Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

06.02.2020 року Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Миколаївської області звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до відповідачів про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] відносно її дітей [PERSON] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , але всупереч ст. 150СК України не виконує батьківській обов`язки по вихованню та розвитку доньки. [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але всупереч ст. 150СК України не виконує батьківській обов`язки по вихованню та розвитку дітей. Відомості про батька малолітнього [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 12.02.2020 року вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі. Представник позивача надала заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи неодноразово повідомлялись судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив суду не надали. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] народилась [INFO] , що підтверджується копію Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.04.2008 року. Її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , підтверджується копію Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.03.2015 року. Його батьками є: батько - [PERSON] (відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України), мати - [PERSON] . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.09.2018 року по справі № 490/9968/16-ц малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , були відібрані у батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету ММР від 12.08.2016 року за № 741 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету ММР від 14.12.2018 року за № 1198 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету ММР від 14.12.2019 року за № 1199 внесено зміни до рішення виконавчого комітету від 12.08.2016 року за № 741 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету ММР від 12.04.2019 року за № 273 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , влаштовано до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] на спільне проживання та виховання. Згідно повідомлення дошкільного навчального закладу від 16.10.2019 року за № 50, [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад з вересня 2019 року. За цей час його мати, [PERSON] в дошкільний навчальний заклад не приходила і не телефонувала, долею та здоров`ям дитини не цікавилась. Відповідно до висновку психодіагностичного дослідження Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ММР встановлено, що дівчинка, як свою першу сім`ю приймає свого рідного брата [PERSON] , свою матір [PERSON] , свого рідного батька [PERSON] , тітку [PERSON] та бабусю [PERSON] з боку батька. Дівчинка зазначає, що вона не може бути з рідною матір`ю у зв`язку з її хворобою, тому другою сім`єю вважає всіх дітей, які зараз проживають в дитячому будинку сімейного типу та своїх батьків - вихователів [PERSON] , [PERSON] . Зі слів виховательки [PERSON] , за весь час перебування в дитячому будинку сімейного типу [PERSON] та її брата [PERSON] , мати, [PERSON] , та батько, [PERSON] , не відвідували та не спілкувались з дітьми, їх долею не цікавились. Щодо повернення в сім`ю, ні мати, ні батько до служби у справах дітей, а також до суду не звертались. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету ММР від 27.01.2020 року за вихідним № 434/020201-22/25/14/20 року підтверджується факт ухиляння батьків від виховання та догляду за своїми дітьми та вважається за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків та свідомо не виконує свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Таким чином, суд, оцінивши представлені докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає доведеним той факт, що відповідачі не піклуються про своїх дітей, ухиляються від своїх обов`язків по їх вихованню та утриманню, а тому підлягають позбавленню батьківських прав. За такого, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 840 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: approved