Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

05.05.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про розірвання договору оренди землі та зобов'язання вчинити певні дії. В подальшому позивач [PERSON] 14.08.2014 року надала суду уточнену позовну заяву до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес», треті особи: [PERSON], Миролюбівська сільська рада Красноармійського району Донецької області, Красноармійський міськрайонний відділ Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про розірвання договору оренди землі та зобов'язання вчинити певні дії посилаючись на те, що 03.07.2008 року вона отримала у власність земельну ділянку загальною площею 5,4752га, розташовану на території Миролюбівської сільської ради Красноармійського району Донецької області, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №136902 від 03.07.2008 року. 07.06.2010 року вона уклала з відповідачем СТОВ «Прогрес» договір №281 оренди землі, згідно якого передала строком на 24 роки відповідачу у строкове платне користування вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення, про що свідчить акт прийому-передачі. 09.04.2012 року між нею та [PERSON] (третя особа по справі) було укладено Договір міни, згідно якого (п.1, п.2 Договору міни) земельна ділянка площею 5,4752га, кадастровий номер 1422783000:01:000:0546, яка належала на праві власності [PERSON] (позивач) перейшла у власність [PERSON], а земельна ділянка загальною площею 5,4512га, кадастровий номер 1422783000:01:000:0227, яка належала на праві власності [PERSON] перейшла у власність [PERSON] (позивачу) Таким чином, з 09.04.2012 року вона стала власником земельної ділянки 5,4512га, кадастровий номер 1422783000:01:000:0227, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Красноармійського району Донецької області, яка раніше належала [PERSON] та яка за Договором оренди землі №250 від 20.06.2010 року була надана в оренду СТОВ «Прогрес», про що повідомила відповідача по справі та у подальшому звернулася до землевпорядної організації ТОВ «Геоцентр плюс» з метою встановлення зовнішніх меж земельних ділянок натруї (на місцевості). 19.03.2013 року їй було виділено в натурі (на місцевості) вищевказану земельну ділянку і вона вважає, що змінився сам предмет договору, оскільки предметом договором стала реальна земельна ділянка з встановленими зовнішніми межами, які закріплені межовими знаками зазначеного зразка у кількості п'яти штук, які передані їй під охорону. Ця обставина, вона вважає, є підставою для розірвання договору оренди землі з відповідачем, так як вона має намір обробляти свою земельну ділянку особисто, користуватися та розпоряджатися власним майном, однак відповідач відмовився переукласти з нею договір оренди землі та розірвати з нею Договір оренди землі №250 від 20.06.2010 року, укладений між [PERSON] та СТОВ «Прогрес». Крім того, вона вважає, що ще однією з підстав звернення її до суду з цим позовом є також та обставина, що відповідачем було порушено встановлену договором оренди ротацію культур та частина земельної ділянки наданою нею в оренду поросла бур'яном. Крім того, підставами для розірвання договору оренди землі є: перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи; виділення в натурі земельної ділянки з встановленням зовнішніх меж, які закріплені межовими знаками зазначеного зразка у кількості п'яти штук та передані їй під охорону; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, порушення ротації культур та незбереження родючості ґрунтів; договір оренди земельної ділянки не посвідчено нотаріально за місцем її знаходження, тому вона просить суд визнати недійсним договір оренди землі №250 від 20.06.2010 року, визнати недійсним Додаткову угоду до Договору оренди землі, укладені між СТОВ «Прогрес» та [PERSON], а також в розірвати Договір оренди зелі №250 від 20.06.2010 року укладений між СТОВ «Прогрес» та [PERSON] і зобов'язати СТОВ «Прогрес» повернути їй земельну ділянку 5,4512га, кадастровий номер 1422783000:01:000:0227 у межах згідно з планом та технічною документацією землеустрою, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Красноармійського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та судові витрати по справі покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, за участю представників [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги підтримала повністю. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача СТОВ «Прогрес» Лозова Н.С. позовні вимоги не визнала в повному обсязі та вважала їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства. Третя особа Миролюбівська сільська рада Красноармійського району Донецької області, Красноармійський міськрайонний відділ Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за відсутністю представника, рішення винести на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася та надала заяву про розгляд справи за її відсутністю за участю представника [PERSON], позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи [PERSON] позов підтримав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 03.07.2008 року позивач отримала у власність земельну ділянку загальною площею 5,4752га, розташовану на території Миролюбівської сільської ради Красноармійського району Донецької області, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №136902 від 03.07.2008 року (а.с.25). 07.06.2010 року позивач уклала з відповідачем СТОВ «Прогрес» Договір №281 оренди землі (а.с.19-20), згідно якого передала строком на 24 роки відповідачу у строкове платне користування вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення, про що свідчить акт прийому-передачі (а.с.22). 09.04.2012 року між позивачем та [PERSON] (третя особа по справі) було укладено Договір міни, згідно якого (п.1, п.2 Договору міни) земельна ділянка площею 5,4752га, кадастровий номер 1422783000:01:000:0546, яка належала на праві власності [PERSON] (позивач) перейшла у власність [PERSON], а земельна ділянка загальною площею 5,4512га, кадастровий номер 1422783000:01:000:0227, яка належала на праві власності [PERSON] перейшла у власність позивачу [PERSON] (а.с.26). З 09.04.2012 року позивач стала власником земельної ділянки 5,4512га, кадастровий номер 1422783000:01:000:0227, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Красноармійського району Донецької області, яка раніше належала [PERSON] та яка за Договором оренди землі №250 від 20.06.2010 року була надана в оренду СТОВ «Прогрес», про що вона повідомила відповідача по справі та у подальшому звернулася до землевпорядної організації ТОВ «Геоцентр плюс» з метою встановлення зовнішніх меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) (а.с.9-11,12). 19.03.2013 року позивачу було виділено в натурі (на місцевості) вищевказану земельну ділянку і вона вважає, що змінився сам предмет договору, оскільки предметом договором стала реальна земельна ділянка з встановленими зовнішніми межами, які закріплені межовими знаками зазначеного зразка у кількості п'яти штук, які передані їй під охорону (а.с.14). Посилання позивача, що вказана вище обставина є підставою для розірвання договору оренди землі з відповідачем, не відповідає дійсності, так як відповідно до ст.148-1 ч1 Земельного Кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, щодо такої земельної ділянки. За згодою сторін договору оренди до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки. Як вбачається із тексту договору оренди землі №250 від 20.06.2010 року (а.с.9-11) п.38 вказаного договору передбачено два способи розірвання договору оренди: взаємна згода сторін та рішення суду у разі невиконання однією із сторін умов договору оренди. В п.40 вказаного договору зазначено, що перехід права власності на земельну ділянку є підставою для зміни умов або розірвання договору. В той же час п.п.28,29 цього ж договору передбачено виключний перелік прав та обов'язків орендодавця земельної ділянки, до якого не входить право на розірвання договору в односторонньому порядку. Це також передбачено і п.39 вказаного договору, відповідно до якого розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. В судовому засіданні із пояснень сторін та при дослідженні письмових доказів цивільної справи було встановлено, що позивачу неодноразово в письмовій формі відповідачем зазначалося про те, що СТОВ «Прогрес» не має намір розривати договір, належним чином виконує всі зобов'язання за договором (а.с.39-40, 42-44, 60-61), тому посилання позивача на нібито на невиконання умов договору безпідставні і таких доказів на невиконання відповідачем будь-яких умов договору суду не надано. Відповідно до ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, з огляду на діюче законодавство при переході право власності на орендовану земельну ділянку, це є підставою лише для внесення змін до Договору і це є лише у разі бажання сторін, та не яким чином не є підставою для розірвання Договору. Листами №5 від 28.01.2013 року (а.с.43) та №28 від 20.03.2013 року (а.с.39-40) відповідачем було запропоновано позивачу внести зміни до Договору оренди в частини зміни власника земельної ділянки, однак позивач відмовився і був згодний внести зміни лише у разі збільшення розміру орендної плати. Посилання позивача, що він має намір обробляти земельну ділянку, тому для зручності використання провів обмін земельними ділянками, що нібито є ближчим до оселі позивача, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до Кадастрового плану земельної ділянки, що є додатком до технічної документації із встановлення меж земельної ділянки (а.с.14, 21-33) вбачається, що земельні ділянки є суміжними, знаходяться на одному полі та є ближчими до оселі позивача хіба що на декілька метрів. Дії позивача по виділенню в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та встановлення межових знаків для подальшого самостійного використання, суд вважає неприпустимими, оскільки це є перешкоджання користуванню відповідачем земельною ділянкою є порушенням п.29 вищевказаного Договору, яким передбачено обов'язки орендодавця не перешкоджати орендареві в користуванні орендованою земельною ділянкою строком на 24 роки. Твердження позивача, що відповідач використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки за умовами договору орендована земельна ділянка це землі сільськогосподарського призначення і використовується відповідачем для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Наданий позивачем акт обстеження земельних ділянок депутатами Миролюбівської сільської ради від 20.05.2013 року (а.с.57) суд не може прийняти як доказ по справі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, оскільки депутати не є спеціалістами, які володіють спеціальними знаннями. Відносно примусового припинення права в порядку ст.143 Земельного кодексу України, на яку посилається позивач, то суд вважає, це можливо лише у разі не усунення допущених порушень законодавства в строки, встановлені приписами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, однак таких приписів компетентних органів з приводу неналежного використання земельної ділянки відповідачем в судовому засіданні не було надано позивачем, тобто позивачем не надано жодних доказів щодо порушення його прав за договором оренди. В уточненій позовній заяві позивач посилається на недотримання відповідачем форми договору, а саме нотаріального посвідчення договору з посиланням на ст.13 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає обов'язковість нотаріального посвідчення договору оренди земельної ділянки. Суд вважає, що вказане посилання позивача не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно до Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на момент вчинення правочину, ст.13 дає визнання терміну «договір оренди землі», а ст.14 цього ж Закону зазначає, що Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, однак такого бажання сторони при укладенні договору не виявили і укладаючи договір оренди домовились про всі істотні умови договору, якими, зокрема, є розмір та строки внесення орендної плати. Таким чином, Указ Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 02.02.2002 року, на який посилається позивач, не є обов'язковим, переважними є саме положення укладеного між сторонами договору. З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач СТОВ «Прогрес» виконує всі зобов'язання за договором оренди в повному обсязі, без жодних встановлених порушень умов договору, тому відсутні підстави для визнання договору оренди недійсним або розірвання його. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed