Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

05 листопада 2013 року позивач, [PERSON], звернувся із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Укрвуглебуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати сум належних при звільненні та стягнення моральної шкоди. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2014 року позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Укрвуглебуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Укрвуглебуд» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 7481 грн. 10 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 43221 грн. 96 коп. та моральну шкоду в розмірі 500 грн. 00 коп., судових витрат 507 грн. 03 коп., та 243 грн. 60 коп. Не погодившись з рішенням суду відповідач Приватне акціонерне товариство «Укрвуглебуд» звернувся до апеляційного суду із апеляційної скаргою, в якій просив скасувати рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 7481 грн. 10 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 43221 грн. 96 коп. та моральної шкоди в розмірі 500 грн. 00 коп., відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом було неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що заборгованість по сплаті заробітної плати позивача [PERSON], відповідачем була погашена на час розгляду справи, тому судом було неправомірно винесено дане рішення, оскільки доказів з боку відповідача судом досліджено не було. Також апелянт зазначає, що позивачем не було доведено спричиненої йому моральної шкоди, та не надано до суду жодних доказів на підтвердження даного факту. Відповідач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати, апеляційну скаргу - задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вислухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Укрвуглебуд» підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позивач [PERSON] перебував в трудових правовідносинах з відповідачем ПАТ «Укрвуглебуд» з 01.04.2011 року по 08.07.2013 року, був звільнений на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України (а.с.6-9,41-43). У підприємства перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 7481, 10 грн., яка не була сплачена йому на день звільнення (а.с.46). З такими висновками суду погодитися в повному обсязі не можна, виходячи з наступного: Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, або зміни рішеня. Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 115, 116, 117, 237-1,253 КЗпП України. Так, статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного громадянина України на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні і визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому суму строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як зазначено в судовому засіданні представником відповідача та не заперечувалось позивачем, під час розгляду справи, ПАТ «Укрвуглебуд» було здійснено погашення заборгованості перед позивачем шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок позивача, а саме: 23.10.2013р. в сумі 318 грн. 25 коп., 22.01.2014р. в сумі 3901 грн. 87 коп., 22.01.2014р. в сумі 693 грн. 86 коп. Вказане також підтверджено випискою по картковому рахунку [PERSON] за період з 01.05.2013р. по 22.01.2014р. Згідно із відомістю на виплату грошей №49 за травень 2013р. від 01.11.2013р. та вставним аркушем до нього [PERSON] отримав 2885 грн. 37 коп., що підтверджено особистим підписом [PERSON] у вказаному документі. Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про погашення відповідачем заборгованості по заробітній платі та лікарняному листу перед позивачем у повному обсязі. Як в судовому засіданні пояснила представник відповідача, загальний розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем, зазначений в довідці від 09.01.14 р. №337/12 (а.с. 46) є помилковим, дійсна сума заборгованості складає 7799 грн. 35 коп., що зазначено в довідці від 28.02.2014р. №206/1 (а.с. 95). Вказаний факт не заперечувався позивачем. Виходячи з того, що повного розрахунку при звільненні позивача, тобто 08.07.2013р., відповідач не здійснив, заборгованість по сплаті заробітної плати у відповідача перед позивачем в сумі 7799 грн. 35 коп. мала місце, що також підтверджено довідкою від 28.02.2014р. №206/1 (а.с. 95), погашення вказаної заборгованості відбулося лише 22.01.2014р., відповідно до вимог ст.. 117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку. Згідно із п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, на підставі ст.. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Згідно із довідкою ПАТ «Укрвуглебуд» №337/12 від 09.01.2014р. середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 252 грн. 76 коп. (а.с. 46), що також не заперечувалося сторонами у судовому засіданні, розрахунок перевірений судовою колегією та визначено його вірність, позивач працював за графіком п'ятиденної робочої неділі, враховуючи що час затримки остаточного розрахунку після звільнення позивача, з вини відповідача, склав 138 днів (08.07.2013р. - день звільнення працівника, 22.01.2014р. - фактично сплачена заборгованість) середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачем склав 34880 грн. 88 коп. (252, 76 (середньоденна заробітна плата) х 138 (кількість прострочених днів) = 34880 грн. 88 коп.). Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі задоволенню не підлягають у зв'язку зі здійсненням позивачем вказаного розрахунку до прийняття рішення по справі, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні підлягають до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині розрахунку, оскільки судом першої інстанції не було враховано той факт, що остаточний розрахунок відповідача з позивачем було здійснено 22.01.2014р. Згідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судова колегія погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 500 грн., оскільки порушення відповідачем законних прав [PERSON] щодо строків виплати заробітної плати та строків розрахунку при звільненні, призвело до заподіяння останньому моральних страждань, які полягали у тому, що погіршився матеріальний стан позивача, був порушений звичайний образ його життя, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з характеру, глибини та тривалості заподіяних позивачеві моральних страждань, вимог розумності і справедливості, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 500 грн.

Outcome: partial