Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

07.06.2013р. до Артемівського районного суду м. Луганська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу [PERSON], Управління держкомзему у м. Луганську, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та визнання права власності на домоволодіння, в обґрунтування якої позивач зазначив, що в літку 2006р. він домовився з [PERSON] та [PERSON] про купівлю належної їм частини домоволодіння [ADDRESS] З метою уникнення поділу вищевказаного домоволодіння в складі спільного майна подружжя зі своєю дружиною, позивач попросив свою сестру - [PERSON] виступити покупцем за договором купівлі-продажу спірного домоволодіння та в подальшому переоформити право власності на це домоволодіння на позивача. 28.07.2006р.між [PERSON], [PERSON], як продавцями з одного боку та [PERSON], як покупцем з іншого боку було укладено договір купівлі-продажу спірного домоволодіння та договір купівлі-продажу земельної ділянки на якій це домоволодіння розташоване. Розрахунок за вказаними договорами було здійснено з продавцями [PERSON] за власні кошти. Зазначені вище договори були посвідчені приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] Після укладення спірних договорів [PERSON] разом зі своєю донькою почала проживати у вищевказаному домоволодінні та відмовляється переоформляти право власності на домоволодіння на позивача. Посилаючись на вказані обставини та положення ст.ст. 235 ЦК України позивач вважає спірні договори удаваними правочинами, просив суд визнати їх недійсними та визнати за ним право власності на 12/21 часток домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0337га за вказаною адресою, зобов'язавши управління держкомзему у м. Луганську скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 24.03.09., який був видний [PERSON] на підставі спірних договорів. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 30.01.2014 року надала пояснення, згідно яких проти задоволення позову [PERSON] не заперечувала, в судове засідання 27.01.2014 року не зявилася, причин неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що є відомості в матеріалах справи (а.с.90). Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представники третіх осіб про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, про що є повідомлення в матеріалах справи, однак в судове засідання не з'явились та в порушення вимог ст. 77 ЦПК України про причини своєї неявки суду не повідомили. За вказаних обставин та з врахуванням приписів ст. 169 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з'явились, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та визнання права власності на домоволодіння не підлягають задоволенню з наступних підстав. 28.07.2006р. між [PERSON], [PERSON], як продавцями з одного боку та [PERSON], як покупцем з іншого боку було укладено договір купівлі-продажу спірного домоволодіння та договір купівлі-продажу земельної ділянки на якій це домоволодіння розташоване (а.с. 9-18). Відповідно до загальних вимог чинності правочину, які передбачені ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії розписки (а. с. 8) 28.07.2006р. продавці спірного домоволодіння та земельної ділянки посвідчили той факт, що вони продали [PERSON] 12/21 часток житлового домоволодіння [ADDRESS] за 18000 доларів США, які вони отримали особисто від [PERSON] Також згідно вказаної розписки відповідачки посвідчили те, що за проханням [PERSON] зазначена частка домоволодіння та земельна ділянка була оформлена на рідну сестру позивача - [PERSON] Вищевказаним доказом підтверджено те, що розрахунок за придбану частку домоволодіння та земельну ділянку було здійснено за особисті кошти [PERSON] та саме за його бажанням право власності на придбану частину домоволодіння та земельну ділянку було оформлено на [PERSON], яка виступила покупцем за договорами купівлі-продажу частки домоволодіння та земельної ділянки. Отже, як встановлено судом, спірні договори були укладені у відповідності до волевиявлення усіх сторін спору, у тому числі і позивача, який бажав щоб покупцем об'єктів нерухомості виступила саме [PERSON], та за таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що спірні договори купівлі-продажу мають ознаки удаваних правочинів, оскільки всі сторони спору після укладення спірних правочинів досягли саме тих правових наслідків, яких вони бажали під час їх укладення та які були передбачені умовами цих договорів. Крім того, відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.07.09. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» За удаваним правочином (стаття 235 ЦК (435-15) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК (435-15) має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК (435-15), можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Зважаючи на вказане та приймаючи до уваги те, що [PERSON] після укладення спірних правочинів почала проживати в домоволодінні [ADDRESS] разом зі своєю донькою та мешкає за вказаною адресою до цього часу, при цьому позивач заявив свої вимоги лише 07.06.13р., тобто майже через сім років після укладення спірних правочинів, та за весь цей час не заперечував проти існування у відповідачки [PERSON] права власності на спірні об'єкти, суд розглядає вказані обставини як такі, що свідчать про те, що сторони не мали наміру приховати інший правочин під час укладення договорів купівлі-продажу від 28.07.2006р. За вказаних обставин суд визнає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частки домоволодіння та земельної ділянки від 28.07.2006р. Згідно до положень ст.ст. 316, 317 ЦК України, позивач, як власник належних йому коштів мав право на власний розсуд розпоряджатися цими коштами, у тому числі розрахуватись ними за придбані [PERSON] частину домоволодіння та земельну ділянку. При цьому факт розрахунку за придбану частку домоволодіння та земельну ділянку особистими коштами [PERSON], не покладав на [PERSON] будь-яких зобов'язань, у тому числі, не покладав на неї обов'язку переоформити на позивача право власності на придбану частку домоволодіння та земельну ділянку. Переоформлення права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюються у встановленому законом порядку, у тому числі шляхом укладання цивільно-правових правочинів, зокрема договору дарування, купівлі-продажу, тощо. За вказаних обставин, зобов'язання [PERSON] щодо передання права власності на спірну частку домоволодіння та земельну ділянку могли бути визначені між нею та позивачем шляхом укладання договору про наміри або попереднього договору щодо відчуження придбаних відповідачкою об'єктів нерухомого майна, з дотриманням вимог щодо їх обов'язкового нотаріального посвідчення. Однак, як встановлено під час судового розгляду справи, така домовленість між позивачем та відповідачкою [PERSON] щодо подальшого переведення права власності на спірні об'єкти нерухомого майна на позивача, між сторонами у передбаченій законом формі відсутня, у зв'язку з чим є безпідставними посилання позивача на домовленість з відповідачкою про передання йому у власність спірних об'єктів нерухомості. Визнання обставин на які посилається позивач продавцями спірного майна, не може підтверджувати наявність у [PERSON] права власності на спірні об'єкти нерухомості, яке на думку позивача могло бути порушено відповідачкою [PERSON] Розписка від 28.07.2006р., на яку посилається позивач, також не покладає на [PERSON] будь-яких обов'язків щодо передання у власність позивача придбаних нею об'єктів нерухомості та не містить з цього приводу будь-яких застережень. З врахуванням вищезазначеного, суд не вбачає підстав для судового захисту відсутнього у позивача права власності на спірні об'єкти нерухомого майна та відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на 12/21 часток домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0337га за вказаною адресою На підставі викладеного та

Outcome: dismissed