Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

06.02.2013 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просив стягнути з останніх у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 24.01.2008 року №172KM_B у розмірі 999162,07 грн., заборгованість з комісії у розмірі 12423,90 грн. та пеню у розмірі 243294,02 грн. Також позивач просив стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 28.09.2007 року №KIV0GA00000173 у розмірі 103602,00 дол. США, заборгованість з комісії у розмірі 5401,29 дол. США та пеню у розмірі 303583,73 грн. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 28.09.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №KIV0GA00000173, за яким банк надав відповідачці кредит у вигляді не поновлювальної лінії - 70000,00 дол. США на споживчі цілі, 16280,00 дол. США - на сплату страхових платежів, зі сплатою 0,92% на суму залишку заборгованості за кредитом та сплатою інших платежів, з кінцевим терміном погашення не пізніше 28.09.2027 року. Відповідачка [PERSON] порушила умови кредитного договору №KIV0GA00000173 та свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим у неї перед позивачем утворилася заборгованість в зазначеному вище розмірі. Крім того, 24.01.2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №172KM_B, за яким банк надав відповідачці кредит в сумі 470000,00 грн., зі сплатою 19,00% річних та кінцевим терміном погашення не пізніше 15.01.2018 року. Для забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки від 24.01.2008 року №172KM_B/P, згідно якого [PERSON] виступив поручителем та зобов'язався перед банком відповідати за зобов'язаннями [PERSON], що витікають з кредитного договору №172KM_B. Відповідачка [PERSON] порушила умови кредитного договору №172KM_B та свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим у неї перед позивачем утворилася заборгованість в зазначеному вище розмірі, а оскільки відповідач [PERSON] поручився перед позивачем за виконання [PERSON] своїх зобов'язань, то він несе солідарну відповідальність перед позивачем по сплаті заборгованості та достроковому поверненню кредиту. Посилаючись на наведені вище обставини позивач просить задовольнити позов. 17.10.2013 року відповідач [PERSON] звернувся до суду і зустрічним позовом до позивача ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступника ЗАТ «ПриватБанк» за всіма правами і обов'язками, в якому просив визнати припиненим договір поруки від 24.01.2008 року №172KM_B/P, укладений між ЗАТ «ПриватБанк» та [PERSON] Ухвалою суду від 17.10.2013 року зустрічний позов [PERSON] прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. Обґрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом, відповідач [PERSON] як на фактичну їх підставу послався на те, що банком без його згоди в односторонньому порядку збільшено відсоткову ставку за кредитним договором №172КМ_В, в результаті чого збільшено обсяг його відповідальності. Юридичною підставою вимог відповідача [PERSON] є положення ч. 1 ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В судовому засіданні 12.02.2014 року представник позивача Яндульський Д.В. підтримав позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти зустрічного позову [PERSON] заперечував, посилаючись на незаконність та необґрунтованість заявлених вимог. Зазначив, зокрема, що [PERSON] пропущено строк звернення до суду, підвищення відсоткової ставки за кредитним договором здійснено відповідно до вимог закону та умов договору, з яким відповідач був ознайомлений під час укладання договору поруки. З наведених підстав просив в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні 29.01.2014 року проти вимог позивача за первісним позовом заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов відповідача [PERSON] підтримала та просила його задовольнити. Заперечуючи проти первісного позову, послалася на незаконність та необґрунтованість вимог позивача ПАТ КБ «Приватбанк». Вказала, що до підвищення банком в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором №172KM_B, яке відбулось з 01.02.2009 року, відповідачка [PERSON] виконувала свої обов'язки належним чином. Вказане підвищення відсоткової ставки відповідачка [PERSON] вважала незаконним, у зв'язку з чим відмовилась сплачувати платежі за новою ставкою. Крім того, представник відповідачки [PERSON] вважає, що з 01.02.2009 року банком як кредитором прострочено прийняття виконання обов'язку боржника. У зв'язку з даними обставинами з 01.02.2009 року відсотки, пеня та штраф за кредитним договором нараховані неправомірно. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №KIV0GA00000173, то дані вимоги на думку представника відповідачки необґрунтовані належним чином, зокрема, розрахунок заборгованості містить ряд суперечностей, а тому не є належним доказом у справі. Так, представник відповідачки вказує на те, що розмір заборгованості за тілом кредиту перевищує суму виданого кредиту, в той час як відповідачка [PERSON] здійснювала погашення кредиту, про що свідчать надані до заперечень копії квитанцій, у зв'язку з чим розмір тіла кредиту навпаки мав би зменшитись. В свою чергу вважає не вірним є й розмір відсотків, комісій та штрафних санкцій, оскільки вони були розраховані виходячи з невірної заборгованості по тілу кредиту. З наведених підстав в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні 29.01.2014 року проти позову ПАТ КБ «Приватбанк» заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зустрічний позов [PERSON] про визнання договору поруки припиненим підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судове засідання 24.06.2014 року відповідачі [PERSON], [PERSON] не з'явились. Відповідно до положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України про час та місце судового розгляду відповідачі повідомлені належним чином. З урахуванням думки представників сторін суд знаходить можливим провести судовий розгляд у відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON] Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як визначено ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено параграфом другим глави 21 ЦК України і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 28.09.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №KIV0GA00000173, за яким банк зобов'язався надати відповідачці кредитні кошти (кредит) шляхом видачі готівки через касу на строк з 28.09.2007 року по 28.09.2027 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 86280,00 дол. США, з яких 70000,00 дол. США на споживчі цілі, 16280,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7, зі сплатою 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту (а.с. 10-14). Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Частина перша ст. 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Пунктом 7.1 кредитного договору №KIV0GA00000173 передбачено порядок погашення заборгованості, а саме, щомісяця в період сплати (з «01» по «07» число кожного місяця) позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 871,76 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам розрахованим відповідно до пунктів 3.1, 3.3, винагороди розрахованої відповідно до пунктів 1.1, 3.6. Пунктом 2.3.1 вказаного кредитного договору сторонами погоджено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. Згідно пункту 2.2 на відповідачку [PERSON] покладено обов'язки: погасити кредит, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2, 7.1, сплатити банку винагороди згідно п.п. 6.2 та 7.1, погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за його користування, не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу. За змістом частини першої, третьої ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. У розумінні ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Факт належного виконання позивачем обов'язку в частині надання відповідачці [PERSON] кредитних коштів на споживчі цілі відповідно до умов договору №KIV0GA00000173 у розмір 70000,00 дол. США підтверджений в судовому засіданні представниками сторін та дослідженими судом доказами, зокрема, заявкою на видачу готівки від 02.10.2007 року №10 (а.с. 92). Крім того, згідно долучених до матеріалів справи меморіальних валютних ордерів (а.с. 237-247) банком на виконання пункту 2.1.3 договору надано відповідачці кредит на оплату чергових страхових платежів в сукупному розмірі 2992,00 дол. США. Таким чином судом встановлено належне виконання банком його обов'язків, що витікають з вказаного кредитного договору щодо надання відповідачці грошових коштів. Відповідачка [PERSON] належним чином своїх обов'язків за кредитним договором №KIV0GA00000173 не виконала, так як має перед позивачем прострочену заборгованість, що підтверджується додатним до матеріалів справи розрахунком (а.с. 15-17). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Кредитним договором №KIV0GA00000173 в п. 7.4 передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, останній сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні. Згідно розрахунку виконаного станом на 01.02.2013 року заборгованість відповідачки [PERSON] становить 109003,29 дол. США з яких: заборгованість за кредитом - 70670,48 дол. США, заборгованість за відсотками - 32931,52 дол. США, заборгованість з комісії - 5401,29 дол. США; крім того банком нараховано пеню у розмірі 37981,20 дол. США, що згідно курсу валют НБУ на дату проведення розрахунку еквівалентно 303583,73 грн. Оцінюючи наведений розрахунок в сукупності з іншими письмовими доказами по справі, суд вважає його належним та допустимим доказом, що підвереджує розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором №KIV0GA00000173. Зокрема, судом встановлено, що при здійсненні вказаного розрахунку, позивачем включені всі платежі, на підтвердження здійснення яких відповідачкою до заперечень надано копії відповідних квитанцій. Доводи представника відповідачки щодо невідповідності суми виданого кредиту сумі заборгованості по тілу кредиту не ґрунтуються на обставин справи, оскільки як встановлено вище позивачем за умовами кредитного договору №KIV0GA00000173 фактично надано відповідачі кредит на споживчі цілі в розмірі 70000,00 дол. США, а також за період дії договору надано кредит на оплату чергових страхових платежів в сукупному розмірі 2992,00 дол. США., у зв'язку з чим загальний розмір тіла наданого кредиту склав 72992,00 дол. Посилання представника відповідачки на не правильність розміру відсотків, комісій та штрафних санкцій через те, що в їх онову покладено невірна сума заборгованості по тілу кредиту ґрунтуються на припущеннях, у зв'язку з чим в силу положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України до уваги судом не приймаються. Таким чином загальний розмір заборгованості відповідачки [PERSON] перед позивачем за кредитним договором №KIV0GA00000173 становить 109003,29 дол. США., пеня - 303583,73 грн. Частина друга статті 1050 ЦК України визначає право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) та в разі прострочення повернення чергової частини. Виходячи з наведених положень закону, умов договору та фактичних обставин справи, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 28.09.2007 року №KIV0GA00000173 в розмірі 109003,29 дол. США., пені у розмірі 303583,73 грн. законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позову в частині вказаних вимог. Крім того, як вбачається з матеріалів справи 24.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «Приватбанк», та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №172KM_B (а.с. 18-21). Згідно умов вказаного кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачці кредит в розмірі 470000,00 грн. під 19% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 15.01.2018 року. Судом встановлено, що позивач виконав належним чином свої обов'язки відповідно до умов кредитного договору №172KM_B, надавши відповідачці кредит у розмірі 470000,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки від 24.01.2008 року №1 (а.с. 25, том №1) та не оспорюється сторонами. Відповідачка [PERSON] належним чином своїх обов'язків за кредитним договором №172KM_B не виконала, так як має перед позивачем прострочену заборгованість, що підтверджується додатним до матеріалів справи розрахунком (а.с. 27-29, том №1). Відповідно до п. 6.1 кредитного договору №172KM_B при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, відсотків і винагороди, строків повернення кредиту, винагороди передбаченої п.п. 4.5, 4.6, останній сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ, що діяла на період, за який виплачується пеня. Відповідно до розрахунку виконаного станом на 01.02.2013 року заборгованість відповідачки [PERSON] за кредитним договором №172KM_B становить 1254879,99 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 446101,70 грн., заборгованість за відсотками - 553060,37 грн., заборгованість з комісії - 12423,90 грн., заборгованість з пені - 243294,02 грн. Оцінюючи наведений розрахунок в сукупності з іншими письмовими доказами по справі, суд вважає його належним та допустимим доказом, що підвереджує розмір заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитним договором №172KM_B. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку банком реалізовано право передбачене п.2.3.1 кредитного договору №172KM_B та здійснено підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки - з 19% до 29,20%. Питання правомірності підвищення банком в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором №172KM_B були предметом розгляду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк». При цьому рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.05.2012 року встановлено, що банком 05.01.2009 року у зв'язку зі змінами відсоткових ставок по депозитам, збільшенням облікової ставки НБУ, коливанням курсу долара США більш ніж на 10% був виданий наказ №КТ-БТ-СП-2009-1/1 про підвищення відсоткових ставок по кредитним договорам до 30% та направлений на адресу [PERSON] лист від 06.01.2009 року про збільшення з 01.02.2009 року розміру відсоткової ставки за кредитним договором №172KM_B до 29,20% річних, що відповідає умовам договору та не суперечить вимогам ст.ст. 212, 651 ЦК України. У зв'язку з цим,

Outcome: partial