Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

06 жовтня 2015 року позивач звернувся до Вінницького районного суду із дійсним позовом. Свій позов мотивував тим, що 11 жовтня 2010 року померла [PERSON], дружина [PERSON], який помер 24 листопада 2010 року. Після смерті його дядька [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із: - житлового будинку № 55 з погосподарськими будівелями і спорудами, що знаходиться в с. Гуменне по вул. Корольова, Вінницького району Вінницької області, вартістю 118472 гривень; - земельної ділянки площею 0,2500 га., яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - земельної ділянки площею 0,1940 га., що надана для ведення особистого селянського господарства; - земельної ділянки площею 0,0826 га, що надана для ведення особистого селянського господарства. Зазначив, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]Г є він. Інших спадкоємців не має. Спадщину він прийняв належним чином, звернувшись на протязі шестимісячного терміну після смерті [PERSON]Г з відповідною заявою до нотаріальної контори. Вказує, що 25 листопада 1997 року спадкодавець [PERSON] склав заповіт на його користь як племінника, яким заповів все своє майно, де б воно не було б та з чого б воно не складалось та все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він за законом матиме право заповідав йому. Даний заповіт був посвідчений секретарем Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрований у реєстрі за №38. Однак, звернувшись до Вінницької районної державної нотаріальної контори для отримання спадщини в порядку спадкування за заповітом, нотаріус йому відмовив, так як будинковолодіння, що зареєстроване на імя спадкодавця [PERSON], відносилося до категорії колгоспних дворів та втрачений оригінали державних актів на право власності на вищеазначені земельні ділянки. Тому він змушений звернутись до суду із дійсним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез*явившихся осіб. Вивчивши позов та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтованій та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], померла 11 жовтня 2010 року в с. Гуменне, Вінницького району Вінницької області, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-АМ №180838 від 13.10.2010 року (а.с. 8). До дня смерті була зареєстрована у житловому будинку по вул. Корольова, № 55 в с. Гуменне, Вінницького району, що підтверджується довідкою № 371 від 29 липня 2015 року видана Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Вінницького району (а.с. 16). 24 листопада 2010 року помер спадкодавець позивача [PERSON], в с. Гуменне, Вінницького району Вінницької області, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-АМ №188195 від 25.10.2010 року (а.с. 7). Який спадщину після смерті дружини [PERSON] прийняв, оскільки, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме проживав та був зареєстрований за адресою [INFO], що підтверджується довідкою № 370 від 29 липня 2015 року видана Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Вінницького району (а.с. 16) та виписками із погосподарських книг за 1950-2015 року (а.с. 30-34, 36-37). Як вбачається із довідки № 507 від 29 липня 2015 року видана Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Вінницького району, будинковолодіння № 55, яке знаходиться за адресою: вул. Корольова, № 55 в с. Гуменне, Вінницького району належить до колгоспних дворів та станом на 01 січня 1991 року головою даного двору був [PERSON], а його дружина [PERSON] була членом даного двору (а.с. 17). Після смерті спадкодавцяБобася О.Г. відкрилася спадщина за заповітом на спадкове майно, яке складається із: житлового будинку із відповідною часткою погосподарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Гуменне по вул. Корольова, № 55, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на будинок від 15 лютого 1990 року (а.с. 10), вартістю 118472 гривень; - земельної ділянки площею 0,2500 га., яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯЖ №780159 від 24 листопада 2005 року (а.с. 24), вартість якої становить 72529,36 гривень, відповідно до Витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки виданого 28 травня 2015 року Управлінням Держземагенства у Вінницькому районі (а.с. 27); - земельної ділянки площею 0,1940 га., що надана для ведення особистого селянського господарства на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯЖ №780161 від 24 листопада 2005 року (а.с. 25), вартість якої становить 4656,14 гривень, відповідно до Витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки виданого 28 травня 2015 року Управлінням Держземагенства у Вінницькому районі (а.с. 28); - земельної ділянки площею 0,0826 га, що надана для ведення особистого селянського господарства на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯЖ №780160 від 24 листопада 2005 року (а.с. 26), вартість якої становить 1982,46 гривень, відповідно до Витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки виданого 28 травня 2015 року Управлінням Держземагенства у Вінницькому районі (а.с. 29). За життя [PERSON] 25 листопада 1997 року склав заповіт на користь племінника позивача [PERSON], яким заповів все своє майно, де б воно не було б та з чого б воно не складалось та все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він за законом матиме право заповідав йому. Даний заповіт був посвідчений секретарем Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрований у реєстрі за №38, який не змінено та не відмінено (а.с. 9). Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв, оскільки подав державному нотаріусу Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], що підтверджується заявою, яка міститься в матеріалах спадкової справи №747/2010 року. Листом про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 липня 2015 року за № 1776/02-17, винесеного державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено в отриманні спадщини в порядку спадкування за заповітом, так як будинковолодіння, що зареєстроване на імя спадкодавця [PERSON], відносилося до категорії колгоспних дворів та втрачений оригінали державних актів на право власності на спадкові земельні ділянки (а.с. 35). Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з такого: Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України, субєктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер 24 листопада 2010 року та 11 жовтня 2010 року померла [PERSON], так як станом на 15 квітня 1991 року він був головою колгоспного двору, а його дружина членом двору, тому розмір частки в майні колгоспного двору становить: [PERSON] ? частки та [PERSON] ? частки. Так як, спадкодавець [PERSON] успадкував частку дружини у майні колгоспного двору, тому спадкуванню підлягають всі 100 % будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що в цілому складається з житлового будинку ( літ. А) площею 62,7 кв.м. , прибудови ( літ. а-1),площею 8,4 кв.м., навісу ( літ. а-3) площею 6,4 кв.м., сараю( літ.а-2) площею 89,1 кв.м., господарської будівлі ( літ.Б) площею 53,3 кв.м., сараю( літ.б) площею11,0 в.м., погрібу з шиєю ( літ.Г) площею 3,2 кв.м., огорожею №1,ворота з хвіртками №2,криницею №3, жомовою ямою №4. Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що позовна вимога позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 24 листопада 2010 року в с. Гуменне Вінницького району на все спадкове майно, що залишилося після смерті спадкодавця, підлягає судовому захисту, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого дядька, так як подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством, відповідач визнав позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України та не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved