Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

06 січня 2021 року [PERSON] звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 08.05.2019 року між нею та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, на підтвердження чого [PERSON] видано розписку. Відповідно до умов договору відповідачка [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму 1 000 000,00 грн (один мільйон гривень,00 коп.) та зобов`язалась їх повернути до 30.08.2019 року. 31.12.2020 року відповідач повернула частину позики в розмірі 900 000,00 (дев`ятсот тисяч гривень, 00 коп.). Станом на дату пред`явлення цього позову відповідач не повернула частину позики в розмірі 100 000,00 гривень (сто тисяч гривень,00 коп.). Просить поновити строк подання позовної заяви, за якою вживались заходи забезпечення позову справа №234/16910820 від 18.12.2020 року., та стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь позивача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , частину неповернутого боргу в розмірі 100 000,00 гривень (сто тисяч гривень, 00 коп.). Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 09.02.2021 року відкрито провадження по зазначеній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 23.04.2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач до зали суду не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Згідно вимог статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про слухання справи, не повідомив суд про причини своєї неявки. Позивач не заперечувала проти заочного вирішення справи. Суд всебічно дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до розписки від 08.05.2019 року, укладеної між позивачем та відповідачем, відповідач зобов`язалася повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень. Як зазначає позивач [PERSON] , відповідачка [PERSON] повернула частину позики у розмірі 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень 31.12.2020 року. Судом встановлено, що відповідачем не виконано перед позивачем зобов`язання щодо повернення частини коштів відповідно до розписки від 08.05.2019 року в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом про стягнення боргу за вказаним договором. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1ст. 207 ЦК України). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи розписки від 08.05.2019 р. вбачається, що моментом передання грошей, а відповідно й датою укладання договору позики є 08.05.2019 року. Строк позики в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень розпочинається з моменту підписання розписки та до дати повернення грошових коштів - 30.08.2019 року. Отже, вказана розписка містять в собі інформацію щодо отримання позичальником [PERSON] коштів в борг від [PERSON] та зобов`язання щодо їх повернення у визначений строк. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25.04.2012 року, справа № 6-24ц12. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання відповідачем боргового зобов`язання перед позивачем. Відповідно до ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. У частині ч. 1ст.527 ЦК України сформульоване загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Зі змісту розписки від 08.05.2019 року, написаної [PERSON] , вбачається, що вона взяла на себе зобов`язання повернути [PERSON] грошові кошти у сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень в строк до 30.08.2019 року. У зв`язку з тим, що [PERSON] свої зобов`язання в повному обсязі не виконала, грошові кошти [PERSON] в повному обсязі не повернула, то сума заборгованості за розпискою від 08.05.2019 року становить 100 000 (сто тисяч) гривень. У своєму позові позивач [PERSON] просить поновити їй строк на подання заяви, за якою вживались заходи забезпечення позову (№234/16910820 від 18.12.2020 року). Відповідно до частини четвертої статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. Відповідно до частини другої статті ст. 157 ЦПК України примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Судом встановлено, що ухвалою Краматорського міського суду від 18.12.2020 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру, загальною площею (кв.м.) 274,4, житлова площа (кв.м.): 90,2, за адресою [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] . Як зазначає позивач, її не було повідомлено про розгляд заяви про забезпечення позову та не було ознайомлено з прийнятим рішенням, та направлено ухвалу про забезпечення позову. З даною ухвалою позивач ознайомилась 04.01.2021 року, у зв`язку із чим нею був пропущений строк на подання позову до суду. Беручи до уваги обставини, зазначені позивачем, враховуючи необізнаність позивача про винесене рішення за її заявою про забезпечення позову, суд вважає поважною причину пропуску строку для звернення позивача до суду та можливим поновити строк на подання позовної заяви про стягнення боргу за договором позики. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений відповідно до квитанції про сплату №0.0.1966743764.1 від 05.01.2021 року судовий збір в розмірі 1000,00 грн.

Outcome: approved