Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

06.05.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини. Вказала, що 09 серпня 2014 року вона одружилась з [PERSON] . Шлюб було зареєстровано у відділі ДРАЦС по місту Ізюму Харківської області, актовий запис № 208. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Сімейне життя не склалося і 28 жовтня 2019 року шлюб між ними було розірвано згідно рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області. Син мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Батько дитини - [PERSON] мешкає на тимчасово окупованій території непідконтрольній Україні в м. Луганськ. Матеріальної допомоги на сина вона від нього не отримує. Їх син [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 10. В цьому році йому виповниться 6 років і він буде навчатися в школі. Для цього необхідно зареєструвати за місцем її проживання та реєстрації. Він мешкає без реєстрації за її адресою. Вона забезпечена житлом. Мешкає в будинку [PERSON] , який належить йому на підставі договору дарування від 11 грудня 2012 року. Просить суд ухвалити рішення про надання дозволу їй, [PERSON] , [INFO] на реєстрацію місця проживання її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] без згоди батька, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено [INFO] народився [PERSON] батьками якого записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджуєтеся копією свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] (а.с.9). [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з нею мешкає син [PERSON] [INFO] з липня 2019 року, але не зареєстрований, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 15 квітня 2021 року голови квартального комітету № 14 [PERSON] (а.с.16). Згідно договору дарування жилого будинку від 11 грудня 2020 року посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С. І. житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . (а.с. 11) 30 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] 30.04.2021 року у реєстрації місця проживання відмовлено через відсутність згоди батька . Частиною 4 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Згідно з ч.1 cт.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст. 161 СК України). Відповідно до cт.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Згідно п.18 розділу «Реєстрація місця проживання Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків(крім випадків коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, вирішуючи спір щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання дітям без згоди батька, враховуючи, позицію відповідачів, які не цікавляться розглядом справ, а також те, що діти залишаються без реєстрації місця проживання, чим порушується їх права, з урахуванням всіх обставин, досліджених в судовому засіданні, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір в сумі 908,00 грн. залишити за позивачем відповідно до її позовної заяви.

Outcome: approved