Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

05 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: визнання неукладеним договору №177 від 11 лютого 2014 року про виконання робіт по виготовленню та встановленню ПВХ конструкцій; стягнення з відповідача 2400 грн в рахунок повернення безпідставно набутого майна. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 11 лютого 2014 року, вона як замовник підписала договір №177 з відповідачем на виконання робіт по виготовленню та встановленню ПВХ конструкцій (металовиробів), а також їх доставки на протязі 25 робочих днів. Даний договір був підписаний позивачкою в приміщенні офісу «Окна Stroy» за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 74-а/1. Згідно з умовами договору, позивачка повністю сплатила вартість замовлення у сумі 2400 грн шляхом безготівкового перерахування грошових коштів ПАТ «Акцент-Банк» на рахунок відповідача. Однак, взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, у встановлений строк ПВХ конструкції не виготовив та не доставив. При укладанні договору позивачка не помітила, що [PERSON], в свою чергу, поставив лише печатку фізичної особи-підприємця в ньому, не підписуючи договір. Крім того, ним було невірно написано її прізвище російською мовою - «[PERSON]» замість «[PERSON]», по батькові - «[PERSON]», а правильно - «[PERSON]». Оскільки договір фактично не укладався, а позивачкою вже було вжито заходів для його виконання шляхом оплати вартості виконаних робіт (2400 грн), [PERSON] просить про визнання договору неукладеним та повернення безпідставно набутого відповідачем майна. В судове засідання позивачка не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно з договором №177, укладеним 11 лютого 2014 року між позивачкою та фізичною особою підприємцем [PERSON], останній зобов'язався надати [PERSON] послуги з виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій (металовиробів), а також їх доставки на протязі 25 робочих днів. Загальну вартість робіт сторони визначили у розмірі 2400 грн. (а.с.4). Згідно з договором, замовником є «[PERSON]», паспорт серії [NUMBER], що виданий на ім'я «[PERSON]», а російською мовою «[PERSON]», тобто належить позивачці (а.с. 3). Пунктом 3.2 цього договору встановлено строк виконання зобов'язання, а саме 25 робочих днів після сплати замовником вартості замовлення. Як вбачається із заяви позичальника №АВНОRG121680278 на надання кредиту у сумі 2685 грн 12 коп., оплата товару була здійснена шляхом безготівкового перерахування грошових коштів кредитора - ПАТ «Акцент-Банк» на рахунок відповідача. Однак, у вказаний в договорі строк відповідач умови договору не виконав. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Параграфом 1 глави 61 ЦК України унормовано загальні положення про підряд. Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів. Параграф 2 цієї глави регулює особливий вид договору підряду - договір побутового підряду. Згідно зі ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Судом встановлено, що договір, який був підписаний позивачкою та на підставі якого нею шляхом безготівкового перерахунку відповідачу передано кошти, не підписаний виконавцем. Як вбачається зі змісту договору, на ньому проставлено лише відтиск печатки фізичної особи підприємця [PERSON] із зазначенням номера платника податків - [NUMBER]. В той же час, у графі «виконавець» цього ж договору зазначений номер - [NUMBER]. Відповідно до ч. 3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Враховуючи той факт, що договір на виконання робіт не був підписаний виконавцем, містить суперечливі відомості щодо його особи, зокрема різні ідентифікаційні номери платника податків, суд дійшов висновку, що такий договір не був укладений. Разом із тим, [PERSON], зі свого боку, умови цього договору виконала, сплатила вартість робіт, а відтак має місце безпідставне набуття відповідачем майна позивачки. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у справі №6-88цс13 від 02 жовтня 2013 року. У разі якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст. ст. 1212-1215 ЦК України). Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України, висловленим у Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-99ц13, що, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх судів України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи викладене, а також той факт, що відповідач набув майно безпідставно, позовні вимоги про стягнення суми коштів, переданих позивачкою на виконання неукладеного правочину, підлягають задоволенню. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням викладеного, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп., від сплати якого позивачка звільнена.

Outcome: approved