Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

04 листопада 2013 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради про визнання недійсними правочинів. 26 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], треті особи [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання добросовісним набувачем. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року зустрічний позов [PERSON] прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] 15 липня 2015 року первісну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради про визнання недійсними правочинів залишено без розгляду в звязку повторною неявкою позивача у судове засідання. [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним зустрічним позовом, в якому посилається на те, що 24 травня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири № 23, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 108, корпус 2. На момент укладення договору квартира належала продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] Враховуючи невизнання та оспорювання [PERSON] права власності позивача на спірну квартиру, останній має право предявити позов про визнання його добросовісним набувачем квартири, оскільки він є її законним власником. На момент укладення договору купівлі-продажу, [PERSON] мав зареєстроване право власності на зазначену квартиру що було перевірено приватним нотаріусом, який посвідчував договір. Позивач не міг припустити, що квартира відчужена незаконно. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Треті особи в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 24 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири № 23, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 108/2 /а.с.118/. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно вказаного договору ця квартира належала продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 30 грудня 2010 року за реєстровим № 4726, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Пунктом 6 зазначеного договору встановлено, що за інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо заборони відчуження (арешту) майна, іпотеки відомостей не знайдено. Відповідач [PERSON] не визнає зазначені договори купівлі-продажу, в звязку з чим 04 листопада 2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірної квартири, що були укладені між [PERSON] та [PERSON], що представлявся її власником, та [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 330, 334 ЦК право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. На момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 24 травня 2013 року, [PERSON] мав зареєстроване право власності, на підтвердження чого під час нотаріального посвідчення договору було надано правовстановлюючий документ. Приватним нотаріусом під час посвідчення договору купівлі-продажу було перевірено належність продавцю [PERSON] квартири на праві власності, а тому [PERSON] не мав жодних сумнівів щодо належності продавцю на праві власності спірної квартири. Враховуючи вищевикладене суд вважає заявлені позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved