Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

06.02.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яким просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими особами, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Богданівка, вул. Шевченко, 116 . Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судовому засіданні заяву підтримав, просив задовольнити. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, до суду не зявилися. Представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.07.2015р, бланк НАО 330818, НАО 330817, зареєстрований в реєстрі за№1321, посвідчений державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори [PERSON], набув право власності на житлове приміщення, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Богданівка, вул. Шевченко, 116 , тому має право володіння, право користування та право розпорядження зазначеним житловим приміщенням. Виникнення права відповідача на користування житловим приміщенням та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач укладав з позивачем як власником житлового приміщення яких-небудь договорів щодо неї чи узгоджував з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації відповідача у належній позивачу житловому приміщенні є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивача. Відповідно до акту про встановлення факту не проживання від 11.01.2017 р. встановлено, що [PERSON],[PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] , проте не мешкають за вказаною адресою 15.07.2015. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування спірним житловим приміщенням порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідачів такими особами, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Богданівка, вул. Шевченко, 116 . На підставі вищевикладеного та ст.ст.316, 317, 337, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved