Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

05 жовтня 2015 року до суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне ім.М.К.Янгеля» про відшкодування моральної шкоди, у якому позивач просить стягнути із відповідача на її користь відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 60000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 10 жовтня 2008 року по 30 червня 2009 року позивач працювала на посаді покоївки у філії пансіонат «Лісний» державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля». У рамках кримінального провадження № 12013040350001262, яке проводилось за її заявою, їй стало відомо, що відносно неї державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» порушено трудове законодавство. Так, 28 липня 2014 року начальник відділу спеціальної міліції ГУ МВС України в Дніпропетровській області своєю постановою закрив вказане кримінальне провадження у зв'язку з відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України. Територіальна державна інспекція з питань праці у Дніпропетровській області перевіркою встановила відносно неї порушення вимог ч.1,3 ст. 24, ст.29, ст. 36 КЗпП України, які були допущені працівниками ДП «Конструкторське бюро «Південне » ім. М.К. Янгеля». При прийнятті на роботу, співробітники Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» від позивача приховали той факт, що вона була прийнята на роботу за строковим договором (при тому, що в усній формі її було повідомлено, що вона прийнята на постійну роботу). Позивача з наказом про прийняття на роботу не ознайомили, з умовами праці теж, що в подальшому дозволило їм начебто на законних підставах її звільнити. Внаслідок допущених відносно неї порушень зі сторони працівників ДП «Конструкторське бюро «Південне» ім.М.К.Янгеля» в її житті виникли значні перешкоди можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, якими були обумовлені тривалі негативні зміни психоемоціональної та соціальної сфер її існування, в результаті чого позивачу були спричинені інтенсивні негативні психоемоціональні переживання, тобто моральні страждання. Позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили задовольнити позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що з 10 жовтня 2008 року по 30 червня 2009 року позивач працювала на посаді покоївки у філії пансіонату «Лісний» державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» (а.с.102). У рамках кримінального провадження №12013040350001262, яке проводилось за заявою позивача, їй стало відомо, що відносно неї Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» було порушено трудове законодавство. Так, 28 липня 2014 року начальник відділу спеціальної міліції ГУ МВС України в Дніпропетровській області своєю постановою закрив вказане кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.172 КК України (а.с.89-97). Територіальна державна інспекція з питань праці у Дніпропетровській області в акті перевірки, яка була проведена 24.06.2014р.-27.06.2014р. встановила порушення вимог ч.1,3 ст.24, ст.29, ст.36 КЗпП України щодо позивача, які були допущені працівниками ДП «Конструкторське бюро «Південне» ім.М.К. Янгеля» (а.с.98-100). Таким чином, суд доходить висновку, що діями відповідача позивачеві дійсно була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач зазнала душевних страждань, у її житті відбулися негативні зміни психоемоціональної та соціальної сфер, що не могло не відобразитися на її звичному ритмі життя, так як позивач була змушена шукати нову роботу, з усіма випливаючими із цього наслідками, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тобто їй було завдано моральних страждань саме діями працівників відповідача, які порушили чинне законодавство, що було встановлено у постанові про закриття кримінального провадження та акті перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області \~(а.с.89-100). Згідно з ч.2\~ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Встановлено, що позивачу достовірно було відомо, що її було звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору 30.06.2009 року, отже, з цього часу вона мала право на звернення до суду з позовною заявою. Зазначене підтверджено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2012 року, постановленому у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім.М.К.Янгеля» про поновлення строків звернення до суду, визнання недійсною заяви, визнання недійсним наказу про прийняття на роботу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, згідно з яким позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог (а.с.116-119). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2013 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2012 року було залишено без змін (а.с.121). Зазначене рішення суду набрало законної сили, а отже, відповідно до вимог ч.3\~ст.61 ЦПК України, є підставою для звільнення від доказування. Відповідно до\~статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом частини 2\~статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Відповідно до\~статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Проте, відповідно до\~ст.233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством застосовується тримісячний строк позовної давності (ст.233 КЗпП). Отже, оскільки позивач довідалась про порушення свого права 30 червня 2009 року, саме з цього часу вона мала право на звернення до суду з позовною заявою. З урахуванням\~вимог ст.233 КЗпП тримісячний строк для звернення до суду із позовом про захист її порушеного права сплив, так як вона звернулась до суду із позовною заявою лише 02 вересня 2014 року, згідно з вхідним штампом канцелярії суду (а.с.2), а відповідач просив застосувати позовну давність. Таким чином, було встановлено, що позивач зазнала моральних страждань саме через дії працівників відповідача, які порушили чинне законодавство, але оскільки позивачем було пропущено строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, суд доходить висновку, що у задоволенні цивільного позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed