Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

05.09.2013 року позивач звернулася з позовом до відповідача та третьої особи про визнання незаконним та скасування наказу про встановлення не передбачених посадовою інструкцією трудових обов'язків, визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення та просила суд визнати незаконним та скасувати наказ №87-П від 15 липня 2013 року по комунальному підприємству «Роздільнянський міський водоканал» «Про встановлення строків здачі звітів» в частині обов'язків оператора комп'ютерної верстки [PERSON]; визнати незаконним та скасувати наказ №90-П від 19 липня 2013 року по комунальному підприємству «Роздільнянський міський водоканал» «Про дисциплінарне стягнення», яким до оператора комп'ютерної верстки [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани (т.1, а.с.1 - 4). 20.09.2013 року подала заяву про збільшення та доповнення позовних вимог та виклала позовні вимоги у новій редакції, де, крім вимог заявлених у первісному позові, просила суд: 3) визнати незаконним та скасувати наказ №98-П від 06 серпня 2013 року по комунальному підприємству «Роздільнянський міський водоканал» «Про оголошення догани [PERSON]»; визнати незаконним та скасувати наказ №40-К від 23 серпня 2013 року по комунальному підприємству «Роздільнянський міський водоканал» «Про звільнення», яким позивач звільнена з роботи на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України; поновити позивача на роботі на посаді оператора комп'ютерної верстки в комунальному підприємстві «Роздільнянський міський водоканал» (код ЄДРПОУ 37958340) з 24 серпня 2013 року; стягнути з Комунального підприємства Роздільнянської міської ради Одеської області «Роздільнянський міський водоканал» (код ЄДРПОУ 37958340) на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 серпня 2013 року по день виконання рішення суду; стягнути з Комунального підприємства Роздільнянської міської ради Одеської області «Роздільнянський міський водоканал» (код ЄДРПОУ 37958340) на користь позивача у якості відшкодування моральної шкоди 10000 гривен (десять тисяч гривен); стягнути з Комунального підприємства Роздільнянської міської ради Одеської області «Роздільнянський міський водоканал» (код ЄДРПОУ 37958340) на користь позивача судові витрати по справі (т.1,а.с.37-43). Свої вимоги мотивує тим, що 01.12.2011 року вона була прийнята на роботу до відповідача на посаду оператора комп'ютерного набору. 23.08.2013 року третьою особою видано наказ №40-К про звільнення позивача з займаної посади у зв'язку із систематичним невиконанням та порушенням посадових обов'язків. Позивач вважає, що її звільнення суперечить діючому законодавству, порушує гарантовані як національним, так і міжнародними нормативно-правовими актами її права працівника, а відтак підлягає скасуванню з поновленням її на роботі, як незаконно звільненого працівника. Крім того, на думку позивача є незаконними та такими, що підлягають скасуванню і накази №87-П від 15 липня 2013 року «Про встановлення строків здачі звітів», де на неї третьою особою покладені обв'язки не передбачені її посадовою інструкцією та такі, що виходять за межі кваліфікаційних вимог займаної нею посади; а також є незаконними накази №90-П від 19.07.2013 року та №98-П від 06.08.2013 року, якими вона притягнута до дисциплінарної відповідальності, зокрема за невиконання покладених на неї функціональних обов'язків). Щодо наказу №87-П від 15.07.2013 року позивач зазначає, що керівництво відповідача зобов'язало її щомісячно до п'ятого числа здавати звіти за водоспоживання та водовідведення, а також звіт за водоспоживання та водовідведення з пільгових категорій громадян (субсидії). Цей наказ суперечить ч.1 ст.21 КЗпП України (далі КЗпП), де зазначено, що працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену трудовою угодою, та ст.31 КЗпП, яка містить заборону власнику або уповноваженому ним органу вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. В посадовій інструкції позивача не зазначено її обов'язок складати вказані у наказі звіти, а також жодних доплат за виконання такої роботи наказ №87-П не містить. Крім того, позивач зазначає, що ніяких змін до її посадової інструкції з 15.07.2013 року і по день її звільнення не внесено. В день видання цього наказу її безпосередній керівник [PERSON] став вимагати від неї надати пояснення, чому вона порушує строки здачі звітів. Вона надала свої письмові пояснення, де зазначила, що не може складати таких звітів, а лише надає своєму керівникові, тому ж [PERSON] результати обробки даних комп'ютерною програмою « 1-С для водоканалу» і лише після відповідної звірки з бухгалтерією. Однак, незважаючи на незаконність дій керівництва водоканалу, до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани (наказ №90-П від 19.07.2013 року). В обгрунтування цього наказу вказано халатне відношення позивача до посадових обов'язків, а саме: неодноразове недотримання строків здачі звітів, а також за самовільне написання на пояснювальній записці №91 начальнику ділянки обліку та контролю вхідного номеру. Якщо навіть вважати, що позивач не здала звітів, то строки, станом на 19.07.2013 року, порушити не могла, оскільки ці строки тривали з 01.07.2013 року по 05.08.2013 року. Номер на пояснювальній записці вона проставила, оскільки цей документ не хотіли реєструвати належним чином, і вона мала на меті захист своїх прав, а зовсім не бажала порушувати інструкцію по діловодству. Щодо наказу №98-П від 06.08.2013 року про оголошення їй догани, то про його існування їй стало відомо у день звільнення 23.08.2013 року. Формулювання наказу наступне: «за порушення трудової дисципліни (систематичне невиконання покладених функціональних обов'язків)». Наказ не містить конкретного переліку порушень, що могли слугувати підставами для його видання. Згідно трудового законодавства України, зокрема ч.2 ст.149 КЗпП, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Видання низки незаконних наказів про дисциплінарні стягнення, призвело до звільнення позивача з займаної посади 23.08.2013 року за п.3 ст.40 КЗпП. На думку позивача її звільнення відбулося тому, що трудовий колектив 10.07.2013 року на зборах обрав її на посаду голови профспілки, що створювалася на підприємстві, а це не сподобалося керівництву водоканалу, а саме третій особі, який мав на меті посадити на цю посаду свого кума [PERSON], і її просто викинули з роботи без законних підстав, незважаючи на те, що вона має двоє неповнолітніх дітей, працює лише її чоловік, а виплати по безробіттю при звільненні за ініціативою адміністрації не здійснюються. Незаконні дії відповідача та третьої особи, які полягали у здійсненні тиску на позивача, у незаконному звільненні її з роботи, призвели до того, що вона зазнала душевних страждань, втратила нормальні життєві зв'язки з частиною трудового колективу, вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, виправдовуватися перед знайомими щодо такого звільнення. Вона вважає, що їй спричинено моральну шкоду, визначену у позові, яку просить стягнути на її користь. Даючи пояснення у судовому засіданні, позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі, підтвердили обставини, викладені у позові, надали докази на їх підтвердження. Представник відповідача Кальнєва С.В. позов не визнала повністю та просила відмовити у його задоволенні, підтримала свої письмові заперечення (т.1, а.с.23-26, 47-53) та вважала, що позивач систематично допускала порушення трудової дисципліни, халатно ставилася до роботи, за що була покарана у дисциплінарному порядку, а згодом і звільнена з роботи. Ніякого тиску на неї ніхто не чинив, а сама позивач створювала конфліктні ситуації у колективі, в результаті чого ніхто з працівників відповідача не бажає поновлення [PERSON] на посаді. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, підтримав свої письмові заперечення (т.1, а.с.66-67), зазначив, що позивач систематично не виконувала свої посадові обов'язки без поважних причин, в результаті чого до неї двічі застосовані міри дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а 23.08.2013 року вона була звільнена з роботи за ст.40 п.3 КЗпП. Свої накази вважає законними та правомірними і такими, що не підлягають скасуванню. Щодо стягнення моральної шкоди, вважає, що позивач сама завдала шкоди підприємству своєю поведінкою у колективі, а коштів на сплату моральної шкоди у підприємства просто немає. Також зазначив, що такі кошти потрібні самому підприємству для сплати у пенсійний фонд, для виплати заробітної плати, розрахунків за електроенергію, для розвитку технічного парку. Забезпечення безперебійної подачі води населенню, а тому вони не можуть бути виплачені «наплювацькому та нетямущому працівникові». Проти поновлення [PERSON] на роботі виступає трудовий колектив, який написав відповідного листа засновнику - Роздільнянській міській раді (копія додається - т.1, а.с.68). Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши всі докази по справі у їх сукупності, оглянувши оригінали наказів, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю. Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює право на справедливий суд - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 43 Конституції України закріплює право громадян на працю, частина 6 цієї статті - гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Стаття 21 Кодексу законів України про працю (далі КЗпП) визначає поняття трудового договору, а саме: «Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Ст.31 КЗпП встановлює заборону вимагати виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, а саме: «Власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Пункт 3 ч.1 ст.40 КЗпП - розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, визначає можливість звільнення працівника у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Стаття 147 КЗпП встановлює види стягнень за порушення трудової дисципліни, якими є догана та звільнення. Стаття 149 КзпП визначає порядок застосування дисциплінарних стягнень: «1).До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. 2) За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. 3) При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. 4) Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.» Відповідальність за трудовим правом - окремий вид юридичної відповідальності, яка полягає в передбаченому нормами трудового права обов'язку працівника відповідати за вчинене трудове правопорушення. Дисциплінарна відповідальність (як один з видів юридичної відповідальності) - це обов'язок працівника відповісти перед роботодавцем за скоєний ним дисциплінарний проступок і понести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового права. В основі дисциплінарної відповідальності лежить конкретний дисциплінарний проступок працівника, протиправне порушення працівником дисципліни праці. Дисциплінарним проступком можуть бути визнані тільки такі протиправні дії (бездіяльність) працівника, що безпосередньо пов'язані з виконанням трудових обов'язків. Підстава дисциплінарної відповідальності - факт вчинення дисциплінарного проступку працівником. Дисциплінарний проступок - винне невиконання працівником своїх трудових обов'язків. Судом встановлено наступне. [PERSON] була прийнята на посаду оператора комп'ютерної верстки /«компьютерного набора» як вказано у трудовій книжці російською мовою / згідно наказу №3-К від 01.12.2011 року. Звільнена з займаної посади 11.02.2013 року за ст.36 п.1 КЗпП за угодою сторін (наказ №8-К від 11.02.2013). 25.02.2013 року знову прийнята відповідачем на вказану посаду (наказ №11-К від 25.02.2013 року). 23.08.2013 року звільнена за систематичне невиконання посадових обов'язків за ст.40 п.3 КЗпП (наказ №40-К від 23.08.2013). Підставою звільнення зазначені: п.3 ст.40 КЗпП, накази №90-П від 19.07.2013 року, наказ №98-П від 06.2013 року. Формулювання звільнення у наказі №40-К не збігається з записом у трудовій книжці, а саме: у наказі «Про звільнення» вказано: «у зв'язку із систематичним невиконанням і порушенням оператором комп'ютерної верстки [PERSON] без поважних причин посадових обов'язків, враховуючи факт застосування до працівника мір дисциплінарного стягнення - звільнити [PERSON] з 23.08.2013 р.». Розірвання трудового договору по п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України - є дисциплінарним звільненням, тому суд перевірив додержання порядку накладання на [PERSON] дисциплінарних стягнень та з'ясував, чи мало місце систематичне невиконання нею без поважних причин посадових обов'язків. Коло обов'язків позивача встановлює її посадова інструкція, затверджена 01.12.2011 року (т.1,а.с.11-12), з якою позивач була ознайомлена при прийнятті її на роботу 01.12.2011 року. При повторному прийнятті її на роботу 25.02.2013 року з інструкцією вона не ознайомлювалася, оскільки змін до інструкції за цей проміжок часу (з 01.12.2011 по 25.02.2013 року) не вносилось. Інструкція не містить обов'язку позивача здавати звіти по водопостачанню та водовідведенню, а лише у розділі 2 - «Завдання та обов'язки» зазначає, що оператор комп'ютерної верстки «здійснює набирання таблиць по оплаті водопостачання та водовідведення з населення та організацій; роздруковує тексти звітів до Пенсійного фонду щомісяця; працює на сучасних операційних системах, а саме: щоквартально набирає звіт в Податкову інспекцію 1-ДР; виконує завдання керівництва підприємства по обслуговуванню інших відділів підприємства по роздрукуванню текстів та таблиць». Таким чином, наказом №87-П від 15.07.2013 року на позивача покладено обов'язки, які не передбачені її посадовою інструкцією, тобто цей наказ суперечить вимогам ч.1 ст.21, ст.31 КЗпП саме в частині встановлення строків здачі звітів з водопостачання та водовідведення оператором комп'ютерної верстки [PERSON]. В цій частині наказ №87-П від 15.07.2013 року підлягає скасуванню, як незаконний. Наказ №90-П від 19.07.2013 року «Про дисциплінарне стягнення» містить таке формулювання: «За халатне відношення до посадових обов'язків, а саме: неодноразове недотримання строків здачі звітів, встановлених листом Роздільнянської РДА №1102/11/10-21 від 09.07.2013 р.; листом Роздільнянської міської ради №537 від 22.04.2013 р, а також за самовільне написання на пояснювальній записці №91 начальнику ділянки обліку та контролю вхідного числа» на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани (т.1, а.с.8). В наказі не зазначено, які саме звіти не здавала у строк [PERSON], а самі представник відповідача та третя особа у судовому засіданні визнали, що цей наказ є некоректним по змісту. Крім того наказ містить посилання на те, що догану також накладено за самовільне написання на пояснювальній записці вхідного числа, що є недопустимим, оскільки дисциплінарні стягнення не можуть накладатися за дії працівника, що не мають відношення до його трудових обов'язків, і не можуть розглядатися, як дисциплінарна провина. Отже наказ №90-П від 19.07.2013 року є незаконним та підлягає скасуванню. Наказ №98-П від 06.08.2013 року «Про оголошення догани [PERSON]» за порушення трудової дисципліни (систематичне невиконання покладених функціональних обов'язків) (т.1, а.с.10) не містить посилання на те, які саме обов'язки позивач не виконувала. Підставою для видання цього наказу зазначені ст.147-ст.149 КЗпП, доповідна записка бухгалтера Кочанжи Л.Л. (без дати), пояснювальна записка [PERSON] (без дати). До матеріалів справи долучено копію доповідної записки бухгалтера Кочанжи Л.Л. від 22.07.2013 року (т.1, а.с.54) про те, що [PERSON] відмовляється набрати на комп'ютері звіт форми 1-ДФ (розрахунок по утриманню і перерахуванню прибуткового податку), а бухгалтер не встигне здати цей звіт до 31.07.2013 року. Із пояснювальної записки [PERSON] від 22.07.2013 року (т.1, а.с.55) вбачається, що вона не може набрати цей звіт у зв'язку із відсутністю такої програми у комп'ютері. Згодом [PERSON] надала письмові пояснення від 23.07.2013 року про те, що вона готова набрати цей звіт 1-Др, строк здачі якого 31.07.2013 року (т.1, а.с.58). Відповідач не надав доказів того, що строки здачі вказаного звіту були порушені та в чому саме полягає систематичність невиконання [PERSON] своїх функціональних обов'язків. Суд вважає, що наказ №98-П від 06.08.2013 року виданий з порушенням ст.147- ст.149 КзПП і підлягає скасуванню, як незаконний. Суд не приймає до уваги твердження відповідача та третьої особи про те, що [PERSON] з 01.12.2011 року відносилася до роботи халатно, оскільки ці твердження не доведені доказами, дослідженими судом, а також сторони визнали, що до 19 липня 2013 року до [PERSON] дисциплінарні стягнення не застосовувалися. Також суд не бере до уваги, як можливу підставу для звільнення позивача, її поведінку у колективі чи побуті, оскільки така поведінка не може бути підставою для звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП. Таким чином, суд вважає, що звільнення позивача з посади по п.3 ч.1 ст.40 КЗпП проведено відповідачем без законних підстав і вона підлягає поновленню на роботі. У зв'язку з цим з відповідача має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.08.2013 року по день ухвалення рішення судом. Як вбачається з довідки про заробітну плату [PERSON] - її заробітна плата за два останні місяці перед звільненням складала 3723,19 грн. ( за червень 2013 року - 1835,19 грн., за липень 2013 року - 1888,00 грн.). Середньомісячний заробіток склав 1861,60 грн. (3723,19:2), а середньоденний заробіток склав 3723,19 грн. : 43 робочі дні = 86,58 грн.. Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає: 86,58 грн. х 109 днів = 9437,22 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У зв'язку із незаконним звільненням на користь [PERSON] належить стягнути кошти у відшкодування моральної шкоди у сумі заявленій у позові, а саме: 10000 гривен, оскільки вона пережила моральні страждання, залишилася з двома неповнолітніми дітьми без достатніх засобів існування, була вимушена змінити життєвий устрій та захищати порушені права у суді. У зв'язку із звільненням по ст.40 п.3 КЗпП [PERSON] не змогла знайти нову роботу, а також була позбавлена виплат по безробіттю, що поглибило її моральні страждання. Суд вважає, що сума заявлена [PERSON] у позові відповідає засадам розумності та справедливості. Згідно п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення у частині поновлення [PERSON] на роботі на посаді оператора комп'ютерної верстки з метою негайного припинення порушення трудових прав позивача. На користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі на суму 229,40 + 114,70 = 344,10 гривен. На підставі ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 3, 19, 43, 124 Конституції України, статей 1, 3, 16, 19, 23 ЦК України, статей 1-4, 21, 31, 142, 147-150, 232, 233, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved