Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

04 травня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що судовим наказом Здолбунівського районного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 562/671/20 з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини його доходу (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Проте, діти перебувають на його утриманні, проживають разом з ним у його будинку. Посилаючись на викладені обставини позивач просить зменшити розмір аліментів на синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визначивши їх в розмірі 1/6 частини його доходу (заробітку). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. В заяві поданій суду позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задоволити, справу розглянути без його участі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася. В заяві поданій суду позов не визнає. Пояснює, що позивач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. З березня 2020 року вона з дітьми фактично проживає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . У позивача інших осіб на утриманні немає, він працює на декількох роботах. Просить суд в позові відмовити та розглянути справу без її участі. Суд, повно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що 08.04.2020 року Здолбунівським районним судом Рівненської області було видано судовий наказ у справі № 562/671/20 та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третьої (1/3) від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 17 березня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У ст.192 СК України наведено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду. У цій статті передбачена можливість, а не обов`язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч.2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1, 5, 6, ст.81 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що діти як на час винесення судового наказу так і на даний час проживають з ним і перебувають на його утриманні. Він утримує мінімальну заробітну плату, а тому оплата аліментів на користь відповідачки лише зменшить кошти, які залишатимуться для проживання його з дітьми. Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Натомість відповідачкою надано суду довідку видану Маломощаницькою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області від 26.05.2020р. № 353 з якої вбачається, що відповідачка разом з дітьми проживає без реєсторації в господарстві своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Також позивачем не надано суду доказів, на підтвердження того, що він отримує мінімальну заробітну плату, що його матеріальне становище змінилося, і він за своїм матеріальним становищем не здатен сплачувати аліменти на утримання його дітей, в розмірі визначеному рішенням суду. Отже, підстав для зменшення розміру аліментів визначених судом немає, а тому, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: approved