Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

05.05.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ДП Науково-дослідного інституту «Буран» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та компенсацію витрат частини доходів. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що з 29.03.1999 він працював у відповідача на посаді інженера-конструктора. 04.09.2013 він був звільнений з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 36 КЗпП України. Проте, з грудня 2011 року відповідач не виплачує заробітну плату позивачу, заборгованість по якій станом на 04.09.2014 складає 43929 грн. 60 коп. Оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання, а саме порушує строки виплати заробітної плати, позивач звернувся з позовом та просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 39937 грн. 05 коп., компенсацію за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 12112 грн. 91 коп. Протягом розгляду справи позивач просив збільшити розмір позовних вимог, подавши відповідну заяву, згідно якої просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 49185 грн. 63 коп., компенсацію за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 17718 грн. 59 коп. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив. Причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. На підставі ст. ст.169,224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача, визнавши причини неявки представника відповідача неповажними, суд вважає можливим та провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] з 29.03.1999 працював у відповідача ДП Науково-дослідного інституту «Буран» на посаді інженера-конструктора. Вказана обставина підтверджується трудовою книжкою та наказом № 9-к від 29.03.1999 (а.с.а.с. 6-10, 12). Згідно наказу від 04.09.2013 № 45-к позивач звільнився з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 36 КЗпП України. (а.с.13) Разом з тим, заробітна плата відповідачем позивачу з грудня 2011 року не виплачується і заборгованість по ній станом на 04.09.2014 складає 43929 грн. 60 коп., що підтверджується довідкою про заборгованість (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи, провадиться в день звільнення, що передбачено ст.116 КЗпП України. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України). Отже, відповідно до вимог закону, відповідач зобов'язаний виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 10.08.2015 становить 49185 грн. 63 коп. (351 день затримки х 140,13 грн. середньоденна зарплата= 49185 грн. 63 коп.). Суд вважає зазначені вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам закону. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Згідно з п. 4 вказаної Постанови сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділеній на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Згідно з ч. 5 ст. 95 КЗпП України та ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів» заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 20.12.1997 № 1427 із змінами, внесеними Постановою КМУ № 292 від 23.04.1999 року, компенсація працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01.01.1998, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги за цей період зріс більше ніж як на один відсоток. Відповідно до п. 3 вказаного Положення, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків та платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Згідно з п. 4 зазначеного Положення, у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців, сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, правильність якого перевірена судом, сума компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати (за період з березня 2014 року по серпень 2015 року) становить 17718 грн. 59 коп. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 669 грн.04 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved