overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

05 липня 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що з 04 грудня 2014 року він перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя. Подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим. У підготовче судове засідання позивач не з'явився, проте від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає (а.с. 23). Відповідач у підготовче судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с. 22). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у підготовчому судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 5). Від спільного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 9). Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною його рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що спільне життя не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя. Збереження шлюбу між ними неможливе. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітніх дітей. Отже, з огляду на те, що судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

05 липня 2018 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що в травні 2002 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя, виховання дітей. Подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим. У підготовче судове засідання позивач не зявилася, проте від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає (а.с. 20). Відповідач у підготовче судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності (а.с. 21). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у підготовчому судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 травня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [PERSON] 1-АМ № 078889 (а.с. 9). Від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], 03 серпня 2006 року, що підтверджується копіями свідоцтв про народження [PERSON] 1-АМ № 162714 та [PERSON] І-АМ № 049558 (а.с. 10, 11). Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною її рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що спільне життя не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя, виховання дітей. Збереження шлюбу між ними неможливе. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітніх дітей. Отже, з огляду на те, що судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

05 липня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач, будучи батьком дитини в добровільному порядку матеріальну допомогу на її утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на викладене, позивач просить її вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON]. перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO]. Відповідні обставини підтверджуються поясненнями сторін, копією рішення про розлучення, копією свідоцтва про народження дитини. Відповідач, будучи батьком дитини відповідно до вимог ст.180 СК України зобов'язаний її утримувати до досягнення нею повноліття. Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначено ч.2 ст.182 СК України. Судом при винесенні рішення враховуються обставини визначені ч.1 ст.182 СК України, зокрема, що малолітня дитина проживає разом із позивачкою, перебуває на її повному утриманні, потребує належного утримання в розмірі достатньому для її гармонійного розвитку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

05 липня 2018 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Іванівка, вул. Шмідта, 22, в якому зареєстрований її колишній чоловік [PERSON]. Разом з тим останній з 2008 року не проживає за вказаною адресою. Наявність зареєстрованої особи позбавляє її права розпорядитися своїм нерухомим майном. Посилаючись на викладене, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не зявилися. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. Позивачка є власником житлового будинку № 22, розташованого по вул. Шмідта в с. Іванівка Очаківського району Миколаївської області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19 жовтня 2010 року та витягом про державну реєстрацію прав (а. с. 7, 8). Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з положеннями ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За зазначеною вище адресою зареєстрований відповідач [PERSON], але фактично не проживає там понад десять років, що підтверджується довідкою Іванівської сільської ради №599 від 04 липня 2018 року (а. с. 16), а також актом, складеним за участю сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з якого вбачається, що відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2008 року (а. с. 17). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Іванівка, вул. Шмідта, 22, фактично не проживає більше одного року, а також те, що наявність зареєстрованої особи позбавляє позивачку права розпорядитися своїм нерухомим майном, суд вважає позов останньої таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки за клопотанням останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

05 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, яке розташоване в м. Полонне по вул. Гвардійська, 19, Хмельницької області. В обґрунтування вимог вказувала, що відповідачка являється для неї дочкою, а тому вона зареєструвала своє місце проживання у належному їй житловому будинку. Однак, вона з 2010 року не проживає у даному житлі, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла та її особистих речей у будинку немає, а відтак вона втратила право користування згаданим житлом. [PERSON] при розгляді справи позов підтримала та просила її вимоги задовольнити із наведених вище підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що для [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 01 липня 2010 року нотаріусом Полонської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1270, належить будинок № 19, що розташований по вул. Гвардійська в м. Полонне, Хмельницької області. Вказана обставина підтверджується даними довідки Полонського бюро технічної інвентаризації від 13 липня 2010 року. З 16 грудня 2010 року [PERSON] зареєстрована в належному позивачу жилому будинку, однак з 2010 року по теперішній день вона у вказаному житлі не проживає, про що свідчать дані довідки депутата Полонської міської ради обєднаної територіальної громади від 04 липня 2018 року. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, наявність реєстрації місця проживання відповідача в житлі [PERSON] створює для неї перешкоди у користуванні цим житлом, тому, відповідно до ст.391 ЦК України, її права як власника підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Також, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені нею по оплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., що підтверджено документально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

05 липня 2018 року [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] якою просила розірвати зареєстрований шлюб із відповідачем. Вказувала, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 1999 року. Подружжя має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Ухвалою суду від 06 липня 2018 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Від позивача\~ надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши надані докази, з'ясувавши фактичні обставини, при вирішенні справи суд виходить з такого. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1999 року. Подружжя має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Дитина за домовленістю сторін залишається проживати разом з матірю. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

05 липня 2018 року [PERSON] звернулася з позовною заявою\~ до [PERSON], якою просила розірвати зареєстрований шлюб із відповідачем. Вказувала, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2007 року. Подружжя має двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. 18 липня 2018 року Ухвалою суду було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загально позовного провадження. Від позивача\~ надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявилась, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд виходить з такого. [PERSON] та [PERSON], перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.09.2007 року, мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Діти за домовленістю сторін, залишаються проживати разом з матірю. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

05 липня 2018 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось через конфлікти та сварки. На даний час сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити позов. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, зазначивши, що примирення є неможливим. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19 лютого 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей- доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с. 8). З позовної заяви вбачається та не заперечувалось у судовому засіданні, що сторони на даний час не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 704,80 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач змінила своє прізвище. При розгляді справи судом не порушувалось питання про зміну прізвища у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, вирішуючи питання про зміну прізвища позивача на дошлюбне не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

05 липня 2018 року Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» звернулися до суду із позовом, згідно якого просили стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» 27 133,79 грн., на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» 60 540, 26 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON], [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS], з 30 жовтня 1996 року. Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальних громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31 жовтня 2001 року. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» відповідно до рішень Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м.Києва» та від 09 жовтня 2014 року №270/270 перейменоване з КП «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м.Києві ради від 19 лютого 2007 року № 187. Позивачі зазначають, що вони виконують функції із утримання будинку, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами житлових приміщень будинку за надані комунальні послуги. Однак, відповідачі не виконували свої обов'язки по своєчасному внесенню квартплати та плати за комунальні послуги, внаслідок чого у них виникла заборгованість у розмірі 87 674,05 грн. На підставі викладеного звернулися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2018 року відкрито провадженні у справі. Представник позивачів в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підставі, що викладені у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд,

Outcome: approved