Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

05.08.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Маріупольської міської ради (надалі [PERSON] рада) про визнання права власності на 1/5 частку квартири в порядку спадкування. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 19.07.2000 року померла його мати [PERSON], яка на день смерті проживала в [INFO]. На день смерті його матері залишилося спадкове майно яке складає 1/5 частку вищезазначеної квартири, яка належала померлої на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.01.1995 року. Спадщину він прийняв, звернувшись із заявою до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори. Проте, йому було відмовлено нотаріусом у письмової формі, у звязку з відсутністю оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 11.01.1995 року. Копія зазначеного документу у нього залишилася, оригінал був знищений внаслідок пожежі, про що свідчить довідка від 07.11.2013 року надана Відділенням запобігання надзвичайних ситуацій. Він не може отримати дублікат правовстановлюючого документу в звязку смертю власника та не має змоги зареєструвати право власності на підставі дублікату. Посилаючись, зокрема на ст.ст.392, 1216, 1268 ЦК України, просив суд визнати за ним [PERSON] право власності на 1/5 частку квартири № 69, яка розташована за адресою: м. Маріуполь, проспект Перемоги, 119, загальною площею 83,3 кв.м., житлової 51,6 кв.м. в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON], померлої 19.07.2000 року. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача [PERSON] ради [PERSON], що діє на підставі довіреності, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження І-НО № 511537, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON], народився [INFO], актовий запис № 2166, в графі мати вказана [PERSON], батько [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON], [INFO] зареєстрував шлюб з [PERSON] 03 травня 1960 році актовий запис № 200, після державної реєстрації шлюбу, прізвище чоловіка [PERSON], дружини [PERSON] (а.с.10). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є матірю позивача [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.01.1995 року, [PERSON], належала 1/5 частка квартира №69, яка розташована за адресою: проспект Перемоги, буд.119 у м. Маріуполі Донецькій області (а.с.11). Згідно відповіді начальника БТІ м. Маріуполя № 1101 від 10.04.2014 року, 4-х кімнатна квартира № 69, яка розташована за адресою проспект Перемоги, будинок 119 у м. Маріуполі належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності № 28221 від 11.01.1995 року, зареєстрованого в МКП «Маріупольське БТІ» 27.02.1995 року. Відповідно до технічної інвентаризації, яка була проведена 10.04.2014 році, вищезазначена 4-х кімнатна квартира має загальну площу 83,3 кв.м., житлову 51,6 кв.м. (а.с.16; 12-13). 19.07.2000 році [PERSON] померла, про що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 20.07.2000 року видано свідоцтво про смерть, актовий запис №1070 (а.с.6). Відповідно до довідки від 30.04.2014 року, яка надана ПП «Ваш двір», померла [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою [INFO], разом з нею на час її смерті були зареєстровані син [PERSON], невістка [PERSON]В, та онук [PERSON], що також підтверджується особовим рахунком № 2214 на вищезазначену квартиру (а.с.7-8). Як вбачається із довідки № 755 від 07.11.2013 року, яка надана Відділенням запобігання надзвичайних ситуацій 24 ДПРЧ з ДПРЗ ГУ ДСНС України в Донецькій області, 23 травня 2013 року за адресою [ADDRESS] у житловій квартирі, яка належить [PERSON] виникла пожежа(а.с.15). Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги, після смерті своєї матері [PERSON] Частина 3 ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, суд приходить до висновку, що на день смерті [PERSON], позивач [PERSON] не тільки був зареєстрований, але і проживав у [INFO]. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частина 3 ст.1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Доказів, які б підтверджували факт відмови [PERSON] від спадщини, яка виникла після смерті [PERSON] суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] проживаючи у спірній квартирі №69, як до смерті [PERSON] так і після її смерті, фактично прийняв спадщину 1/5 частку квартири №69, яка розташована за адресою: проспект Перемоги, буд.119 у м. Маріуполі Донецькій області. Відповідно до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частина 1 ст.1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. 26 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої матері [PERSON] Проте, йому було відмовлено у звязку з відсутністю право встановлювального документа на спадкове майно померлої, зокрема 1/5 частки спірній квартири № 69, яка належала його померлої матері [PERSON] Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Згідно зі ст.396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Частина 5 ст.1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, а його право на спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на 1/5 частку спірній квартири № 69. На підставі викладеного,

Outcome: approved