Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

05.05.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 130 509,43 грн. та судові витрати. В обґрунтування вимог покликається на те, що 03.07.2002 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ТзОВ «КРОМАС» було укладено кредитний договір № 855, згідно умов якого Банком було надано товариству кредит в сумі 75 000 грн, зі сплатою 29 % відсотків річних строком до 03.07.2003 року. Відповідач зобов'язався повернути кредит в обумовлений строк, сплачувати відсотки, а також інші платежі передбачені договором. Згідно додаткових угод, укладених до вказаного кредитного договору відсоткова ставка змінювалась та остаточно становила 27 % річних, а термін повернення кредиту - 04.09.2004 року. Проте, відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання, щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, внаслідок чого Банк звертався до суду, та рішенням Господарського суду Івано-Франківської від 28.08.06р. з ТзОВ «КРОМАС» було стягнуто на користь Банку суму заборгованості. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язання ТзОВ «КРОМАС» за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачами [PERSON] та ТзОВ «БУРШТИН» були укладені договори поруки, згідно яких вказані поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язання ТзОВ «КРОМАС» у повному обсязі. Станом на 15.04.2106р. відповідачі мають солідарну заборгованість перед Банком, яка становить 130 509,43 грн. та включає в себе 8 392,36 грн. заборгованості по відсоткам та 122 117,07 грн. пені. Від представника позивача поступило клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON], який також представляє інтереси ТзОВ «КРОМАС» та ТзОВ «БУРШТИН» згідно доручень, в судовому засідання позов заперечив, зіславшись на письмові заперечення, долучені до матеріалів справи. А саме просив суд відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.07.2002р. між ПАТ «Приватбанк» та ТзОВ «КРОМАС» укладений кредитний договір № 855. Згідно умов договору (п. 1.1.) банк надав позичальнику кредит у сумі 75 000,00 грн., терміном до 03 липня 2003, а товариство в свою чергу зобов'язалось повернути кредит, сплачувати відсотки та інші платежі, обумовлені даним договором. Пунктом 4.1. договору встановлена процентна ставка за користуванням кредиту в розмірі 29% річних. Відповідно до укладеної додаткової угоди № 1 від 08.04.2003р. до кредитного договору, змінена плата за користування кредитом та встановлена в розмірі 25% річних з 08.04.2003 р. Додатковою угодою № 2 від 04.07.2003р. до кредитного договору, плата за користування кредитом збільшена до 27% річних та встановлений термін повернення кредиту до 04.09.2003 року. Крім того, з метою забезпечення виконання кредитного договору № 855 від 03.07.2002р., між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачами [PERSON] та ТзОВ «БУРШТИН» були укладені договори поруки від 02.07.2002р., згідно яких вказані поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язання ТзОВ «КРОМАС» у повному обсязі. Існуючі правовідносини, що виникли між сторонами за наслідками укладеного кредитного договору № 855 від 03 липня 2002 року та договорів поруки від 02 липня 2002 року виникли до вступу в законну силу Цивільного кодексу України № 435-IV. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень чинного Цивільного Кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, в даному випадку повинні застосовуватись положення чинного ЦК України. Як встановлено, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 28.08.2006 року задоволено вимоги ПАТ «Приватбанк» про стягнення з ТзОВ «КРОМАС» суми боргу за вказаним вище кредитним договором. При цьому жодних вимог до поручителів [PERSON] та ТзОВ «БУРШТИН» пред'явлено не було. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Проте, відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Таким чином, кредитор мав право подати позов до поручителів впродовж строку, передбаченого ст. 559 ЦК України, з моменту настання граничного терміну виконання зобов'язання за кредитним договором. Відтак, в даному випадку, зі збігом цього строку, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не може. Крім того, ПАТ «Приватбанк» просить стягнути солідарно з відповідачів 130509,43 грн. боргу, який складається із заборгованості по відсоткам та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань. Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А згідно ст. 258 ЦК України, позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. ПАТ «Приватбанк» не навело жодних обставин щодо неможливості звернення з вимогами до відповідача в межах строків позовної давності. Таким чином, позивачем пропущено і загальні строки звернення до суду. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed