Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

06.03.2020 року до суду надійшла вказана заява, в якій представник заявника просить про надання дозволу для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , без дозволу (згоди) матері дитини [PERSON] до АР Крим з 01.06.2020 до 31.08.2020. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.10.2014 року по 30.01.2020 року, від якого мають сина- [PERSON] , [INFO] . Позивач в усній формі звертався до відповідачки з проханням, щоб вона надала дозвіл на виїзд сина до АР Крим, але остання повідомила, що не дасть дозвіл на виїзд дитини. 07.04.2020 року ухвалою суду провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. У ході розгляду справи позивач заявлені вимоги визначив, в редакції позову від 09.07.2020 року просив суд надати дозвіл для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , без дозволу (згоди) матері дитини [PERSON] в країну АР Крим з 01.06.2021 до 31.08.2021. Ухвалою суду від 20 липня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не з`явилась, надала до суду відзив, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на ту обставину, що позивач намагається вивезти дитину на територію АР Крим з метою неповернення на територію України, при цьому позивачем не надано доказів безпечного перебування дитини на тимчасово окупованій території, підтвердження повернення назад-квитків чи інших документів, що можуть вказати, коли саме позивач повернеться до місця постійного проживання у місті Харкові, тому відповідач вважає, що виїзд дитини до АР Крим не буде відповідати інтересам дитини. (а.с. 91-94). Представник третьої особи Служба у справах дітей по ОсновЙ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської області в судове засідання не з`явилася, просила ухвалити рішення з врахуванням інтересів дитини. Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо): не застосовувалися. Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2014 року, який рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 січня 2020 року розірвано (а.с. 13-14). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . На даний час позивач з метою забезпечення повноцінного розвитку, оздоровлення, розширення світогляду та відпочинку свого сина має намір відвідувати разом із ним свою матір [PERSON] , яка мешкає на території АР Крим з 01.06.2021 до 31.08.2021. Відповідно до ст. 313 ЦК України особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила). Відповідно до п. 3 вищеназваних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 зазначених вище Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724 (п. п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Отже вказаними вище Правилами встановлено, що якщо один із батьків дитини, який надає дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України, має право володіти інформацією про те, до якої держави виїжджає дитина та на який час. Тобто при постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька та посиланні на Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» суду слід зазначати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення. Оскільки діюче в Україні законодавство передбачає наявність згоди другого з батьків, якщо він не супроводжує дитину, на конкретний виїзд дитини за межі України, із зазначенням у цій письмовій згоді держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, то і рішення суду при відсутності такої згоди може ухвалюватися лише щодо дозволу на конкретний виїзд дитини за межі України. Надання судом багаторазового дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу другого із батьків без зазначення строку законодавством України не передбачено. Також, Автономну Республіку Крим віднесено до тимчасово окупованої території України. При цьому, позовні вимоги не містять конкретної дати виїзду дитини з України у супроводі батька та відповідно конкретної дати повернення до України. Згідно з висновком Департаменту служб у справах дітей від 08 листопада 2019 року в ході розгляду питання на засіданні комісії було встановлено, що з лютого 2019 року дитина повністю позбавлена спілкування з матір`ю, що може бути результатом тиску. Подальше виключення матері з життя дитини може негативно вплинути на малолітнього, що є недопустимим. Комісією було запропоновано провести бесіду [PERSON] з матір`ю з метою поновлення їх контакту. Батько категорично заперечував проти такої бесіди та будь-якого спілкування матері з сином, посилаючись на думку дитини, та відмовився проводити бесіду з сином щодо поновлення спілкування з матір`ю. Вищезазначене вказує на наявність конфлікту між позивачем та відповідачем з приводу участі у вихованні їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Міністерством закордонних справ України надано рекомендації щодо поїздок громадян до тимчасово окупованої АР Крим 11.08.2016 року, що опубліковані на офіційній веб- сторінці МЗС України та на Єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України, згідно яких громадянам України та іноземцям рекомендовано тимчасово утриматися від поїздок до окупованої території АР Крим, враховуючи неможливість Української сторони забезпечити належну безпеку наших співвітчизників на територію окупованого півострова. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність звернення позивача з позовом про надання дозволу суду на виїзд до тимчасово окупованої території України - АР Крим малолітній дитині [PERSON] , 2007 року народження - оскільки відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 28.04.2018 року по справі № 705/2898/17: дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд із зазначенням його початку й закінчення, а також, ураховуючи правову позицію Верховного Суду, висловлену у Постанові від 03 липня 2019 року (Справа № 643/1090/17), суд вважає, що не зазначення позивачем конкретної адреси місця перебування дитини та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України виключає можливість встановлення обов`язкових обставин, зокрема, чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дитини, а не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та не прогнозованості. Крім того, позивачем не обґрунтовано необхідність виїзду дитини для оздоровлення саме до тимчасово окупованої території АР Крим; не надано доказів наявності у родичів позивача - власного житла у АР Крим та належних умов для проживання дитини. Слід зауважити, що територія АР Крим є тимчасово окупованою територією України і виїзд дитини на окуповану територію не може гарантувати безпеку дитині, яка не перебуває під захистом держави, та призведе до порушення статті 3 Конвенції про права дитини. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: dismissed