Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

05.07.2017 року [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, в якому просить визнати його наймачем житлового приміщення , а саме - квартири [ADDRESS] та визнати його право користування вказаною квартирою . В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що в 1994 році його батьку - [PERSON] було надано у користування житлове приміщення - кімната [ADDRESS]. Вказана кімната була надана на сім'ю з трьох осіб, з яких основним наймачем був [PERSON] , [PERSON] - дружину та сина - [PERSON], яким є позивач по справі. Позивач з 1994 року по квітень 2002року був зареєстрований в спірній квартирі. В 2001 році батьки позивача розлучились та стали мешкати окремо, тоді як позивач продовжував мешкати з батьком у спірній квартирі. 15 травня 2015 року батько позивача помер та витрати пов'язані з його похованням повністю поніс позивач. Позивач постійно мешкав з батьком, вели спільне господарство , мали спільний бюджет та спільно сплачували комунальні послуги. За життя батько позивача намагався зареєструвати останнього за місцем свого проживання, однак не встиг, у зв'язку з відсутністю деяких документів. Отже, позивач вказує, що він як член сім'ї наймача має право на користування спірною квартирою. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.09.2017 року відповідно до ст.121 ЦПК України ( в редакції дії закону 2004 р.) провадження по вищевказані справі було відкрито. Ухвалою суду від 12.10.2017 року за письмовою заявою представника, судом з ДП « Завод ім. В.О. Малишева» були витребувані докази по справі щодо підстав надання померлому [PERSON] спірної квартири у користування. Відповідно до ухвали суду від 13.12.2017 року з Сьомої Харківської державної нотаріальної контори судом було витребувано матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи позовної заяви та просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився про день та час слухання справи повідомлений належним чином про причини своєї неявки суду не надано. 25.09.2017 року представником відповідача до суду були надані письмові заперечення проти позову, в яких він просив відмовити в його задоволенні , посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог . Суд, заслухавши доводи позивача та його представника, вивчивши письмові заперечення представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками позивача по справі є [PERSON] та [PERSON] . ( а.с.5) Згідно копії ордеру на житлову площу в гуртожитку , виданого ДП « Завод ім. Малишева» № 59 від 24.05.1994 року на підставі рішення адміністрації , профспілкового комітету та комітета комсомола ПП « Завода імені Малишева», [PERSON] надано право займання з родиною з трьох осіб, кімнати [ADDRESS]. Крім того, з вказаного ордеру вбачається що у склад родини входять [PERSON], який є основним наймачем вказаної кімнати, дружина наймача - [PERSON] та син наймача - [PERSON] ( а.с.54) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Згідно копії матеріалів спадкової справи , які були надані суду на виконання ухвали від 13.12.2017 року , вбачається що позивач в установлені законом строки звернувся до Сьомої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька - [PERSON].( а.с. 81 зворот) Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 47 Конституції України та статті 1 ЖК України, громадяни мають право на житло. Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно копії паспорта позивача, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні, останній з 15.06.1999 року по 19.04.2002 року був зареєстрований за адресою : [ADDRESS]. З 23.04.2002 року по 21.06.2017 року позивач був зареєстрованим в [ADDRESS] , тобто знявся позивач з реєстрації за вказаною адресою перед зверненням до суду з даним позовом. Отже, на теперішній час позивач не має зареєстрованого місця проживання ( а.с.70-74) Отже, на момент смерті основного наймача, тобто батька позивача, останній не був зареєстрований з ним за однією адресою . Допитаний в судовому засіданні свідок - [PERSON] зазначила, що вона є сусідкою померлого [PERSON] Позивач раніше мешкав у спірній квартирі разом з батьком та матір'ю. Згодом батьки позивача розлучились, та мати позивача виїхала з квартири. Позивач також одружився та виїхав, однак постійно приїжджав до батька та навідував його. Чи залишався позивач у батька ночувати свідку не відомо. Суд не може взяти до уваги надані позивачем копії квитанції про сплату комунальних послуг за адресою знаходження спірної квартири ( а.с.7-15), які були надані на підтвердження того, що позивач мешкав у спірній квартирі та сплачував комунальні послуги, оскільки з вказаних квитанцій вбачається, що платником є [PERSON], тобто батько позивача, а не сам позивач. Згідно із ст. 106 ЖК повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до статті 107 Житлового кодексу УРСР, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином враховуючи, що позивач з 19.04.2002 року був знятий з реєстраційного обліку за адресою місця знаходження спірної квартири, а доказів щодо постійного проживання позивача по день смерті основного наймача вказаної квартири , суду надано не було, суд приходить до висновку, що задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed