Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

06 травня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача суми заборгованості за кредитним договором № 00010-МL-000000000203 від 22.02.2008 року, посилаючись на те, що між ПАТ «Кредит Європа Банк» та [PERSON] був укладений вказаний кредитний договір про надання відповідачу кредиту в сумі 16800,00 грн. з терміном погашення кредитних ресурсів до 22 лютого 2011 року та сплатою відсотків в розмірі 42 % річних за користування кредитними коштами. 21.12.2009 року між ПАТ «Кредит Європа Банк» та ТОВ «Кредит Колекшн Груп» було укладено договір факторингу відповідно до якого клієнт (кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржником, в розмірі портфеля заборгованості. На виконання умов кредитного договору [PERSON] було надано кредит у вказаному розмірі, тобто ПАТ «Кредит Європа Банк» повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за договором. В період дії кредитного договору відповідач не дотримувався умов кредитного договору та не здійснював погашення належних до сплати щомісячних платежів як це передбачено кредитним договором. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 17009,49 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився просив розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання не з'явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подавав. Суд, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідачів, вважає можливим розглядати справу у їх відсутність на підставі ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 05.06.2012 року між ПАТ «Кредит Європа Банк» та [PERSON] був укладений вказаний кредитний договір про надання відповідачу кредиту в сумі 16800,00 грн. з терміном погашення кредитних ресурсів до 22 лютого 2011 року та сплатою відсотків в розмірі 42% річних за користування кредитними коштами. (а.с.4-9). 21.12.2009 року між ПАТ «Кредит Європа Банк» та ТОВ «Кредит Колекшн Груп» було укладено договір факторингу відповідно до якого клієнт (кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржником, в розмірі портфеля заборгованості. (а.с.12-13). Відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Згідно п.п. 1.1 Договору кредитор надає позичальнику на умовах повернення строковості та платності споживчий кредит у розмірі 16800,00 грн. строком на 36 місяців з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 22.02.2011 року або в інший термін визначений у заяві клієнта про повне дострокове погашення кредиту у достроковій вимозі банку, а клієнт зобов'язується своєчасно та в повному обсязі повернути банку одержану суму кредиту і сплатити відсотки за користування кредитом, а також інші платежі на умовах та в порядку передбаченому умовами надання кредиту та даним договором. Як встановлено в судовому засіданні, зобов'язання за Кредитним договором виконано належним чином, проте відповідач не виконує свої зобов'язання відповідно до вищевказаних пунктів Договору, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. Виходячи із вищевказаного, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач умови Кредитного договору не виконує належним чином. Відповідачем не було надано належних і допустимих доказів щодо виконання ним умов договору належним чином. В результаті чого позивачем було надано розрахунок заборгованості відповідно до якого станом на 05.03.2014 року заборгованість у відповідача перед позивачем становить 17009,49 грн. та складається із заборгованості за кредитом в розмірі 12483,20 грн., заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 3113,61 грн., штраф в розмірі 706,34 грн., відповідно до розрахунку заборгованості, перевіреному у судовому засіданні (а.с.14). Проте, щодо розміру заборгованості слід зазначити, що вказані суми були перераховані судом та було виявлено помилку позивача в розрахунках, а тому підлягає стягненню сума заборгованості за договором № 00010-МL-000000000203 від 22.02.2008 року в сумі 16303,15 грн. = заборгованість за кредитом в розмірі 12483,20 грн. + заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 3113,61 грн. + штраф в розмірі 706,34 грн.. Таким чином, суд вважає доведеною суму заборгованості, яка утворилась перед позивачем з боку відповідача за договором № 00010-МL-000000000203 від 22.02.2008 року та складається із заборгованості за кредитом в розмірі 12483,20 грн., заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 3113,61 грн., штраф в розмірі 706,34 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по вказаному договору. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що позов в частині стягнення за договором № 00010-МL-000000000203 від 22.02.2008 року коштів в сумі 16303,15 грн., підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частки позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. У відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені останнім судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: partial