Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

05 січня 2021 року [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 7 000 000 грн. При цьому, вказав, що підставою пред`явлення позову до Шишацького районного суду Полтавської області є вимоги ч.8 ст.28 ЦПК України, оскільки згідно умов договору позики місцем виконання зобов`язання являється [ADDRESS] . Одночасно з поданням позову, позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив заборонити відчуження будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] . Ухвалою суду від 13 січня 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та заборонено відчуження будинку [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] / а.с.17 /. Цього ж дня, ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито з призначенням її до розгляду у відкритому підготовчому засіданні о 08 год. 00 хв. 05 лютого 2021 року / а.с.20 /. У підготовче засідання сторони не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі. При цьому, відповідач [PERSON] не скористалася правом подати відзив на позов, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. За правилами ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Зважаючи на те, що таке клопотання заявили обидві сторони, судовий розгляд справи буде здійснено на підставі наявних у суду матеріалів. Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній, доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, суд з урахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову та ухвалення рішення відповідно до вимог ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, виходячи з наступного. Так, 01 березня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір позики, за яким останній зобов`язався повернути отримані кошти до 05 жовтня 2020 року. Даний факт підтверджується розпискою [PERSON] від 01 березня 2015 року про отримання грошових коштів / а.с.5 /. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона / позикодавець / передає у власність другій стороні / позичальникові / грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу вимог ст.ст. 11, 629 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, і є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, у відповідності до ст.ст. 207, 639, 1047 ЦК України, між позивачем та відповідачем укладено договір позики, який підпадає під правове регулювання розділу І та параграфу 1 глави 71 підрозділу 1 розділу ІІІ книги п`ятої Цивільного кодексу України, якими визначено загальні положення про зобов`язання і положення про позику. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем / у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, у встановлений в зобов`язанні строк / термін / його виконання. Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положень ст.525ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, неповернення позики у передбачений договором строк, є неналежним виконанням зобов`язання та у розумінні ст.610 ЦК України є його порушенням. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач обов`язок повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договорами, належним чином не виконав, суму позики не повернув. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 01 березня 2015 року у розмірі 7 000 000 грн. є законною та обґрунтованою. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст.141,142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved