Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

06 вересня 2017 року в.о. головного лікаря КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» звернувся до суду з вищевказаною заявою про обовязкову госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], [INFO]. В звязку з неадекватною поведінкою (зі слів сина): перестала спати вночі, безпідставно лається, поводить себе неадекватно, агресивно реагує на зауваження, вночі їздить до знайомих без їх згоди, вдома відкриває навстіж вікна та двері, бє паралізовану матір, знущається з неї, напередодні нагодувала її таблетками, які були вдома, була доставлена до КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» 05.09.2017 року у супроводі сина та бригади швидкої медичної допомоги, де за відсутністю усвідомленої добровільної згоди на лікування, за заявою сина та наявністю підстав була госпіталізована за рішенням лікаря психіатра в примусовому порядку. Примусова госпіталізація визнана доцільною комісією лікарів-психіатрів у висновку від 06.09.2017 року, відповідно до якого [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання в вигляді біполярного афективного розладу, поточний маніакальний епізод з психотичними сиптомами, внаслідок чого вчиняє дії, які становлять загрозу для оточуючих, також зважаючи на некритичність пацієнтки та неможливість ефективного амбулаторного лікування її обстеження та лікування можливі лише в стаціонарних умовах, потребує застосування госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку згідно з ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу. В судовому засіданні представник КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» лікар-психіатр [PERSON], вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснила, що [PERSON] потребує примусової госпіталізації до психіатричного закладу. Раніше неодноразово проходила лікування. У 2014 відносно неї застосовувалась примусова госпіталізація. Після проведеного лікування її стан значно покращувався [PERSON], який є сином [PERSON], в судовому засіданні пояснив, хвороба матері розпочалася коли їй прописали дуже жорстку дієту і ліки. Спочатку вона була адекватна просто дуже балаклива і активна, а потім почала проявляти агресію до оточуючих. На його неодноразові умовляння пройти добровільне лікування не реагувала. Останнім часом вдома вона почала дуже погано ставитись як до нього, так і до бабусі, яка після перенесеного інсульту є лежачою хворою і за якою необхідний сторонній догляд. Вони викликали додому швидку і дільничного. Після цього вона трішки заспокоїлась, але в подальшому знову перестала спати вночі, без запрошення поїхала до родичів, де не заважала їм всю ніч. Вдома вона постійно залишає відкритими двері і вікна. Протяги становлять небезпеку для здоровя лежачої бабусі. Вмикає, у тому числі і вночі, телевізори та настроює звук на велику потужність, що також заважає як йому так і бабусі. В останню ніч вона не спала взагалі. Бабуся розповіла йому, що мати налила на неї з кружки воду і розмазала, а потім в тарілці стояв суп, спочатку кішка їла, а потім вона цим супом намагалась нагодувати її. Потім мати повідомила його, що дала бабусі психотропні ліки «азопін». Він помітив, що бабуся після цього перебувала у такому стані, що не могла навіть рухатись та щось сказати. Із приводу він дуже злякався, бабуся після перенесеного інсульту 3,5 роки є лежачою хворою. Матір потребує примусової госпіталізації, бо у такому стані перебуваючи вдома становить небезпеку для здоровя тяжкохворої бабусі та для себе. Самостійно, амбулаторно лікуватись не бажає так як не вважає себе хворою. А попередні лікування давали досить позитивний ефект. [PERSON] висловила незгоду із заявленим клопотанням, пояснивши, що вона є психічно здоровою, дієздатності вона не позбавлена. Висловлювала те, що це син її хоче запроторити до лікарні, нічого такого вдома не робила їй тривалий час не могли поставити діагноз. В 2006 році вона вперше попала в психіатричну лікарню в звязку з депресією, у неї був гемоглобін 45, лікарі допомогли бо вона хотіла померти, оскільки втратила кохану людину. Через тиждень її привели в нормальний стан. Вона написала книжку, а саме - філософські роздуми життя. У сі пояснення сина вважає надуманими та такими що не відповідають обєктивній дійсності. Захисник заперечувала проти госпіталізації [PERSON] в примусовому порядку, оскільки суду не надано доказів про те, що вона своєю поведінкою створює загрозу життю та здоровю як себе особисто, так і оточуючих. Прокурор підтримав заяву. Пояснив, що наявні передбачені законом підстави для примусової госпіталізації хворої. Вислухавши пояснення учасників процесу дослідивши письмові доказами, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 4 ст. 280 ЦПК України, у випадках, коли відповідно до закону госпіталізація у примусовому порядку була проведена за рішенням лікаря-психіатра і визнана доцільною комісією лікарів-психіатрів, психіатричний заклад, в якому перебуває особа, направляє до суду заяву про її госпіталізацію у примусовому порядку протягом 24 годин. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії від 06.09.2017 року [PERSON], встановлений діагноз: виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання в вигляді біполярного афективного розладу, поточний маніакальний епізод з психотичними сиптомами, внаслідок чого вчиняє дії, які становлять загрозу для оточуючих, також зважаючи на некритичність пацієнтки та неможливість ефективного амбулаторного лікування її обстеження та лікування можливі лише в стаціонарних умовах, потребує застосування госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку згідно з ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу. В звязку з тим, що хвора виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, внаслідок чого виявляє реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих (нагодувала пігулками хвору бабусю, створює нестерпні умови її перебування в будинку), її обстеження та лікування можливі лише в стаціонарних умовах, потребує застосування госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку згідно з ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу. Таким чином, суд вважає, що [PERSON], потрібно госпіталізувати до психіатричного закладу в примусовому порядку, оскільки іншими заходами її лікування забезпечити неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved