Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

06 березня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться станом її здоров'я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомила. Від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, проте судом причини неявки представника позивача у судове засідання визнані не поважними, оскільки не надано жодних доказів на підтвердження зазначених у заяві обставин. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд постановив ухвалу про розгляд справи без участі відсутнього учасника справи та його представника. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що він є громадянином Сполучених Штатів Америки з 06 вересня 2008 року та з 2008 року постійно мешкає у Сполучених Штатах Америки, штат Пенсільванія, а тому про пред'явлений позивачем позов про позбавлення його батьківських прав дізнався по приїзду в Україну 21 листопада 2017 року. У відзиві на позов відповідач зазначає, що він не ухилявся від сплати аліментів, так як про наявність заочного рішення суду про стягнення аліментів дізнався нещодавно і щодо погашення заборгованості вів переговори з позивачем про укладення договору про утримання дитини та його участь у спілкуванні з дитиною, але такий договір не був укладений з вини позивача. Крім того, відповідач зазначає, що не будучи обізнаним про існування рішення суду про стягнення аліментів, він регулярно надсилав грошові кошти на утримання дитини через своїх батьків (діда та бабу дитини), які витрачали ці кошти на їжу, іграшки, одяг дитини, тощо. Будучи впевненим у добросовісності позивача, жодних розписок та документальних підтверджень передачі речей та коштів вони не вимагали. Позивач не повідомила його про рішення суду, а також не висловлювала жодних претензій щодо утримання та участі у вихованні дитини, а тому він, враховуючи наявність другої спільної дитини, яка проживає з ним та про яку він піклується сам, був упевнений, що стан справ повністю влаштовує позивача та не надавав кошти на утримання дитини безпосередньо їй. Також, відповідач вказав, що він постійно з 2013 року спілкується з сином за допомогою Skype, відвідуючи Україну спілкується особисто, матеріально та морально приймає участь у вихованні дитини. Крім того, відповідач зазначає, що на його утриманні перебуває менший спільний з позивачем син - [PERSON], [INFO], який є громадянином США, і якого відповідач залишила в Америці, а сама зі старшим сином переїхала жити в Україну. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що він завжди піклувався про свого сина, бажає його виховувати та спілкуватися з ним, але позивач чинить перешкоди, у зв'язку з чим він по приїзду до України 01 лютого 2018 року подав до органу опіки та піклування заяву про визначення його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Представник органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради у судовому засіданні надала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дитини та підтримала його. Заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, представника органу опіки та піклування, допитавши в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 2009 року, який заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 травня 2015 року було розірвано (а/с 9-10). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] [PERSON], [INFO] та [PERSON] [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 липня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а/с 11-12). Згідно довідки від 01 березня 2017 року № 48234996, виданої Деснянським відділом державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області вбачається, що позивач не отримувала від відповідача аліментів згідно рішення суду з 25 червня 2015 року по 28 лютого 2017 року (а/с 13). Відповідно до розрахунку, заборгованість відповідача по аліментах станом на 01 березня 2017 року складає 17008 грн. (а/с 14, 15, 16). Відповідно до довідки від 22 лютого 2017 року № 18, виданої Загальноосвітньою спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів фізико-математичного профілю № 12 м. Чернігова, за період навчання [PERSON] у 1-Б класі мати регулярно відвідувала батьківські збори, шкільні свята, цікавилася здоров'ям сина. Батько, [PERSON], зі слів класного керівника [PERSON] не приймав участі в шкільному житті, батьківські збори не відвідував, навчанням дитини не цікавився. Батько участі у вихованні і навчанні дитини не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина (а/с 17). Суд критично ставиться до наданого позивачем доказу - довідки від 22 лютого 2017 року № 18, враховуючи, що відповідач постійно проживає у США, є громадянином цієї країни, а тому фізично не міг відвідувати батьківські збори та приймати участь у шкільному житті. Позивач у позові зазначила, що відповідач з червня 2013 року спілкувався з сином декілька разів в телефонному режимі, а бачився з ним лише один раз. Також, позивач вказала, що всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Син знаходиться на повному її утриманні, для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Проте, допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що він спілкується з сином по Skype, адже проживає за межами України, завжди на свята (Новий рік, День народження сина та інші свята) він через батька та його дружину надсилав перекази і за ці кошти вони сину купували подарунки, одяг, а решту коштів віддавали позивачу. Про наявність рішення про стягнення аліментів позивач йому нічого не повідомляла. Відповідач бажає надавати допомогу старшому сину, хоча на його повному утриманні перебуває менший син сторін, у зв'язку з чим пропонував позивачу укласти нотаріально посвідчений договір про матеріальне забезпечення дитини та про його участь у вихованні старшого сина, але домовленість з позивачем не була досягнута та договір не укладений. Відповідач також зазначає, що він є ветераном Збройних Сил США, отримує пенсію, яку після його смерті будуть отримувати його діти протягом 30 років, а також його діти мають пільги безкоштовно навчатися у навчальних закладах США, а тому відповідач бажає, щоб його діти могли скористатися цими пільгами. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], який доводиться батьком відповідачу, та [PERSON], яка є мачухою відповідачу, підтвердили доводи відповідача. [PERSON] та [PERSON] суду повідомили, що оскільки [PERSON] проживає за кордоном, а тому вони на прохання та за кошти відповідача купують дитині все необхідне (подарунки, одяг, відвідують разом з ним ігрові заклади (боулінг, тощо). Кошти відповідач переводить поштовими переказами. Син спілкується з батьком по Skype, коли перебуває у них вдома. У сина з батьком теплі, дружні відносини. Служба у справах дітей своїм висновком, що затверджений рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 26 лютого 2018 року за № 38, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. При цьому, висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав мотивований наявністю у нього заборгованості по аліментам. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд враховує, що рішення про стягнення з відповідача аліментів приймалося без його участі, адже він проживає у США, а тому у справі про стягнення аліментів 04.08.2015 прийнято заочне рішення, про яке, як зазначає відповідач, він дізнався у грудні 2017 року. Також, відповідач, допитаний як свідок, повідомив, що він намагався погасити борг шляхом укладення з позивачем договору про участь у вихованні та утриманні дитини, але такої згоди не досягнуто. У зв'язку з цим, відповідач подав до органу опіки та піклування заяву про визначення участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, яка на даний час остаточно не вирішена через розгляд справи про позбавлення його батьківських прав. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні справи суд враховує, що батько дитини проживає за межами України і є громадянином іншої держави, а тому фізично не може у повній мірі спілкуватися з сином безпосередньо, але спілкується з ним через засоби зв'язку (інтернет, по мобільному телефону), переказує на утримання сина (придбання для нього подарунків, одягу, розваги) грошові кошти, що підтвердили допитані у судовому засіданні свідки, а наявність заборгованості по аліментам не може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, враховуючи також ту обставину, що про заочне рішення про стягнення аліментів він дізнався лише у грудні 2017 року по приїзду в Україну і, за твердженням відповідача, намагався вирішити питання про участь в утриманні та вихованні сина з позивачем у добровільному порядку шляхом укладення угоди. За таких обставин, наявними у справі доказами не доводиться факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, так як через наявність об'єктивних причин його спілкування з сином відбувається за допомогою технічних засобів зв'язку, бо відповідач проживає у США, виховує малолітнього сина сторін [PERSON], але він не втратив зв'язок зі старшим сином, надавав допомогу, спілкувався, має контакт з сином, що підтверджено свідками і ці обставини не дають суду підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Таким чином, суд відповідно до ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його сина - [PERSON], [INFO], оскільки висновок є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed