Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

05 грудня 2017 року до Овідіопольського районного суду Одеської області звернулася позивачка із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем. 06.11.2017 року була звільнена на підставі ст.40 п.4 та ст.42 ч.2 КЗпП. В день звільнення позивачка була лише ознайомлена з наказом № 3 від 06.11.2017 року та отримала трудову книжку.Розрахунок з нею проведено не було, а усно зазначено, що всі кошти стягнуті в рахунок недостачі. В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила визнати незаконним та скасувати наказ ФОП [PERSON] про звільнення № 3 від 06.11.2017 року, та стягнути з [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2017 року по 06.11.2017 рік у сумі 3178,95 грн., за невикористану відпустку - в сумі 6661,20 грн., компенсацію за несвоєчасно виплачену зарплату при звільненні з 06.11.2017 року по 01.04.2020 рік в сумі 101841,87 грн., а всього 111682 грн. Відповідач позовні вимоги не визнав, подав до суду пояснення, в яких зазначав про законне звільнення [PERSON] за прогул та втрату довіри у зв`язку з недостачею в сумі 7507,56 грн., що була виявлена під час інвентаризації та невихід на роботу. В подальшому подав клопотання, в якому просив закрити провадження по справі у зв`язку з ліквідацією ФОП [PERSON] . В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 40 п.4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноважений ним органом лише у випадках: п.4 прогул (в тому числі відсутності на роботі більш трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до статті 41 КЗпП України Крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: 2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Судом встановлено, що позивачка була прийнята на роботу до ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на посаду фармацевта на 0,5 ставки, що підтверджується наказом № 5 від 28.09.2015р та записом у трудовій книжці № 19 від 01.10.2015 року. В подальшому згідно наказу №5 від 31.05.2016 року вона була переведена на повну ставку з 01.06.2016 року. 17.10.2017 року [PERSON] подала заяву на звільнення за власним бажанням, однак звільнена не була. 06.11.2017 року [PERSON] була звільнена з посади фармацевта аптеки № 1 на підставі наказу № 3 за статтями 40 п.4 (прогул) та 42 п.2 (втрата довір`я) КЗпП України. Відповідно до вимог чинного законодавства про працю, розірвання трудового договору з працівником можливо лише з підстав, безпосередньо передбачених трудовим законодавством, при цьому звільнення може відбуватися тільки за однією підставою. Вичерпний перелік підстав припинення трудового договору визначений у ст.36 КЗпП України. Стаття 42 КЗпП України «Переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці» у даному переліку відсутня. Отже, як вбачається з позовної заяви, змін до позовної заяви позивачки, письмових пояснень відповідача та акту перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове держане соціальне страхування № 15-25-023/0412 від 19.12.2017 року звільнення позивачки було здійснено з порушенням трудового законодавства. Так, відповідно до п.2 акту перевірки відсутність табелів обліку використання робочого часу позбавляє можливості підтвердження днів невиходу [PERSON] на роботу, у т.ч. без поважних причин. Відповідно до п.4 акту перевірки не знайшов документального підтвердження факт витребування ФОП [PERSON] письмових пояснень [PERSON] щодо відсутності на роботі. З висновками комісії щодо виявленої нестачі матеріальних цінностей в сумі 7507,56 грн. [PERSON] не ознайомлена, згоди на відрахування із зарплати в рахунок погашення нестачі не надавала. Розірвання трудового договору з працівником можливо тільки за однією підставою, тоді як в наказі зазначено 2 підстави - прогул та втрата довіри. Заперечення відповідача щодо того, що звільнення було вчинено відповідно до норм трудового законодавства при розгляді справи не знайшло свого підтвердження. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення з роботи без законних підстав або незаконне переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає судовий спір. У зв`язку з ліквідацією суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] , що підтверджується повідомленням державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] від 14.01.2020р. та неможливістю поновлення на роботі, позивачкою було змінено позовні вимоги на стягнення з [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період з 01.09.2017 по 06.11.2017 року в сумі 3178,95 грн., за невикористану відпустку в сумі 6661,20 грн. та компенсацію за несвоєчасно виплачену зарплату при звільненні з 06.11.2017 по 01.04.2020 року в сумі 101841,87, а всього 111682 грн. При чому позивачкою сума заборгованості по заробітній платі 3178,95 грн.,за період з 01.09.2017 по 06.11.2017 року помилково вказана без нарахувань на заробітну плату. Факт ліквідації суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] не звільняє його як фізичну особу від відповідальності за розрахунок зі [PERSON] , так як відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 04.12.2013 року по справі № 6-125ц-13, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею, як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Відповідно до ч.1,2 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Як вбачається з письмових пояснень позивачки, відповідача, наказу № 3 від 06.11.2017 року, відомостей з нарахування заробітної плати за жовтень, листопад 2017 року, розрахунок при звільненні зі [PERSON] проведений не був, а зарплата за жовтень та компенсація за невикористану відпустку утримані на користь відповідача в 100% розмірі. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до п.21 цієї постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з такого, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. За змістом ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. При визначенні розміру заборгованості по заробітній платі суд бере до уваги розрахунки заробітної плати, надані позивачем, таким чином заборгованість по заробітній платі складається без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Отже, в жовтні 2017 року невиплачена заробітна плата склала 3262,76 грн. де, оклад 3275 грн., виплачено 469,29 грн. Залишок до виплати 2805,71 грн. = 3275 грн.- 469,29 грн. З урахуванням індексів інфляції за 2017,2018,2019,2020 роки 2805,71 грн. х 16,29% = 457,05 грн. 2805,71 грн.+ 457,05 грн.= 3262,76 грн. В листопаді 2017 року невиплачена заробітна плата склала 686,25 грн. 3275 грн.: 22 робочі дні х 4 робочі дні = 595,45 грн. З урахуванням індексів інфляції за 2017,2018,2019,2020 роки 595,45 грн.х 15,25% = 90,80 грн. 595,45 грн + 90,80 грн.= 686,25 грн. 3262,76 грн. + 686,25 грн.= 3949,01 грн. Компенсація за дні відпустки склала 6661,20 грн. 111,02 х 60=6661,20 грн. 60 календарних дня відпустки: 14 кал.днів за 2015 рік + 24 кал.дня за 2016 рік+ 22 кал.дня за 2017 рік 111,02 - середньоденна зарплата Компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату при звільненні склала 101841,87 грн. 669 робочих днів х 152,33 грн. = 101841,87 грн. з яких, 669 робочих днів = 24 робочі дні 2017 року + 250 робочих днів 2018 року + 250 робочих днів 2019 року + 145 робочих днів 20202 року 152,33 грн. = 6550 грн. : 43 робочі дні 6550 грн. - зарплата за 2 місяці, серпень, вересень 2017 року, що передували звільненню 43 робочі дні = 22 робочі дня серпня 2017 + 21 робочий день вересня 2017 року. Згідно предмету позову та ЗУ «Про судовий збір» при поданні позову позивач звільняється від сплати судового збору, суд прийшов до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1764,52 грн.

Outcome: approved