Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

04 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є власником будинку № 68 по вулиці Миколаївській в с. Липці Харківського району Харківської області. Позивач володіє будинком на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] 11.08.2006 р. за реєстровим № 1036. У вказаному будинку [PERSON] проживала разом із відповідачами. У вересні 2015 року шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області, після чого [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] перейшли жити до іншого будинку за адресою: Харківський район, Харківська область, с. Липці, вул. Миколаївська, буд. 68-А, в якому проживають до теперішнього часу. Позивач зазначила, що відповідачі вже тривалий час не проживають у належному їй будинку, через дуже негативний характер їх стосунків. 29 січня 2018 року суддею було зроблено запит щодо доступу до персональних даних про [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи згідно з ч. 6 ст. 187 ЦПК України. 14 лютого 2018 року від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надійшла відповідь на запит, згідно якої було встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [INFO]. 29 січня 2017 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Заперечення на позовну заяву від відповідачів у встановлений законом строк і порядок до суду не надходило. Позивач [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, у разі неявки відповідачів просила суд ухвалити заочне рішення. Відповідачі в судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Виходячи з наведеного та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази в справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку № 68 по вулиці Миколаївській у с. Липці Харківського району Харківський області, що підтверджується договором дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON], який було посвідчено 11.08.2006 р. приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області, зареєстрований у реєстрі за № 1036, та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 17.10.2006 р. (а.с. 5, 6). Як вбачається із копії інформації, наданої Липецькою сільською радою Харківського району Харківської області від 04.09.2017 р. № 966, підписаною сільським головою [PERSON], згідно запису по господарської книги № 9 Липецької сільської ради на 2016-2020 рр., особовий рахунок № 0814-01 за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Липці, вул. Миколаївська, буд. 68 зареєстровані: власник [PERSON], [INFO], сини [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], колишній чоловік [PERSON], [INFO], батько [PERSON], [INFO], брат [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відділом адресно-довідкової служби Головного управління ДМС України в Харківський області суду були надані відомості, що відповідачі зареєстровані за вищезазначеною адресою (а.с. 44-46). Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини 1\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається із копії акту обстеження житлово-побутових умов та місця проживання зі слів [PERSON] зазначено, що фактично він проживає у [INFO] разом із [PERSON] (а.с. 14-16). Згідно з копією акта обстеження житлово-побутових умов та місця проживання [PERSON], складеного та підписаного депутатами Липецької сільської ради від 18.02.2016 р., [PERSON] та [PERSON] фактично проживають на протязі трьох місяців у с. Липці, вул. Червонопрапорська (Миколаївська), буд. 68-А (а.с. 13-16). Відповідно до копії акту обстеження факту проживання громадян по вул. Миколаївській, буд. 68-А в с. Липці Харківського району Харківської області від 13.09.2017 р., який складено депутатом Липецької сільської ради [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [INFO] (а.с. 17). Реєстрація проживання відповідачів у будинку перешкоджає позивачу у здійсненні права повного розпоряджання майном, зокрема у оформленні житлової субсидії. Відповідно до положень закріплених в ст 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Доказів, які б підтверджували факт того, що позивач якимось чином перешкоджала відповідачам у користуванні спірним будинком, суду надано не було. Таким чином судом встановлено, що відповідачі залишаються зареєстрованими у спірному будинку, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не мають, оскільки фактично вони не проживають у спірному будинку. Згідно\~зі ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які є і не були членами його сімї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-709цс16. Враховуючи вищенаведене позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за рахунок позивача, відповідно до її заяви.

Outcome: approved