Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

05.12.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 12 липня 2003 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Проте спільне життя не склалось через різні погляди на сімейні обовязки, шлюбні відносини фактично припинили з лютого 2016 року. У звязку з цим просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, вказує, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] причину неявки суду не повідомила, в судове засідання викликалась шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України, на 15.03.2018 року та 18.04.2018 року. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у клопотанні. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Аіда Амазаспівна перебувають в шлюбі зареєстрованому 12 липня 2003 року, Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 168, що вбачається з повторного свідоцтва про шлюб виданого 21.03.2018 року (а.с. 76). Сторони мають сина [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с. 22). Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що шлюбне життя подружжя не склалося. Сторони припинили шлюбні відносини, разом не проживають з лютого 2016 року, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, так як подальше спільне життя та збереження сімї є недоцільним. Згідно ст. 113 СК України, відповідачу [PERSON] після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке вона отримала у звязку з реєстрацією шлюбу. У відповідності до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved