Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

04 травня 2018 року до суду надійшов позов ПАТ КБ «Приватбанк», в якому позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 59989,41 грн за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 10 жовтня 2014 року. Мотивуючи свої вимоги, позивач зазначив, відповідач згідно договору отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 18461,97 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Разом з тим, відповідач не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, в наслідок чого станом на 03 квітня 2018 року сума заборгованості за даним договором склала 59989,41 грн. В свою чергу відповідач, 10 липня 2018 року надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені, посилаючись на положення ч. 3 ст. 559 ЦК України. Крім того, 17 жовтня 2018 року позивач надав до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача. 13 серпня 2018 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій просив повністю задовольнити вимоги позову, посилаючись на необґрунтованість вимог відповідача про звільнення від сплати пені на підставі положень ч. 3 ст. 559 ЦК України. 28 грудня 2018 року позивач надав до суду відповідь на заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що позивач звернувся до суду до спливу строку позовної давності. У судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання також не з`явились. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача з урахування позиції відповідача, яка викладена у відзиві на позовну заяву. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 10 жовтня 2014 року ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі по тексту - Банк) та [PERSON] (Позичальник) уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток (далі - Генеральна угода), у відповідності умов якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 18461,97 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31 жовтня 2016 року (а.с. 6). Згідно з п. 2.1 Генеральної угоди сторонами було обумовлено погашення заборгованості Позичальника в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 923,84 грн для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності до Умов та правил. Пунктами 2.2 та 2.8 Генеральної угоди визначено, що при порушенні позичальником визначених строків погашення кредиту останній сплачує банку штраф в розмірі 3492,67 грн та пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Пунктом 1.1.5.25 Умов та правил визначено, що за несвоєчасну сплату послуг, передбачених дійсним договором, Умов та правил клієнт сплачує банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, за кожен день просрочки. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач належним чином не виконував своїх договірних зобов`язань зі здійснення щомісячних платежів, передбачених умовами Генеральної угоди. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 03 квітня 2018 року у відповідача перед Банком утворилась заборгованість за кредитом в сумі 17731,99 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 11103,22 грн, заборгованість за штрафом у розмірі 3492 грн 67 коп, а всього нарахована заборгованість складає 32327,88 грн. Суд погоджується з даним розрахунком, оскільки він відповідає умовам договору та не оспорюється відповідачем, та вважає вимоги про стягнення заборгованості обгрунтованими. Разом з тим з відповідача не може бути стягнуто суму штрафу в розмірі 3492 грн 67 коп, в зв`язку з подачею заяви про застосування позовної давності, строк якої згідно ст. 258 ЦК України становить один рік, оскільки право на нарахування штрафу виникло у банку вже після порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань більш ніж на 31 день (п. 2.2 Генеральної угоди). Що стосується вимог відповідача про застосування позовної давності про застосування строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, то вони не підлягають задоволенню Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 127цс14 від 22.10.2014 року, відповідно до якої за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Як вбачається з поштового штампу, даний позов направлено позивачем до суду 24 квітня 2018 року, а, укладаючи кредитний договір, сторони погодили строк повернення кредиту до 31 жовтня 2016 року. Відтак, строк позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками не пропущено. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення пені в сумі 27661 грн 53 коп, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Штраф був нарахований Банком з посиланням на п. 2.2 Генеральної угоди, відповідно до якої сторони домовилися, що у разі порушення Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більш ніж на 31 день, строком повернення кредиту є 32-й день з моменту такого порушення, а вся заборгованість вважається простроченою. При цьому, позивачем також одночасно нараховано 27661,53 грн пені за порушення строків платежів згідно п. 2.8 Генеральної угоди. Вказане свідчить про те, що позивачем нараховано пеню та штраф за одне й те саме правопорушення. Між тим, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Підсумовуючи наведене, позов Банку підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 28835 грн 21 коп (заборгованість за кредитом + заборгованість по процентам за користування кредитом). Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 846 грн 94 коп судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial