Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

06 липня 2016 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року цивільну справу передано для розгляду по суті до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 17 лютого 2015 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась на вул. Березинській в м. Дніпропетровську, була заподіяна шкода автомобілю [NUMBER], що належить [PERSON] Особою винною в скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди є відповідач. Автомобіль «Ауді», р/н [NUMBER], застрахований позивачем на підставі Договору страхування наземного транспорту від 25 грудня 2014 року. Згідно умов Договору позивач виплатив страхувальнику [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 86633,93 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 86633,93 грн. та судові витрати. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 25 грудня 2014 року між АТ «СК «АХА страхування»» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 75422а4дг, згідно умов якого позивач зобов'язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. Предметом страхування за Договором є майнові інтереси, що пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Ауді Q5», р/н [NUMBER] (а.с. 21-26). [PERSON] 17 лютого 2015 року о 16 годині 15 хвилин, керуючи транспортним засобом «Мерседес Бенц 308», д/н [NUMBER], рухався в районі е/о 4 по вул. Березинській в м. Дніпропетровську, де не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Ауді Q5», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], яка зупинилась попереду. Своїми діями [PERSON] порушив п. 13.1 ПДР України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортним засобам (а.с. 9, 10). Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року [PERSON] визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 425 грн. (а.с. 9). В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Ауді Q5», д/н [NUMBER], заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 26 лютого 2015 року та страхового акту № 1.003.15.02285/VESKO5311 від 05 березня 2015 року, становить 86633,93 грн. (а.с. 11, 12). На підставі умов Договору страхування згідно страхового акту № 1.003.15.02285/VESKO5311 від 05 березня 2015 року позивач виплатив [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 86633,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 162021 від 10 березня 2015 року (а.с. 8). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-2808цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «АХА страхування»» законні, повністю доведені та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн. (а.с. 6), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved