Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

04 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами 31.12.1987 року. Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони з 31.12.1987 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку. Позивач посилається на те, що сімейне життя між сторонам не склалось у зв'язку з різними поглядами на життя, втратою взаєморозуміння, почуттів любові та поваги один до одного. Починаючи з 2010 року сторони почали проживати окремо, припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Відповідач в добровільному порядку розривати шлюб відмовляється. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.09.2015р. сторонам був наданий двомісячний строк для примирення. В судовому засіданні 04.09.2015р. позивач категорично наполягав на розірванні шлюбу, оскільки сторони тривалий час не проживають однією сім'єю, позивач проживає з іншою жінкою, яка чекає від позивача дитину. В судове засідання 05.11.2015р. позивач не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати та розглянути справу за його відсутності, також просив суд судовий збір не стягувати з відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій зазначила про відсутність можливості примиритися з чоловіком з підстав перебування відповідача на стаціонарному лікуванні один місяць. Вважає повідомлену позивачем інформацію про вагітність співмешканки позивача неправдивою. Зазначає, що кохає свого чоловіка та бажає примиритися з ним. За час, наданий судом для примирення позивач жодного разу не зателефонував відповідачу. Також просила розглядати справи за її відсутністю, оскільки за станом здоров'я не може бути присутньою в судовому засіданні. Просила надати додатковий строк для примирення. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 31.12.1987 року було укладено шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сторони тривалий час подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Спору щодо поділу майна на час розгляду справи у сторін немає. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконаний, що примирення з відповідачем не можливе, вважає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам, оскільки він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою . Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.09.2015 р. призначено сторонам два місяці строку для примирення. У встановлений судом строк для примирення сторони не досягли взаємної згоди щодо збереження сім'ї. Суд не вбачає підстав для надання сторонам додаткового строку для примирення, оскільки в наданий двомісячний строк сторони не спілкувалися та не вживали заходів для збереження сім'ї, при цьому відповідач перебувала на стаціонарному лікуванні лише місяць з цього строку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, проживають окремо, не досягли взаємної згоди щодо збереження сім'ї, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідача сплаченого судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 3, 7, 104, 105, 110, 112, 114-115 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved