Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

05 серпня 2020 року до Василівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якій позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування на її ім`я будинку від 23.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-66. Разом з позивачкою в будинку зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON] , [INFO] , шлюб з яким розірвано 24.03.2016 року, двоє їхніх дітей та внуків. З кінця березня 2016 року відповідач не мешкає в будинку, проживає за іншими адресами, які постійно змінює. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстрації, але він відмовляється. На теперішній час зв`язок з відповідачем втрачений. Враховуючи те, що відповідач фактично в будинку не проживає, позивачці доводиться нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджено договором дарування від 23.01.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області Кириченко В.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-66, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2903105 від 23.02.2004 року виданим Державним комунальним підприємством «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 24.03.2016 року, шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано 24.03.2016 року, про що складено відповідний актовий запис №13 (а.с.12). Відповідно до довідки №532 від 03.08.2020 року виданої РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради Запорізької області, згідно інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі договору дарування від 23.01.2004 року посвідченого Василівською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-66 (а.с.5). Як вбачається з довідки №1460 від 04.08.2020 року виданої Приморською сільською радою Василівського району Запорізької області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] (колишній чоловік), [INFO] , [PERSON] (син), [INFO] , [PERSON] (донька), [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] (онук), [INFO] (а.с.13). З акту обстеження від 21.06.2020 року складеного комісією у складі депутата Приморської сільської ради Ніколенко В.Г., та сусідами [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що обстеживши будинок [ADDRESS] , виявили, що громадянин [PERSON] після розлучення з [PERSON] не проживає за даною адресою з дня розлучення, тобто 24.03.2016 року. На час відвідування комісією, особистих речей [PERSON] не виявлено (а.с.9). З акту обстеження від 27.07.2020 року складеного комісією у складі депутата Приморської сільської ради Ніколенко В.Г., та сусідами [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що обстеживши будинок [ADDRESS] , виявили, що громадянин [PERSON] після розлучення з [PERSON] не проживає за даною адресою з дня розлучення, тобто 24.03.2016 року. На час відвідування комісією, особистих речей [PERSON] не виявлено (а.с.10). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України №475/97ВР від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За правилами ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1); член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2). Разом з тим, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] є колишнім членом сім`ї позивачки, зареєстрований в будинку [ADDRESS] , що належить позивачці, проте більше року (з 2016 року)без поважних причин не проживає за вказаною адресою, підстав для збереження за ним права користування жилим приміщення не встановлено, створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] .

Outcome: approved