Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

04 лютого 2021 року позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі -продажу від 11 квітня 2000 року, укаладений між ним та відповідачем житлового будинку в [ADDRESS] , зареєстрованого на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо», за №244. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 11 квітня 2000 року між ним та відповідачем був укладений в письмовій формі договір купівлі-продажу № 244 вказаного вище домоволодіння, який був зареєстрований на товарній біржі «Мегаполіс -Інфо». В даний час він дізнався, що укладений договір про купівлю нерухомості повинен бути нотаріально посвідченим. Однак, на тепер засвідчити його нотаріально не має можливості. Посилаючись на те, що між сторонами були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: продавці передали покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, тому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу зазначеного домоволодіння. В судове засідання позивачі не з`явилися, їх представник надіслав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі та треті особи в судове засідання не з`явилися, свого представника не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 11 квітня 2000 року [PERSON] уклав на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» письмовий договір № 244, за яким придбав у [PERSON] , ціле домоволодіння, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] , з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Зі змісту даного договору вбачається, що відчужуване домоволодіння належало попередньому власнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 серпня 1999 року. В даний час позивач дізнався, що укладений договір про купівлю нерухомості повинен бути нотаріально посвідченим. Однак, на тепер засвідчити його нотаріально не має можливості, оскільки знаходження інших учасників договору не відомо. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку, у тому числі квартири, укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що сторони узгодили всі суттєві умови договору купівлі-продажу, в тому числі й ціну, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання його дійсним, а відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. З врахуванням викладеного,

Outcome: approved