Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

05.03.2014 року до Гуляйпільського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Автоклуб» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів. В своєму позові позивач просить суд визнати недійсним договір № 8744 від 31 травня 2005 року, укладений між ним та відповідачем, як такий, що містить несправедливі умови та укладений внаслідок здійснення останнім нечесної підприємницької діяльності; стягнути з відповідача на його користь 9996 грн. сплачених за цим договором; 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; зняти заборону на відчуження автомобіля марки ВАЗ-21154, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та вирішити питання щодо стягнення судових витрат по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 31 травня 2005 року в м. Запоріжжі між ним та ТОВ «Автоклуб» була укладена угода № 8744 з додатками № 1 та № 2, договір комісії № 8744, предметом яких було надання позивачеві послуг, спрямованих на придбання автомобіля, який був зазначений в додатку № 1. В цей же день позивач сплатив вступний внесок в сумі 1083 грн. При цьому представник ТОВ «Автоклуб» завірив позивача, що автомобіль він отримає на протязі 6 місяців після укладення договору. Через 3 місяці сума внесків за автомобіль почала збільшуватися. В серпні 2007 року позивача повідомили, що він отримав право на отримання автомобіля ВАЗ-21099 вартістю 38700 грн. і попросили оформили заявку на автомобіль, що позивач і зробив. Коли позивач приїхав до м. Києва щоб отримати автомобіль, то йому повідомили, що обумовленої раніше марки автомобіля ВАЗ-21099 у відповідача на даний час немає і запропонували отримати автомобіль марки ВАЗ-21154, який значно дорожче обіцяного. При цьому позивачу, також, повідомили, що він повинен буде доплатити деяку суму грошей. Позивач пристав на вказану пропозицію і з ним було укладено нові додатки до договору № 8744 від 31.05.2005 року за № 2 та № 3 від 27.08.2007 року. Пунктом 5 додатку № 2 передбачено, що сторони будуть здійснювати розрахунки в порядку передбаченому цим додатком. Згідно цього борг позивача за автомобіль станом на 27.08.2007 року складав 34 040 грн.. З урахуванням уже сплачених чистих внесків на суму 9794 грн. ціна отриманого позивачем автомобіля склала за підрахунками відповідача 43 834 грн. Сума 43 500 грн. була визначена як заставна вартість автомобіля. Далі в позові зазначено, що згідно додатку № 3 борг позивача складав 74 адміністративні внески на суму 6808 грн., а загальна сума адміністративних внесків з урахуванням уже сплачених складала 9850 грн., хоча згідно додатку № 1 адміністративний внесок складає 0,2 % від ціни автомобіля, а це 8766 грн.. Таким чином, його бог за отримання автомобіля склав 43 834 грн. і адміністративних внесків 8766 грн., а всього 52 600 грн., але відповідач в порушення цих домовленостей і своїх зобов'язань передбачених додатками № 2 та № 3 від 27.08.2007 року, без будь-яких підстав почав збільшувати розмір чистих внесків за отриманий автомобіль і відповідно адміністративні внески. Сума внесків поступово відповідачем почала збільшуватися. Тоді, 10.04.2009 року позивач звернувся до відповідача з заявою про правильний розрахунок сплати внесків за придбаний автомобіль до кінця строку сплати. В отриманій відповіді розрахунку сплати внесків не було, додатки № 2 та №3 від 27.08.2007 року відповідачем до уваги не були взяті. Після цього позивач детально вивчив умови укладеної ним 31.05.2005 року угоди і встановив наступне. Зі змісту укладеної між сторонами угоди вбачаються явно невигідні одній стороні - споживачу договірні умови, яку відповідач сформулював в односторонньому порядку, чим створив істотний дисбаланс між правами та обов'язками сторін за угодою на свою користь і не врахував при цьому інтересів споживача. Діяльністю відповідача є створення та обслуговування пірамідальної схеми, що полягає у формуванні спілки клієнтів, метою яких є придбання товару. Кошти, необхідні для отримання товару вносяться клієнтом на розрахунковий рахунок компанії щомісячно. Компанія за рахунок клієнта надає послуги, спрямовані на придбання клієнтом автомобіля без залучення коштів ТОВ «Автоклуб», а розподіл коштів між учасниками спілки являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми, що порушує вимоги ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Така діяльність відповідача вводить позивача, як споживача в оману та є елементом нечесної підприємницької практики у вигляді створення та експлуатації пірамідальної схеми, до якої позивач був залучений внаслідок укладення оспорюваної угоди. Позивач вважає, що умови оспорюваної ним угоди є несправедливими, остання укладена у зв'язку з використанням відповідачем нечесної підприємницької практики, що в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання такої угоди недійсною. Також, позивач в позові вказує, що в червні 2013 року йому прийшла квитанція на сплату боргу в сумі 3704 грн. і вимога щодо сплати цього боргу. У відповідь позивач направив на адресу відповідача лист з проханням обґрунтувати суму боргу і підтвердити вимоги документально. Відповідь надана відповідачем була агресивною та необґрунтованою. Згідно акта взаєморозрахунків ТОВ «Автоклуб» було підтверджено, що сума сплачених позивачем внесків станом на 09.07.2013 року складає 61 783, 26 грн., із них чистих внесків (за автомобіль) - 51 546,20 грн., адміністративних внесків - 10 237,05 грн. З урахуванням того, що 12.07.2013 року позивачем була оплачена ще одна квитанція, таким чином сума чистих внесків склала 52 224,20 грн., а сума адміністративних внесків 10 372,65 грн.. Згідно додатку № 2 та додатку № 3 від 27.08.2007 року до договору № 8744 вартість отриманого позивачем автомобіля складала 43 834,50 грн., а сума необхідних до сплати адміністративних внесків - 8766 грн., а всього 52 600,50 грн. Таким чином, переплата за автомобіль за підрахунками позивача складає 8389,70 грн. та переплата за адміністративними внесками - 1606,65 грн., а всього 9996,35 грн. Свій розрахунок з посиланням на діюче законодавство та прохання про зняття заборони на відчуження автомобіля позивач виклав у заяві, яку 19.08.2013 року надіслав на адресу відповідача. Але його вимоги відповідачем задоволені не були. ТОВ «Автоклуб» продовжувало надсилати позивачеві квитанції щодо сплати боргу, остання така квитанція надійшла 30.01.2014 року на суму 6777,97 грн. з попередження про погашення заборгованості. У зв'язку з цим позивач сильно нервує, погано спить, вважає, що такою поведінкою відповідача було порушено його звичний уклад життя, також він був змушений звертатися за медичною допомогою. Тому з огляду на це позивач вважає, що йому було спричинено моральну шкоду, яку він просить відшкодувати у розмірі 1000 грн. 22.04.2014 року від відповідача ТОВ «Автоклуб» до суду надійшли письмові заперечення на позов (а.с. 42-45), в яких зазначено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання позивачу послуг № 8744 від 31.05.2005 року, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язався надати позивачу посередницькі послуги з придбання автомобіля на умовах, визначених умовами зазначеного договору, додатків до нього та згідно з умовами чинного законодавства. На виконання умов договору був також укладений договір комісії № 8744/1 від 31.05.2005 року. З умовами договорів та додатків до них позивач був ознайомлений, договори були підписано на підставі вільного волевиявлення позивача. Також зазначав, що умови договору для позивача були прийнятними та відповідали його потребам, оскільки він визнавав його умови, сплачуючи чергові внески відповідно до його умов. На теперішній час позивач вирішив в односторонньому порядку відмовитися від взятих на себе зобов'язань. Далі в запереченнях відповідачем зазначено, що посилання позивача на норми Закону України «Про захист прав споживачів» не доречним. Взаємовідносини, які виникли між сторонами регулюються на думку відповідача Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в п. 5 ст. 1 якого зазначено, що фінансова послуга - операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. В п. 11-1 ст. 4 цього ж Закону одним із видів фінансових послуг визначено адміністрування фінансових активі для придбання товарів у групах. На підставі зазначеного Закону Розпорядженням Нацкомфінпослуг України № 1676 від 09.10.2012 року затверджено «ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах», в п. 1.2 яких визначено, що: «адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Таким чином, на думку відповідача, схема діяльності ТОВ «Автоклуб» передбачена законом в не є пірамідальною. Також, в запереченнях вказано на те, зо всі ті положення Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі яких позивач намагається визнати договір про надання послуг недійсним, з'явилися в редакції зазначеного Закону № 3161-ІV від 01.12.2005 року та набули чинності з 13.01.2006 року, тоді як оспорюваних договір був укладений 31.05.2005 року, тобто зазначені положення на цей договір не поширюються. Крім того, відповідач вказує на те, що для позовів про визнання правочинів недійсними в ст. 257 ЦК України передбачений загальний строк позовної давності в три роки, а в окремих випадках, відповідно до ч. 3 ст. 258 ЦК України - п'ять років. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. В розглядуваному випадку таким днем слід рахувати день укладення договорів - 31 травня 2005 року, оскільки з того часу договір, який позивач просить визнати недійсним, ніяких змін не зазнав. Таким чином, на думку відповідача, у будь-якому випадку строк позовної давності для визнання договору недійсним минув. Щодо вимог про стягнення сплаченої позивачем суми в розмірі 9996,00 грн., відповідач вказує на те, що детальні пояснення з приводу розрахунків та причин збільшення розміру платежів, які позивач був зобов'язаний здійснювати, містяться в поясненнях ТОВ «Автоклуб» надісланих позивачу за № 582 від 05.05.2009 року, № 79 від 16.07.2013 року та № 95 від 17.09.2013 року. Всі розрахунки здійснені у повній відповідності до договірних взаємовідносин між ТОВ «Автоклуб» та позивачем, а саме п. п. 7.2, 7.4 додатку № 2, п.3 додатку № 3 до договору про надання послуг, а також п. 2 додатку № 2 до договору комісії. Збільшення розміру платежів обумовлено зростанням ціни на автомобіль по причинам, які не залежать від ТОВ «Автоклуб», та зобов'язанням ТОВ «Автоклуб» забезпечити можливість придбання автомобілів по діючим цінам тим учасникам системи «Автоклуб», за допомогою внесків яких позивач придбав свій автомобіль. Динаміку зростання цін на автомобілі можна відстежити по Акту звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Автоклуб» та [PERSON], який також є у матеріалах справи. В стовпчику 3 (чисті внески) зазначена сума в розмірі 1-го відсотка від діючої вартості автомобіля. Підрахунки виходили з того, що в жовтні 2007 року вартість автомобіля, придбаного позивачем складала 46 000 грн., а з лютого 2012 року встановлена остаточна (у зв'язку із знаттям з виробництва) вартість автомобіля в розмірі 67 800 грн., що підтверджується прайс-листом офіційного авто дилера ВАЗ за лютий 2012 року, тому відповідний розмір чистого внеску вказаний і в акті звірки. Стосовно моральної шкоди відповідачем зазначено, що згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Ніяких неправомірних рішень та діянь у відношенні позивача, які б виходили за рамки укладених між позивачем та ТОВ «Автоклуб» з боку останнього не було. Отже, відсутні будь-які підстави для задоволення вимог позивача в цій частині позову. Далі в запереченнях вказано, що згідно п. 3.3 договору застави автомобіля від 28.08.2007 року між ТОВ «Автоклуб» та позивачем, цей договір діє до повного задоволення вимог заставодержателя за договорами № 8744 від 31.05.2005 року та № 8744/1 від 31.05.2005 року. Оскільки зазначена умова договору застави позивачем не виконана, підстав для припинення дії цього договору немає. Відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, за обставин викладених в позовній заяві та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Автоклуб», позов не визнає та вважає його безпідставним (а.с. 53). Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 31 травня 2005 року між [PERSON] та ТОВ «Автоклуб» укладено договір про надання послуг № 8744, предметом якого є надання учаснику послуг спрямованих на придбання автомобіля, зазначеного в додатку № 1 через систему «Автоклуб», організовану ТОВ «Автоклуб». Для досягнення цілей, зазначених у договорі, учасник системи укладає договір комісії, яким доручає ТОВ «Автоклуб» зробити пошук продавця автомобіля, необхідного учаснику системи для придбання, укласти договір купівлі-продажу (інший договір на придбання) автомобіля з продавцем, передати (організувати передачу) учаснику системи автомобіль (а.с. 12-16). 31 травня 2005 року між сторонами було укладено договір комісії № 8744, відповідно до умов якого комісіонер зобов'язується за дорученням комітента за винагороду зробити пошук продавця автомобіля, визначеного договірними умовами; укласти договір купівлі-продажу нового автомобіля з продавцем від свого імені і рахунок комітента; передати комітентові автомобіль. Марка автомобіля, модель, його комплектація, терміни і спосіб передачі, ціна, порядок платежів, строк дії договору, а також інші умови будуть визначатися відповідними додатками до договору, що після підписання сторонами стають невід'ємною частиною договору. На виконання умов договору комісіонер зобов'язується придбати та передати обумовлений автомобіль протягом строку вкладу внесків, встановленого відповідним додатком № 1. Комітент бере на себе зобов'язання сплатити всі внески відповідно розкладу внесків, встановленого додатком № 1, в строки, в порядку і на умовах, передбаченими положеннями дійсного договору, договору про надання послуг та відповідних додатків (а.с. 17). Відповідно до додатку № 1 від 31 травня 2005 року до договору № 8744 об'єктом договору є автомобіль ВАЗ-ЗАЗ 21099, вартістю 36100,00 грн. (а.с. 13). Крім того, додатком № 2 до договору № 8744 є правила здійснення діяльності і функціонування системи автоклуб, відповідно до умов якого система автоклуб - система придбання товарів, що базується на створенні груп покупців (учасників системи), метою яких є придбання автомобілів на підставі, у порядку і на умовах, встановлених договором комісії та договором про надання послуг та відповідними додатками і цими правилами. Фондовий акт - щомісячний захід, що організовується та проводиться ТОВ «Автоклуб» у порядку, передбаченому договорами та цими правилами, у якому здійснюється розподіл права на одержання автомобіля між учасниками системи, і таким чином встановлюється черговість отримання автомобілів учасниками системи. Відповідно до п. 2.2. додатку № 2 з метою організації придбання учасниками системи автомобілів відповідно до укладених договорів ТОВ «Автоклуб» формує групи учасників системи, кожній з яких присвоюється номер; п. 2.4 передбачено термін формування групи, який складає від 30 до 120 днів від дати підписання дійсних договірних документів; п. 3.1. передбачає - по закінченню формування групи учасників системи у відповідності зі ст. 2 цих правил ТОВ «Автоклуб» організовує щомісячне проведення фондових активів одночасно в усіх групах; п. 3.4. передбачено - кількість учасників системи, яким надається право на одержання автомобіля за підсумками одного фондового акту, відповідає кількості автомобілів, що можуть бути придбані за кошти фонду відповідної групи, сформованого в поточному місяці за рахунок чистих внесків, сплачених клієнтами відповідної групи, до фонду групи не відносяться адміністративні витрати, штрафи та пеня (а.с. 14-16). Згідно з додатком № 2 до договору комісії № 8744/1 від 31 травня 2005 року, який був складений 27.08.2007 року встановлено, що [PERSON] сплатив чистих внесків відповідно до умов договору на загальну суму 9814 грн. 48 коп. (а.с. 18). Згідно ж додатку № 3 до договору про надання послуг № 8744 від 31 травня 2005 року, який був складений 27.08.2007 року встановлено, що [PERSON] сплатив адміністративних внесків відповідно до умов договору на загальну суму 3428 грн. 90 коп. (а. с. 19). Станом на 27 серпня 2007 року сторони підтвердили, що [PERSON] має заборгованість перед комісіонером, яка складає 74 чистих внесків на суму 34 040,00 грн. та 74 адміністративних внеску на суму 6 808,00 грн. на 75 місяців, а також доплата до чистих внесків, що складає 2 165,54 грн. на 12 місяців (а.с. 18-19). Відповідно до заявки на автомобіль від 08 серпня 2007 року [PERSON] бажав отримати автомобіль марки ВАЗ-21099 при цьому він знаходився у групі під № 27 і його номер в цій групі був 117, етап отримання - пасивний (а.с.20). В забезпечення дотримання умов договору № 8744 від 31 травня 2005 року та договору № 8744/1 від 31 травня 2005 року по сплаті [PERSON] заставодержателю ТОВ «Автоклуб» виниклого боргу за отриманий автомобіль (згідно суми, яка вказана в додатку № 2 до договору комісії та додатку № 3 до договору про надання послуг) був укладений договір застави автомобіля від 28 серпня 2007 року. За умовами цього договору заставодавець [PERSON] передає в заставу заставодержателю ТОВ «Автоклуб» належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого РЕВ МВ ДАІ № 10 УМВС України в Запорізькій області 28 серпня 2007 року автомобіль марки ВАЗ 21154, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ ДАІ № 10 УМВС України в Запорізькій області. Заставна вартість автомобіля, за згодою сторін, визначена у розмірі 43 500 грн.. У разі, коли виконання грошових платежів по договору № 8744 від 31 травня 2005 року та договору № 8744/1 від 31 травня 2005 року (тобто до 28 листопада 2013 року) заставодавцем виконано не буде в повному обсязі або відбудеться порушення умов ст.13 додатку № 2 до договору № 8744 від 31 травня 2005 року, заставодержатель має переважне право перед іншими кредиторами, на свій розсуд, повернути собі автомобіль або його грошову вартість. Автомобіль залишається у володінні та користуванні заставодавця. Договір діє до повного задоволення вимог заставодержателя за договорами № 8744 від 31 травня 2005 року та № 8744/1 від 31 травня 2005 року (п. 3.3. договору застави) (а.с. 22). Згідно акту звірки взаєморозрахунків між [PERSON] та ТОВ «Автоклуб» по договору № 8744 від 31.05.2005 року складеного 09 липня 2013 року [PERSON] мав сплатити 3 523,57 грн. згідно акту звірки; 4 068,00 грн. - 5 повних внесків згідно договорів № 8744 та № 8744/1 від 31.05.2005 року, а всього 7 591,57 грн. (а.с. 23-24). 10.04.2009 року, 02 липня 2013 року та 19 серпня 2013 року [PERSON] звертався до ТОВ «Автоклуб» з заявами щодо визначення правильного розрахунку сплати ним внесків за придбаний автомобіль до кінця сплати та зняття застави з автомобіля ( а.с.25-29). На вказані заяви позивач отримав відповіді від відповідача від 05.05.2009 року, 16.07.2013 року та 17.09.2013 року, які містили посилання на умови укладених між сторонами договорів № 8744 та № 8744/1 від 31.05.2005 року, а також на те, що щомісячний розрахунок повних внесків проводиться відповідно узгоджених умов на підставі інформації офіційних авто дилерів, так як Компанія не є продавцем чи виробником автомобілів, а згідно своєї статутної діяльності надає посередницькі послуги фізичним та юридичним особам в організації по придбанню автомобілів (а.с. 33-35). Станом на 10.06.2013 року позивач за відомостями відповідача мав поточну заборгованість в розмірі 3704,04 грн. (а.с. 37). Станом на 26.06.2013 року [PERSON] повинен був сплатити 813,60 грн. за умовами договорів № 8744 та № 8744/1 від 31.05.2005 року (а.с. 39). Відповідно до наданої позивачем квитанції суму в розмірі 813,60 грн. він сплатив 12.07.2013 року (а.с. 40). Згідно надісланої відповідачем на адресу позивача квитанції від 30.01.2014 року останній мав сплатити 6777,97 грн. на виконання умов договорів № 8744 та № 8744/1 від 31.05.2005 року (а.с. 38). Суд погоджується з позивачем, що відносини, які склались між сторонами підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивачем (споживачем) було замовлено послугу у відповідача (виконавця) для особистих потреб. При цьому послуга визначена в договорі № 8744 від 31.05.2005 року та Договорі комісії № 8744/1, з додатками № 1, 2 повністю відповідає терміну визначеному в ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», як діяльність виконавця з наданням (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На підставі ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Абзацом 1 частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, зазначені норми чинного законодавства встановлюють недійсність правочинів, вчинених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає у введені в оману споживачів шляхом залучення їх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем [PERSON] сплачувалися кошти не за сам товар та послуги, а лише за можливість отримати право на одержання товару, крім того, ТОВ «Автоклуб» формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи автоклуб, то укладені між позивачем та ТОВ «Автоклуб» договори № 8744 та № 8744/1 від 31 травня 2005 року є недійсними, оскільки були укладені з використанням нечесної підприємницької практики. Не заслуговують на увагу суду заперечення представника відповідача щодо дійсності укладених між позивачем та ТОВ «Автоклуб» договорів та додатків до них, на підставі того, що позивачем визнавалися умови укладених договорів, оскільки ці обставини спростовуються матеріалами справи. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Таким чином, оскільки позивачем відповідно до умов договорів № 8744 та № 8744/1 від 31 травня 2005 року було сплачено внески на загальну суму 62 596,85 грн. (а.с. 23-24, 40), а договори визнанні судом недійсними, то з ТОВ «Автоклуб» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума сплачених ним внесків в зазначеному розмірі. В свою чергу [PERSON] повинен повернути набутий ним автомобіль у користування відповідача. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як зазначив позивач у ході судового засідання, діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 1 000 грн. і яка полягає у тому, що позивач відчував погіршення стану його здоров'я, сильно нервував, погано спить, дії відповідача порушили звичайний уклад його життя. Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки між сторонами виник спір з приводу договірних відносин, а чинними нормами ЦК України не передбачено відшкодування моральної шкоди при вирішенні такого спору. Враховуючи наведене, не підлягає задоволенню вимога про зняття заборони відчуження автомобіля. Згідно положень ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України та оскільки договори про надання послуг та комісії укладено 31.05.2005 року, останній платіж здійснено позивачем 12.07.2013 року (а.с. 40), позивач звернувся до суду із позовом 05.03.2014 року, тому строк давності для визнання їх недійсними не минув. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач при поданні позову до суду був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягувати судовий збір у розмірі пропорційно задоволеним вимогам, а саме 243 грн. 60 коп. - за позовні вимоги немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial