Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

06 липня 2015 року позивач звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з вищевказаною позовною заявою. Згідно уточнених позовних вимог (а.с. 11-12), свої вимоги мотивує тим, що він та його дружина є співвласниками будинку 11 провулок Радянський смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області. З 23.11.1997 року його син [PERSON], [INFO], зареєструвався у зазначеному будинку. Останній час на адресу реєстрації відповідача від кредитних установ постійно надходять повідомлення про сплату відповідачем заборгованості за кредитними договорами. Такі повідомлення призводять до розладу здоров»я позивача та його дружини. Позивач неодноразово звертався до відповідача з усним проханням знятися з реєстрації, однак відповідач ці прохання ігнорує по даний час, і залишається зареєстрованим за адресою: [INFO]. Фактично відповідач у зазначеному житловому приміщенні не проживає більше 20 років, а не бере участі в її утриманні, проживає за адресою: [INFO]. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення, зобов'язавши 3-ї особи зняти відповідача з реєстрації у спірному житлі. Позивач [PERSON], у судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи його участі , проти позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, але до суду не з'явилася. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази подані сторонами, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, він та його дружина є співвласниками будинку 11 провулок Радянський смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 5). З 23.11.1997 року його син [PERSON], [INFO], зареєструвався у зазначеному будинку. Останній час на адресу реєстрації відповідача від кредитних установ постійно надходять повідомлення про сплату відповідачем заборгованості за кредитними договорами. Такі повідомлення призводять до розладу здоров»я позивача та його дружини. Позивач неодноразово звертався до відповідача з усним проханням знятися з реєстрації, однак відповідач ці прохання ігнорує по даний час, і залишається зареєстрованим за адресою: [INFO] (а.с. 13,14). Також встановлено, що за місцем реєстрації не поживає, що підтверджено довідкою виданою Софіївською селищною радою Софіївського району (а.с. 6) . Відповідно до положень ст. 405 ЦК України - Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовідносини, що виникли між сторонами є житловими та цивільними і врегульовані ст. 405 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування спірним житловим приміщення, а тому вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про зобов'язання зняти відповідача з реєстраційного обліку, суд зазначає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення і є усуненням перешкод у користуванні власністю. В такому випадку не є потребою додаткового зобов'язання будь-кого знімати відповідача з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщення, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку у цьому житловому приміщенні, а відтак відсутні визначені законом підстави для задоволення позову в цій частині. З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги містять немайновий характер. У відповідності до п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 243,60 грн.. Частиною 2 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті (внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом), судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 250,00 грн., а тому поверненню підлягає надлишок сплаченого судового збору в сумі 6,40 грн..

Outcome: partial