Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

06.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району, треті особи: Управління держземагенства у Верхньодніпровському районі, Верхньодніпровське районне управління юстиції Дніпропетровської області (відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби) та Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.09.2006 року помер [PERSON], [INFO], який був зареєстрований та проживав на день смерті за адресою: м. Верхівцеве, вул. Калініна, буд. № 17 «А» Верхньодніпровського району. За життя [PERSON] залишив ЗАПОВІТ, посвідчений 23.05.2003 р. приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 435. Згідно з цим заповітом [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав йому земельну ділянку, що розташована на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що належить померлому на підставі Державного акта 1У - ДП № 067735, виданого 10.06.2002 р. Верхівцевською міською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Цей заповіт не змінено, не відмінено. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні, немає. Він звернувся до Державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину, але постановою державного нотаріуса від 29.01.2015 р. йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючого документу. Оригінал Державного акту про право власності на земельну ділянку був втрачений, на підставі чого просить визнати за ним, [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на земельну ділянку в розмірі 5, 74 га, яка знаходиться на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 21.09.2006 року [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заву в якій просив розглянути справу за його відсутністю (а.с.30). Відповідач в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі його представника (а.с. 29). Третя особа - 1: Управління держземагенства у Верхньодніпровському районі, в судове засідання не зявилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с.25). Третя особа - 2: Верхньодніпровське районне управління юстиції Дніпропетровської області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби в судове засідання не зявилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву від 15.01.2015 року за № 18/01-16 в якій просила розглядати справу без її участі (а.с.27) Третя особа - 3: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора в судове засідання не зявилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву від 03.03.2015 року за № 151/01-16 в якій просила розглядати справу без її участі (а.с.26). Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.06.2002р. на імя [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ДП №067735 щодо земельної ділянки (пай №232), площею 5,740 га, яка розташована на території Верхівцевської міської ради, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДП №067735 та Довідкою Управління Держземагенства у Верхньодніпровському районі від 28.01.2015р. №29-402-00627/2-15 (а.с.5). Як убачається із матеріалів справи, перший екземпляр Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДП №067735 був втрачений. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Отже [PERSON] набув право власності на зазначену земельну ділянку та отримав документ, що посвідчує це право, в порядку передбаченому чиним законодавством. Сама по собі втрата Державного акту не припиняє права власності, оскільки така підстава припинення права власності не передбачена діючим законодавством. 23.05.2003р. [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого зробив розпорядження на випадок своєї смерті, а саме земельну ділянку, розташовану на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту IV-ДП №067735 виданого 10 червня 2002 року Верхівцевською міською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області він заповів [PERSON]. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровській області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №485 (а.с.9). 21 вересня 2006 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №104967 виданим 22 вересня 2006 року виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема із вищевказаної земельної ділянки. 29.01.2015р. позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] на спірну земельну ділянку. Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.01.2015р., державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку в звязку з тим, що представником позивача не надано оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянки (а.с.21). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1268, 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, а також те що, спадкодавець на день смерті був власником земельної ділянки та склав заповіт на користь позивача; наявність інших спадкоємців судом не встановлено, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обовязок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1668 (одна тисяча шістсот шістдесят вісім) грн. 63 коп. (а.с.1).

Outcome: approved