Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

06 березня 2015 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] була зареєстрована у в квартирі. З травня 2014 року відповідач переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, речей в квартирі не зберігає, витрат по комунальним послугам не несе. Тому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №1 в будинку №42 по вул. Шевченка в м. Словянську, Донецької області. У судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча була повідомлена належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] є її дочкою від першого шлюбу. [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ніколи не проживала. В кінці травня 2014 року виїхала до Російської Федерації. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON], свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Так з матеріалів справи, а саме з договору дарування квартири від 16.01.2001 року, вбачається, що [PERSON] отримала у дар квартиру [ADDRESS]. Даний договір зареєстровано у КП БТІ м. Словянська за №5787/11а-199. (а.с. 10-11). В судовому засіданні встановлено та підтверджено поясненнями свідка [PERSON] та довідкою голови квартального комітету «Центр-1», що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 16.07.2011 року (а.с. 9). Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] не є родичкою [PERSON], в квартирі [ADDRESS], не проживає, що підтверджується поясненнями свідка [PERSON] та довідкою голови квартального комітету «Центр-1», не є власником квартири, а також те, що квартира [ADDRESS] належить позивачу відповідно до договору дарування, суд приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved