Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

05 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначивши, що 28.12.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту, №880/274-САФ03.16-2, відповідно до якого відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти одним траншем в сумі 224\~000 грн. 28.12.20007 року між банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №880/584-ПФО 212, відповідно до умов якого остання зобовязалась у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов кредитного договору. 26.03.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до договору кредиту №880/274-САФ03.16-2 від 28.12.2007 року, яким змінено порядок погашення заборгованості. Відповідачі належним чином зобовязання по поверненню коштів не виконують, а тому станом на 14.03.2016 року заборгованість по кредиту становить 353 019 грн. 01 коп.. Просить стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість та судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні не зявився, подав заяву про слухання справи за його відсутності, просить позов задовольнити в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, подала до суду письмові заперечення, просить відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на те, що у звязку із зміною умов договору без згоди поручителя, порука припиняється. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.12.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту, №880/274-САФ03.16-2, відповідно до якого відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти одним траншем в сумі 224\~000 грн. 28.12.20007 року між банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №880/584-ПФО 212, відповідно до умов якого остання зобовязалась у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов кредитного договору. 26.03.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до договору кредиту №880/274-САФ03.16-2 від 28.12.2007 року, яким змінено порядок погашення заборгованості. Дані факти підтверджуються: копією договору кредиту від 28.12.2007 року, копією договору поруки від 28.12.2007 року, копією додаткового договору №1 від 26.03.2010 року, розрахунком суми заборгованості. Станом на 14.03.2016 року заборгованість по кредиту становить 353 019 грн. 01 коп. з яких: сума заборгованості за кредитом 140\~753, 24 грн., сума заборгованості за відсотками 65\~297,36 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 74\~739, 97 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 15\~584, 37 грн., інфляційні витрати за кредитом 46\~870, 83 грн., інфляційні витрати за відсотками 9\~776, 25 грн. В своїх запереченнях відповідач [PERSON] зазначає про те, що позивачем пропущено строки позовної давності щодо стягнення з нього чергових платежів по поверненню тіла кредиту за період з 12.02.2012 року по 11.04.2013 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи сторонами кредитного договору додаткових договорів щодо збільшення строків позовної давності не укладалось. Тому до даних правовідносин застосовується загальна позовна давність в три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту 14.06.2011 року. 11.01.2012 року відповідачем було внесено в рахунок погашення заборгованості 6\~547,76 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Таким чином, 11.01.2012 року перебіг строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту перервався і оскільки заборгованість була погашена лише частково, перебіг строку позовної давності після переривання розпочався з 12.01.2012 року. Оскільки відповідачем більше не здійснювалось погашення тіла кредиту, позовна давність щодо кожного чергового платежу починала спливати у кожне 11-те число місяця, в якому такий платіж мав бути проведений. Оскльки позивач звернувся з позовом 28.04.2016 року, то щодо суми заборгованості в 72\~227,00 грн. ним пропущено строк позовної давності, то суд приходить до висновку що стягненню заборгованості за кредитом підлягає сума в 68\~526,24 грн. (140\~753,24 72\~227,00 = 68\~526,24) Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обвязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 2 ст. 1050 ЦК України вказує, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати належних йому процентів. Як передбачено умовами договору, позичальник отримав кредит від 9,45% річних, відповідно до умов додаткового договору № 1 від 26.03.2010 року розмір відсоткової ставки збільшено до 11,45% річних. З розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки в розмірі 11,45 за кредитним договором позивачем нараховано з 20.10.2008 року, тоді як потрібно здійснювати таке нарахування з 26.03.2010 року, тобто з моменту підписання угоди про збільшення відсоткової ставки. За таких обставин суд приходить до висновку, що сума заборгованості за відсотками, яка підлягає до стягнення становить 60\~105, 28 грн. (65\~297,36 5\~192,08=60\~105,28) Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність сплила і до додаткових вимог (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно...) Оскільки із врахуванням строків позовної давності стягненнню заборгованості по кредиту підлягає сума в розмірі 68\~526,24 грн., то пеня за несвоєчасне погашення кредиту має становити 38\~205,98 грн. (74\~739,97-36\~533,99= 38\~205,98) Сума відсотків на які нараховується пеня за період з 13.03.2015 року по 13.03.2016 року становить 16\~429,62 грн. ( 140\~753,24(сума заборгованості по тілу кредиту)*((11,45(розмір відсотків)/100)/360)*367(кількість днів нархування пені)=16\~429,6174). Сума пені за несвоєчасне повернення відсотків становить 8\~724,13 грн. (15\~584,37- 6\~860,24=8\~724,13) Відповідно до наведеного, розмір інфляційних витрат, що підлягають до стягнення, має становити 30\~033, 75 грн. (46\~870,83+9\~776,25=56\~647,08-26\~613,33 = 30\~033,75) Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до умов Додаткогового договору №1 до Договору кредиту № 880/274-САФ03.16-2, що укладений між банком та позичальниколм [PERSON] було збільшено відсоткову ставку за кредитом до 11,45% Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та листа Верховного Суду України від 01.02.2015 року щодо аналізу застосування судами законодавства, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобовязань, порука є видом забезпечення виконання зобовязань, а отже обовязковими умовами договору поруки є посилання на основне зобовязання, його зміст, розмір та визначення обсягу відповідальності поручителя. Відповідно до п.2.1. договору поруки № 880/584-ПФО212, сторони чітко визначили, що порукою забезпечується сплата винагороди за використання грошових коштів у розмірі 9,45% річних. Відповідно до п.3.3.1 кредитного договору сторони погодили, що до моменту виконання забезпеченого порукою зобовязання кредитор зобовязується не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя. У листі від 01.02.2015 року Верховний Суд України вказав, що при вирішенні справ цієї категорії судам рекомендується керуватись позицією ВСУ, висловленою в постанові від 21.05.2012 року у справі №6-20цс11 збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Зміна зобовязання, забезпеченого порукою тягне і зміни у договорі поруки та за своєю правовою природою фактично є і зміною умов договору поруки. Згідно ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 547 ЦК України, щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобовязаня у письмовій формі, згода поручителя має надаватися у письмовій формі. Відповідно до листа від 01.02.2015 року та постанови від 05.02.2014 року у справі №6-152цс13 Верховний Суд України вказав, що належною є згода поручителя у формі додаткової угоди до договору поруки. Окрім того допустимою є згода поручителя, висловлена в будь-якій письмовій формі. Головне, щоб вона була явно виражена і відповідала дійсній волі поручителя. Як вбачається з матеріалів справи, будь-які документи, що підтверджують згоду поручителя на збільшення відсоткової ставки за основним зобовязанням відсутні. У листі від 01.02.2015 року Верховний Суд України також вказує, що особливістю припинення поруки з підстав зміни зобовязання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобовязання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обовязок за договором поруки повністю припиняється перестає існувати. Отже, на підставі викладеного, з врахуванням того, що договір поруки припинений 26.10.2010 року, а отже припинений і солідарний обовязок поручителя щодо погашення кредитної заборгованості на підставі ст. 559 ЦК України, суд вважає, що в позові ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Виходячи в наведеного, суд вважає, що позовні вимоги до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. З відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість по кредиту 68 526 грн. 24 коп., 60 105 грн. 28 коп. заборгованісті за відсотками; 8 724 грн. 13 коп. - пеню за несвоєчасне повернення відсотків; 38 205 грн. 98 коп. пеню за несвоєчасне повернення кредиту; 30\~033 грн. 75 коп. - інфляційні витрати за кредитом та відсотками. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 353\~019 грн. 01 коп. та задоволено на суму 205 595 грн. 38 коп., тобто на 58,24% (205 595,38х100:353 019,01). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 3 084 грн. 03 коп. (5295,29х58,24:100). В решті позову відмовити.

Outcome: approved