Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

06 лютого 2020 року до суду надійшла позовна заява АТ «Перший український міжнародний банк» про стягнення заборгованості із [PERSON] . У позовній заяві позивач вказує, що 23.10.2013 року між публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір № 26259019315036, на підставі якого останньому видано кредит у сумі 6 525,57 грн. 19.07.2016 року державна реєстрація ПАТ«Банк Ренесанс Капітал» припинена шляхом приєднання до ПАТ «Перший український міжнародний банк». Внаслідок цього на баланс останнього була передана заборгованість за даним кредитним договором. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Станом на 22.01.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 97 180,68 грн., яку АТ «Перший український міжнародний банк» прохає стягнути із [PERSON] . Крім цього, позивач прохає стягнути із відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 20 березня 2020 року провадження по даній справі зупинено до набрання законної сили рішення Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 752/23375/19 за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Хари Наталії Станіславівни та АТ «Перший український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року провадження по справі про стягнення заборгованості відновлено. Представник позивача, АТ «Перший український міжнародний банк», будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов не визнає. Крім того, відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що останній платіж ним був внесений 13.10.2014 року в сумі 165,00 грн., термін дії кредитної картки припинився у вересні 2015 року. В анкеті-заяви від 23.10.2013 року відсутні умови щодо збільшення строку позовної давності. Оскільки останній платіж [PERSON] здійснено 13 жовтня 2014 року, то з цього часу йому стало відомо про порушення умов кредитного договору і саме з цього часу має відраховуватися строк позовної давності, а АТ «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості тільки 24.01.2020 року, тому позивачем пропущено строк позовної давності. Таким чином, відповідач прохав відмовити позивачу в задоволенні позову. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що дійсно 23.10.2013 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір № 26259019315036, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 6 525,57 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.5-7). 19 липня 2016 року державна реєстрація Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» припинена шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (а.с.31). Згідно п. 1.1. Статуту АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань, в тому числі ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с.32-33). Згідно з наданим банком розрахунком, за вказаним кредитним договором станом на 22.01.2020 року за відповідачем по укладеному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 97 180,68 грн., яка складається із: 6 525,57 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 13 598,78 грн. - заборгованість за процентами; 77056,33 грн. - неустойка за порушення зобов`язань по кредиту та суми плати за вчинення виконавчого напису (а.с.10). Згідно письмової вимоги (повідомлення) за вих. № 665 від 28.08.2018 року, АТ «Перший Український Міжнародний Банк», як правонаступник ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», пред`явив [PERSON] вимогу - сплатити в строк до 04 вересня 2018 року заборгованість за договором № 26259019315036 від 23.10.2013 року, яка станом на 28 серпня 2018 року становила 16 790,39 грн. (а.с.8). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.05.2021 року, яке набрало законної сили 10.08.2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 18.02.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., що зареєстрований в реєстрі за № 3783, про стягнення за кредитним договором від 23.10.2013 року з [PERSON] грошових коштів у сумі 18 474,65 грн. (а.с.67-74). Відповідно до постанови від 11.10.2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва постановлено припинити чинність арешту коштів боржника, накладеного постановою про арешт коштів від 09.08.2019 року ВП № 58686421, скасувати інші заходи примусового виконання рішення, а саме: припинити виконання постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника, винесених 28.03.2019 та 05.07.2019 рр. ВП № 58686421 (а.с.111). З виписки по особовим рахункам з 23.10.2013 по 03.01.2019 рр. вбачається, що останній платіж за кредитним договором № 26259019315036 [PERSON] здійснено 13 жовтня 2014 року (а.с.11-27). За правилами п.2.1.1.2 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, вид якої визначено у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписом якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення такого договору є дата отримання картки, зазначеної у заяві. Строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік), вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), видача картки на новий строк можлива при дотриманні клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором. Судом встановлено, що строк дії картки, яку відповідач отримав при укладанні кредитного договору, закінчився в січні 2015 року (а.с. 90). У матеріалах справи відсутні відомості, що вказана картка продовжувалася банком на новий строк. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 612 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 цього Кодексу зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України). Положеннями статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. [PERSON] у відзиві порушено питання про застосування строків позовної давності. Судом встановлено, що останній платіж відповідачем здійснено 13 жовтня 2014 року, строк дії кредитної картки закінчився в січні 2015 року. Позовна заява від позивача надійшла до Кобеляцького районного суду Полтавської області 06 лютого 2020 року, тобто після спливу встановленого строку позовної давності. АТ «Перший український міжнародний банк» не надав доказів про причини пропуску строку звернення до суду і не клопотав про поновлення такого строку. Доказів того, що сторонами було досягнуто домовленості про збільшення позовної давності до спірних правовідносин матеріали справи не містять. З огляду на вищевикладене, в зв`язку зі спливом трирічного строку позовної давності, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову в задоволенні позову, враховуючи положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed