Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

06.04.2016 р. ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] (далі за текстом відповідача), в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.04.2013 р. на загальну суму 11\~510,94 (одинадцять тисяч пятсот десять) гривень 94 копійки, судові витрати у розмірі 1\~378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок (а. с. 2, 3). Позовні вимоги позивач мотивував тим, що між позивачем та відповідачем 30.04.2013 р. укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 600,00 (шістсот) гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 (тридцяти) відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязання перед позивачем належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 29.02.2016 р. виникла заборгованість, яка склала загальну суму по кредиту, процентам, пені, комісії, штрафам 11\~510,94 (одинадцять тисяч пятсот десять) гривень 94 копійки, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній ухиляється від добровільного погашення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити (а. с. 37). Пізніше, 18.07.2016 р. надав додаткові пояснення до позовної заяви, просив задовольнити позовні вимоги, в обґрунтуванні своєї позиції відповідач настоював на тому факті, що відповідач отримав кредитну картку «Універсальна» №4149437816144354 зі строком дії до 08.2016 р. та надав копію фото-звіту (а. с. 56-63). Позивач просить застосувати до позову строки позовної давності щодо стягнення неустойки (пені, штрафу), з посиланням на норми п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України). Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заперечення від 19.05.2016 р. (а. с. 46-49), додаткові пояснення від 07.10.2016 р. (а. с. 103-109), в яких просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтуванні своєї позиції посилається на те, що заявлені вимоги позивача є незаконними і необґрунтованими, суперечать діючому законодавству. Позивач зазначив, що ніколи не отримував кредитну картку у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», крім банківської картки №4627082207168918, яка є «соціальною карткою» і до категорії кредитних карток не відноситься. Відповідач вказує про те, що кредитний договір з банком не укладав і не підписував, не отримував памятку клієнта про умови і правила надання банківських послуг, грошові кошти від банку не получав. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Звертаючись із позовом про стягнення боргу, кредитор виходив із того, що спірні правовідносини виникли між сторонами належно вчиненого правочину. Проте, така правова позиція позивача не ґрунтується на законі, належних і допустимих доказах та суперечить обставинам справи. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України\~щодо правочинів, кредитних зобовязань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів у редакції, що була чинною на час їх виникнення. Судом встановлено, 30.04.2013 р. у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 34-36) відповідач [PERSON] (а. с. 32) не заповнювала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а. с. 5, 8-31). Розрахунок заборгованості позивач склав за договором б/н від 30.04.2013 р., де визначив борг відповідача станом на 29.02.2016 р. у розмірі 11\~510,94 (одинадцять тисяч пятсот десять) гривень 94 копійки, із яких заборгованість: за кредитом\~590,00 (пятсот девяносто) гривень 00 копійок, за процентами\~7\~046,61 (сім тисяч сорок шість) гривень 61 копійка, за комісією\~2 850,00 (дві тисячі вісімсот пятдесят) гривень 00 копійок, судові штрафи\~1\~024,33 (одна тисяча двадцять чотири) гривні 33 копійки (а. с. 4). Вказівки на реквізити платіжної картки та/або карткового рахунку розрахунок боргу не містить. Позивач не надав до суду доказів, які свідчать про фактичне отримання відповідачем платіжної картки з реквізитами №4149437816144354 зі строком дії до 08.2016 р. В анкеті-заяві немає вказівки про дату отримання клієнтом якоїсь платіжної картки. За загальними правилами, що випливають із положень п. 6 ч. 1 ст. 3, ст. ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625, 1054 ЦК України, цивільні права та обовязки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобовязаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобовязання, стягнення неустойки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обовязки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т. ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки. Поряд із цим, за змістом положень ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладання договору про споживчий кредит: -договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; відповідно до ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України); -зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору ( ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 634 ЦК України); -договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; проценти за кредитним договором, а також забезпечення зобовязань за кредитними договором, зокрема, штрафом, пенею, які одночасно є видами цивільно-правової відповідальності за порушення зобовязань, є істотними умовами кредитного договору, що випливають із його предмету, правової природи й суті відповідних правовідносин; недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню, за загальним правилом, недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення; споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі (ст. ст. 546, 548, 549, 550, ч. 1 ст. 638, ст. 1054 ЦК України); -кредитний договір укладається в письмовій формі, його зміст може бути зафіксований як в одному, так і в кількох документах, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); обовязок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий позичальнику (споживачеві), покладається на кредитодавця (ч. ч. 1, 2 ст. 207, п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 208, ч. ч. 1, 2 ст. 639, ст. 1054, ч. 1 ст. 1055 ЦК України, абз. 1 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; -кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається (ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України). Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 20 ЦК України, ч. 1 ст. 10, ч. 2 ст. 11 ЦПК України); кожна сторона зобовязана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обовязок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 2, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. ст. 57-61 ЦПК України). Наявність підстави для виникнення боргу, предявленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором (ч. 2 ст. 623 ЦК України). У справі наявна лише складена працівником банку та підписана невстановленою особою від 30.04.2013 р. анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Памятка клієнта / Справка об условиях кредитования не підписана позичальником, наявний у справі документ (у копії) підписаний лише однією стороною договору\~ головою правління. Тарифи банку, які теж є обовязковою складовою кредитного договору, не були додані до позовної заяви. Тим часом, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, то у Памятці клієнта/Справке об условиях кредитования поряд зі змістом Анкети-заяви визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають процентну ставку за кредитом, комісії, умови відповідальності за порушення зобовязань тощо. Зазначене узгоджується зі змістом, зокрема, п.п. 1.1.6.1-1.1.6.2.2 Умов і Правил, за яким про зміни у в умовах кредитування банк повідомляє клієнта і в разі, якщо одностороння зміна цих умов неможлива, передбачається підписання необхідних документів у банку, та узгоджується із нормами закону щодо дотримання прав сторін договору і фіксації його умов. Понад те, обовязок кредитора ознайомити позичальника зі змістом Памятки клієнта під розпис передбачено відповідним пунктом (полем) Анкети-заяви. Відповідно до правової позиції позивача та наданих ним документів, індивідуальні умови кредитування відповідача встановлювали: процентну ставку за кредитом у розмірі 2,5% на місяць і в розмірі 3,75% на місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування; розмір і періодичність сплати регулярного платежу; підставу для сплати штрафу за порушення грошових зобовязань, що триває більш ніж 120 днів, тоді як, наприклад, п. п. 1.1.5.20, 1.1.5.32 Умов і Правил визначають цей строк у 30 днів; у цих умовах порядок і формула обрахунку пені визначені індивідуально і не співпадають із тими, що передбачені у п. 2.1.1.12.6.1 Умов і Правил, де, наприклад, пеня (1) передбачена із додатковим до бази разовим платежем у розмірі 50,00 грн., а пеня (2) не передбачена, тощо. Пунктом 1.1.7.31 Умов і Правил установлено строк позовної давності стосовно майнових вимог банку у 50 років. Сторони договору вправі збільшити встановлену законом загальну і спеціальну позовну давність, однак, повинні для цього у письмовій формі укласти договір або зробити відповідне застереження (передбачити відповідні умови) в укладеному договорі (ст. ст. 256, 257, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 259 ЦК України). Із урахуванням наведеного, відповідач повинен був ясно, у передбачений законом спосіб, в даному випадку\~у письмовій формі здійснити своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору із індивідуальними умовами кредитування, а також, щодо радикального збільшення позовної давності порівняно із установленою законом, шляхом підписання відповідного документа (документів, за потреби\~відповідних положень Умов і Правил), у якому (яких) такі умови зафіксовані (вищенаведені норми закону та ч. ч. 3, 4 ст. 203, ст. 205 ЦК України). Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обовязком саме кредитора\~сторони, яка запропонувала укласти договір невизначеному колу осіб, розробила його умови (ст. 634, ч. 1 ст. 641 ЦК України). Ці вимоги закону не були виконані, що позивачем не спростовано. Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 у справі № 6-16цс15 у контексті питання про збільшення позовної давності у кредитному договорі, укладеному за правилами договору приєднання, сформулював правову позицію, за змістом якої умову про збільшення позовної давності не можна вважати складовою частиною кредитного договору, якщо згода із нею не засвідчена підписом позичальника у документах, які складають кредитний договір, а відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку про стягнення заборгованості. Суд не вбачає підстав для відступу у справі, що розглядається, від такої правової позиції Верховного Суду України у контексті питання щодо укладання кредитного договору (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). В Анкеті-заяві відсутній факт видачі у певний день відповідачу кредитної картки із відповідними реквізитами. Відсутня розписка або інший документ, який свідчить про отримання кредитної картки позичальником. Таким чином, у справі відсутній кредитний договір від 30.04.2013 р. б/н, оскільки наявні документи не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають договір, тож сторони не уклали договір у формі, що її визначив сам позивач. У справі відсутні достовірні дані та документи, які б вказували про фактичну видачу позичальнику платіжної картки за №4149437816144354 зі строком дії до 08.2016 р., використанням якої мотивується позов, саме на підставі кредитного договору від 30.04.2013 р. б/н., - що є по даній справі істотним. Посилання позивача на фото-звіт про отримання відповідачем платіжної картки №4149437816144354 зі строком дії до 08.2016 р. суд не бере до уваги, так як дані обставини не підтверджують факт укладення між сторонами кредитного договору. Відсутність доказів дотримання належної письмової форми кредитного договору має наслідком його нікчемність, а також відсутність правової підстави для предявлення банком позову про стягнення боргу, що виник саме з такого договору та на погоджених сторонами умовах. Крім того, відповідач подав до суду письмову заяву про невизнання позову, просив застосувати строк позовної давності (а. с. 46-49). Між тим, сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові за умови обґрунтованості вимог позову по суті, тоді як у разі безпідставності, необґрунтованості та недоведеності позову по суті у ньому слід відмовити саме з цих підстав. За таких умов, питання про позовну давність не має значення для вирішення спору, за наявності для того підстав, позовна давність може бути предметом доказування (ч. 1 ст. 179 ЦПК України) у разі вирішення іншого спору. Виходячи з наведеного, позов про стягнення заборгованості за кредитним договором був предявлений з підстав, що не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді справи, вимоги належним чином не обґрунтовані і не доведені позивачем. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволені позову, внаслідок його безпідставності та необґрунтованості.

Outcome: dismissed