Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

06 березня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про примусове виселення останнього з житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення.В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , у якому разом з нею зареєстровані п`ятеро чоловік, включаючи відповідача по справі, який є її сином. З 2013 року [PERSON] почав систематично порушувати правила співжиття, зловживати алкогольними напоями, вчиняти відносно [PERSON] фізичне та психологічне насильство, застосовуючи погрози та образи. Факт систематичного порушення правил співжиття та застосування у зв`язку з цим до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, виявився безрезультатним. Крім того, у зв`язку з тим, що [PERSON] працює і отримує доходи, розмір житлової субсидії, призначений [PERSON] , є незначним та не дозволяє повністю сплачувати витрати за комунальні послуги, з огляду на що наявна велика заборгованість по сплаті житлових послуг. Не зважаючи на зазначене, відповідач не надає грошових коштів на забезпечення його комунальними послугами та харчуванням, оскільки всі зароблені кошти витрачає на власні потреби. Проживання з [PERSON] для позивача є нестерпним, а виселятись у добровільному порядку відповідач не бажає, п`є та застосовує до [PERSON] фізичне насильство, що негативно впливає на психологічний стан малолітнього [PERSON] , [INFO] , який є сином позивача та братом відповідача, та унеможливлює співжиття з ним, з огляду на що [PERSON] вимушена звернутись до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 березня 2019 року вказана цивільна справа розподілена судді Харченко О.П. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Харченко О.П. від 17 квітня 2019 року прийнято вказану цивільну справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі на 10 годину 50 хвилин 13 травня 2019 року, яке ухвалою суду відкладено на 08 годину 50 хвилин 26 червня 2019 року за клопотанням відповідача. 26 червня 2019 року хвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 19 серпня 2019 року на 13 годину 30 хвилин. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2019 року вказана цивільна справа розподілена судді Конопленко О.С., у зв`язку із припиненням повноважень судді Харченко О.П. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С. від 07 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до свого провадження, розпочато її розгляд спочатку, у зв`язку з чим призначено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 30 жовтня 2019 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 25 листопада 2019 року. Судове засідання, призначене на 10 годину 00 хвилин 25 листопада 2019 року, ухвалою суду відкладено на 09 годину 15 хвилин 16 грудня 2019 року, у зв`язку з неявкою відповідача. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві. Повідомила суд засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою, про те, що з`явитись в судове засідання не може, просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку) відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою від 10 жовтня 2019 року строк відзив на позовну заяву відповідачами також не поданий. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 21 березня 2009 року (а.с. 12-13), що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22364881 від 02 квітня 2009 року (а.с. 15). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 16 грудня 2019 року за № 193118876, власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є позивач (а.с. 98-99). Відповідач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з копій: договору купівлі-продажу квартири від 20 березня 2009 року (а.с. 16), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22342544 від 01 квітня 2009 року (а.с. 17) та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 16 грудня 2019 року за № 193119239 (а.с. 100-101). Згідно довідки від 21 лютого 2019 року, виданої головою квартального комітету № 12 [PERSON] , у належному [PERSON] будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: позивач, її син (відповідач по справі), дочка - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , та кум - [PERSON] , [INFO] , який з 2012 року не проживає у будинку (а.с. 19). Відповідач зареєстрований у належному позивачу будинку з 05 травня 2009 року, що вбачається з копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області 22 березня 2006 року (а.с. 9-11) відповіді першого заступника голови Бахмутської міської ради Савченко Т.М. за вх.. № 9568 від 01 квітня 2019 року (а.с. 52). Позивач неодноразово зверталась до Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Артемівської місцевої прокуратури Донецької області та Уповноваженого з дотримання права дитини та сім`ї з заявами щодо вчинення відповідачем під час перебування у стані алкогольного сп`яніння відносно неї домашнього насильства, внаслідок чого складались відповідні протоколи про адміністративні правопорушення та судом виносились постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами, висновками та постановами (а.с. 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 49-50). Крім того, згідно копії рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2019 року видано обмежувальний припис відносно відповідача, якому визначено тимчасове обмеження його прав відносно позивача строком на шість місяців. Зокрема, заборонено: перебувати місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , наближатись на відстань ближче 200 метрів до вказаного будинку, вести телефонні переговори з позивачем або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб та ін. (а.с. 63). Проте, у зв`язку з невиконанням [PERSON] обмежувального припису, за заявою [PERSON] . Бахмутським ВП ГУНП в Донецькій області 24 червня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за № 12019050150001337 за ознаками злочину, передбаченого ст. 390-1 КК України (а.с. 68). Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР (далі за текстом - ЖК Української РСР) ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частинами першою та другою статті 116 ЖК Української РСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Згідно із ст. 317 Цивліьного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення відповідача на підставі ст. 116 ЖК Української РСР, [PERSON] посилається на те, що відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчиняє сварки з нею, ображає її нецензурною лайкою та порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку. Наведені обставини вбачають в діях відповідача систематичне порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними, у зв`язку з чим [PERSON] слід примусово виселити з житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. Задовольняючи позов, суд у відповідності до положень статті 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 768,40 гривень.

Outcome: approved