Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

05 березня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 22.07.2010 року між ним та [PERSON], яка згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №929626 від 17.07.2008 року є власником земельної ділянки площею 5,31 га, був укладений договір оренди цієї ділянки строком на 10 років, який був зареєстрований у Казанківському відділі земельних ресурсів 27.09.2010 року за №041049100865. Рішенням Казанківського районного суду від 18.12.2013 року було задоволено позов [PERSON] та визнано недійсним договір оренди землі від 22.07.2010 року з підстав недотримання вимог ст.15 Закону України «Про оренду землі» при його укладенні. Відповідно до вимог п.9 договору оренди землі від 22.07.2010 року [PERSON] мала право на отримання орендної плати в сумі 1722,60 грн. щорічно. За усним зверненням [PERSON] остання отримала від нього наперед в рахунок орендної плати за землю 15000 грн. Згідно договору оренди вона повинна була отримати орендну плату за 2007 -2009 роки в сумі 2799 грн. (933 грн. х 3). За 2010-2013 роки повинна була отримати 6888,24 грн. (1722,06 грн. х 4). Разом повинна була отримати орендну плату за 2007-2013 роки в сумі 9687, 24 грн. (2799 грн. + 6888,24 грн.), однак отримала на 5312,76 грн. більше (15000 грн. - 9687,24 грн.). Відповідач [PERSON] отримала за [PERSON] орендну плату в сумі 12000 грн. (9000 грн. + 3000 грн.). Крім того, починаючи з 16.04.2013 року відповідач [PERSON] безпідставно сварилася з ним, наголошуючись при цьому, що він наживається на її землі, зверталася до правоохоронних органів та суду із заявами про несплату їй орендної плату за землю, що викликало в нього нервові хвилювання та моральні страждання. Посилаючись на викладене позивач [PERSON] просив стягнути на його користь переплачені кошти за оренду землі з [PERSON] в сумі 5312,76 грн. та з [PERSON] в сумі 12000 грн. В рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди просив стягнути з [PERSON] 5000 грн., а також вирішити питання про судові витрати. Згодом, заявами від 24.03.2014 року та від 18.07.2014 року позивач [PERSON] збільшив позовні вимоги і посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] на підставі договорів оренди землі від 01.06.2007 року та від 22.07.2010 року отримала грошові кошти за оренду землі в сумі 16000 грн., тоді як повинна була отримати за двома договорами 9689,4 грн., просив стягнути на його користь переплачені кошти за оренду землі з [PERSON] в сумі 6890,4 грн. 7 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, який ухвалою суду від 11.04.2014 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON], в якому зазначила, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №929626 від 17.07.2008 року отримала у власність земельну ділянку площею 5,31 га, розташовану на території Миколо-Гулаківської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. До отримання вказаного акту земельна ділянка була передана в оренду [PERSON], а в 2010 році вони уклали новий договір оренди належної їй земельної ділянки. Рішенням Казанківського районного суду від 18.12.2013 року договір оренди землі, укладений між нею та [PERSON], був визнаний недійсним. В період 2010-2013 років відповідач [PERSON] незаконно тимчасово займав належну їй на праві власності земельну ділянку та отримував прибутки, при цьому коштів за використання цієї ділянки не сплачував. Лише в 2013 році після звернень до прокуратури та суду, відповідач сплатив їй 10000 грн. (по 5000 грн. за 2010 та 2011 роки). Вона погодилась на таку суму, тому вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй збитки за незаконне зайняття земельної ділянки в 2012 та 2013 роках, а саме доходи від використання її земельної ділянки в сумі 10000 грн., визначені нею на власний розсуд., тобто доходи, які вона могла б отримати із земельної ділянки, і які вона не одержала з причини її тимчасового зайняття відповідачем. Посилаючись на викладене [PERSON] просила стягнути на її користь матеріальні збитки в розмірі 10000 грн. та судові витрати. Згодом, заявою від 28.05.2014 року [PERSON] змінила підстави зустрічних позовних вимог, в якій посилаючись на грошову оцінку її земельної ділянки станом на 2012 та 2013 роки, яка складала 102735,83 грн., просила стягнути на її користь збитки у вигляді орендної плати за вказані роки із розрахунку 3% від грошової оцінки землі в сумі 6162,10 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені (остаточні) вимоги, просив їх задовольнити та стягнути з відповідачів на користь позивача [PERSON] судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків не визнав, так як вважає його безпідставним. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, а уточнені вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підтримала, просила їх задовольнити. Не заперечувала того, що у 2007 році орендодавець [PERSON] отримала від орендаря [PERSON] грошові кошти, як орендну плату наперед, в сумі 5000 грн., у 2010 році отримала від нього 1000 грн., а у 2013 році отримала 10000 грн. Грошові кошти в сумі 12000 грн., сплачені орендарем [PERSON] її дочці [PERSON] як орендну плату за користування належною їй земельною ділянкою площею 5,31 га, вона від останньої не отримувала. Відповідач [PERSON] позов визнала, не заперечувала того, що як дочка орендодавця [PERSON] отримувала від орендаря [PERSON] грошові кошти, як орендну плату наперед, в сумі 12000 грн. (9000 грн. в 2010 році, 1000 грн. в 2011 році, 2000 грн. в 2012 році). Зазначені грошові кошти передавала особисто своїй матері [PERSON] Третя особа без самостійних вимог - відділ Держземагенства в Казанківському районі не забезпечив явку свого представника в судове засідання та надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи було безпідставне набуття або збереження майна результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однієї зі сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Матеріалами справи встановлено, що 01 червня 2007 року між приватним підприємцем [PERSON] та власником Сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 5,89 умовних кадастрових гектарів серії МК №0171019 громадянкою [PERSON] був укладений договір оренди цієї земельної частки (паю) строком на 5 років, який був зареєстрований у Казанківському відділі земельних ресурсів 06.06.2007 року за р.№128. Відповідно до п.9 вказаного договору орендар зобов'язаний був вносити орендодавцю орендну плату готівкою у розмірі 933,00 грн. (2% від грошової оцінки орендованої земельної ділянки - 46644,9 грн.) 17 липня 2008 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №929626 площею 5,31 га, розташовану на території Миколо-Гулаківської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. У зв'язку з отриманням [PERSON] державного акту від 17.07.2008 року, що згідно до Закону України «Про оренду землі» стало підставою для припинення дії договору оренди земельної частки (паю) від 01.06.2007 року, між [PERSON] та [PERSON], яка стала власником земельної ділянки площею 5,31 га, 22.07.2010 року був укладений договір оренди цієї земельної ділянки строком на 10 років, який був зареєстрований у Казанківському відділі земельних ресурсів 27.09.2010 року за №041049100865 (у 2009 році [PERSON] продовжував користуватися земельною ділянкою [PERSON] за призначенням). Відповідно до п.9 цього договору орендарю належить вносити орендну плату готівкою у розмірі 1722,60 грн. (3% від грошової оцінки орендованої земельної ділянки - 57420,1 грн.). Як вбачається з пояснень [PERSON] та з її письмових розписок, остання отримала від орендаря [PERSON] грошові кошти, як орендну плату наперед, в таких розмірах: а) у 2007 році - 5000 грн.; б) у 2010 році - 1000 грн.; в) у 2013 році - 10000 грн. З пояснень відповідача [PERSON], письмової розписки від 16.10.2010 року, розрахунково-платіжних відомостей від 30.10.2011 року, 18.03.2012 року та 16.04.2013 року остання отримала від орендаря [PERSON] грошові кошти за свою матір [PERSON], як орендну плату наперед, в таких розмірах: а) у 2010 році - 9000 грн.; б) у 2011 році - 1000 грн.; в) у 2012 році - 2000 грн. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.12.2013 року договір оренди землі, укладений 22.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON], було визнано недійсним. До укладання сторонами договору оренди землі від 22.07.2010 року орендарем [PERSON] були сплачені орендодавцю [PERSON] за договором оренди земельної частки (паю) від 01.06.2007 року грошові кошти в розмірі 5000 грн., як орендну плату наперед на строк дії договору (п'ять років), тобто за 2007-2012 роки. Виходячи з того, що договір оренди земельної частки (паю) від 01.06.2007 року був переукладений сторонами 22.07.2010 року, тобто діяв три роки, орендар [PERSON] згідно до п.9 договору оренди від 01.06.2007 року зобов'язаний був сплачувати орендодавцю [PERSON] орендну плату в таких розмірах: · в 2007 році - 933 грн. (2% від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, що становила 46644,9 грн.); · в 2008 та в 2009 роках - по 1399,35 грн. (3% від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, що становила 46644,9 грн.) за кожен рік. Таким чином, загальний розмір орендної плати, яку орендар [PERSON] зобов'язаний був сплатити орендодавцю [PERSON] протягом 2007-2009 років, складає 3731,70 грн., тоді як ним було сплачено останній 5000 грн., що на 1268,3 грн. більше від належної до сплати суми. До дати ухвалення рішення суду (18.12.2013 р.) про визнання недійсним договору оренди землі від 22.07.2010 року орендарем [PERSON] за вказаним договором були сплачені орендодавцю [PERSON] грошові кошти в розмірі 11000 грн., як орендну плату наперед за 2010-2015 роки. В силу положень п.9 договору оренди землі від 22.07.2010 року орендар [PERSON] зобов'язаний був сплачувати орендодавцю [PERSON] щорічну орендну плату в розмірі 1722,60 грн. (3% від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, що становила 57420,10 грн.). Виходячи з того, що договір оренди землі від 22.07.2010 року діяв до 18.12.2013 року, загальний розмір орендної плати, яку орендар [PERSON] зобов'язаний був сплатити орендодавцю [PERSON] протягом 2010-2013 років, складає 6890,40 грн. (1722,60 х 4 роки), тоді як остання отримала від нього грошові кошти в розмірі 11000 грн., як орендну плату наперед, що на 4109,60 грн. більше від належної до сплати суми. Вищевикладене вказує на те, що орендарем [PERSON] при виконанні зобов'язання щодо сплати орендної плати за договорами оренди землі від 01.06.2007 року та 22.07.2010 року, який припинив дію 18.12.2013 року, було сплачено авансом орендодавцю [PERSON] орендну плату в сумі 16000 грн., тоді як згідно до п.9 цих договорів до сплати підлягала орендна плата на загальну суму 10622,10 грн. (3731,70 грн. + 6890,40 грн.). Тобто, у зв'язку з неможливістю використання в подальшому об'єкта оренди за його призначенням з підстав визнання недійсним договору оренди землі від 22.07.2010 року, відповідачем-орендодавцем [PERSON] безпідставно набуто грошових коштів у розмірі 5377,90 грн. (16000 грн. - 10622,10 грн.), які в силу ст.1212 ЦК України підлягають поверненню колишньому орендатору [PERSON], тому його вимоги в цій частині позову, пред'явлені до відповідача [PERSON] підлягають задоволенню в зазначеному розмірі. Доводи відповідача [PERSON] щодо передачі орендодавцю [PERSON] грошових коштів в сумі 12000 грн., отриманих нею від орендаря [PERSON] як орендну плату за користування земельною ділянкою належної її матері [PERSON], не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, що свідчить про безпідставність набуття нею зазначених грошових коштів, тому згідно до приписів ст.1212 ЦК України вбачаються підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача [PERSON] грошових коштів в розмірі 12000 грн. Захист права, передбаченого п.9 ч.2 ст.16 ЦК України (відшкодування моральної (немайнової) шкоди), не поширюється на випадки, для яких законом відшкодування моральної шкоди не передбачене, зокрема на договори оренди. Оскільки спірні правовідносини між орендарем [PERSON] та орендодавцем [PERSON] з приводу визначення розміру і сплати орендної плати та безпідставності її набуття виникли з договорів оренди землі від 01.06.2007 року та 22.07.2010 року, спосіб захисту права, передбаченого п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, на такі правовідносини не поширюється, тому вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. При укладенні договору оренди землі від 22.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] та його підписанні сторонами було узгоджено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передається в оренду, становить 57420,10 грн. (п.5 договору). Орендна плата вноситься орендарем готівкою в розмірі 1722,60 грн. - 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (п.9 договору). Умови, за яких переглядається розмір орендної плати, визначені п.13 договору. Оскільки умовами вказаного договору не передбачено підстав для визначення нового розміру орендної плати в разі зміни грошової оцінки орендованої земельної ділянки, тому доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо стягнення на її користь збитків в сумі 6162,10 грн. у вигляді орендної плати за 2012 та 2013 роки із розрахунку 3% від грошової оцінки землі, яка в ці роки складала 102735,83 грн., суд вважає безпідставними з врахуванням задоволених вимог позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] безпідставно набутих грошових коштів. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить стягнути судові витрати, пов'язані зі сплатою ним судового збору, в розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожної. Судові витрати, понесені позивачем за зустрічним позовом [PERSON] у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на її рахунок.

Outcome: partial