Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

05.07.2018 року [PERSON] звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] та третьої особи Березнегуватської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. У заяві позивач зазначила, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Рішенням Березнегувтського районного суду Миколаївської області від 10.06.2014 року з відповідача стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку на утримання неповнолітньої доньки. Але відповідач постійно ухиляється від сплати аліментів, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, не дбає про її нормальне самоусвідомлення , не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі , не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Дитини проживає з нею, вона виховує її самостійно, створює їй належні умови виховання, утримує її, купує одяг, взуття на інші речі необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечує навчання. Оскільки відповідач, як батько неповнолітньої доньки [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо виховання останньої, просила позбавити його батьківських прав, посилаючись на положення ст. 164 Сімейного Кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства». Ухвалою судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.07.2018 року відкрито провадження по даній справі. Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 20.09.2018 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Заводського районного суду м.Миколаєва. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Павлової Ж.П. від 22.10.2018 року цивільна справа прийняття до провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа - представник Березнегуватської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення, позивача дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах під час перебування яких у них народилася дитина, донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано 11.10.2006 року. Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10.06.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.05.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 03.07.2014 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції , відкрито виконавче провадження № 43875780 з виконання виконавчого листа № 2/470/202/14 виданого 10.06.2014 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з [PERSON] на користь [PERSON]. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] від 11.02.2019 року виданого головним державним виконавцем Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, розмір заборгованості станом на 01.02.2019 року становить 36 068,31 грн. Також, у судовому засіданні встановлено, що на теперішній час неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради від 04.07.2018 року за №1567 та актами обстеження від 20.06.2014 року, 30.09.2015 року, 01.11.2016 року, 02.07.2017 року. Відповідач [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, її вихованням не займається, аліменти не виплачує, жодних стосунків з дитиною не підтримує, її станом здоров'я не цікавиться. Крім того, відповідно до довідки від 31.05.2018 року за № 31 виданої дирекцією Березнегуватської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, батько дитини [PERSON] учениці 7-А класу - [PERSON] не бере участі у батьківських зборах, не спілкується з вчителями, не бере участі у вихованні дитини. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Таким чином, у судовому зсіданні встановлено, що відповідач [PERSON], ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї доньки [PERSON], [INFO], не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, не обхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Виходячи з вище зазначених факторів, суд розцінює їх як ухилення відповідача від виховання своєї дитини, який свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Також, вищезазначене підтверджуються висновком Березнегуватської районної державної адміністрації від 17.09.2018 року, які вважають доцільним позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO]. Таким чином суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved