Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

05.03.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на протязі 2009-2010 років сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Оскільки, на момент народження доньки сторони не перебували у шлюбі відомості про батька були зазначені за прізвищем та громадянством матері, а імя та по батькові батька дитини було записано за її вказівкою у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. В послідуючому 12.08.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 12.08.2011 року зроблено відповідний актовий запис за №1898. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище «Майорова». Пізніше за спільною згодою подружжя прізвище доньки було змінено з «Писаренко» на «Майорова». Проте, спільне життя сторін не склалось і 17.01.2012 року сторони шлюб розірвали, дитина залишилась проживати разом із позивачем та знаходиться на утриманні останньої. В добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітньої дитини сторони не можуть. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 05.03.2018 року до досягнення донькою повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 12.08.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 12.08.2011 року зроблено відповідний актовий запис за №1898, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-АМ №106201, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 12.08.2011 року (а.с.7). Після реєстрації шлюбу позивачу змінено прізвище з «Писаренко» на «Майорова». З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що укладенню шлюбу передувало перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах на протязі 2009-2010 років, від яких у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] серії 1-АМ №158442, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 18.01.2010 року, де батьками дитини значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.18), оскільки на момент народження дитини сторони у шлюбі не перебували та не звертались в порядку ст.126 СК України до органів реєстрації актів цивільного стану із спільною заявою щодо визначення походження дитини від відповідача як батька. В послідуючому, у звязку з укладенням шлюбу між сторонами прізвище малолітньої дитини [PERSON] було змінено з «Писаренко» на «Майорова», про що достеменно свідчить [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін відповідно до статті 148 Сімейного кодексу України №00009507296 від 28.09.2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с.8), на підставі якого позивачу 28.09.2011 року було видано повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції свідоцтво про народження дитини [PERSON] серії І-АМ №205152, де батьками дитини значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [PERSON] ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00015330578 від 30.04.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, матірю [PERSON] зазначено [PERSON], в графі відомості про батька [PERSON], проте відомості про батька записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Таким чином, незважаючи на те, що в свідоцтві про народження неповнолітньої доньки позивача [PERSON] у відомостях про батька значиться прізвище, імя, по батькові відповідача, суд не має можливості стверджувати, що останній дійсно являється батьком неповнолітньої дівчинки, зважаючи на відсутність відповідних відомостей про батька в актовому записі про народження дитини. Більше того, в судовому засіданні позивач підтвердила, що із спільною заявою щодо визначення походження дитини від відповідача як батька сторони не звертались, також позивач не зверталась із відповідним позовом до відповідача про визнання батьківства, що виключає у відповідача обовязок, передбачений ст.180 СК України, щодо утримання неповнолітньої [PERSON] Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed