Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

05 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у період з 01.12.2010 року працювала у [PERSON] «Азовелектросталь» та 04.06.2015 року була звільнена з підприємства. За період з листопада 2014 року по травень 2015 року підприємство заборгувало їй заробітну плату у загальній сумі 13961,61 гривень, яка не виплачена до сьогодення. Просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 13961,61 гривень, індексацію заробітної плати за період з листопада 2014 року по травень 2015 року у сумі 7063,27 гривень у відповідності до положень ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.06.2015 року по 10.09.2015 року у сумі 6431,33 гривень, а разом 27456,21 гривень. В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги, в остаточній редакції яких просила стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у відповідності до положень ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» за період з листопада 2014 року по травень 2015 року у сумі 1530,55 гривень з урахуванням стягнення всіх податків і зборів, а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.06.2015 року по 29.09.2015 року у сумі 6572,00 гривень виходячи із суми середньоденного заробітку в розмірі 82,15 гривень. В решті вимог позов залишено без розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» у судове засідання не прибув, надавши письмові заперечення проти позову. У своїх запереченнях представник відповідача посилається на те, що сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 13961,61 гривень була у повному обсязі виплачена позивачеві, на підтвердження чого надав копії платіжних доручень від 25.09.2015 року, від 28.09.2105 року та від 29.09.2015 року. Що стосується індексації заробітної плати, то така індексація має нараховуватися виключно на оплату праці за виконану роботу. При простої робота не виконується, тому оплата простою не є обєктом індексації. Позивачеві за період її роботи на підприємстві підвищення заробітної плати здійснювалося випереджаючим шляхом, тому її заробітна плата індексації не підлягає. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому розмір середньоденного заробітку, наведений позивачем за змістом предявленого позову, представником відповідача визнається. Дослідивши письмові матеріали справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки серії БТ-І № 1615014, на підставі наказу ЗАТ «Азовелектросталь» (з 01.04.2011 року [PERSON] «Азовелектросталь») № 587к від 01.12.2010 року позивача [PERSON] було прийнято у конструкторський відділ електрогідроприводу підприємства на посаду інженера-конструктора 1 категорії, та наказом № 126к від 04.06.2015 року звільнено з підприємства на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України за переведенням. Згідно із розрахунковим листком, виданим [PERSON] «Азовелектросталь» за липні 2015 року, розмір заборгованості по заробітній платі працівника [PERSON] становив: за листопад 2014 року 285,77 гривень, грудень 2014 року 1877,61 гривень, січень 2015 року 995,29 гривень, лютий 2015 року 1517,90 гривень, березень 2015 року 1532,38 гривень, квітень 2015 року 1719,20 гривень, травень 2015 року 1484,62 гривень, червень 2015 року 4548,84 гривень, а разом 13961,61 гривень. Як вбачається з копій платіжних доручень №№ 403, 404 від 25.09.2015 року, № 20 від 28.09.2015 року та № 14 від 29.09.2015 року, що були надані в ході розгляду справи представником відповідача, [PERSON] «Азовелектросталь» здійснило перерахування на користь позивача [PERSON] сум заборгованості по заробітній платі на загальну суму 13961,61 гривень, і дана обставина визнана позивачем за змістом заяви про уточнення позовних вимог в редакції від 26.11.2015 року. Отже, суд вважає встановленим факт несвоєчасної виплати відповідачем заробітної плати позивачеві [PERSON]., як у період її роботи на підприємстві, так і після звільнення, та здійснення повного розрахунку із нею лише 29.09.2015 року. Втім, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому суд виходить з того, що, обовязок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату, оскільки ст. 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці», щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23.02.2011 року. Позиція Верховного Суду України, щодо обовязку роботодавця, виплачувати заборгованість із заробітної плати звільненому працівнику, незалежно від прохання працівника про вказану виплату також викладена в Постановах за № 6-116цс15 від 24.06.2015 року, № 6-165цс15 від 10.04.2015 року, № 6-159цс13 від 22.01.2014 року, № 6-15цс13 від 27.03.2013 року. Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні передбачено «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно п. 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Так, згідно із наведеними позивачем розрахунками, які, зокрема, визнано і не спростовано представником відповідача, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 82,15 гривень з урахуванням вже утриманих податків та зборів, що відповідає наведеному Порядку. Матеріалами справи встановлено, що позивач працювала за графіком робочого часу для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 годин 12 хвилин) норма тривалості робочого часу позивача, відповідає сорокагодинному робочому тижню. Відповідно до [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижню у період з 05.06.2015 року по 29.09.2015 року становить 80 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 05.06.2015 року по 29.09.2015 року, тобто по день повного фактичного розрахунку, складає 6572,00 гривень (82,15 грн. * 80 днів) з урахуванням вже утриманих податків та зборів. Законних підстав, передбачених ст. 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі між сторонами відсутній, а отже, саме ця підлягає стягненню на користь позивача. Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у випадку затримки на один та більше календарний місяць виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цього Закону. Згідно із ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). З розрахункового листка за вересень 2015 року, виданого [PERSON] «Азовелектросталь», вбачається, що у вересня 2015 року працівникові [PERSON] нарахована сума грошової компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у розмірі 1832,99 гривень, яка з урахуванням утриманих податків та зборів складає 1530,55 гривень. Доказів на підтвердження виплати позивачеві [PERSON] зазначеної суми представником [PERSON] «Азовелектросталь» в ході розгляду справи не надано та судовим розглядом не здобуто, а отже ця сума підлягає стягненню на її користь у повному обсязі. Підсумовуючи наведене та задовольняючи предявлений позов у повному обсязі, суд стягує з відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 6572,00 гривень, а також грошову компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у розмірі 1530,55 гривень. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 гривень. На підставі ст. ст. 47, 115, 116,117 КЗпП України,

Outcome: approved