Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

06 серпня 2018 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 13 березня 2014 р. позивач уклав з відповідачем кредитний договір, за яким банк надав відповідачеві кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідач свої обов'язки за договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 25 червня 2018 р. виникла заборгованість на суму 5 757,03 грн. - за процентами, 7 052,11 грн. - пеня, 500,00 грн. - фіксована частина штрафу за порушення строків платежів, 591,31 грн. - процентна складова штрафу за порушення строків платежів, усього 12 917,49 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору в сумі 1 762,00 грн. Ухвалою судді від 03 вересня 2018 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено строк для подачі сторонами заяв по суті позову. (а.с. 42-43) Ухвалою судді від 11 жовтня 2018 р. розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, в судовому засіданні. (а.с. 47) Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, в зв'язку з чим суд відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України проводить заочний розгляд справи, проти чого представник позивача не заперечує. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наданими позивачем документами встановлено, що 13 березня 2014 р. АТ «Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] відповідно до ст.1054-1055 ЦК України уклали кредитний договір, за яким банк надав відповідачеві кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, а позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наданими позивачем документами встановлено, що станом на 25 червня 2018 р. у відповідача виникла заборгованість на суму 5 757,03 грн. - за процентами, 7 052,11 грн. - пеня, 500,00 грн. - фіксована частина штрафу за порушення строків платежів, 591,31 грн. - процентна складова штрафу за порушення строків платежів, усього 12 917,49 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що за вказаним кредитним договором відповідач не повернув позики у строк, встановлений договором, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 5 757,03 грн., фіксовану частину штрафу за порушення строків платежів в розмірі 500,00 грн., процентну складову штрафу за порушення строків платежів в сумі 591,31 грн., усього 6848,34 грн. У задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 7 052,11 грн. необхідно відмовити, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. У відповідності зі п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 934,14 грн.

Outcome: partial