Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

05 квітня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті брата [PERSON], який помер 26 серпня 2015 року. Обґрунтовано позов тим, що 16 березня 2017 року позивач дізналася, що 26 серпня 2015 року помер її брат [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру № 35, що знаходиться в будинку № 10 по вул. Волковича в м. Чернігові та грошові вклади в банках. Позивач своєчасно не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у звязку з тим, що не знала про його смерть. Позивач зазначила, що її брат проживав в м. Чернігові за адресою: [ADDRESS]. Вони постійно спілкувалися, відмічали спільно значні події і свята. Обовязковою була для них зустріч на Великдень та в поминальний день - першу неділю після Великодня біля поховання батьків. У 2012 році між ними сталося непорозуміння, після якого брат перестав спілкуватися з позивачем, приходити до неї в дім. У квітні 2013 року брат зателефонував і повідомив, що продав квартиру та запропонував забрати потрібні речі батьків. Про нову адресу брат не повідомляв. Останній раз позивач зустріла брата в липні 2015 року біля торгового комплексу «Полісся». У розмові він також не назвав своєї нової адреси, але повідомив, що не працює, почувається нормально, матеріально забезпечений. 10 жовтня 2015 року позивач зателефонувала брату, щоб поздоровити з Днем його народження, але зєднання не було. У поминальну неділю 2016 року брат не прийшов на кладовище, щоб помянути рідних і у позивача виникло почуття тривоги за брата, після чого позивач почала зясовувати його адресу. Протягом 2016 року позивач зверталася до Відділу адресно-довідкової роботи Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області та паспортного столу з проханням надати адресу брата, але отримала відповідь про те, що дані про особу відповідно до закону можуть бути витребувані лише судом. У поліції м. Чернігова позивач отримала інформацію, що для офіційного розшуку особи вона повинна надати дані про його місце проживання. 16 березня 2017 року чоловік позивача звернувся до знайомого працівника поліції для встановлення в неофіційному порядку місця проживання брата. Цього ж дня зясувалося, що брат помер 26 серпня 2015 року в своїй квартирі за адресою: [ADDRESS]. Прийшовши до даної квартири, позивач побачила, що вона була опечатана печаткою поліції. Чернігівський міський відділ поліції надав позивачу копію постанови про закриття кримінального провадження та лист, з яких вбачається відсутність кримінального правопорушення щодо смерті її брата та про неможливість встановлення рідних та близьких померлого. Після отримання інформації про смерть брата позивач сплатила всі необхідні платежі, повязані з його похованням. А тому, позивач вважає, що строк для прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин через зазначені обставини та істотні труднощі у встановленні місця проживання брата. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Також, позивач пояснила, що у працівників поліції була можливість зясувати наявність у покійного рідної сестри, адже у квартирі покійного вона бачила сімейне фото, де вони з братом та батьками були разом сфотографовані. Крім того, у паспорті покійного брата була відмітка про його реєстрацію у квартирі батьків, де також була зареєстрована і позивач, а тому у разі належного виконання своїх обовязків працівники поліції могли зясувати наявність родичів у покійного і він не був би похований як безрідний. Представник відповідача - Чернігівської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущено не з поважних причин. Представник Першої чернігівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 26 серпня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 7), який доводився братом позивачу. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру № 35, що знаходиться в будинку № 10 по вул. Волковича в м. Чернігові та грошові вклади в банках. Позивач у судовому засіданні пояснила, що її брат проживав в м. Чернігові за адресою: [ADDRESS]. Вони постійно спілкувалися, відмічали спільно значні події і свята. Обовязковою була для них зустріч на Великдень та в поминальний день біля поховання батьків. У 2012 році між ними сталося непорозуміння, після якого брат перестав спілкуватися з позивачем, приходити до неї в дім. У квітні 2013 року брат зателефонував і повідомив, що продав квартиру та запропонував забрати потрібні речі батьків. Про нову адресу брат не повідомляв. Останній раз позивач зустріла брата в липні 2015 року біля торгового комплексу «Полісся». У розмові він також не назвав своєї нової адреси, але повідомив, що не працює, почувається нормально, матеріально забезпечений. 10 жовтня 2015 року позивач зателефонувала брату, щоб поздоровити з Днем його народження, але зєднання не було. У поминальну неділю 2016 року брат не прийшов на кладовище, щоб помянути рідних і у позивача виникло почуття тривоги за брата, після чого позивач почала зясовувати його адресу. Протягом 2016 року позивач зверталася до Відділу адресно-довідкової роботи Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області та паспортного столу з проханням надати адресу брата, але отримала відповідь про те, що дані про особу відповідно до закону можуть бути витребувані лише судом. У поліції м. Чернігова позивачу повідомили, що для офіційного розшуку особи вона повинна надати дані про його місце проживання. 16 березня 2017 року чоловік позивача звернувся до знайомого працівника поліції для встановлення в неофіційному порядку місця проживання брата. Цього ж дня зясувалося, що брат помер 26 серпня 2015 року в своїй квартирі за адресою: [ADDRESS]. Прийшовши до даної квартири, позивач побачила, що вона була опечатана печаткою поліції. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що 16 березня 2017 року до нього звернувся колишній колега [PERSON] і просив допомогти зясувати інформацію про брата його дружини [PERSON], адже в офіційному порядку для його розшуку необхідна інформація про його місце проживання. Оскільки свідок працює в ГУ НП України в Чернігівській області, то через службу УДМС України в Чернігівській області він зясував, що брат позивача помер та повідомив цю інформацію, а також дані про місце його проживання (реєстрації) [PERSON] Свідок [PERSON], який доводиться чоловіком позивачу, суду пояснив, що по телевізору побачив сюжет, в якому доповідав інформацію [PERSON], з яким він раніше працював в органах міліції, і оскільки його дружина займалася пошуками брата, який не виходив на звязок, вирішив звернутися до нього по допомогу. Від [PERSON] він дізнався інформацію про смерть брата дружини та адресу, за якою він проживав. Свідок [PERSON] також підтвердила викладені позивачем обставини та повідомила, що весною 2013 року їй подзвонила позивач і запропонувала забрати меблеву стінку, оскільки її брат [PERSON] вирішив продати квартиру батьків. Свідок забрала меблі, [PERSON] повідомив свідку, що купує собі іншу квартиру, проте де саме не повідомив. Свідку також відомо, що позивач та її брат тривалий час не спілкувалися, адже позивач не погоджувалася із способом життя брата, який не працював і не намагався влаштуватися на нормальну роботу. Позивач почала хвилюватися про брата, коли він не прийшов у поминальний день 2016 року на кладовище, щоб помянути покійних батьків. Свідку також відомо, що позивач намагалася зясувати місце проживання брати та оголосити його в розшук, але їй це не вдалося, через відмову в розголошенні персональних даних про особу, а оголосити в розшук було відмовлено через те, що позивач не могла вказати місце проживання брата. Постановою старшого слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області Сметанко М.В. від 31 серпня 2015 року було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015270010006430 від 29 серпня 2015 року за фактом умисного вбивства [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення (а/с 26). Згідно листа Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 30 березня 2017 року, адресованого [PERSON], вбачається, що в ході досудового розслідування було встановлено, що 29 серпня 2015 року за адресою: [ADDRESS] виявлено труп [PERSON]. Згідно висновку судово-медичної експертизи причину смерті [PERSON] не встановлено із-за різко виражених гнилісних змін трупа. Будь яких тілесних ушкоджень під час експертизи не виявлено. Також, було проведено ряд слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення кола рідних та близьких померлого, однак встановити таких під час досудового розслідування не представилось можливим. Зі слів сусідів [PERSON] проживав сам, ні з ким не спілкувався (а/с 27). З даного листа суд робить висновок про те, що про смерть брата позивач не знала, оскільки в ході досудового розслідування не було встановлено рідних покійного і він був похований як безрідний. Вказане підтверджується довідкою № 178 від 21 березня 2017 року, виданою Комунальним підприємством «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування» Чернігівської міської ради, згідно якої вбачається, що [PERSON] похований, як безрідний на кладовищі Яцево м. Чернігова 17 вересня 2015 року. Також з довідки слідує, що послуги по похованню [PERSON] оплачені [PERSON] згідно квитанції № 1061 від 21 березня 2017 року на суму 423 грн. 29 коп., тобто після того, коли вона дізналася про смерть брата (а/с 24). Відповідно до інформації Першої чернігівської державної нотаріальної контори спадкова справа щодо майна після смерті [PERSON] не заводилася. Згідно ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частина 1 статті 1270 Цивільного кодексу України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 Цивільного кодексу України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, при вирішенні справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. При цьому поважність таких причин повинна бути обовязково обґрунтована. Також, Пленум Верховного Суду України у абз. 6 п. 24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 розяснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин, адже про смерть брата позивач дізналася лише у березні 2017 року, що підтверджено у судовому засіданні показами свідків та іншими доказами, які свідчать, що в ході досудового розслідування не було встановлено рідних покійного і він був похований як безрідний, а тому вимоги позивача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved