Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

05 лютого 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом. Вимоги обгрунтовує тим, що 17 червня 2008 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою за користування кредитом 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх кредитних зобовязань, станом на 11 грудня 2017 року виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 19392 грн. 62 коп., з яких: 1355 грн. 16 коп. заборгованість за кредитом, 14075 грн. 91 коп. заборгованість по процентам, 2800 грн. - пеня та комісія, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 911 грн. 55 коп. - штраф (процентна складова). Сторони у судове засідання вдруге не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Тому, зважаючи на наявну в позовній заяві згоду позивача на розгляд справи у заочному порядку, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] шляхом оформлення заяви позичальника, яку підписала відповідачка було укладено договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту, в розмірі 250 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 22,8 % річних на суму залишку заборгованості. Підписавши вказану заяву позичальника, довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду» [PERSON] підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які складають даний договір. У п.п 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, зазначено про те, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт може бути змінено банком одноособово. Згідно з пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Останній платіж на погашення заборгованості за кредитом було вчинено 9 травня 2015 року у розмірі 500 грн. За підрахунками банку станом на 11 грудня 2017 року заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором склала 19392 грн. 62 коп., з яких: 1355 грн. 16 коп. заборгованість за кредитом, 14075 грн. 91 коп. заборгованість по процентам, 2800 грн. - пеня та комісія, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 911 грн. 55 коп. - штраф (процентна складова). За таких встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в порушення вимог ст. 526, 530, 599, 610 ЦК України та умов договору, [PERSON] допустила заборгованість по основному платежу, сплаті відсотків, що в силу ст. 1048, 1049, 1054 ЦК України надає право в повному обсязі стягнути з неї на користь кредитора неповернуту суму заборгованості за кредитним договором, нараховані відсотки, пеню та комісію. Через неналежне виконання відповідачем кредитного договору право банку на володіння, користування та розпорядження належними йому грошима є порушеним і підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача виниклої станом на 11 грудня 2017 року заборгованості по кредитному договору. Однак суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в частині стягнення штрафу, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошового зобовязання по кредитному договору є порушенням вимог статті 61 Конституції України про заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Тому, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів у розмірі 250 грн. та 911 грн. 55 коп слід відмовити, оскільки стягнуто пеню. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003цс15), яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування. Судові витрати підлягають розподілу у передбаченому ст. 142 ЦПК України порядку, пропорційно до задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 94 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1656 грн. 28 коп. (1762 грн. х 94 %).

Outcome: partial