Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

04 серпня 2020 року Кредитна спілка «ІСТОК»(далі по тексту КС «Істок») в особі представника Поліщук О.В. звернулась до суду з даним позовом, яким просить стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит № ДКЖ-1229 від 15 січня 2019 року, яка станом на 31 липня 2020 року становить 36267 грн. 96 коп., а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп.. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 08 червня 2017 року до КС «Істок» звернувся [PERSON] із заявою на вступ до кредитної спілки. На засіданні правління позивача (протокол за № 108 від 08 червня 2017 року) на підставі рішення спостережної ради КС «Істок» про делегування правлінню повноважень заяву на вступ розглянуто та прийнято рішення про прийом [PERSON] в члени спілки. Цього ж дня ним сплачено вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок. 15 січня 2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № ДКЖ-1229. Відповідно п. 1.1. Кредитного договору [PERSON] отримав кредит у сумі 32 000 грн. 00 коп. і зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі, згідно умов та у терміни встановлені договором. Строк дії договору становить 12 календарних місяців, до 15 січня 2020 року. Відповідно п. 2.5 та 3.2. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 0,001% річних, плата за надання кредиту становить 42 грн. 08 коп. щоденно. 26 березня 2020 року позивачем та відповідачем внесено зміни в кредитний договір шляхом укладання Додаткового договору № 1 до Договору про споживчий кредит № ДКЖ-1229 від 15 січня 2019 року , згідно якого плата за користування кредитом змінена з 42 грн. 08 коп. на 168 грн. 33 коп. щоденно.\~ Позивач належним чином виконав зобов`язання передбачені умовами кредитного договору, що підтверджується видачею [PERSON] кредиту в розмірі 32000 грн. 00 коп.. Згідно п. 4.1., 4.3 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати платежі вказані в графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань (далі по тексту - графік), що наведено у додатку до Кредитного договору, який є його невід`ємною частиною. Платежі проводяться позичальником згідно з графіком у повному обсязі шляхом внесення готівкою в касу або на зазначений у договорі рахунок. Однак, відповідач [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату по кредитному договору, систематично порушуючи умови кредитного договору. З метою забезпечення виконання [PERSON] кредитного зобов`язання позивач 15 січня 2020 року уклав з [PERSON] договір поруки № ДКЖ-1229 ДП 1. Відповідно п. 2.1. договору поруки, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Загальна заборгованість за кредитним договором за період з 15 січня 2019 року по 31 липня 2020 року становить 36 267 грн. 96 коп., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 4 969 грн. 09 коп.; заборгованість за платою по кредиту 21 881 грн. 95 коп.; заборгованість по відсотках - 0 грн. 49 коп.; 100% річних, згідно\~ст. 625 ЦК\~та п. 4.7.3. кредитного договору - 9 416 грн. 43 коп.. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Ухвалою суду від 04 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом і повідомленням сторін та призначено судове засідання на 09 жовтня 2020 року о 10 год. 15 хв. Роз`яснено сторонам права та обов`язки, а також встановлено строки, протягом яким позивач та відповідачі правомочні вчиняти процесуальні дії. 22 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] , через представника захисника Сацика Р.В. подав до суду відзив, яким позовні вимоги в частині стягнення з нього заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 4\~969 грн. 09 коп. визнав та не заперечував щодо задоволення позову в цій частині. Щодо інших вимог КС «Істок» просив відмовити у задоволенні зважаючи на положення п. 6 Прикінцевих та перехідних положень (розділу ІV) Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, що діяла з 18 березня 2020 року, ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України від 20 травня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», яким внесено зміни до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також просив звільнити його від відшкодування сплаченого позивачем судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Не погодившись з доводами відповідача 16 грудня 2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив, якими наполягав на задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що [PERSON] не надано власний розрахунок заборгованості за виключенням періоду із 01 березня по 30 квітня 2020 року. Крім того представник вважає, що згідно правової позиції наведеної у постанові Верховного Суду при розгляді справи № 127/13998/17, позивач має право звертатись до суду з вимогами про стягнення з відповідача передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Також зазначив, що плата за користування кредитом, інфляційні втрати та спеціальна відповідальність, передбачена приписами ст. 625 ЦК України не зазначені у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим мають бути стягнені з відповідачів. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи не делегував в засідання свого представника. Разом з тим, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання до суду не з`явився, заяв чи клопотань до суду не направив. Проте, від представника даного відповідача надійшло клопотання, яким розгляд справи просив здійснити у його відсутність, позовні вимоги визнав частково і просив ухвалити судове рішення врахувавши обставини, наведені у відзиві. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання до суду не з`явився, заяв чи клопотань до суду не направив. У зв`язку з неявкою сторін, в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, дослідивши доводи наведені сторонами у відзиві та відповіді на відзив, приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статтею 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно статті 129 Конституції України\~однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості,\~\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно\~ якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що відповідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами, відповідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частинами 1-3\~статті 89\~ЦПК України визначено, що\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 08 червня 2017 року із заявою про вступ до КС «Істок» звернувся [PERSON] .. Згідно витягу з протоколу засідання правління кредитної спілки за № 108 від 08 червня 2017 року [PERSON] прийнято до членів спілки. У зв`язку з цим відповідач сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок (а. с. 5 - 9). 15 січня 2019 року [PERSON] подав до КС «Істок» заявку на отримання кредиту членом спілки в розмірі 32\~000 грн. 00 коп., у зв`язку з чим цього ж дня за наслідком засідання кредитного комітету з ним був укладений Договір про споживчий кредит № ДКЖ 1229 (а. с. 10, 12 - 14). В заявці на отримання кредиту відповідач [PERSON] вказав, що є старшим солдатом Збройних Сил України та працює у військовій частині [NUMBER] водієм, датою закінчення контракту вказано 17 березня 2020 року. Відповідно п. 1.1. Кредитного договору, [PERSON] отримав кредит в розмірі 32 000 грн. 00 коп. і зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі, згідно умов та у терміни встановлені договором. Строк дії договору становить 12 календарних місяців, до 15 січня 2020 року. Відповідно п. 2.5 та 3.2. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 0,001% річних, плата за надання кредиту становить 42 грн. 08 коп. щоденно. 26 березня 2020 року позивачем та відповідачем [PERSON] внесено зміни в кредитний договір шляхом укладання Додаткового договору № 1 до Договору про споживчий кредит № ДКЖ-1229 від 15 січня 2019 року , згідно якого плата за користування кредитом змінена з 42 грн. 08 коп. на 168 грн. 33 коп. щоденно (а. с. 34).\~ Згідно п. 4.1., 4.3 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати платежі вказані в графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань (далі по тексту - графік), що наведено у додатку до кредитного договору, який є його невід`ємною частиною. Платежі проводяться позичальником згідно з графіком у повному обсязі шляхом внесення готівкою в касу або на зазначений у договорі рахунок. Позичальник, відповідно п. 6.1 кредитного договору, зобов`язаний повернути кредит та сплатити нараховані зобов`язання в повному обсязі, згідно умов цього договору. Пунктом 4.7 кредитного договору вирішено, що у разі порушення позичальником виконання зобов`язань зі сплати платежів за договором, можуть настати правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: дострокове повернення позичальником кредиту з підстав та в порядку, передбаченому п.п. 6.2.2. договору; сплата позичальником штрафу у розмірі 1000 грн. за порушення сплати кожного платежу згідно графіку платежів; повернення позичальником суми боргу (основної суми кредиту, плати та процентів) з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100 % річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором, згідно зі\~ст. 625 ЦК. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним Кредитним договором, 15 січня 2019 року позивач уклав з [PERSON] договір поруки за № ДКЖ-1229 ДП1 відповідно умов п. 2.1. якого, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед КС «Істок». Згідно анкети поручителя судом встановлено, що [PERSON] є солдатом Збройних Сил України та працює у військовій частині [NUMBER] навідником, датою закінчення контракту вказано 17 березня 2021 року (а. с. 11). Позивач належним чином виконав зобов`язання передбачені умовами кредитного договору та надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 32\~000 грн. 00 коп.. Наведене підтверджує-ться копією видаткового касового ордеру від 15 січня 2019 року (а. с. 28). Відповідач [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату по кредитному договору, систематично порушуючи умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 31 липня 2020 року має заборгованість перед КС «Істок» за основною сумою кредиту в розмірі 4\~969 грн. 09 коп. Наведене не заперечується і не спростовується відповідачем [PERSON] у зв`язку з чим, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Крім того, у відзиві він також підтвердив факт часткового виконання зобов`язання кредитного договору щодо сплати лише 17\~969 грн. 09 коп. плати за користування кредитом, з оговорених 39\~851 грн. 04 коп. Згідно наданого позивачем розрахунку загальна заборгованість за кредитним договором № ДКЖ 1229 від 15 січня 2019 року за період з 15 січня 2019 року по 31 липня 2020 року становить 36 267 грн. 96 коп., з яких: 4 969 грн. 09 коп. заборгованість за основною сумою кредиту; 21 881 грн. 95 коп. - заборгованість за платою по користуванню кредитом; 0 грн. 49 коп. - заборгованість по відсотках; 9 416 грн. 43 коп. - 100% річних, згідно\~ст. 625 ЦК\~та п. 4.7.3. кредитного договору (а.с. 35). На виконання вимог п. 7.3 Кредитного договору позивач 12 червня 2020 року за вихідним № 142 на адресу відповідача [PERSON] та за вихідним № 143 на адресу відповідача [PERSON] були направлені вимоги про погашення заборгованості станом на 24 квітня 2020 року за Договором про споживчий кредит № ДКЖ-1229 від 15 січня 2019 року у розмірі 19 908 грн. 26 коп., яку на момент звернення позивача до суду відповідачами не виконано (а. с. 30-31). Доказів протилежного суду сторонами не надано. Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями\~526,\~611 Цивільного кодексу України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). Згідно\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначено у ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Статтею 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що в період укладення кредитного договору з КС «Істок» 15 січня 2019 року і по 17 березня 2020 року відповідач [PERSON] працював у Збройних Силах України водієм у військовій частині [NUMBER] . Наведене підтверджується записами у військовому квитку серії [NUMBER] (а. с. 74 - 78). З 17 березня 2020 року відповідача відраховано із списку військової частини та 18 березня 2020 року взято на облік до резерву в Бориспільську ОМВК Київської області. Згідно посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] з 16 липня 2018 року є ветераном війни учасником бойових дій. Крім того, згідно посвідчення серії [NUMBER] від 02 вересня 2019 року та довідки МСЕК серії АВ № 0081212 від 18 червня 2019 року є інвалідом ІІІ групи через захворювання, пов`язане з захистом батьківщини (а. с. 70, 71). Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей»\~відповідно\~Конституції України\~визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституцій-ного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Так, в статях 1-2 даного Закону закріплені Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в\~Конституції України\~та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно підпункту 3 пункту 4 Закону України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо удосконалення\~оборонно-мобілізаційних\~питань під\~час проведення\~мобілізації» від\~20\~травня 2014\~року статтю 14\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі, банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військово-службовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військово-зобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду на час проходження військової служби. Відповідно ст.1 Закону України «Про оборону України»\~особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення\~Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобіліза-цію»\~особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента\~України «Про\~часткову мобілізацію»\~від 17\~березня 2014\~року та триває по теперішній час. За змістом статті 1\~Закону України\~«Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У ч. 4\~ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Водночас, статтею 1\~Закону України\~«Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся. Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18, від 25 вересня 2019 року у справі № 521/9626/15-ц, провадження № 61-33908св18, від 19 травня 2020 року у справі № 263/15228/16-ц, провадження № 61-39227св18. Таким чином, з оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014в Україні настав особливий період, який не скасовано, відтак, діє дотепер. Національним Банком України також дано роз`яснення стосовно перегляду умов кредитних договорів позичальників-військовослужбовців, а саме роз`яснено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 8 червня 2014 року, внесено доповнення до\~Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких, не підлягають нарахуванню штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Відтак, відповідач [PERSON] як військовослужбовець у запасі, який в період з дня укладення договору про споживчий кредит 15 січня 2019 року та по 17 березня 2020 року перебував на військовій службі, в силу положень п. 15\~ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності з 08 червня 2014 року, не має сплачувати штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності, проценти за користування кредитом з початку особливого періоду, який діє і по теперішній час, до дня виключення із списків військової частини, тобто до 17 березня 2020 року. Наведені висновки обумовлено також тим, що відповідач [PERSON] наразі перебуває в резерві та доказів його призову під час мобілізації після 17 березня 2020 року суду сторонами не надано. Плата за надання кредиту за період з 15 січня 2019 року по 17 березня 2020 року за своїм характером фактично є процентами за користування кредитом, а тому, з урахуванням вимог п. 15 ст.\~14\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» , вона нарахована відповідачу безпідставно. 26 березня 2020 року позивачем та відповідачем [PERSON] внесено зміни в кредитний договір шляхом укладання Додаткового договору № 1 до Договору про споживчий кредит за № ДКЖ-1229 від 15 січня 2019 року, згідно якого плата за користування кредитом змінена з 42 грн. 08 коп. на 168 грн. 33 коп. щоденно (а. с. 34).\~ Зважаючи на вказане, слід зазначити, що згідно пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень (розділ ІV) Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, чинній на 18 березня 2020 року, 6. У разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені\~частиною четвертою\~статті 1056-1\~Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по 31 травня 2020 року (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 31 травня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені\~частиною другою\~статті 3 цього Закону. Відтак, збільшення процентної ставки за користування споживчим кредитом оформлене 26 березня 2020 року сторонами шляхом укладання Додаткового договору № 1 до Договору про споживчий кредит за № ДКЖ-1229 від 15 січня 2019 року є незаконним та таким, що не породжує юридичних наслідків. Враховуючи наведене діючою ставкою по платі за користування кредитом слід рахувати обумовлену самим Договором про споживчий кредит за № ДКЖ-1229 від 15 січня 2019 року в розмірі 42 грн. 08 коп.. Разом з\~тим,\~в силу\~наведеної вище\~норми в\~перехідних положеннях\~Закону в\~період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року відповідач [PERSON] також звільняється від обов`язку сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за споживчим договором. В той же час суд вважає доведеним та таким, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] залишку основної суми в розмірі 4\~969 грн. 09 коп. та плати за кредитом, відсотків і 100% річних, згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3 кредитного договору, але за період з 01 травня по 31 липня 2020 року включно, розрахунок яких суд здійснює самостійно. Щодо внесення змін до Договору про споживчий кредит за № ДКЖ-1229 від 15 січня 2019 року оформлених КС «Істок» та [PERSON] 26 березня 2020 року слід звернути увагу також на наступне. Відповідно ч.\~1\~ст.\~553\~та ч.\~1,\~2\~ст.\~554\~ЦК України\~за договором\~поруки поручитель\~поручається перед\~кредитором боржника\~за виконання\~ним свого\~обов`язку. Поручитель\~відповідає перед\~кредитором за\~порушення зобов`язання\~боржником.\~У разі\~порушення боржником\~зобов`язання,\~забезпеченого порукою,\~боржник і\~поручитель відповідають\~перед кредитором\~як солідарні\~боржники,\~якщо договором\~поруки не\~встановлено додаткову\~(субсидіарну)\~відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Зміни до Договору про споживчий кредит за № ДКЖ-1229 від 15 січня 2019 року оформлені КС «Істок» та [PERSON] 26 березня 2020 року щодо збільшення плати за кредитним договором з 42 грн. 08 коп. на 168 грн. 33 коп., здійснено за відсутності поручителя та без його згоди. Доказів протилежного суду не надано. Враховуючи наведене та оскільки вказане призводить до збільшився обсяг відповідальності боржника, поручитель [PERSON] несе відповідальність за порушення зобов`язання [PERSON] в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Проте, враховуючи той факт, що поручитель є діючим військовослужбовцем, строк дії контракту з яким припиняється лише 17 березня 2021 року, [PERSON] , в силу положень п. 15\~ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не має сплачувати штрафні санкції, пеню за невиконання / неналежне виконання зобов`язань перед підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності, проценти за користування кредитом з початку особливого періоду, який діє і по теперішній час, до дня його закінчення. Відтак, поручитель несе відповідальність перед КС «Істок» лише в частині виконання зобов`язання [PERSON] щодо сплати заборгованості по основній сумі кредиту (тіло кредиту). Статтею 21 Закону України «Про кредитні спілки» визначено, що кредитна спілка має право надавати кредити своїм членам та самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитом, наданим спілкою. Згідно п. 5.1 Статуту КС «Істок» для досягнення мети кредитна спілка надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі (а.с. 16 - 22). Відповідно п. 2.5 2.6 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплатити плату у розмірі 42 грн. 08 коп. щоденно за фактичний термін користування кредитом. Нарахування плати починається з дня фактичного отримання позичальником грошових коштів та здійснюється щомісячно виходячи з фактичної кількості днів у місяці до дня повного погашення кредиту. Зважаючи на вищевказані висновки суду щодо неправомірності збільшення розміру плати за користування кредитом до розміру в 168 грн. 33 коп. та щодо необхідності стягнення плати за кредитом, відсотків і 100% річних, згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3 кредитного договору, але лише за період судом проводяться наступні розрахунку сум, що підлягають стягненню на користь позивача. Так, за період, протягом якого нараховується плата за користування кредитом береться з 01 травня по 31 липня 2020 року включно і становить 92 дні (травень 31 день, червень 30 днів, липень 31 день). Відтак, за період з 01 травня по 31 липня 2020 року включно плата за користування кредитом становить (42 грн. 08 коп. х 92 дні) 3\~871 грн. 36 коп. Відповідно п. 3.1 - 3.4 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплатити відсотки (проценти) у розмірі 0,001% річних за фактичний термін користування кредитом. При розрахунку за договором приймається рік, що містить 365 календарних днів. Базою для нарахування відсотків є сума кредиту, вказана в п. 1.1 кредитного договору. Відсотки за кредитним договором нараховуються за такою формулою : Сума кредиту * відсоткова ставка * кількість днів у періоді кількість календарних днів за рік відтак, відсотки, що підлягають стягненню на користь позивача становлять 08 грн. 07 коп., виходячи з наступного (32\~000 грн. 00 коп. * 0,001% * 92 дні) / 365. Відповідно п. 4.7 та 4.7.3 кредитного договору у разі порушення позичальником виконання зобов`язань зі сплати платежів за договором, можуть настати правові наслідки, встановлені договором. Повернення позичальником суми боргу (основної суми кредиту, плати за користування та процентів) з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100% річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором, згідно ст. 625 ЦК України. Наведена вище відповідальність позичальника обраховується за наступною формою : 100 % річних = прострочена сума * 100% * кількість днів прострочення 365 Де прострочена сума боргу 8\~848 грн. 52 коп. (4\~969 грн. 09 коп. (залишок основної суми) + 08 грн. 07 коп. (заборгованість по відсоткам) + 3\~871 грн. 36 коп. (плата за користування кредитом)), кількість днів прострочення 92 дні (з 01 травня по 31 липня 2020 року) та становить 2\~230 грн. 31 коп. ((8\~848 грн. 52 коп. * 100% * 92 дн.) / 365 кал. Днів). Підсумовуючи наведене суд приходить висновку, що з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути солідарно на користь КС «Істок» заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 4\~969 грн. 09 коп. З відповідача [PERSON] на користь позивача належить стягнути за період з 01 травня по 31 липня 2020 року : 3\~871 грн. 36 коп. плата за користування кредитом, 08 грн. 07 коп. заборгованість по відсоткам, 2\~230 грн. 31 коп. 100% відсотків річних, згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3 кредитного договору. Частиною 1 та п. 1 ч. 3 ст.\~133 ЦПК України\~визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні до суду з даним позовом КС «Істок» сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп. Наведене підтверджується квитанцією № 5 від 30 липня 2020 року (а.с. 41). Відповідно ч. 1, 6 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Відповідач [PERSON] є учасником бойових дій. Наведене підтверджується посвідченням серії [NUMBER] виданого 16 липня 2018 року (а.с. 70). Відтак, він звільняється від обов`язку компенсувати позивачу витрати по сплаті судового збору і вони підлягають компенсуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Питання вирішення судових витрат належить розділити, оскільки суд прийшов висновку щодо задоволення позову в частині солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 4\~969 грн. 09 коп. Відтак, позов цій частині задоволено на 13,70 % (4 969,09/ (36 267,96/100)), у зв`язку з чим з відповідача на користь КС «Істок» слід стягнути судові витрати у розмірі 287 грн. 97 коп. ((2102,00/ 100) х 13,70 %). Даний розмір судового збору підлягає солідарному стягненню з відповідачів, а тому з кожного з них належить стягнути на користь позивача по 143 грн. 99 коп. Однак, дані витрати [PERSON] належить компенсувати позивачу за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Також суд частково задовольнив вимоги КС «Істок» щодо стягнення з [PERSON] плати за користування кредитом, заборгованості по відсоткам, 100% відсотків річних, згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3 кредитного договору на загальну суму 6109 грн. 74 коп. Відтак, позов цій частині задоволено на 19,52 % (6109,74/ ( 31\~298, 87 (36 267,96 4\~969, 09)/100)), у зв`язку з чим з відповідача [PERSON] на користь КС «Істок» слід стягнути судові витрати у розмірі 410 грн. 31 коп. ((2102,00/ 100) х 19,52 %). Дані витрати також належить компенсувати позивачу за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Підсумовуючи наведене, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 143 грн. 99 коп., з держави Україна в рахунок стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат по сплаті судового збору в розмірі 554 грн. 30 коп. (143 грн. 99 коп. + 410 грн. 31 коп.) в порядку, визначеному Постановою Кабінетів міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». Згідно п. 2, 4 наведеної постанови КМУ визначено, що коли обидві сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат,\~вони компенсуються\~за рахунок\~держави в\~їх фактичному\~розмірі,\~але не\~більше граничних\~розмірів компенсації\~таких витрат\~згідно з\~додатком; компенсація\~судових витрат\~особам,\~які їх\~зазнали,\~здійснюється шляхом\~перерахування коштів\~на їх\~поточні рахунки\~в банківських\~установах; підставою для компенсації судових витрат є судове рішення. Компенсація судових витрат у цивільних та адміністративних справах здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial