Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

05.03.2014 року позивач звернувсь до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15 вересня 2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК», назву якого з 17.06.2009 року було змінено на ПАТ «РОДОВІД БАНК» згідно вимог ЗУ «Про акціонерні товариства», та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № 77.1/АК-01666.08.2, відповідно до якого банк надав останній грошові кошти в сумі 22457,0 доларів США на придбання автомобіля, із строком повернення до 15 вересня 2015 року включно, з узгодженим та підписаним сторонами графіком погашення чергових платежів, щомісячно до 10 числа місяця, а відповідач [PERSON] зобов'язувалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі. На забезпечення виконання Кредитного договору було укладено Договір поруки № 77.1/АК-01666.08.2-3/П-1 від 15.09.2008 року між банком та відповідачем [PERSON], та Договір поруки № 77.1/АК-01666.08.2-3/П від 15.09.2008 року між банком та відповідачем [PERSON], відповідно до умов яких останні поручилися перед банком за виконання зобов'язань за Кредитним договором відповідачем [PERSON]. Проте, відповідачі в порушення договорів та норм ЦК України не виконують свої зобов'язання належним чином, здійснивши останню проплату процентів та кредиту на початку 2009 року. Таким чином, заборгованість відповідачів перед позивачем за Кредитним договором, включаючи суму заборгованості за кредитом, суму заборгованості за відсотками, суму заборгованості за платою по кредиту, загальну суму пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, загальну суму 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості, суму інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом станом на 26.09.2013 року складає 27267,90 доларів США та 2341650,51 гривень, які останній просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь, стягнувши з них також понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Присяжнюк А.Ю. позов підтримав у повному обсязі, підтвердивши викладені в ньому обставини, просив задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в суді проти позову заперечила, пояснивши, що банк умисно не повідомляв про наявність заборгованості, в зв язку з чим були нараховані штрафні санкції в такому розмірі. Також банк тривалий час не звертався з позовом до суду для нарахування санкцій в такому розмірі, а тому просила застосувати строк позовної давності до заявлених вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] за викликом суду не з явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце слухання справи, своїх представників не направили, причини неявки не повідомили, заяв про слухання справи в свою відсутність та письмових заперечень не надали. Суд ухвалив слухати справу без участі відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що між позивачем, Відкрите акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК», назву якого з 17.06.2009 року було змінено на ПАТ «РОДОВІД БАНК» згідно вимог ЗУ «Про акціонерні товариства», та відповідачем - [PERSON], 15 вересня 2008 року було укладено Кредитний договір № 77.1/АК-01666.08.2. За умовами Кредитного договору банк надав відповідачу [PERSON] грошові кошти (кредит) у розмірі 22457,0 доларів США, із строком користування з 15.09.2008 року по 15.09.2015 року (включно), з узгодженим та підписаним сторонами графіком погашення чергових платежів, щомісячно до 10 числа місяця, із цільовим призначенням кредиту на придбання автомобіля, а відповідач [PERSON] зобов'язувалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі. Банком було виконано умови договору, в зв'язку з чим відповідачу [PERSON] було надано кредит, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1367_74 від 15.09.2008 року. Крім того, на забезпечення виконання Кредитного договору було укладено Договір поруки № 77.1/АК-01666.08.2-3/П-1 від 15.09.2008 року між банком та відповідачем [PERSON], та Договір поруки № 77.1/АК-01666.08.2-3/П від 15.09.2008 року між банком та відповідачем [PERSON], відповідно до умов яких останні поручилися перед банком за виконання зобов'язань за Кредитним договором відповідачем [PERSON]. Відповідно до ст.ст.553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, і, згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. В ст.610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов язання - неналежне виконання. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так пунктом 3.6. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості. В силу положень ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов язання, на вимогу кредитора зобов язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку Кредитним договором та законом не передбачено інший розмір процентів. Отже, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за Кредитним договором, включаючи суму заборгованості за кредитом, суму заборгованості за відсотками, суму заборгованості за платою по кредиту, загальну суму пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, загальну суму 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості, суму інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом станом на 26.09.2013 року складає 27267,90 доларів США та 2341650,51 гривень Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 26.09.2013 року, останні проплати за Кредитним договором № 77.1/АК-01666.08.2 від 15.09.2008 року відповідачем [PERSON] були здійснені на початку 2009 року. Вимоги про погашення заборгованості були направлені відповідачам лише 24.01.2014 року. Разом з тим, зі змісту ст.256 ЦК України вбачається, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В пункті 1 ч.2 ст.258 ЦК України зазначено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А ч.4 цієї ж статті передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, про порушення свого права позивачу було відомо з початку 2009 року, початок розрахунку заборгованості, а до суду він звернувся з позовом лише 05.03.2014 року, тобто через п'ять років. Заяви про поновлення строку позовної давності, пропущеного з поважних причин, від позивача не надходило, договір про збільшення позовної давності між сторонами не укладався. Для даного виду вимог законом не передбачено спеціальної, більш тривалої, позовної давності. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що відповідачем [PERSON] було зроблено заяву про застосування позовної давності до вимог заявлених позивачем, в задоволенні позову необхідно відмовити. Крім того, в силу ст.88 ЦПК України, судові витрати позивача по сплаті судового збору в сум 3654 грн. 00 коп. необхідно звернути в дохід держави, так як позов задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст.256, 257, 258 ч.2 п.1, 267 ч.3 та ч.4, 525, 526, 610, 611, 625 ч.2, 629, 553, 554, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed