Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

05 січня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку[ADDRESS]. В зазначеному житловому будинку зареєстрований [PERSON], колишній чоловік її матері, [PERSON] Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 25 червня 2010 року. З того часу [PERSON] зібрав свої речі та добровільно пішов із будинку, обовязків з утримання житла не здійснює та не сплачує комунальні послуги, його особистих речей в житловому будинку не має. Відповідач на даний час зареєстрований за вказаною адресою, але там фактично не з'являється, у зв'язку з викладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.11.2016 року, у судове засідання не зявилися, надали заяву про слухання справи у їх відсутність, заявлений позов підтримали, просили суд його задовольнити, не заперечували проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст. ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON]на праві приватної власності належитиь житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Ольховською Л.М.. Право власності зареєстровано в КП «Харківське міськБТІ» (а.с. 6-8) Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 25 червня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №265. (а.с. 13). Як зазначила позивач в позові, відповідач [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] дійсно зареєстрований, але з червня 2010 року не проживає, що порушує її права. Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Харківській області, сформованих станом на 19 січня 2017 року, [PERSON], з 13 березня 2007 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.21) Згідно акту депутата Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області [PERSON] за адресою: за адресою [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає.(а.с.9) Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача, у належномй їй житловому будинку, порушує її права, як власника, оскільки вона змушена сплачувати рахунки відповідача за надані комунальні послуги, що є порушенням її прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, позивач вважає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, у судовому порядку особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені ст. 71 Житлового кодексу України строки, а саме понад шість місяців. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не пов'язані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника житла. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації, по [ADDRESS] з 2010 року, його реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, та порушує права власника [PERSON] Відтак, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved