Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

06 листопада [PERSON] звернулась до суду з позовом до Друкованого засобу масової інформації Приватного підприємства «Газета «Провінція», в якому з урахуванням поданих уточнень зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем по справі - з 01 вересня 2011 року по 05 червня 2014 року працювала на посаді оператора комп*ютерного набору. 05 червня 2014 року звільнилась із займаної посади відповідно до ст.38 КЗпП України. Відповідач по справі не здійснив з нею остаточний розрахунок при звільненні та не сплатив заробітну плату за квітень та травень 2014 року, у зв*язку з чим їй було завдано моральної шкоди, що полягала у відчутті приниження та залежності від відповідача, позивач змушена була позичати гроші у знайомих для життєзабезпечення своєї сім*ї, втратила нормальні життєві зв*язки, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації її життя та життя її сім*ї. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за квітень-травень 2014 року в загальному розмірі 5581 гривню 55 копійок; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 04 червня 2014 року по 02 березня 2015 року включно в розмірі 32949 гривень 40 копійок та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Представники позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пітримали позов, посилаючись на викладені в ньому обставини. Представники відповідача Азарова О.А., Разпутько М.В., Голуб Т.Ш. заперечували проти задоволення позовних вимог, обгрунтовуючи свою позицію відсутністю заборгованості та тим, що на момент звільнення позивач [PERSON] мала заборгованість перед відповідачем із надмірно виплаченої заробітної плати в розмірі 21611 гривень 40 копійок. До того ж звільнення [PERSON] було здійснено [PERSON], яким було незаконно захоплено редакцію газети. У зв*язку з тим, що відповідач не порушував трудових прав позивачки підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди відсутні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач, яка змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на післяшлюбне «[PERSON]» (а.с.7) в період часу з 01 вересня 2011 року по 05 червня 2014 року працювала оператором комп*ютерного набору в Друкованому засобі масової інформації Приватному підприємстві «Газета «Провінція» та 05 червня 2014 року була звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.6). Як вбачається із розрахункових відомостей за квітень 2014 року (а.с.56) та за травень 2014 року (а.с.57), даних про нараховану та сплачену заробітну плату за 2014 рік (а.с.79) [PERSON] нараховано до сплати заробітну плату за квітень в розмірі 2868 гривень 30 копійок за травень 2014 року - в розмірі 2713 грн 25коп, що також визнано представниками відповідача по справі в судовому засіданні. Згідно видаткового касового ордеру від 25 червня 2014 року (а.с.85) [PERSON] сплачено заробітну плату за травень 2014 року у розмірі 500 гривень. Згідно частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. Приймаючи до уваги вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі та середньої заробітної за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню як такі, що ґрунтуються на законі. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати за квітень 2014 року в розмірі 2868 гривень 30 копійок, оскільки представниками не надано належних доказів повної або часткової сплати заборгованості за цей місяць; та за травень 2014 року у розмірі 2213 гривень 25 копійок (2713 гривень 25 копійок - 500 гривень, сплачених за видатковим касовим ордером від 25 червня 2015 року), а всього 5081 гривня 55 копійок. Розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 176 гривень 20 копійок, що підтверджується довідкою від 15 грудня 2014 року № 26 (а.с.21) та не оспорюється сторонами. Представник відповідача відмовився надавати довідку про графік роботи оператора комп*ютерного набору, але визнав, що всі працівники, в тому числі і оператори комп*ютерного набору раніше працювали і працюють в теперішній час за п*ятидениим графіком роботи із двома вихідними днями - субота, неділя. Середній заробіток [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 06 червня 2014 року по 02 березня 2015 року (як заявлено в позові) становить 33301гривня 80 копійок із розрахунку : 176 гривень 20 копійок х 189 робочих днів за п*ятиденним графіком роботи. На користь позивача з відповідача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період часу з 06 червня 2014 року по 02 березня 2015 року включно в межах заявлених позовних вимог в розмірі 32949 гривень 40 копійок. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв*язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення з боку відповідача трудових прав [PERSON] в частині невиплати в строки, передбачені ст. 116 КЗпП України належних їй сум заробітної плати, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи тривалість порушення трудових прав, суд вважає, що виходячи із засад розумності виваженості і справедливості з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1500 гривень. Доводи представників відповідача щодо звільнення позивачки неуповноваженю особою та відсутності перед [PERSON] заборгованості із виплати заробітної плати суд вважає непроможними, оскільки належних доказів сплати заробітної плати за квітень та травень 2014 року шляхом перерахування з розрахункового рахунку на банківську картку позивачки або виплати з каси підприємства відповідачем не надано. Суд не приймає видатковий касовий ордер від 18 червня 2014 року як доказ сплати частини заробітної плати в розмірі 500 гривень за травень 2014 року, оскільки на ньому відсутній підпис одержувача (а.с.84) та розрахункові відомості за 2013 рік (а.с.43-54), видаткові ордери від 14 квітня 2014 року (а.с.81), від 07 травня 2014 року (а.с. 83), оскільки вони не стосуються заборгованості із заробітної плати за квітень-травень 2014 року; з роздруківки від 04 квітня 2014 року (а.с.80) не вбачається за який саме місяць [PERSON] сплачена заборгованість по заробітній платі; виписка від 06 травня 2014 року (а.с.82,96,97) з урахуванням платіжного доручення від 06 травня 2014 року № 813 (а.с.101) свідчить про сплату заробітньої плати за лютий 2014 року, а не за квітень-травень 2014 року. Суд не приймає до уваги довідку № 27 від 16 грудня 2014 року (а.с.16) та доводи представників відповідача стосовно наявності заборгованості [PERSON] перед відповідачем по справі, що виникла внаслідок надмірно виплаченої заробітної плати в розмірі 21611 гривень 40 копійок, оскільки відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення надмірно сплачених сум. Заяву [PERSON] від 11 червня 2014 року (а.с.29), в якій остання просить оприходувати в рахунок погашення її боргу заробітну плату [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки ця заява написана не позивачкою по справі і доказів того, що вона уповноважила [PERSON] на написання цієї заяви суду не надано. В силу ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі ст.ст.115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.32 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial