Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

06.07.2021 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свій позов тим, що 01.10.2020 року відповідач позичила у неї 5000 (п`ять тисяч) євро 00 центів із сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 100 євро щомісячно, до повернення суми позики, тобто до 01.07.2021 року. За усною домовленістю відповідач мала повертати кошти щомісячно різними сумами. На підтвердження укладення договору позики, відповідач 13.04.2021 року власноручно написала розписку. Відповідач свої зобов`язання згідно договору позики не виконала. На неодноразові звернення позивача з вимогою повернути позику [PERSON] не реагує, відповіді чи пояснень щодо причин затримки повернення коштів немає. Борг становить 5 900 євро 00 центів, у тому числі 5 000 євро 00 центів - основний борг, 900 євро 00 центів - проценти за договором позики, який позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у розмірі 1918, 83 грн судового збору. 14.07.2021 року на запит суду від 07.07.2021 року (ас 11) надійшла відповідь від уповноваженої особи про місце реєстрації відповідача (ас 12), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 1 статті 27 ЦПК України. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 15.07.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 09.08.2021 року, яке було відкладено на 08.09.2021 року та 22.09.2021 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча була вчасно і належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи. Крім того, позивач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (ас 9, 35, 56). Відповідач у судове засідання 22.09.2021 року не з`явилася, хоча була вчасно і належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи, у т. ч. і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ас 34, 50). Відзиву на позовну заяву не подала. Суд ухвалив розгляд справи проводити у відсутності сторін, на підставі частини 1 статті 223 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, на підставі статті 280 ЦПК України. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення позовної заяви по суті, суд встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 000 євро під відсотки 100 євро в місяць та зобов`язалася повернути їх в повному обсязі до 01.07.2021 року. Дана обставина підтверджується письмовою розпискою від 13.04.2021 року (ас 19). Станом на день розгляду справи відповідач кошти позивачу не повернула. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача [PERSON] , кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд встановив, що боргова розписка від 13 квітня 2021 року, складена [PERSON] та надана позивачем, містить усі необхідні умови, а саме: імена сторін зобов`язання, суми позики, строк виконання зобов`язання, підпис позичальника та має справжню правову природу укладеного договору позики, оскільки сама по собі підтверджує не лише факт укладення договору позики, а й отримання боржником від кредитора певних грошових сум. Наявність у [PERSON] вказаної розписки та надання її оригіналу суду як доказу під час розгляду справи, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане боржником у повному обсязі у визначений в розписці строк. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що позивач довела обґрунтованість і підставність заявлених вимог, тому неповернута їй сума позики за борговою розпискою підлягає стягненню з відповідача. При цьому, з врахуванням правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 16 січня 2019 року по справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц, суму заборгованості за первісним позовом суд стягує у Євро - офіційній валюті країн «єврозони» без визначення гривневого еквівалента. У цих постановах Велика Палата Верхового Суду вказала, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач взяла в борг у позивача 5 000 Євро, і за користування даними коштами взяла на себе зобов`язання щомісячно сплачувати відсотки у розмірі 100 Євро. За таких обставин суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача відсотків за договором позики у визначеному розмірі, оскільки розмір відсотків встановлений сторонами у договорі позики, боржник користувалася валютними цінностями, а тому наявні підстави для стягнення відсотків за період з 01.10.2020 року по 01.07.2021 року в сумі 900 Євро ( 9 міс х 100 євро = 900 Євро). Враховуючи вищенаведене у сукупності, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики, а саме грошову суму: 5 000, 00 Євро - основного бору, 900, 00 Євро - відсотків за договором позики. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені нею при сплаті судового збору.

Outcome: approved