Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

06.02.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON]., в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/2 частини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.02.2018 року провадження у вказаній справі відкрито. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 28.09.2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції сторони уклали шлюб, актовий запис № 2383. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина після розірвання шлюбу залишаться проживати з позивачем. Причиною для розірвання шлюбу стало те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на сім'ю та шлюб, розв'язання сімейних та побутових проблем, шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинені. В добровільному порядку відповідач допомоги на утримання дитини не надає, у звязку з чим позивач просить стягнути з нього аліменти. В судове засідання позивач не зявилась. До суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, суду [PERSON] надав заяву, в якій просить розглядати справу у цього відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 28.09.2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2383. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння між сторонами. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені, проживають вони окремо, спільне господарство не ведуть. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю, [PERSON], що не оспорюється учасниками судового розгляду. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обовязки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому. Оскільки діючим законодавством покладений обовязок по утриманню неповнолітніх дітей на батьків, то обовязок забезпечити гідний рівень життя дітей лежить на обох батьках. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому суд роз'яснює відповідачеві його відповідальність за прострочення сплати аліментів, передбачену ст. 196 Сімейного кодексу України. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved