Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

05 січня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2005 року. Сторони не мають спільних неповнолітніх дітей. Подружнє життя з відповідачем не склалось, мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, між ними відсутні взаєморозуміння щодо вирішення звичайних побутових питань, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Подружні відносини припинені, втрачені почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Позивач вважає, що сім'я існує формально, подальше спільне проживання, збереження шлюбу, примирення з відповідачем неможливим та таким, що суперечитиме її особистим інтересам, просить суд шлюб розірвати. У судове засідання позивачка та її представник не з'явились, подали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позові наполягають. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено: сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25 вересня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис за № 1699. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 4 ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах - на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач відновлювати стосунки з відповідачем наміру не має, вказує на втрату почуттів любові та поваги до відповідача, наданий строк на примирення не надав позитивних результатів, суд вважає, що шлюб подружжя носить формальний характер, їх подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливе, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. З цих підстав позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити, шлюб між сторонами - розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON]необхідно залишити прізвище - [PERSON]. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позовних вимог, з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача, а саме: судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved