Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

05.05.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON], треті особи: Орджонікідзевський ВДВС Маріупольського міського управління юстиції, [PERSON] про визнання права власності. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 22.04.2013 року Орджонікідзевським ВДВС Маріупольського міського управління юстиції в порядку виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області про стягнення матеріальної та моральної шкоди з [PERSON] на користь [PERSON], був описаний та накладено арешт на автомобіль марки TOYOTA COROLLA, державний номер [NUMBER] (надалі - автомобіль). 16.07.2013 року на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області за нею, [PERSON], визнано право власності 1/2 частку вказаного автомобіля та виключено цю частку з акту опису та знято арешт. 16.04.2014 року 1/2 частка автомобіля, що належала відповідачу [PERSON], в порядку здійснення виконавчого провадження, була реалізована через публічні торги. Цю 1/2 частку автомобіля, на публічних торгах, придбав відповідач [PERSON] Вважає, що так як 1/2 частка автомобіля з прилюдних торгів була придбана відповідачем [PERSON] у період перебування з нею у шлюбі, а договір, який визначає частки та порядок володіння майном між ними не укладався, то їй належить половина цієї частки. Тобто, її частка у праві власності на автомобіль повинна бути збільшена до 3/4 частки. Крім того зазначила, що через викладені обставини, частка відповідача [PERSON] у праві власності на автомобіль становить 1/4, а отже є незначною. Спільне користування автомобілем неможливе, так як існують розбіжності через подальші дії щодо ремонту автомобіля. Посилаючись, зокрема на ст.ст.368, 365, 371 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст.с.т.60, 63 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), просила суд, визнати право власності на 1/2 частку автомобіля марки TOYOTA COROLLA, державний номер [NUMBER], документально оформленого на ім'я [PERSON], спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; поділити спільну сумісну власність подружжя [PERSON] та [PERSON] у вигляді 1/2 частки автомобіля марки TOYOTA COROLLA, державний номер [NUMBER], визнав за кожним з них право власності на 1/4 частку автомобіля марки TOYOTA COROLLA, державний номер [NUMBER]; визнати частку [PERSON] незначною та припинити право власності [PERSON] на вказаний автомобіль. Під час судового засідання, позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Згодом, подала до суду заяву, у якій просила залишити без розгляду позовну вимогу про припинення права власності [PERSON] на автомобіль, а інші позовні вимоги підтримала. Вказана заява судом була задоволена. Крім того, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON], під час судового засідання, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Згодом подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі та підтвердив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Треті особи: Орджонікідзевський ВДВС Маріупольського міського управління юстиції та [PERSON], у призначений час в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про місце і час судового розгляду справи були повідомлені належним чином. У зв'язку з цим, суд вважає, що треті особи не з'явилися до судового засідання без поважних причин та їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивачки та відповідача дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] виданим Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №722 (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного [NUMBER] виданого 1 ВРЕР м.Маріуполя при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, автомобіль марки TOYOTA COROLLA, державний номер [NUMBER] належав [PERSON] на підставі біржової угоди - 0014680515 від 04 лютого 2009 року (а.с.7). На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.07.2013 року у справі №265/3119/13-ц за позивачкою [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку автомобіля марки TOYOTA COROLLA, державний номер [NUMBER] (а.с.10-12). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05.11.2013 року у справі №265/7340/13-ц було задоволено подання Орджонікідзевським ВДВС Маріупольського міського управління юстиції та встановлено порядок виконання рішення суду в частині звернення стягнення шляхом реалізації 1/2 частки автомобіля марки TOYOTA COROLLA, державний номер [NUMBER], яка належить відповідачу [PERSON] з направленням виторгу на погашення боргу (а.с.13-15). Відповідно до протоколу №0514018-1 від 16.04.2014 року про проведення аукціону по реалізації арештованого рухомого майна, яке належить [PERSON], [PERSON] став переможцем аукціону та придбав 1/2 частки автомобіля марки TOYOTA COROLLA, державний номер [NUMBER] (а.с.16). Частина 1 ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Це положення кореспондується з ч.1 ст.60 СК України, яка передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, суд приходить до висновку, що 1/2 частка автомобіля марки TOYOTA COROLLA, державний номер [NUMBER], яка була придбана відповідачем [PERSON] під час проведення аукціону 16.04.2014 року є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Це положення кореспондується з ч.2 ст.372 ЦК України, яка передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виходячи з того, що між сторонами відсутнї домовленості щодо визначення часток в спільному майні, суд вважає за можливе поділити право власності на 1/2 частку автомобіля марки TOYOTA COROLLA, державний номер [NUMBER], яка була придбана відповідачем [PERSON] під час проведення аукціону 16.04.2014 року між подружжям у рівних частинах, взнавши за [PERSON] право власності на 1/4 частину автомобіля марки TOYOTA COROLLA, державний номер [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved