Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

06.11.2019 представник позивача [PERSON] адвокат Сидорчук Наталія Миколаївна звернулася до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у вказаній цивільній справі. Вимоги заяви мотивувала тим, що рішенням Барського районного суду від 03.10.2019 встановлено факт спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] та визнано за нею в порядку спадкування після смерті останнього на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0700 га з кадастровим номером: 0510100000:02:114:0001 та Ѕ частку земельної ділянки площею 2,2443 га з кадастровим номером: 0520280800:02:001:0086. Отримавши рішення суду представник позивача виїхала на місце розташування спадкової земельної ділянки та виявила, що її обробляє [PERSON] з дозволу Агрономічної сільської ради Вінницького району. [PERSON] повідомила, що можливо в неї існують права на вказану земельну ділянку, тобто на предмет спору у даній цивільній справі, які можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи та мають істотне значення для правильного вирішення справи, стосовно обставин, які існували на час ухвалення судового рішення. За вказаних обставин представника позивача адвокат Сидорчук Н.М. просила суд переглянути рішення Барського районного суду від 03.10.2019 за нововиявленими обставинами. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Сидорчук Н.М. вимоги заяви підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні. У судове засідання представник відповідача Володієвецької сільської ради Барського району Вінницької області не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в поданій заяві зазначив, що проти позову не заперечує, при вирішенні справи покладається на думку суду. Представник відповідача Вінницької міської ради Олексюк Т.С. проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Суду пояснила, що квартира [ADDRESS] була відчужена 21.02.2013 р. на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 07.03.2013, проживання заявника зазначено [ADDRESS] . Відповідно до декларації про доходи та майновий стан осіб, [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , звернувся за призначенням житлової субсидії 04.11.2013 р. В заяві, на призначення субсидії, зазначено власник - [PERSON] , сімейний стан - вдівець. В протоколі реєстрації заяви №328826, зазначено склад сім`ї - одна особа, зареєстрована - одна особа. За інформацією департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] та знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.06.2019, [PERSON] , квартиру [ADDRESS] , подарував [PERSON] , згідно договору дарування квартири. З огляду на викладене, відповідач вважає, що факт проживання позивачки разом з вітчимом [PERSON] , який помер [INFO] . однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме: з 29.12.1991 року по день смерті, не доведено. Позовні вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельні ділянки не можуть бути задоволені, так як позивачка не зверталася до нотаріальної контори щодо оформлення спадщини після померлого [PERSON] . Вважає, що матеріали справи не містять належних доказів, а саме постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Свідок [PERSON] надала суду покази про те, що тривалий час знайома з [PERSON] . Їй відомо, що через рік після смерті [PERSON] [PERSON] переїхала на постійне проживання до вітчима [PERSON] , який проживав у квартирі по [ADDRESS] та доглядала за ним, оскільки він потребував сторонньої допомоги та не мав інших близьких родичів. [PERSON] вважала його членом своєї сім`ї, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет. За рік до смерті [PERSON] вказану квартиру було продано, однак вони продовжували у ній спільно проживати. Витрати на поховання [PERSON] понесла [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що мати [PERSON] - [PERSON] померла приблизно у [INFO]. Після смерті матері [PERSON] переїхала проживати до вітчима [PERSON] , доглядала за ним до дня його смерті. Суд, вивчивши заяву та додані до неї докази, дослідивши докази в справі, приходить до наступного висновку. Рішенням Барського районного суду від 03.10.2019 встановлено факт спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] та визнано за нею в порядку спадкування після смерті останнього на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0700 га з кадастровим номером: 0510100000:02:114:0001 та Ѕ частку земельної ділянки площею 2,2443 га з кадастровим номером: 0520280800:02:001:0086. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Відповідно до ч.3 ст. 429 ЦПК України, розглянувши заяву, суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши позов, вислухавши покази свідків, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, виходячи з такого. Позовні вимоги до суду [PERSON] обґрунтувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . За життя вона заповіт не складала. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,0700 га з кадастровим номером 0510100000:02:114:0001, призначеної для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 2,2443 га з кадастровим номером 0520280800:02:001:0086, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Володієвецької сільської ради Барського району Вінницької області. Спадщину прийняли її дочка [PERSON] та чоловік померлої - [PERSON] , шляхом подання відповідної заяви до приватного нотаріуса ВМНО Посвятенко Ю.Д., але до 2018 р. свідоцтва про право на спадщину за законом жоден з них не отримував. [INFO] , у віці 75 років, помер вітчим позивачки - [PERSON] . За життя він заповіт не складав. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке він фактично успадкував після смерті [INFO] своєї дружини [PERSON] , матері позивачки, але за життя не оформив своїх спадкових прав, а саме на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0700 га з кадастровим номером 0510100000:02:114:0001, призначеної для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: [ADDRESS] та на Ѕ частку земельної ділянки площею 2,2443 га з кадастровим номером 0520280800:02:001:0086, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Володієвецької сільської ради Барського району Вінницької області. В листопаді 2018 року, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса ВМНО Посвятенко Ю.Д. та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частки земельної ділянки площею 0,0700 га з кадастровим номером 0510100000:02:114:0001, призначеної для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: [ADDRESS] та на Ѕ частку земельної ділянки площею 2,2443 га з кадастровим номером 0520280800:02:001:0086, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Володієвецької сільської ради Барського району Вінницької області Позивач вказує, що фактично єдиною спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті [INFO] вітчима [PERSON] залишилася вона, оскільки ще після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] вони продовжили проживати разом з [PERSON] однією сім`єю. З грудня 1991 року, коли одружились [PERSON] та її матір, вони були однією сім`єю та позивачка вважала його за батька. Оскільки, після смерті дружини та в силу похилого віку, [PERSON] , потребував допомоги, вона надавала йому матеріальну допомогу та моральну підтримку. Вони спільно вели домашнє господарство, несли витрати на продукти харчування, плату за житлові послуги, купівлю необхідних речей, одягу, ліків, готували разом їсти, прибирали помешкання. Після його смерті позивачка поховала його поряд з матір`ю, за свої кошти та оплатила всі ритуальні послуги. Інших спадкоємців першої, другої, третьої черги після смерті [INFO] вітчима [PERSON] немає. Також [PERSON] зазначає, що з метою оформлення своїх спадкових прав в досудовому порядку вона зверталась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Посвятенко Ю.Д., однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що вона постійно з 29.12.1991 року і до дня смерті [INFO] [PERSON] , проживав з нею однією сім`єю. Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті [INFO] дружини [PERSON] , але за життя не оформив своїх спадкових прав, на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0700 га з кадастровим номером 0510100000:02:114:0001, призначеної для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та на Ѕ частку земельної ділянки площею 2,2443 га з кадастровим номером 0520280800:02:001:0086, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Володієвецької сільської ради Барського району Вінницької області. Судові витрати просила залишити за позивачем. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 15.01.2013 року. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на: - земельну ділянку площею 0,0700 га з кадастровим номером 0510100000:02:114:0001, призначеної для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: [ADDRESS] , належної спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН, виданого 25 серпня 1998 року Агрономічною сільською радою Вінницького району Вінницької області і зареєстрованого за № 1320 в Книзі записів державних актів на право приватної власності, та - земельну ділянку площею 2,2443 га з кадастровим номером 0520280800:02:001:0086, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Володієвецької сільської ради Барського району Вінницької області, належної спадкодавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ№ 777937, виданого 20 травня 2009 року Відділом Держкомзему у Барському районі Вінницької області і зареєстрованого за № 010980800004 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Після смерті [INFO] [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом були: її чоловік [PERSON] , та її дочка, позивач по справі [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу між гр. [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 29.12.1991 року; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 10.04.1969 року та копією свідоцтва про одруження [PERSON] серії [NUMBER] від 19.02.2000 р. Таким чином, права спадкоємців після смерті [PERSON] : чоловіка [PERSON] та дочки [PERSON] є рівними і вони мали успадкувати кожний по 1/2 частці зі спадкового майна. З копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Посятенко Ю.Д. з заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] звернулися дочка [PERSON] та чоловік [PERSON] . Заповіту [PERSON] не залишала. Свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцям до 09 листопада 2018 р. не видавались. [INFO] , у віці 75 років, помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 19.10.2016 р. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, яке він фактично успадкував після смерті [INFO] своєї дружини [PERSON] , але за життя не оформив своїх спадкових прав, а саме на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0700 га з кадастровим номером 0510100000:02:114:0001, призначеної для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: [ADDRESS] та Ѕ частку земельної ділянки площею 2,2443 га з кадастровим номером 0520280800:02:001:0086, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Володієвецької сільської ради Барського району Вінницької області. Фактично, єдиною спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті [INFO] вітчима [PERSON] залишилася [PERSON] , так як фактично ще після одруження [INFO] своєї матері та [PERSON] , вони стали проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, позивачка вважала його за свого батька. Фактичне проживання [PERSON] разом з [PERSON] , без реєстрації в даній квартирі підтверджується копією довідки, виданої ТОВ «Житлово-експлуатаційне об`єднання» № 954 від 14.06.2019 р. Однак, спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заведена, що підтверджується листом приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Посвятенко Ю.Д. Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач не має можливості у зв`язку з відсутністю рішення суду про те, що вона та спадкодавець [PERSON] проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що підтверджується листом приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 172/01-16 від 20.06.2019 р. [PERSON] 09.11.2018 р. звернулась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Посвятенко Ю.Д. та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0700 га з кадастровим номером 0510100000:02:114:0001, призначеної для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за № 3057, з подальшою реєстрацією в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , запис про право власності № 28839830 від 09.11.2018 р. та Свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку земельної ділянки площею 2,2443 га з кадастровим номером 0520280800:02:001:0086, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Володієвецької сільської ради Барського району Вінницької області зареєстрованого в реєстрі за № 3056, з подальшою реєстрацією в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , запис про право власності № 28837455 від 09.11.2018 р. Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. За ст. 328 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до пункту 21 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`ю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом є встановленим, що факт, який просить встановити позивач, має для неї юридичне зазначення, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення її спадкових справ після смерті свого вітчима [PERSON] , тому вказана вимога підлягає задоволенню. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Оскільки судом є встановленим, що позивач не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частки земельних ділянок, які при житті належали її вітчиму [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті [INFO] своєї дружини [PERSON] (матері позивачки), але за життя не оформив своїх спадкових прав, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, суд вважає, що позовна вимога про визнання права власності в порядку спадкування також підлягає до задоволення. За клопотанням представника позивача, суд вважає необхідним судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved