Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

05 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання дійсним заповіту, посвідченого 17 січня 2014 року в Ставищенській сільській ради матірю позивача [PERSON] на спадкове майно земельну ділянку площею 4,6499 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 15 травня 2015 року за клопотанням позивача ухвалою суду залучені до участі в справі як співвідповідачі [PERSON], [PERSON], виконавчий комітет Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області. В позовній заяві в обгрунтування позову зазначено, що 08 травня 2014 року померла мати позивачки [PERSON] Після смерті [PERSON] позивачка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заяви про прийняття спадщини також були подані братом позивачки [PERSON], сестрою позивачки [PERSON] При житті мати посвідчила 17 січня 2014 року в Ставищенській сільській раді заповіт, відповідно до якого заповіла позивачці свій земельний пай площею 4,6499 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Заповіт було складено і підписано вдома у заповідача [PERSON] по вул.Лузанівській,85, в с.Ставище Брусилівського району Житомирської області. Заповіт було посвідчено в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Також за доручення заповідача [PERSON] заповіт підписано свідками [PERSON] та [PERSON] 17 березня 2015 року позивачкою було подано до приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] заповіт від 17 січня 2014 року. Нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, так як заповіт [PERSON] складений з порушенням вимог Цивільного кодексу. В постанові зазначено, що в заповіті відсутній підпис особи, яка за дорученням заповідачки підписала заповіт. Ніде в законі не передбачено, що заповіт не можуть посвідчувати свідки, які при цьому присутні. Заповіт було складено у письмовій формі. Волевиявлення матері позивачки на складання та підписання заповіту було вільним та відповідало її волі. Заповіт було посвідчено відповідно до вимог діючого законодавства України. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просила задовольнити, судові витрати по оплаті судового збору з відповідачів не відшкодовувати. Відповідачка [PERSON], одночасно вона на підставі довіреності представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, в заперечення позову пояснила, що наскільки їй відомо, що мама хотіла, щоб все майно було на старшого брата. У період складення заповіту вона з мамою не розмовляла, нічого у неї не запитувала і вона їй нічого не говорила про заповіт. Представник відповідача в.о. сільського голови Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області [PERSON] надіслав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що заповіт було складено відповідно до вимог діючого законодавства, Ставищенська сільська рада не заперечує проти задоволення позову. Відповідач приватний нотаріус Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] подав до суду письмові завперечення, в яких зазначив, що заповіт посвідчений не ним, він як приватний нотаріус може виступати відповідачем по справі, якби в позовній заяві ставилося питання про визнання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною, але таке питання не ставиться. Тому просив закрити провадження в справі, так як вимоги предявлені не до належного відповідача. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт, згідно ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Стаття1247 ЦК України висуває такі вимоги до форми заповіту: 1) складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; 2) має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК ( за дорученням заповідача його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч); 3) має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування якщо у населеному пункті немає нотаріуса. Відповідно до ст.1248 ЦК України при посвідченні заповіту нотаріусом, заповідач особисто подає йому написаний власноруч або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів заповіт. Але нотаріус може записати заповіт зі слів особи власноруч чи за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Відповідно частин 1,2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо було встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт є одностороннім правочином, тому до нього застосовуються загальні положення про правочин та положення про недійсність правочинів, встановлених ст.ст.215-236 ЦК України. Відповідно до частин 2, 4 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що [PERSON], яка проживала [INFO], померла 08 травня 2014 року, місцем смерті є с.Ставище Брусилівського району. Після смерті [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] діти померлої [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 17 березня 2015 року позивачка [PERSON] подала до приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] заповіт померлої [PERSON], який був складений та посвідчений 17 січня 2014 року секретарем Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області. За змістом вказаного заповіту [PERSON] заповіла своїй дочці [PERSON] свій земельний пай площею 4,6499 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В тексті заповіту зазначено, що заповіт було складено і підписано вдома у заповідача [PERSON] по вул.Лузанівській,85, в с.Ставище Брусилівського району Житомирської області. Заповіт записаний зі слів заповідача [PERSON] секретарем Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області [PERSON] Також в заповіті зазначено, що у звязку з тим, що заповідач [PERSON] за станом здоровя не може особисто прочитати текст заповіту та підписати власноручно, за її дорученням в її присутності текст заповіту до його підписання прочитаний вголос запрошеними нею свідками [PERSON], [PERSON]. Заповіт підписаний свідками за дорученням заповідача [PERSON] 17 березня 2015 року приватний нотаріус Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно з якою відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,6499 гектарів, так як заповіт [PERSON] складений з порушенням вимог Цивільного кодексу України. В мотивувальній частині постанови приватний нотаріус Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] зазначив, що в заповіті відсутній підпис особи, яка за дорученням заповідачки підписала заповіт. За показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] вони були присутні під час складення заповіту [PERSON], підтвердили, що заповіт був прочитаний вголос, і [PERSON], яка сама не могла розписатись, попросила, щоб вони підписали заповіт. Дослідивши форму та зміст заповіту [PERSON], оцінивши встановлені у судовому засіданні обставини складення та підписання вказаного заповіту, суд вважає, що висновки приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] про те, що заповіт [PERSON] складений з порушенням вимог Цивільного кодексу України, оскільки в заповіті відсутній підпис особи, яка за дорученням заповідачки підписала заповіт, є помилковими. Текст заповіту містить підписи [PERSON] та [PERSON] В тексті заповіту є запис про те, що заповідач [PERSON] за станом здоровя не може особисто підписати власноручно заповіт, тому заповіт підписаний за її дорученням [PERSON], [PERSON]. Суд вважає, що при складанні заповіту [PERSON] були дотримані як вимоги ст.1247 ЦК України щодо підписання заповіту іншою особою, якщо заповідач не міг власноруч підписати текст заповіту, так і вимоги ст.1248 ЦК України щодо посвідчення заповіту при свідках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, оскільки законом не передбачено, що свідок, який був запрошений на виконання вимог ст.1248 ЦК України, не може також підписати заповіт за дорученням заповідача на виконання вимог ст.1247 ЦК України. Суд не приймає до уваги інших обставин складення даного заповіту, за наявності яких заповіт може бути визнаний недійсним, оскільки з таких обставин заповіт відповідачами, іншими особами не оспорюється, за показаннями відповідачки [PERSON], яка одночасно на підставі довіреності є представником відповідача [PERSON], вони до суду з позовом про визнання заповіту [PERSON] недійсним не зверталися. З урахуванням вимог ст.11 ЦПК України про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю, оскільки судом не встановлені обставини, передбачені ч.1 ст.1257 ЦК України, за наявності яких заповіт є нікчемним. Зважаючи на клопотання позивачки, яка не бажає відшкодування з відповідачів понесених нею судових витрат, суд не присуджує з відповідачів на її користь документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved