Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

06 березня року 2013 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідно до укладеного 07.03.2008 року кредитного договору №784863/ФЛ [PERSON] отримала кредит в сумі 134 376,00 дол. США з виплатою процентної ставки в розмірі 12,99% річних строком до 12.02.2013 року. Банк виконав зобовязання за договором в повному обсязі, утім, відповідач -1 не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, що призвело до утворення заборгованості \~\~ в розмірі\~1 747 162,93 грн. ( склався станом на\~21.02.2013 р.),\~\~\~який складається з наступного: \~\~ заборгованість за сумою кредиту 1 054 628,79 грн., \~\~заборгованість по відсоткам \~510 505,56 грн.,\~пеня - 74 621,85 грн., штрафи 107 406,74 грн. (а.с.а.с.2-3). Рішення Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2013 року, в якому ухвалою від 17 березня 2014 року виправлено описку, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON]\~\~\~на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором від 07.03.2008 року №784863/ФЛ \~станом на\~21.02.2013 року\~в розмірі\~1 747 162,93 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1 054 628,79 грн., заборгованість по відсоткам \~510 505,56 грн.,\~пеня - 74 621,85 грн., штрафи 107 406,74 грн. Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.59). В апеляційній скарзі апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.а.с.80-82,93-95). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати в частині стягнення суми штрафу, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Судом 1 інстанції встановлено, що 07.03.2008 року між ВАТ КБ «Надра» (назву змінено на ПАТ КБ «Надра») \~\~та \~\~[PERSON] був укладений кредитний договір №784863/ФЛ, за яким [PERSON] отримала кредит в сумі 134 376,00 дол. США зі сплатою процентної ставки в розмірі 12,99% річних строком до 12.02.2033 р. Зобовязання за вищевказаним кредитним договором було забезпечено порукою згідно договору поруки від 07.03.2008 року, укладеного банком з [PERSON] Банк виконав зобовязання за договором в повному обсязі, а [PERSON] належним чином не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, що призвело до утворення заборгованості\~ в розмірі\~1 747 162,93 грн.,\~\~\~яка станом на 21.02.2013 р. складається з наступного:\~ заборгованість за кредитом 1 054 628,79 грн., \~\~заборгованість по відсоткам 510 505,56 грн.,\~пеня - 74 621,85 грн., штрафи 107 406,74 грн. \~\~\~\~\~\~\~ Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином не виконують свої зобовязання у звязку із чим станом на 21.02.2013 року виникла заборгованість, яка становить 1 747 162,93 грн., яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача. Однак колегія судді повністю не може погодитися з висновками суду 1 інстанції, виходячи з наступного. Так, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір та договір поруки є правомірними, оскільки їх недійсність законом прямо не встановлена та судом вони недійсними не визнані, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірними і повинні виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самих договорів. За змістом ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобовязання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що боржник дійсно не виконував свої зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим виникла зазначена в розрахунку заборгованість, і суд дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитом в сумі 1 054 628,79 грн., заборгованість по відсоткам в сумі 510 505,56 грн. та \~пені в сумі 74 621,85 грн., і рішення суду 1 інстанції в цій частині слід залишити без змін. Щодо стягнення з відповідачів в солідарному порядку штрафів в сумі 107 406,74 грн., то колегія суддів вважає дані вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконаного обовязку новим, або у приєднані до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладання на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Суд 1 інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов необґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідачів суми штрафу, у звязку з чим рішення в цій частині, згідно п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні в позові в частині стягнення штрафу. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню солідарно з [PERSON] та [PERSON] станом на 21.02.2013 р. становить 1\~639 747,20 грн. та складається з наступного:\~ заборгованість за кредитом 1 054 628,79 грн., заборгованість по відсоткам 510 505,56 грн.,\~пеня - 74 621,85 грн. \~\~\~ Доводи апеляційної скарги щодо незалучення в якості співвідповідача поручителя [PERSON], з якою відповідно до п. 2.4. кредитного договору також було укладено договір поруки, що на його думку є введенням його в оману, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки це не має значення для вирішення справи по суті, бо згідно змісту договорі наявних у справі [PERSON] та апелянт не є солідарними поручителями, а відповідно до ч.3 ст. 554 ЦК України, лише особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Посилання апелянта на те, що боржник, скориставшись своїм правом зазначеним у п. 4.4. договору, зверталася до банку з проханням відстрочити сплату платежів по кредитному договору, але відповіді на звернення не отримала, не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка дійсно виникла через неналежне виконання зобовязань по договору. Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення в частині стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам та пені у вищезазначеному розмірі не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в цій частині відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по кредиту, відсоткам та пені - слід залишити без змін.

Outcome: partial