Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

07.07.2021 р. позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, сварки, непорозуміння та фактичне припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим шлюб існує лише формально. Також зазначає, від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] [INFO] (на утримання якої згідно виконавчого листа від 22.05.2012 р. справа 706/830/12 із відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів) та син [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, вона самостійно забезпечувати належний рівень життя їхнім спільним дітям немає можливості. З урахуванням наведеного просить суд, шлюб між нею та відповідачем розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути із відповідача сплачений нею судовий збір. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав відзив до суду, у якому зазначив що позов визнав частково: не заперечив проти розірвання шлюбу, а також присудження із нього аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб 27.01.2001 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Міжгірського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 8, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не змогли створити міцної сім`ї, сімейне життя у них не склалося, тривалий час проживають окремо, їх шлюб існує лише формально, а тому враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими і це суперечило б інтересам сторін та інтересам дитини. Враховуючи вищенаведені положення закону та відсутність між сторонами справи спору щодо розірвання шлюбу, суд вважає що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень, суд констатує наступне. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог статті 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що виконавчим листом Міжгірського районного суду Закарпатської області за № 706/830/12 від 22.05.2012 р. із відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь позивачки [PERSON] , на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї третьої частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% чинного до застосування прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.05.2012 р. і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.12). На даний час відповідач працює слюсарем з аварійно-відбудовних робіт у АТ «Опператор газорозподільної системи» і отримує в середньому на місяць 8000,00 -9000,00 гривень заробітної плати, що стверджується довідкою про доходи з місця роботи № 13/149 від 20.07.2021 р. (а.с.21). Інших доходів відповідач не отримує. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивач не довела суду належними та допустимими доказами достатність заробітку платника аліментів для стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень на малолітню дитину, щомісячно, оскільки із відповідача вже проводиться стягнення аліментів у розмірі третини заробітку його доходів на дитину [PERSON] [INFO] , а тому стягнення аліментів на малолітнього сина [PERSON] у розмірі 3000,00 гривень щомісячно призведе до виникнення у відповідача скрутного матеріального становища, враховуючи положення ст.182 СК України. Суд констатує, що виходячи з встановлених обставин, відсутні підстави для стягнення аліментів у розмірі, про який просить позивач (3000 гривень щомісячно), оскільки позивачем не надано доказів, що відповідач має такий дохід, який би був достатній для сплати аліментів у такому розмірі. Приймаючи до уваги майнове та сімейне становище сторін, їх обопільний обов`язок утримувати спільних дітей до їх повноліття, застосовуючи засади розумності та справедливості, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 гривень, щомісячно, що буде достатнім для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, не порушуючи також і інтересів і становища, як відповідача так і позивача. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 07.07.2021 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у сумі 908,00 гривень, а на користь держави судовий збір у сумі 908,00 гривень, з урахуванням того, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання заяви про стягнення аліментів.

Outcome: partial