Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

05 липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою. Просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] з тих підстав, що їх сімейне життя не склалося, вони втратили почуття любові, поваги та довіри. Мають різні погляди на сім`ю та ведення спільного господарства. У зв`язку з цим з січня 2019 року вони припинили спільне проживання. Шлюб носить формальний характер. Примирення між ними неможливе. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити. Після розірвання шлюбу бажає відносити дошлюбне прізвище. Відповідач, згідно поданої заяви, просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд постановляє рішення у підготовчому засіданні у випадку визнання відповідачем позову. За положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, заяви сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, 27 червня 2009 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області ( а.с. 5). Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ( а.с. 6). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад та збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, тобто на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Оскільки подружнє життя у сторін розладналося, вони не бажають зберігати шлюб, про що свідчать їх заяви, суд доходить висновку, що збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. За положеннями статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, прохання позивачки відновити її дошлюбне прізвище відповідає закону Відповідно до частини 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на визнання відповідачем позову, на підставі ч. 1 ст. 142 та ч.1 ст.141 ЦПК України суд повертає позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову - в розмірі 384,20 грн, та стягує з відповідача на користь позивачки 50% таких судових витрат - в розмірі 384,20 грн.

Outcome: approved