Судовий збір в розмірі 640,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову, слід стягнути із відповідача, згідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial