Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

06 квітня 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом в якому зазначає, що 26 листопада 1968 року рішенням виконкому Раків-Ліської сільської ради відповідно до постанови правління колгоспу «Перше Травня» її покійному чоловіку [PERSON] була надана земельна ділянка в розмірі 0,12 га за вказаною адресою для будівництва жилого будинку та надвірних споруд. На замовлення чоловіка у грудня 1968 року був виготовлений будівельний паспорт. Весною 1969 року розпочали будівництво жилого будинку, яке завершили у 1970 році і поселилися у новий будинок. Як вбачається із схеми земельної ділянки нашим сусідом зі сходу був [PERSON], західного - дід відповідача [PERSON] Межі її присадибної земельної ділянки були прямі. З невідомих їй причин власником земельної ділянки діда надалі став його зять [PERSON], яка на даний час помер. Разом із покійним батьком у будинку проживав [PERSON], який і надалі там проживає. Вона працювала в колгоспі «Перше Травня» дояркою, загальний стаж становить 37 років. у зв'язку з цим через певний час за рахунок земель колгоспу їй збільшили присадибну земельні ділянку до 0,25 га. 22 травня 1998 року [PERSON] приватизував свою земельну ділянку в розмірі 0,73 га. Вона також приватизувала свою земельну ділянку. У глибині їх земельної ділянки вони спорудили сарай. Від стіни сараю до межі земельної ділянки [PERSON] була відстань 2,5 м. Весною 2015 року відповідач у справі почав влаштовувати тимчасовий паркан з металевої сітки, бетонних та дерев'яних стовпчиків зі сторони її присадибної ділянки, знищивши межові знаки. Паркан він встановив таким чином, що віддаль від нього до стіни їх сараю вже стала всього 0,75 м, тобто відповідач самовільно зайняв частину її земельної ділянки. Вона неодноразово зверталася до посадових осіб сільської ради з приводу дій відповідача, але ніяких заходів не вжито. Частину її земельної ділянки відповідач повернути не бажає. У зв'язку з наведеним, просить зобов'язати відповідача [PERSON] повернути їй самовільно зайняту земельну ділянку шляхом зміщення огорожі та відновлення межових знаків, і стягнути з відповідача судові витрати. Позивач та представники при розгляді справи позовні вимоги підтримали повністю із підстав, зазначених в позовній заяві, просять позов задовольнити та зобов'язати відповідачів переставити огорожу на відстань захвату. Відповідач та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що ніякого захвату він не вчиняв, названа огорожа стояла давно, а тому позовні вимоги вважає надуманими і такими, які не підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення позивача, її представників, відповідача та представника відповідача [PERSON] - [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 158 ч. 2 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Судом установлено та убачається із акта про відведення в натурі присадибної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 18 грудня 1968 року (а.с. 10 зворот) на підставі рішення виконкому Раків-Ліської сільської Ради депутатів трудящих від 26 листопада 1968 року та відповідно до постанови колгоспу «Перше Травня» від 15 листопада 1968 року було встановлено в натурі межі присадибної земельної ділянки виділеної [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку площею 1200 кв.м., яка розташована в с. Раків-Ліс Камінь-Каширського району. На вказані земельній ділянці [PERSON] та позивачем [PERSON] було побудовано житловий будинок та надвірні будівлі, що вбачається із будівельного паспорта на забудову земельної ділянки (а.с. а.с. 6-10). Після смерті [INFO] року [PERSON] його дружина [PERSON] прийняла спадщину, яка складається із будинковолодіння розміщеного на [ADDRESS] Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10 лютого 2011 року (а.с. 15) [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0,25 га, яка знаходиться за вищевказаною адресою. Як убачається із вищезгаданого Державного акта та Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с. 13), свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна (а.с. 32), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 33), одним із сусідніх землекористувачів вказаної земельної ділянки по межі від літери А до літери Б згідно першого акту та від літери З до літери К другого акту був [PERSON], а після його смерті - стала його дружина [PERSON], що стверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 31) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 34), з яких вбачається, що належне останній нерухоме майно знаходиться по [ADDRESS] Згідно висновку №11 судової земельно-технічної експертизи, який складений 28 квітня 2017 року (а.с. а.с. 230-234), площа земельної ділянки 0,2490 га, що знаходиться у фактичному користуванні її власника [PERSON] в [ADDRESS] не відповідає площі 0,2500 га та межами цієї земельної ділянки, які зазначені в Державному акті про право власності на землю серії [NUMBER] від 10 лютого 2011 року. Невідповідність полягає у тому, що земельна ділянка, яку використовує [PERSON], є меншою по площі на 0,001 га та має інші межі, що вказані у вищезгаданому Державному акті. У додатку №3 до згаданого висновку вказано розмір частини земельної ділянки яка захвачена відповідачами і складає розміри 0,98 м по ширині та 16,57 м по довжині. Заперечення відповідача з приводу цього спростовані в судовому засіданні шляхом допиту експерта [PERSON], який проводив експертизу та підтвердив наявність захвату частини земельної ділянки позивача. Покликання [PERSON] на те, що по справі необхідно провести повторну експертизу, судом не прийнято до уваги, оскільки будь-яких письмових клопотань з поставленням конкретних запитань ним не подано, хоча судом надавався термін для підготовки заперечень і клопотань. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Таким чином позивач, як законний власник земельної ділянки по [ADDRESS] має право вимагати усунення будь-яких порушень прав у її користуванні. Враховуючи наведене, порушені права позивача на земельну ділянку підлягають захисту, а тому позовні вимоги є підставними і їх слід задовольнити та зобов'язати відповідачів перенести огорожу на відстань вказану в експертизі. Задовольняючи позов, суд, відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, стягує із відповідачів в рівних частинах в користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору при подачі позову 551,20 грн. (а.с. 1) та за надання правової допомоги в розмірі 500 грн. (а.с. 92), що разом буде становити 1051,20 грн.

Outcome: approved