Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

05.08.2020 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення з відповідача 197\~441,80 грн матеріальних збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу, 1\~642,23 грн матеріальних збитків внаслідок ушкодження здоров`я, 50\~000,00 грн моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 22 липня 2017 року о 17 год 40 хв в м. Миколаєві на перехресті вул. Бузника та пр. Центрального, [PERSON] керував т/з «LEXUS LX470» н/з [NUMBER] при цьому був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху, здійснив рух на забороняючий сигнал світлофору, а саме червоний в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «SKODA SUPERB» н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався по пр. Центральний на дозволяючий сигнал світлофору - зелений, в результаті ДТП транспортний засіб [PERSON] отримав механічні пошкодження, а сам [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження. За даним фактом складено протоколу про адміністративне правопорушення від 31.07.2018р. серія БД №061738. За результатом розгляду адміністративного протоколу, 25 вересня 2018 року Апеляційним судом Миколаївської області в справі №487/5123/18 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності винесено постанову, якою останнього визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Зазначеною постановою встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні ушкодження. [PERSON] в позові зазначає, що йому було завдано матеріальних збитків на суму 197441,80 грн, що підтверджується оцінкою визначення вартості матеріального збитку №98/08-17 від 10.08.2017. Крім того, позивач зазначає, що він за результатом ДТП отримав легкі тілесні ушкодження. А також йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних наслідках, які він отримав в результаті ДТП. В позові зазначено, що відповідач добровільно відшкодувати матеріальний збиток, відмовився, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Крім того, вказано про понесені позивачем витрати в розмірі 12\~576,42 грн (судовий збір, проведення оцінки визначення вартості збитків та витрати на надання правової допомоги). 26.08.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Також призначено підготовче судове засідання по справі. 12.10.2020 від представника відповідача адвоката Дорошенко А.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача вважала такими, що не підлягають задоволенню за їх необґрунтованістю, безпідставністю та недоведеністю, мотивуючи таким: на підтвердження вимоги про відшкодування шкоди завданої здоров`ю позивача, останнім не надано належних доказів щодо отримання ним тілесних ушкоджень завданих внаслідок ДТП, яка сталася 22.07.2017; щодо майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП позивачем не залучено до розгляду у справі страхову компанію в якості відповідача а бо третьої особи; щодо розміру майнової шкоди, у відзиві зазначено, що позивачем не надано належного доказу на її підтвердження; розмір моральної шкоди є необґрунтовано завищеним, не відповідає вимогам співмірності та розумності, оскільки позивач внаслідок ДТП міг отримати лише садни. Крім того, у відзиві заявлено про застосування позовної давності, а також зазначено про попередній розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 7\~100,00 грн. 19.11.2020 представник позивача адвокат Пересунько Р.В. надав до суду заяву про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ СК «Галицька». 07.12.2020 від представника позивача адвоката Пересунько Р.В. надійшла заява про проведення підготовчого засідання за його відсутності, клопотання про залучення співвідповідача підтримав. 07.12.2020 від представника відповідача адвоката Дорошенко А.П. надійшла заява про відкладення розгляду підготовчого судового засідання. Також, 07.12.2020 від представника відповідача адвоката Дорошенко А.П. надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2020 залучено у справі в якості співвідповідача ПрАТ СК «Галицька». Згідно з\~позовною заявою\~ [PERSON] \~до [PERSON] ,\~ПрАТ СК\~«Галицька» про\~відшкодування шкоди,\~завданої внаслідок\~ДТП та\~стягнення моральної\~шкоди в\~редакції від\~29.12.2020\~позивач просив\~стягнути з ПрАТ СК «Галицька» 100000,00 грн, в якості відшкодування матеріальних збитків пошкодження транспортного засобу. Стягнути з [PERSON] , 97\~441,80 грн в якості відшкодування матеріальних збитків пошкодження транспортного засобу; стягнути з ПрАТ СК «Галицька» 1642,23 грн в якості відшкодування матеріальних збитків ушкодження здоров`я. 24.02.2021 від представника позивача до суду надійшло клопотання про доручення в якості доказів, а саме копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 11.05.2021 від представника відповідача адвоката Дорошенко А.П. надійшла заява про розгляд клопотання про витребування доказів за її відсутності. 11.05.2021 від представника позивача адвоката Пересунько Р.В. також надійшло клопотання про розгляд клопотання про витребування доказів за його відсутності. Проти задоволення останній не заперечував. Ухвалою суду від 11.05.2021 заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Дорошенко А.П. задоволено, витребувані докази. 22.06.2021 від представників сторін до суду надішли заяви про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті. Ухвалою суду від 22.06.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 30.06.2021 на адресу суду від ТСЦ МВС 6541надійшла копія договору купівлі-продажу 6541/2019/1592185 транспортного засобу від 31.07.2019 та копія розрахунку вартості транспортного засобу Skoda Superb, VIN-код [NUMBER] . 15.09.2021 від представника відповідача адвоката Дорошенко А.П. надійшла заява про відкладання судового засідання. Крім того, в заяві зазначено про розгляд подальших судових засідань за її відсутності, а також представник заперечувала проти задоволення позову. 29.09.2021 від представника позивача на електронну пошту суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Крім того, в клопотанні останній підтримав позовні вимоги в частині стягнення збитків з [PERSON] 97\~441,80 грн в якості відшкодування матеріальних збитків пошкодження транспортного засобу та стягнення з [PERSON] 50\~000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями. В решті позовних вимог провадження просив закрити. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.09.2021 провадження в частині позовних вимог [PERSON] до ПрАТ СК «Галицька» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 22 липня 2017 року о 17 год 40 хв в м. Миколаєві на перехресті вул. Бузника та пр. Центрального, [PERSON] керував т/з «LEXUS LX470» н/з [NUMBER] при цьому був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху, здійснив рух на забороняючий сигнал світлофору, а саме червоний в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «SKODA SUPERB» н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався по пр. Центральний на дозволяючий сигнал світлофору - зелений, в результаті ДТП транспортний засіб [PERSON] отримав механічні пошкодження, а сам [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження. За даним фактом складено протоколу про адміністративне правопорушення від 31.07.2018р. серія БД №061738. За результатом розгляду адміністративного протоколу, 25 вересня 2018 року Апеляційним судом Миколаївської області в справі №487/5123/18 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності скасовано постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.08.2018 винесено нову постанову, якою останнього визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою апеляційного суду Миколаївської області від 25.09.2018 є преюдиційними і доведенню не підлягають. Таким чином, суд вважає доведеним, що винним в зазначеній ДТП є [PERSON] . Згідно звіту №98/08-17 від 10.08.2017 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних ушкодженням транспортного засобу вартість збитків заподіяних т/з SKODA SUPERB н/з [NUMBER] складає 197\~441,80 грн. Крім того, згідно звіту ринкова вартість ремонту 197\~441,80 грн, вартість відновлюваного ремонту (з врахуванням ПДВ на запасні запчастини, матеріали окраски) складає 291\~934,23 грн, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу (з ПДВ на запасні запчастини, матеріали окраски) складає 143\~648,58 грн. Відповідно до висновку МРТ дослідження [PERSON] МР ознаки дегенеративно-дистрофічних змін поперекового відділу хребта ускладнених протрузіями L3-L4, L4-L5 м/х дисків та секвестровою грижею L5-S1. Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , транспортний засіб SKODA SUPERB н/з [NUMBER] 26.04.2016 зареєстрований за [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу 6541/2019/1592185 транспортного засобу від 31.07.2019 транспортний засіб Skoda Superb, VIN-код [NUMBER] перереєстровано з [PERSON] на [PERSON] . Згідно умов договору, вартість продажу вказаного автомобіля становить 231\~711,67 грн, що також підтверджується довідкою ТСЦ 6541 від 31.07.2019. Відповідно до полісу №АК/3140923 обов`язкового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13.07.2017 цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ СК «Галицька», ліміт виплат складає 100\~000,00 грн. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином, неправомірними діями [PERSON] пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) [PERSON] було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями [PERSON] . Проте, стороною позивача не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження розміру реальних збитків, які поніс [PERSON] у зв`язку з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Наявна, в матеріалах справи, копія звіту про оцінку збитків №98/08-17 від 10.08.2017 є лише калькуляцією робіт, які належить зробити під час відновлювального ремонту автомобіля, а не реальним розмір спричиненої шкоди, враховуючи, що авто було продано у 2019 згідно договору купівлі-продажу 6541/2019/1592185 транспортного засобу від 31.07.2019. Варто зазначити, що клопотань щодо проведення судової товарно-транспортної експертизи сторонами протягом судового розгляду не заявлялось. Крім того, згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 35.1. ст. 35 зазначеного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Доказів, що позивач звертався до страхової компанії, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача, а саме ПрАТ СК «Галицька» з заявою в порядку п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про страхове відшкодування, суду не надано. Крім того, відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України). Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. В такому випадку слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами (правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19 та у постанові від 22.12.2020 у справі №565/1210/19). Проте, позивачем таких доказів суду не надано. За таких обставни, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 97\~441,80 грн задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю розміру реально понесених збитків. Що стосується вимог [PERSON] про стягнення на його користь моральної шкоди. Обґрунтовуючи дані вимоги позивач посилався те, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних наслідках в, які він отримав результаті ДТП. Безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків він відніс нервовий стрес, який пережив під час наїзду транспортного засобу відповідача, оскільки в цей час знаходився за кермом свого автомобіля. Зазначає, що дуже глибоко пережив завдання пошкоджень транспортному засобу. Крім того, вказує, що йому були завданні легкі тілесні ушкодження. Для відновлення нормального душевного стану йому потрібен був час. До того ж, відмова відповідача на його пропозицію добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту його інтересів. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди позивачеві необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. На підтвердження факту заподіяння відповідачем позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, позивач, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, не вказав конкретних обставин, зокрема, про зміну стану здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та не надав жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, у тому числі доказів щодо отримання легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з неправомірними діями відповідача. Враховуючи, що будь - яких належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, через їх недоведеність. Судові витрати, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed