Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

06 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з названою позовною заявою, в якій вказав, що 29 жовтня 1995 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Володарської районної державної адміністрації Київської області, актовий запис № 06. Позивач посилається на відсутність взаєморозуміння з відповідачем [PERSON] та вказав, що шлюбні відносини між сторонами припинено, тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в позовних вимогах просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач до суду не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином. Відзив до суду не направляла. 29 жовтня 2018 року відповідач в підготовчому судовому засіданні просила суд надати термін на примирення з відповідачем, та ухвалою Володарського районного суду київської області від 29 жовтня 2018 року провадження у справі було зупинено та надано сторонам термін для примирення до 27 лютого 2019 року. В подальшому відповідач до суду не з'явилась. Від сторін будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. За вищевикладених обставин суд, з урахуванням строків розгляду справи, часу знаходження справи у провадженні суду, поведінки відповідача та виконання нею свого обов'язку щодо явки в судове засідання, відсутності заяви про розгляд справи за її відсутності, вважає за можливе зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що 29 жовтня 1995 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Володарської районної державної адміністрації Київської області, актовий запис № 06, що стверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Позивач причиною розірвання шлюбу зазначив те, що між сторонами відсутні спільні інтереси, між сторонами постійно виникають суперечки, відносини між сторонами не склались, разом не проживають та спільного господарства не ведуть, тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved