Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

05 січня 2017 року гр. [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їх малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Свій позов позивач аргументувала тим, що 13 жовтня 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 660. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на утримання якого з відповідача на її користь за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 15 травня 2014 року стягнуті аліменти в розмірі ? частки доходу відповідача, щомісячно починаючи з 13.01.2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Від сплати аліментів відповідач ухиляється, у зв'язку з чим мається заборгованість, яка до теперішнього часу не погашена. 18 листопада 2016 року за рішення Краматорського міського суду Донецької області шлюб між нею та відповідачем було розірвано, хоча зазначає, що шлюбні відносини між ними були припинені з 02 травня 2013 року, вони проживали окремо, не вели спільного господарства, подружні відносини не підтримували. Будь якої допомоги дитина від відповідача не отримує, та вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і наміру змінити ситуації не має, тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві і просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Краматорської міської ради Донецької області в судове засідання не з'явився, але надав до суду клопотання про розгляд справи без присутності представника та висновок органу опіки та піклування Краматорської міської ради Донецької області про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO]. Відповідач в судове засідання не прибув, до суду було надано заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] з моменту народження сина участі у його вихованні не бере, жодним чином не проявляє батьківського інтересу до дитини. Заслухавши пояснення позивача, взявши до уваги письмовий висновок заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 13.10.2012 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження від 09.07.2013 року Серії [NUMBER] зареєстровано народження [PERSON], який народився [INFO] у м. Краматорськ, Донецької області. Батьком зазначено: [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно копії заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 травня 2014 року, яке набрало законної сили 27.05.2014 року, було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки доходу щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно наданих довідок відділом ДВС Добропільського міськрайонного управління юстиції, за [PERSON] рахується заборгованість зі сплати аліментів на суму 16798,50 грн. Згідно копії заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 29.11.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Довідкою, виданою головою правління Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Україна» № 28 від 06.06.2016 року підтверджується, що [PERSON], [INFO] дійсно мешкає за адресою [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON], [INFO], з 23.02.2005 року. З акту про не проживання за адресою [ADDRESS] від 23 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON] за вищевказаною адресою фактично не проживає. Акт був складений головою комісії Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Україна» та підписаний членами комісії. Згідно довідки, наданої ФОП [PERSON], «Сімейний центр «Планета знаний» встановлено, що [PERSON], [INFO] відвідував сімейний центр «Планета знаний» з жовтня 2014 року по червень 2016 року включно в присутності своєї мами [PERSON]. З довідки № 01-6-04 від 30.01.2017 року виданої комунальним дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 91 «Лісова казка» комбінованого типу вбачається, що [PERSON], [INFO] виховується в даному закладі з серпня 2016 року, за цей час батько дитини не з'являвся. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом п.2 ч.1 ст. 164 СК України суд може позбавити матір, батька батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють належних умов для проживання дитини, умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Частина 5 ст. 19 СК України покладає на орган опіки та піклування подати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. У висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради Донецької області № 01-29/0569 від 03.02.2017 року зазначено, що в матеріалах справи позивач не достатньо надав доказів, які б свідчили саме про ухилення [PERSON] від виконання обов'язків по вихованню дитини, тобто свідоме не вчинення дій, які направлені на виконання обов'язків за наявністю можливості, тому врахувавши інтереси малолітньої дитини, вважають недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Під час судового розгляду справи підтверджено, що відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Відповідач систематично і навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, не спілкується з дитиною у обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться долею дитини, матеріальної допомоги не надає, про його фізичний, духовний та розумовий розвиток не піклується. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача визнаються відповідачем і підтверджуються наданими доказами та визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд вважає можливим позбавити відповідача [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved