Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

04 листопада 2014 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач послалась на те, що 09 березня 2012 року між сторонам був укладений шлюб, зареєстрований центральним відділом РАЦС Кременчуцького МУЮ, актовий запис № 96. Від шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені в вересні 2014 року, з цього часу сторони спільно не проживають Спільне життя з відповідачем не склалося через те, що сторони різні люди з різними поглядами на сімейне життя, різні характери та інтереси. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу стали неможливими, у зв'язку з чим позивач просить розірвати шлюб. 09 грудня 2014 року позивач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Проте 28 листопада 2014 року позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просила суд їх задовольнити. 09 грудня 2014 року відповідач у судове засідання з'явився позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення судом, підтвердив, що саме позивач склала таку заяву та просив шлюб розірвати. Відповідно до ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. Судом у межах заявлених позовних вимог, наявними у справі доказами, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 96 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 09 березня 2012 року. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя сторін не склалось через те, що у сторін різні погляди на сімейне життя, різні характери та інтереси. Сторони спільне господарство не ведуть, спір про поділ майна відсутній. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. У відповідності зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. У відповідності зі ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що подружжя сімейні стосунки не підтримує, шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені, а відповідач не заперечував проти задоволення позову,

Outcome: approved