Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

06.06.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на його користь аліментів на час його навчання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що відповідач є його батьком. Він є студентом першого курсу денної форми навчання Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди, і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач має можливість надавати йому матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється на підставі ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 18.05.2000 року П»ятигірською сільською радою Балаклійського району Харківської області. Як убачається з довідки № 425/18 від 14.03.2018 року, виданої Харківським національним педагогічним університетом імені Г.С. Сковороди, [PERSON] є студентом 1 курсу 11 групи факультету фізичного виховання і спорту денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року. У зв'язку з навчанням на денній формі позивач не має можливості працевлаштуватися, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу ( п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Відповідно до ч. 3ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, яким вони проживають. Згідно ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Доказів наявності у відповідача інвалідності, його непрацездатності, або інших обставин, які б унеможливлювали виконання ним обов'язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, зокрема у визначеному розмірі не надано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved