Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

07.02.2014 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 24 лютого 2001 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ у Вінницькій області за актовим записом № 14, та стягнути з відповідача на її користь аліменти, на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] у розмірі по 1/4 частині заробітку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнути з відповідача на її користь всі судові витрати, а також вартість послуг адвоката в сумі 3000 грн. На обґрунтування позову повідомила, що 24 лютого 2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Подружнє життя з чоловіком не склалося. Тривалий час вони не підтримують подружніх стосунків. Кожен з них живе своїм життям та не переймається проблемами іншого. Поновлювати подружні стосунки наміру не мають. Від шлюбу є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти на даний час проживають разом з нею та перебувають на у її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює на постійній роботі за вахтовим методом роботи в Красноярському краї Росії, на посаді водія АТП в сервіс ТОВ «Інтегратор». У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Позов про стягнення аліментів не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні. На обґрунтування своїх заперечень суду пояснив, що він передав позивачці на придбання квартири та на утримання дітей кошти в сумі 70 (сімдесят) тисяч доларів США. Дослідивши матеріали справи, ознайомившись з поясненнями позивача та відповідача суд вважає, що позов про розірвання шлюбу обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, про розірвання шлюбу, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами був укладений шлюб зареєстрований 24.02.2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом № 14. Від шлюбу з відповідачем у них є малолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, через різні погляди на шлюб та сім'ю. Сім'я фактично розпалася. Ведення між ними спільного господарства припинено. Подальше спільне проживання та збереження сім'ї стали неможливими. Дані факти стверджуються сукупністю доказів. Так, з копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER], актовий запис № 14 видно, що позивачка та відповідач 24.02.2001 зареєстрували шлюб, за актовим записом № 14. З копії свідоцтв про народження дітей, видно, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Суд вважає, що позов про стягнення аліментів частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1,2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1). Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.2). В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач працює на постійній роботі за вахтовим методом роботи в Красноярському краї Росії, на посаді водія АТП в сервіс ТОВ «Інтегратор» та має стабільний заробіток, однак добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Дані факти стверджуються сукупністю доказів. Так, з копії свідоцтв про народження дітей, видно, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER], актовий запис № 14, видно, що позивачка та відповідач 24.02.2001 зареєстрували шлюб. З показів сторін видно, що відповідач не надає допомоги на утримання дітей. Ці факти та докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, обов'язок відповідача утримувати дітей до досягнення ними повноліття, потреби дітей даного віку, вимоги статті 183 СК України про єдину частку аліментів, а тому приходить до висновку, що стягнення аліментів з відповідача, в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку на користь позивачки, на утримання неповнолітніх дітей, буде достатнім і справедливим відносно до кожного з батьків. Вимога позивачки про стягнення аліментів в розмірі ? частини доходу на кожну дитину, суперечить ст. 183 СК України, а тому задоволенню не підлягає. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, щодо передачі ним позивачці коштів, в сумі 70 (сімдесят) тисяч доларів США, на придбання квартири та на утримання дітей, оскільки дані докази не відносяться до розгляду даного позову. Крім того, [PERSON], всупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на його припущеннях. На підставі ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь всіх судових витрат, а також вартість послуг адвоката в сумі 3000 грн. підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». Відповідно до п.п. 1 п. п Додатку до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», витрати пов'язані із правовою допомогою не повинні перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 % мінімальної заробітної плати за годину роботи. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат (ч.3п.2 ст.79 ЦПК); якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.1ст.88ЦПК). Отже, враховуючи обсяг виконаної роботи адвокатом [PERSON], суд вважає, що вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивачки вартість витрат на правову допомогу, в сумі 3000 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 243,60 грн. судового збору за розгляд справи про розірвання шлюбу, на користь позивачки, та стягнути з відповідача 243,60 грн. судового збору за розгляд справи про стягнення аліментів на користь держави. На підставі ст. ст. 10, 60, 79, 84, 88, 174, 212, 213 - 215, 367 ЦПК України,

Outcome: partial