Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

05.06.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третьою особою зазначено Територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг Новобаварського району, в якій просить суд визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] її дочку [PERSON]; зобов'язати Територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг Новобаварського району зняти з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] її дочку [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З позивачем у будинку прописана її донька - [PERSON]. Проте, як вказує позивач, вже тривалий час донька не проживає у даному будинку, не оплачує комунальних послуг та не бере участі у його утриманні. [PERSON] виїхала закордон у 2008 році, з того часу вона лише декілька разів приїздила до позивача за місцем реєстрації. Позивач є людиною похилого віку, тому їй досить важко підтримувати будинок у належному стані, поратися по господарству. Однак, для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб. Донька позивача не проживає з нею та не допомагає їй вести господарство, а її реєстрація у будинку позивача не дозволяє їй розпоряджатись ним на власний розсуд та значно обмежує її законні права. У зв'язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.08.2018 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг Новобаварського району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Призначено судове засідання. Сторони в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в своїй письмовій заяві позивач позов підтримала, відповідач позов визнала у повному обсязі, просила його задовольнити. Представник третьої особи Територіального підрозділу Центру надання адміністративних послуг Новобаварського району у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] - на підставі свідоцтва на спадщину, серія та номер: р.№1-381, виданого 05.10.2016 року П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою (а.с.5-7). Актом № 368 від 29.05.2018 року комітету району в місті жителів приватного сектору Новобаварського району міста Харкова встановлено, що [PERSON], 1978 року народження, з 2008 року по 2018 рік фактично не проживає в будинку [ADDRESS] (а.с.8). З копії довідки, виданої майстром приватного сектору ділянки №12 Новобаварського району м. Харкова, вбачається, що [PERSON], 1957 року народження мешкає та зареєстрована у [ADDRESS] та має такий склад сім`ї - [PERSON], 1978 року народження (дочка) (а.с.9). Зазначені дані відповідають інформаційній довідці з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, наданої 22.06.2018 року на запит суду про реєстрацію [PERSON] за вищевказаною адресою (а.с.12). Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, в судовому засіданні встановлено, що власник квартири позивач [PERSON] має певні перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження будинком [ADDRESS], її право порушено, оскільки реєстрація місця проживання її доньки відповідача [PERSON] за даною адресою, за якою вона не проживає з 2008 року, тягне додаткові витрати з боку позивача по сплаті за комунальні послуги та витрати на утримання будинку. З огляду на викладене, беручи до уваги визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи, що відповідач яка вже тривалий час проживає за кордоном, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання [PERSON], 1978 року народження, зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS], у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. У зв'язку з чим позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг Новобаварського району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного і

Outcome: partial