Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

06.07.2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 09.02.2006 року з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписала заяву № б/н. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Відповідачка своїм підписом в анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови) та Тарифами Банку, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Банком [PERSON] було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом та надано у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5 300 грн. Відповідачка надала свою згоду на встановлення кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою Банку і надала Банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобов`язання за договором. Відповідачка своїх зобов`язань не виконала, не надала своєчасно Банку грошей для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами згідно Умов, тобто порушила умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на 31.03.2020 року відповідачка за кредитним договором № б/н від 09.02.2006 року має заборгованість в сумі 358 176 грн. 86 коп., яка складається із: 5 150 грн. 24 коп. - тіла кредиту; 349 563 грн. 87 коп. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 3 462 грн. 72 коп. - пені. Оскільки законодавством не передбачено обов`язку вимагати від боржника повернення усієї суми заборгованості, позивач на свій розсуд просить частково стягнути заборгованість в сумі 136 871 грн. 63 коп., яка складається із: 5 150 грн. 24 коп. - тіла кредиту; 131 721 грн. 39 коп. - нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 09.02.2006 року по 31.12.2018 року та судові витрати за розгляд справи. Ухвалою суду від 06.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження на підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з особливостями, передбаченими ст. 279 ЦПК України. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Відповідачка подала відзив на позов разом з письмовими доказами. Позовні вимоги вважає необґрунтованим, просить відмовити в їх задоволенні. Зазначила, що дійсно між нею та Банком було укладено договір б/н від 09.02.2006 року, за яким вона отримала кредит з кредитним лімітом в сумі 1 600 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 3% в місяць з розрахунку 360 днів в році. Термін дії кредитного ліміту співпадає із строком дії кредитної картки. Своїм підписом в анкеті-заяві вона підтвердила згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови) та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Однак позивачем не підтверджено, що саме додані до позову Умови та правила надання банківських послуг, вона розуміла підписуючи анкету-заяву. Посилаючись на правовий висновок Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, просила відмовити у стягненні відсотків та штрафних санкцій. Надала квитанції про погашення заборгованості за кредитом в сумі більше 20 000 грн. Зазначила також, що у зв`язку із станом здоров`я не мала можливості сплачувати кредит вчасно. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позов, посилаючись на доведеність позовних вимог. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, наданими сторонами, враховуючи письмові позиції сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 09.02.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н з кредитним лімітом в сумі 1 600 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 3% в місяць з розрахунку 360 днів в році, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві вказано, що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилася з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і Тарифами банку. Відповідачкою факт укладання договору не оспорюється. За своєю сутністю укладений кредитний договір є договором приєднання. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частинами 1,2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Банком [PERSON] було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом та надано у користування кредитну картку. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається Банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. [PERSON] було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому періодично збільшувався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти та довідкою про наданні кредитних карток. Суд вважає, що Банк свої зобов`язання виконав, надав можливість відповідачці розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з наданими Банком розрахунком, станом на 31.03.2020 року відповідачка за кредитним договором № б/н від 09.02.2006 року має заборгованість в сумі 358 176 грн. 86 коп., яка складається із: 5 150 грн. 24 коп. - тіла кредиту; 349 563 грн. 87 коп. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 3 462 грн. 72 коп. - пені. Банк просить стягнути заборгованість сумі 136 871 грн. 63 коп., яка складається із: 5 150 грн. 24 коп. - тіла кредиту; 131 721 грн. 39 коп. - нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 09.02.2006 року по 31.12.2018 року. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. За таких обставин, надані Банком Умови та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. З огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17, провадження №14-1131цс19 у постанові від 03.07.2019 року вказано на те, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За такого, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису [PERSON] , їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 09.02.2006 року шляхом підписання заяви-анкети. Крім того, з наданих розрахунків вбачається, що Банк в односторонньому порядку безпідставно збільшував процентну ставку, хоча такий розмір був визначений сторонами під час укладення кредитного договору. Доказів узгодження з відповідачкою збільшення процентної ставки суду не надані. Розрахунок заборгованості не є первинним документом, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Такий розрахунок має бути підтверджений первинними документами. За встановлених судом обставин на підставі наданих позивачем доказів неможливо достовірно встановити наявність і розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором б/н від 09.02.2006 року. Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, суд приходить до висновку про те, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - тіла кредиту. Надані відповідачкою квитанції про сплату заборгованості за кредитом суд не бере до уваги, оскільки такий доказ не є належним; копії є неякісні, неможливо визначити період та суми, які було внесені відповідачкою. Наявність у позивачки хвороби не звільняє її від обов`язку виконати покладені на неї зобов`язання за договором. Заяви про застосування строків позовної давності не подано. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищезазначене з відповідачки на користь Банку підлягає стягненню лише заборгованість за тілом кредиту в сумі 5 150 грн. 24 коп. За наведених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial