Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

05 листопада 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12.07.2005 року в сумі 25 042,30 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до умов вказаного договору відповідачу [PERSON] наданий кредит у розмірі 2 370 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Враховуючи, що позичальник не виконує свого зобов'язання за договором кредиту, не повертає кредит та відсотки за користування, Банк просив стягнути з відповідача заборгованість, що складається із заборгованості за кредитом - 3 725,23 грн., по відсоткам - 19 646,39 грн., відповідно до п. 8.6 Договору штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 168,68 грн., а разом - 25 042,30 грн. Також, просив стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 250,42 грн. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено - стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12.07.2005 року в розмірі 25 042,30 грн. та судовий збір у сумі 250,42 грн. На вказане рішення суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального права. В обґрунтування своїх вимог, вказує, що звертаючись до керуючого Краматорської філії «ПриватБанк» у липні 2006 року відносно повної суми заборгованості за кредитним договором, йому було вказано суму в розмірі 16 000 грн., яку він сплатив в той же день. Щодо, звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за зазначеним договором, вважає, що нарахування суми заборгованості є несправедливими та такими, що виникли внаслідок бездіяльності Банку, який на протязі 7 років не приймав жодних заходів для стягнення заборгованості. Крім того, зазначає, що відповідно до розрахунку банку за кредитним договором, останній платіж був здійснений відповідачем у 2006 році. У зв'язку з чим, звертаючись до суду з позовом у 2013 році, позивач пропустив трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначає, що умови банку про надання кредиту він не підписував, тому висновки суду першої інстанції відносно надання згоди з умовами надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою, є необґрунтованими. Представник банку Тузова В.О. просила відхилити апеляційну скаргу. Відповідач, сповіщений про час та місце розгляду справи телефонограмою та судовою повісткою, не з'явився. Заслухавши суддю-доповідача, представника банку, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню. Згідно п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції у справі встановлено, що 12.07.2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого останньому надавався кредит у розмірі 2 370 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до заяви відповідача [PERSON] про відкриття рахунку та надання послуг від 12.07.2005 року, останньому була надана кредитна карта: EVENT CREDIT VISA, валюта - гривня, тип кредитного ліміту - фінансовий фіксований, сума кредитного ліміту 2 370 грн., базова процентна ставка - 3 відсотки в місяць, строк дії кредитного ліміту: відповідно строку дії карти, порядок погашення заборгованості - щомісячні платежі в розмірі 7% від суми витрат, лицевий рахунок [NUMBER], строк - 12 місяців - по 12.07.2006 року, сума регулярного платежу: 30 грн., період проведення платежу: з 12.07.2005 року по 01.01.2020 року, періодичність проведення платежів - щомісячно 2 числа, надходження з рахунку/карти [NUMBER], базова процентна ставка на момент укладення договору: 11,75 % в рік. Суд вважав, що відповідач підтвердив свою згоду, підписавши заяву разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг користування платіжною карткою. Згідно п. 9.5 Умов, які є невід'ємною частиною договору, відповідний картрахунок може бути закритим на підставі заяви Держателя або банк має право закрити картрахунок, письмово повідомивши Держателя. Згідно п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом терміну жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Пунктом 6.4 передбачено, що у випадках незгоди зі змінами правил та/або тарифів банку, позичальник зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і здійснити погашення заборгованості перед банком. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що при укладенні зазначеного договору сторони дійшли згоди, що по закінченню строку його дії він продовжується банком на новий строк, якщо раніше не поступило письмової заяви від Держателя про закриття картрахунку. Тобто на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюються кожного разу зі спливом терміну дії картки. Відповідно до укладеного договору, період проведення платежів встановлено з 12.07.2005 року по 01.01.2020 року. Пунктом 3.1 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає карти, їх вид та строк дії визначений в заяві та пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Відповідно до заяви позичальника, такий строк визначено з 12.07.2005 року по 01.01.2020 року. Згідно п. 5.4 Правил користування платіжною карткою строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. З огляду на викладене, суд вважав, що при укладанні договору сторони дійшли згоди про те, що по закінченню строку його дії відповідна карта продовжується банком на новий строк, якщо раніше не поступило письмової заяви від держателя про закриття картрахунку. Тобто, на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії картки. Оскільки відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору не погашав своєчасно кредитну заборгованість, відсотки, у зв'язку з чим, відповідно до умов договору на 09.09.2013 року виникла заборгованість за кредитом - 3 725,23 грн., по відсоткам - 19 646,39 грн., відповідно до п. 8.6 договору штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 168,68 грн., а разом - 25 042,30 грн. Суд першої інстанції, не погоджуючись з доводами відповідача стосовно виконання ним зобов'язань за договором кредиту, виходив з того, що підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Проте доказів про належне виконання зобов'язання відповідачем не надано. Позивач просив стягнути неустойку у вигляді штрафу, який умовами договору передбачався в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (сума позову 25 042,30 х 5%), що загалом становить 1 668,68 грн., тобто умовами договору передбачено за порушення зобов'язання стягнення неустойки лише у вигляді штрафу. Оскільки розмір неустойки, який просив стягнути позивач дорівнює 1 668,68 грн., що значно менше суми заборгованості за тілом кредиту - 3 727,23 грн. та відсотків за користування кредитом - 19 646,39 грн., тому суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України. Також суд не погодився з доводами відповідача про можливість застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена пролонгація договору. З вказаними висновками суду першої інстанції не можливо погодитися, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Як вбачається з Умов та Правил надання банківських послуг, які складаються з двох розділів, у п. 2 розділу І зазначено, що мінімальний обов'язковий платіж це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником на протязі строку дії картки. Відповідно до п. 3.1.1 розділу ІІ Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також а умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць». Відповідно до п. 9.4 Умов у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається. Згідно змісту позову відповідач отримав кредит 2 370, 00 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до частин 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У заяві відповідача про отримання вищезазначеної кредитної картки вказано термін дії карти 12 місяців - по 12.07.2006 року. Банком не заперечувався той факт, що відповідачем не продовжувався строк дії картки та нова картка йому не видавалась. Статтями 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частині 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Така заява була подана відповідачем 31.01.2014 року під час розгляду справи судом першої інстанції. (а. с. 61 - 63) Як передбачено ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Враховуючи вищенаведене, у Банку виникло право вимагати повернення кредиту згідно умов договору з 12 липня 2006 року. Оскільки останній платіж за договором у розмірі 29,30 грн. був зроблений 18.06.2007 року, тому з врахуванням вимог ст. 264 ЦК України, строк позовної давності перервався та сплив 18 червня 2010 року (ч. 1 ст. 254 ЦК України). Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише 05 листопада 2013 року. Згідно ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Тому не має правового значення для вирішення питання про застосування строку позовної давності положення п. 9.12 Умов щодо автоматичної пролонгації договору. Відповідач не користувався кредитними коштами з травня 2006 року. При цьому позивач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що відповідно до п. 3.1.3 Правил строк дії договору продовжувався шляхом надання Клієнту Картки з новим строком дії, та не підтверджено обставин щодо випуску Банком картки з новим строком дії. Тобто після закінчення строку виконання зобов'язань - строку дії картки, який складає 12 місяців, та припинення виконання позичальником своїх зобов'язань Банк мав право протягом трьох років звернутися до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості. Пункти 6.4 та 9.5 Умов щодо припинення договору у випадку незгоди зі змінами правил та/або тарифів банку та закриття рахунку на підставі заяви Держателя карти, на які посилався суд першої інстанції, з огляду на загальний зміст Умов та Правил надання банківських послуг регулюють правовідносини сторін під час дванадцятимісячного строку дії кредитного договору. Вказані обставини є підставою для відмови у позові про стягнення кредитної заборгованості у зв'язку з пропуском позивачем загального строку позовної давності. Банк не ставив питання про поновлення такого строку, оскільки вважав, що він ним не пропущений. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги відповідача заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на законі, умовах надання кредиту та обставинах справи. Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed