Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

05 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 20.08.2019 року, просила суд зобов`язати Піщанську сільську об`єднану територіальну громаду зняти з реєстрації у її будинку [ADDRESS] відповідача [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2012 року народження. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 19 квітня 1991 року секретарем виконкому Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що також стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.07.2015 року. У 2014 році позивач вирішила передати зазначений будинок в оренду відповідачу [PERSON] на короткий термін, але з її умовою про реєстрацію в будинку, а 22.06.2014 року сторони уклали договором оренди будинку, дія якого закінчилася, оскільки наприкінці 2014 року [PERSON] перебралася в інший будинок, розташований [ADDRESS] , належний [PERSON] , у якому вона проживає і на теперішній час. Після того, як відповідач виїхала з будинку, позивач була змушена погашати її заборгованість за користуванням електроенергією та газом в будинку. Отже, фактично відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, житлом не користується, не сплачують комунальні послуги, не являється членом сім`ї власника, добровільно зніматися з реєстрації не бажає. Крім того, [PERSON] зареєструвала у будинку позивача, без її згоди, своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2012 року народження. Таким чином, проживаючи за іншою адресою, відповідач та її діти залишаються зареєстрованими у належному позивачу житловому будинку, в такий спосіб перешкоджають останній вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому посилаючись на вимоги ст.ст.321, 391 ЦК України, позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 04 січня 2019 року відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позов підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] яка діє в свої інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей, відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, вважається такою, що повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживанням, конверти з судовими повістками, які неодноразово були направлені відповідачу, повернулися до суду з відміткою «не вручено з інших причин». Відповідно до ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Також учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, в силу вимог ст. 131 ЦПК України, відповідач [PERSON] повідомлена про слухання справи належним чином та не з`явилася у судове засідання без поважних причин, а зважаючи на те, що справа вже досить тривалий час перебуває в провадженні суду, з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, з погодження позивача, провів заочний розгляд справи без участі відповідача, за наявними у справі доказами. Представник відповідача - Піщанської сільської ОТГ в судове засідання також не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] , який належить їй на підставі Договору купівлі-продажу будинку, посвідченого секретарем виконкому Знаменівської сільської ради народних депутатів Богдан Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №242 (а.с.9), право власності за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що стверджується витягом від 20.07.2015 року (а.с.11). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання (а.с.32), а також у відповідності до відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с.34) у житловому будинку позивача станом на 27.08.2019 року зареєстрованими значаться відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] та її неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2012 року народження. Так, позивач у своєму позові зазначає, що передала належний їй житловий будинок у тимчасове користування відповідачу [PERSON] на правах оренди, а також надала свою згоду на реєстрацію місця проживання [PERSON] у своєму будинку, однак згоди на реєстрацію її неповнолітніх дітей позивач не надавала. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Отже, зважаючи на вказану норму закону, під час реєстрації місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , разом із нею були зареєстровані її неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2012 року народження, при цьому згода власника на реєстрацію місця проживання дітей не вимагається. Між тим, суду подано акт, складений 03 жовтня 2018 року депутатом Піщанської сільської ради, за участю сусідів, у відповідності до якого відповідач [PERSON] та її неповнолітні діти, зареєстровані, але не проживають в будинку [ADDRESS] , особистих речей, предметів та меблів, які б належали даним громадянам у зазначеному будинку немає (а.с.16). Крім того, в матеріалах справи міститься копія листа позивача з вимогою до відповідача знятися з місця реєстрації у належному їй будинку (а.с.18). Даний лист був вручений відповідачу за місцем її фактичного проживання у [ADDRESS] (а.с.19). У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Поряд з цим, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу, відповідачем до суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем у позові. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щопозовні вимоги обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, враховуючи, те що наявність реєстрації відповідача та її неповнолітніх дітей у належному позивачу на праві власності житловому будинку заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, тому суд вважає на необхідне визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2012 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем, з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано. При цьому, позовні вимоги [PERSON] щодо зобов`язання Піщанської сільської об`єднаної територіальної громади зняти з реєстрації відповідачів задоволенню не підлягають, з огляду на те, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, що набрало законної сили. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial