Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

05 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 05 серпня 2006 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що підставою розірвання шлюбу стало те, що у сторін різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, любов, повага. Шлюбні стосунки між сторонами припинено, спільного господарства сторони не ведуть з серпня 2018 року проживають окремо, тому просить розірвати шлюб. Оскільки дитина залишилася на утриманні позивача, то вона просить стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки до її повноліття у розмірі ј частини доходу щомісячно, однак не менше 50% прожиткового мінімуму дитини. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 05 серпня 2006 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1325, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.10) У свідоцтві про народження дитини батьком вказано відповідача [PERSON]. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому із [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини.\~\~\~ Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, має об'єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. Суд також приймає до уваги, що відповідач визнав позов в повному обсязі, згоден сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини від свого заробітку. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У даному випадку позов подано до суду 05 листопада 2018 року. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. У відповідності до вимог ст. ст. 141-142 ЦПК України у звязку із визнанням позову відповідачем до початку судового розгляду в повному обсязі, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 50% від сплаченої при подачі позову суми, тобто 352,40 грн., та повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплачено при поданні позову, тобто 352,40 грн. Крім того, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв'язку\~\~із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112,181,182 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved