Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

05 листопада 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до УПФУ в м. Чернігові, держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про відшкодування майнової шкоди, посилаючись на наступне. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року визнано протиправними дії УПФУ в м. Чернігові щодо виплати їй підвищення до пенсії у тому розмірі, що виплачувались відповідачем, зобов'язано УПФУ в м. Чернігові провести перерахунок пенсії з підвищенням її розміру як дитині війни на 30% мінімальної пенсії за віком, тобто на майбутнє, та зобов'язано відповідача з 22 жовтня 2010 року провести відповідні виплати на її користь за виключенням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період. На підставі цього рішення відповідач здійснив їй підвищення пенсії як дитині війни, але на свій розсуд по 27 травня 2011 року та виплатив ці кошти, але за період після 27 травня 2011 року судове рішення не виконав. Зазначала, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року встановлено, що відповідач з власної ініціативи, без звернення до суду з приводу роз'яснення рішення суду, обмежив її права шляхом встановлення всупереч постанови суду терміну виплати підвищення до пенсії як дитині війни з 22 жовтня 2010 року по 27 травня 2011 року. Посилаючись на ст. 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 1166, 1173 ЦК України просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь завдані неправомірними діями УПФУ в м. Чернігові збитки у сумі 10737 грн. 30 коп. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2015 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, стягнувши солідарно з відповідачів матеріальну шкоду у вигляді збитків у розмірі 10737 грн. 30 коп., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом невірно визначено правові норми, які регулюють дані правовідносини, а саме: ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2,4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати; неправомірність дій УПФУ в м. Чернігові по ненарахуванню сум підвищень підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.05.2011 року, яка набрала чинності та ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.01.2012 року, якою закрито провадження в частині вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії та призначити підвищення з 28.05.2015 року, але суд безпідставно проігнорував і не взяв до уваги вказані судові рішення. Апелянт наполягає на тому, що висновки суду про те, що підвищення пенсії не є збитками у розумінні ст.22 ЦК України прямо протирічать п.2 ст.22 ЦК України, оскільки неотримане нею підвищення до пенсії вона могла б реально одержати, якби її право не було неодноразово порушене УПФУ у м. Чернігові. У запереченнях на апеляційну скаргу Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, заступник прокурора міста Чернігова просять відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року, відхилено апеляційну скаргу [PERSON], рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 травня 2015 року задоволено касаційну скаргу [PERSON], ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Рибалко Н.В., представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області - Біркун Т.М., які просили відхилити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив із того, що ненараховані та неотримані позивачкою підвищення до її пенсії не є збитками у розумінні ст.ст.22, 1166, 1173, 1192 ЦК України. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд. Судом по справі встановлено, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року у справі за позовом [PERSON] до УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії визнано дії органу УПФУ в м. Чернігові щодо виплати [PERSON] підвищення до пенсії у розмірі, меншому, ніж встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 22.10.2010 року - неправомірними та зобов'язано УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова провести перерахунок пенсії [PERSON] з підвищенням її розміру, як дитині війни на 30 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 22 жовтня 2010 року та здійснити відповідні виплати на користь позивачки за виключенням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період (а.с.4-5). Згідно протоколом УПФУ в м. Чернігові від 07 липня 2011 року в добровільному порядку було виконано судове рішення, згідно якого було нараховано та виплачено суму 1252 грн. 66 коп. за період з жовтня 2010 року по липень 2011 року включно (а.с.25). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Аналіз наведених норм права вказує на те, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Згідно зі ст. 107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року, яка набрала законної сили, встановлено, що відповідач з власної ініціативи, без звернення до суду з приводу роз'яснення рішення суду, обмежив права [PERSON] шляхом встановлення всупереч постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року терміну виплати підвищення до пенсії як дитині війни з 22 жовтня 2010 року по 27 травня 2011 року і цією постановою визнано неправомірними дії УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова по обмеженню перерахунку строком до 27 травня 2011 року та визнано неправомірним розпорядження УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова від 2 липня 2011 року № 165021 щодо обмеження строку перерахунку по 27 травня 2014 року (а.с.9). В силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини справи, які встановлені в постанові Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року, не підлягають доказуванню. Апеляційний суд погоджується з доводами позивачки, що неправомірними діями УПФУ в м. Чернігові, які встановлені постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року, останній завдано збитків у сумі недоотриманого підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 01.06.2011 року по 30.10.2014 року (по місяць звернення до суду). Згідно із розрахунком матеріальної шкоди, наданого позивачкою, з яким погоджується апеляційний суд, за період з 01.06.2011 року по 30.10.2014 року розмір недоплати склав 10737 грн. 30 коп., яка підлягає стягненню на користь позивачки з УПФУ в м. Чернігові. Посилання УПФУ в м. Чернігові на неправильність розрахунку позивачки у зв'язку з відсутністю у останньої права на підвищення як дитині війни зважаючи на те, що у вказаний період підвищення як дитині війни виплачувалось відповідно до постанов Кабінету Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів, апеляційний суд не приймає до уваги оскільки є таке, що набрало законної сили судове рішення - постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року, якою зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії [PERSON] з підвищенням її розміру, як дитині війни на 30 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позовні вимоги [PERSON] до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про відшкодування шкоди не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, відповідно до приписів п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, лише здійснює безспірне списання коштів з відповідного рахунку. Відтак, стягнення коштів на відшкодування завданої позивачу шкоди з держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, як із самостійної юридичної особи, не відповідає вимогам закону. Крім того, матеріали справи не містять доказів вчинення саме Головним управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області неправомірних дій чи бездіяльності по виплаті підвищення до пенсії [PERSON] як дитині війни. За таких обставин, на підставі пп. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову [PERSON]

Outcome: partial