Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

06.12.2017 року ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулася до суду з даним позовом, у якому просили: - звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки SKODA, модель OCTAVIA TOUR 1,9TD, 2008 року випуску, колір сірий, номери агрегатів [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], шляхом передачі у власність ТОВ «Українська факторингова компанія» в рахунок погашення зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11300134000 від 20.02.2008 року, що складають 124100,78грн. в тому числі сума простроченого основного боргу -95426,74грн., сума прострочених процентів-28674,04 грн.; - зобов'язати [PERSON] передати ТОВ «Українська факторингова компанія» предмет застави- автомобіль марки SKODA, модель OCTAVIA TOUR 1,9TD, 2008 року випуску, колір сірий, номери агрегатів [NUMBER], з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу; - стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 18941,68 грн.(а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 20.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11300134000, відповідно до умов п.1.1 якого Банк надав, а Позичальник прийняв на умовах повернути кредитні кошти в сумі 110 500 грн. та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах, зазначених даним Договором. У забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань за договором, позичальник передав у заставу, а банк прийняв рухоме майно-транспортний засіб-- автомобіль марки SKODA, модель OCTAVIA TOUR 1,9TD, 2008 року випуску, колір сірий, номери агрегатів [NUMBER]. За домовленістю сторін вартість предмету застави складає 122 778 грн. 17.11.2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір факторингу № 46, відповідно до умов якого право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». А отже, ТОВ «Українська факторингова компанія» набуло статусу заставодержателя відносно предмет застави. Зазначають, що станом на дату укладення договору факторингу, 17.11.2016 року, сума заборгованості [PERSON] перед новим кредитором за кредитним договором становить 124 100,78 грн., у тому числі: сума простроченого основного боргу -95426,74 грн., сума прострочених процентів-28674,04 грн. Також зауважили, що позивачу стало відомо, що боржник [PERSON] помер [INFO], при цьому згідно відповіді Овруцької державної нотаріальної контори від 31.03.2017 № 807/02-14- спадкоємці померлого до нотаріальної контори не зверталися. Проте, у порушення вимог ст.1282 ЦК України, спадкоємці померлого боржника не задовольнили вимоги нового кредитора, суму заборгованості на користь кредитора не сплатили. Зазначили, що п.п.8.1,8.2 Договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором, Заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється у тому числі на підставі рішення суду. Під час здійснення заходів направлених на погашення заборгованості [PERSON], позивачу стало відомо, що заставний автомобіль перебуває у власності ні боржника або його спадкоємців, а іншої особи-[PERSON], відповідача у справі, якому видано нові номерні знаки. Зазначили, що право власності на автомобіль, який є предметом застави, у порушення ст. 10 ЗУ « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» , перейшло до нового власника [PERSON], оскільки позивачем як заставодержателем дозвіл про зняття транспортного засобу з обліку не надавався, запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна не вилучався, і на даний час є чинним, що й стало підставою звернення до суду, задля відновлення своїх порушених прав. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. У подальше судове засідання, 12.10.2018року, представник позивача не з'явився, проте надав суду заяву, у якій просив справу розглядати за відсутністю представника позивача. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив суду відзив на позовну заяву ( а.с. 43-47), відповідно до якого зазначив, що він 06.05.2015 р. придбав за відплатним договором спірний автомобіль. Про наявність будь-яких обтяжень при укладенні договору купівлі-продажу його повідомлено не було. Маючи намір продати зазначений автомобіль, 22.10.2017 р. звернувся до ТСЦ із заявою про зняття автомобіля з реєстрації, однак отримав витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, з якого вбачається, що автомобіль ще 20.02.2008р. було передано в заставу АКІБ «УкрСиббанк» в забезпечення виконання кредитного зобов'язання [PERSON] , який помер [INFO]. Спадкоємці померлого до нотаріальної контори не зверталися, зазначає, що позивач до участі у справі не залучив спадкоємців. Оскільки позовна заява не містить вимог до спадкоємців померлого, і він не є таким, то позивачем помилково вказано норми ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, які не можуть обґрунтовувати вимоги до нього. Крім того, вважає, що посилання ТОВ «Українська факторингова компанія» на ст.ст. 19,20,27 ЗУ «Про заставу» як на підставу позову до нього, також є необґрунтованими. Позовна заява не містить жодних даних про те чи виконано зобов'язання боржником у встановлений строк (термін), що позбавляє суд застосувати правильно положення норм права. Також позовна заява не містить даних про те, у якому розмірі виконувалося таке зобов'язання, коли боржник перестав виконувати зобов'язання та інші обставини, які можуть доводити безспірність заборгованості боржника перед кредитором. Також звертає увагу суду, що він є добросовісним набувачем спірного автомобіля, і позивач не наводить жодних доводів на спростування його добросовісності. Спірний автомобіль він придбав на підставі довідки-рахунку ААЕ 117922 від 06.05.2015 року. До прийняття постанови КМУ № 941 від 18.11.2015 року «Про внесення змін до деяких постанов КМУ з питань реєстрації транспортних засобів», якою було внесено зміни постанов КМУ від 07.09.1998 № 1388 та від 11.11.2009 № 1200, довідка-рахунок установленої форми, видана суб'єктом господарювання, належала до переліку документів, що підтверджують придбання транспортних засобів. Укладення між продавцем та покупцем довідки-рахунка не передбачало такого обов'язкового додатку до указаного договору як витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Також зазначив, що його про наявність будь-яких обтяжень спірного майна продавець автомобіля жодним чином не повідомляв, а він сам не вчиняв жодних дій, які б спростовували його добросовісність щодо придбання, а в подальшому експлуатації автомобіля. Вважає, що позов до нового власника автомобіля, який перебуває у заставі, можливий лише в тому випадку, коли в діях нового набувача майна вбачається недобросовісність, що має довести позивач, однак ТОВ «Українська факторингова компанія» не наводить жодного належного допустимого доказу на підтвердження обставин його недобросовісності, на які посилається у позові. Разом з тим, вважає, за необхідне звернутися до суду з заявою про застосування у справі положень законодавства, яке регулює позовну давність. Так, кредитним договором визначено, що графіком платежів, що визначено Додактом № 2, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено щомісячно. [PERSON] помер [INFO] і з цих причин щомісячні зобов'язання з погашення кредиту перестали виконуватися, у той час як з вимогами про звернення стягнення на заставне майно позивач звернувся у листопаді 2017 року. З цих підстав, просив суд прийняти заяву про застосування строків позовної давності та залишити позов без задоволення. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та підтримав наданий відповідачем відзив на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11300134000, відповідно до умов якого Банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти у сумі 110500,00 грн. та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором, а саме: повернути кредит у повному обсязі не пізніше 20 лютого 2015 року (а.с.6-10). Згідно п.п. 2.1,2.2 Договору визначено, що у разі забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань у повному обсязі позичальника за договором, позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне нерухоме майно-транспортний засіб-автомобіль марки SKODA, модель OCTAVIA TOUR 1,9TD, 2008 року випуску, колір сірий, номери агрегатів [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Вартість предмету застави за домовленістю сторін складає 122778,00 грн. Пунктом 2.6 договору передбачено, що забороняється розпорядження предметом застави (наступна застава, передача предмета застави в оренду, найм, позичку, лізинг, інше користування тощо) без попередньої письмової згоди Банка, а також забороняється експлуатація предмету застави з порушенням встановлених правил експлуатації та руху, експлуатація не за призначенням. 17 листопада 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір факторингу № 46, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11300134000 від 20.02.2008 року перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія» (а.с.11-14). У свою чергу, згідно зазначеного договору факторингу, ТОВ «Українська факторингова компанія» набула статусу заставодержателя відносно предмета застави- автомобіля марки SKODA, модель OCTAVIA TOUR 1,9TD, 2008 року випуску, колір сірий, номери агрегатів [NUMBER]. Як зазначив у позовній заяві позивач, станом на дату укладення договору факторингу 17.11.2016 року, сума заборгованості [PERSON] перед новим кредитором за кредитним договором становить 124100,78 грн., з яких: сума простроченого осново боргу-95426,74 грн., сума прострочених процентів-28674,04 грн. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеного розміру заборгованості позивачем суду не надано, в тому числі: доказів надання кредитних коштів, сплачених на виконання укладеного договору, як банком так і боржником [PERSON] коштів, розрахунку заборгованості, в тому числі нарахованих відсотків. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть вбачається, що боржник [PERSON] помер [INFO] (а.с.93). З повідомлення Овруцької державної нотаріальної контори № 807/02-14 від 31.03.2017 та Бориспільської районної державної нотаріальної контори ГТУЮ у Київській області № 1165/01-16 від 12.07.2018 року, спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилася (а.с.18, 77,78). При цьому, позивач зазначає, що [PERSON] без згоди іпотекодержателя здійснив відчуження предмета іпотеки, тому в силу вимог Закону України «Про іпотеку» у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки до нового власника. Проте, з вищевказаними доводами позивача суд не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частиною першою ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Так, ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до частини першої ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно із ч.2 ст.12 вказаного Закону реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно п. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. П. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. Як зазначив в своєму висновку ВС України в справі № 6-277цс16, згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Крім того, у своєму рішенні у справі за № 6-3104цс16 Верховний Суд України констатує, що відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила, власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Крім того, у судовому засіданні доведено, що відповідач, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 957700, є власником спірного автомобіля з 06.05.2015 року (а.с.61). Згідно довідки Регіонального сервісного центру в Житомирській області МВС України № 31/6-434 від 21.02.2018 року(а.с.70,71) та повідомлення Регіонального сервісного центру МВС у Київській області № 31/10-1954 від 24.04.2018(а.с.60), згідно бази даних автоматизованого обліку зареєстрованого автомототранспорту: - 19.02.2008 року у Новгородківському ВРЕР ДАІ УДМС України в Кіровоградській області зареєстрований транспортний засіб марки SKODA, модель OCTAVIA TOUR 1,9TD, 2008 року випуску, колір сірий, номери агрегатів [NUMBER], за [PERSON], номерний знак [NUMBER], - 12.03.2014 року даний автомобіль знятий з обліку для реалізації у Новгородківському ВРЕР ДАІ УДМС України в Кіровоградській довіреною особою [PERSON]- [PERSON], - 15.03.2014 року даний автомобіль перереєстрований у ВРЕР м.Черкаси за [PERSON], номерний знак [NUMBER], -- 22.04.2014 року даний автомобіль знятий з обліку для реалізації у ВРЕР м.Черкаси [PERSON], -19.11.2014року даний автомобіль перереєстрований у Олександрійському ВРЕР ДАІ УМВС України в Кіровоградській області за [PERSON], номерний знак [NUMBER], - 04.03.2015 року даний автомобіль знятий з обліку у Олександрійському ВРЕР ДАІ УМВС України в Кіровоградській області, -07.03.2015року даний автомобіль перереєстрований у ВРЕР ДАІ з обслуговування Золотоніського, Драбівського та Чорнобаївського районів за [PERSON], номерний знак [NUMBER], -- 05.05.2015 року даний автомобіль знятий з обліку для реалізації у ВРЕР ДАІ з обслуговування Золотоніського, Драбівського та Чорнобаївського районів , -06.05.2015року даний автомобіль перереєстрований у ВРЕР ДАІ з обслуговування м.Бориспіль та Бориспільського району при УДАІ ГУМВС України в Київській області за [PERSON], номерний знак [NUMBER]. Інформація про документ на підставі якого відбувалася реєстрація відсутня. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 53538555 від 27.09.2017 року(а.с. 15), 25.02.2008 року проведено реєстрацію об'єкту обтяження іншого транспортного засобу, SKODA, модель OCTAVIA TOUR, 2008 року випуску, колір сірий, номер об'єкта [NUMBER], номер державної реєстрації : [NUMBER]. Отже, в судовому засіданні встановлено, що при внесенні відомостей про обтяження спірного автомобіля до Державного реєстру обтяжень була допущена помилка, а саме: зазначено номер державної реєстрації : [NUMBER], замість вірного [NUMBER].. Відповідно до п.6 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою КМУ від 05.07.2004 року №830 (далі Порядок), відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Реєстру на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Згідно п.п.12-14 Порядку про внесення до Реєстру запису про обтяження рухомого майна реєстратор видає обтяжувачу чи уповноваженій ним особі примірник витягу. Другий примірник витягу реєстратор протягом п'яти днів надсилає боржнику. Уразі виявлення у витягу помилки, допущеної реєстратором, обтяжувач чи уповноважена ним особа письмово повідомляють у п'ятиденний строк про це реєстратора, який перевіряє відповідність відомостей Реєстру інформації, наведеній у заяві про обтяження рухомого майна. Якщо факт невідповідності підтверджено, реєстратор безоплатно виправляє допущену помилку вдень надходження повідомлення. У разі виявлення у витягу помилки, допущеної з вини обтяжувача чи уповноваженої ним особи, вони можуть звернутися до реєстратора із заявою про внесення змін до запису. Отже, виходячи з вищенаведених норм ПАТ «УкрСиббанк», а також позивач, як правонаступник кредитора та застадержатель, незалежно від причин допущення помилки у витягу мав можливість і повинен був таку помилку виправити, проте, у судовому засіданні встановлено, що на час придбання відповідачем спірного автомобіля позивач цього не зробив. З наведеного вбачається, що під час проведення переходу права власності на автомобіль до відповідача, зареєстрованих обтяжень на спірному автомобілі не було. За таких обставин, суд вважає, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем права власності на спірне рухоме майно, тому, що на момент придбання автомобіля він не знав і не міг знати про перебування вказаного автомобіля у заставі позивача, оскільки при внесенні даних до Державного реєстру обтяжень рухомого майна була допущена помилка, яку позивач не виправив, що суд розцінює як відсутність у Державному реєстрі відомостей про обтяження спірного автомобіля, тому вищевказаний автомобіль не може бути звернуто у вигляді застави. Будь-яких доказів, на спростування вищенаведеного, позивачем надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. Крім того, відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності. Судом враховано, що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, п. 1.2.2, 1.3.4, Додатком № 2 до договору, встановлено, що сторони встановили як строк дії договору- до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Отже, зі змісту кредитного договору вбачається, що графіком платежів, визначеного у Додатку № 2 до договору і який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено щомісячно. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Крім того, зазначеним кредитним договором (п.3.4.3) передбачено право банку застосувати право вимоги дострокового повернення кредиту у випадку порушення позичальником обов'язків щодо повернення кредиту (порушення строків). Як зазначив позивач, після смерті [INFO] [PERSON] щомісячні зобов'язання з погашення кредиту перестали виконуватися. Відтак, з дати порушення строків погашення кредиту, банк дізнався про порушення свого права та, відповідно, отримав право діяти відповідно до вимог закону та договору. Суд також звертає увагу, що позивачем пропущений строк на пред'явлення вимоги, визначений ч.3 ст.1281 ЦК України, яка визначає, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, тобто протягом року з дня закінчення строку повернення кредиту, тобто до 20 лютого 2016 року. Наведене свідчить, що, оскільки позивачем пропущений строк для пред'явлення вимоги за основним зобов'язанням, відповідно відсутні підстави для задоволення вимог за забезпечувальним зобов'язанням - заставою. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ТОВ «Українська факторингова компанія» слід відмовити повністю у зв'язку з недоведеністю та безпідставністю заявлених вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати за рахунок відповідача відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed