Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

05 квітня 2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24.07.2017 року позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 09 липня 2016 року по 02 серпня 2017 року в розмірі 394 657,67 грн. Вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням суду його поновлено на посаді, проте відповідач без поважних причин не виконує його, а тому у відповідності до положень ст.236 КЗпП України має сплатити середній заробіток. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що після проголошення рішення [PERSON] зобов'язаний був з'явитися на робоче місце та приступити до виконання своїх трудових обов'язків відповідно до Умов контракту від 13.02.2012 року та норм КЗпП України. Проте позивач на робоче місце не з'явився, трудову книжку для внесення запису про поновлення на роботі не надав. Також представник зазначила, що [PERSON], знаючи про обмеження щодо праці за сумісництвом, не звільнився з основного місця роботи та відповідно не має наміру поновлюватись на посаді, а обов'язок роботодавця щодо розшуку працівника законодавством не передбачено. Крім того, до повноважень відповідача не відноситься видача наказу про поновлення позивача на посаді, оскільки за умовами контракту у позивача виникли правовідносини не з відповідачем, а з Міністерством інфраструктури України строком до 13.02.2017 року. На момент розгляду справи закінчився строк дії контракту, таким чином поновлення позивача на посаді неможливе. Вислухавши представників сторін, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 08.07.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва проголошено рішення у справі за позовом [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», Голови комісії з реорганізації у зв'язку із злиттям Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» [PERSON], про визнання незаконними розпорядження, наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання не чинити перешкод, яким позовні вимоги задоволено частково, визнано незаконним розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 244-р «Про звільнення [PERSON] з посади начальника державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця»; визнано незаконним наказ Міністерства інфраструктури України від 26 березня 2015 року № 44-о «Про припинення дії контракту з [PERSON].»; поновлено [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на посаді начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (Код ЄДРПОУ 04713033) з 25 березня 2015 року на умовах, визначених Контрактом № 5-IV від 13 лютого 2012 року, укладеного між Міністерством інфраструктури України та [PERSON] та Додатковими Угодами до Контракту № 5-IV від 13 лютого 2012 року; стягнуто із Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (Код ЄДРПОУ 04713033) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) кошти у розмірі 444 396 (чотириста сорок чотири тисячі триста дев'яносто шість) гривень 63 коп. (сума зазначена без утримання податку з доходів та інших обов'язкових платежів), з індексацією; визнано незаконним наказ Міністерства інфраструктури України від 24 березня 2015 року № 99 «Про голову комісії з реорганізації Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (код згідно з ЄДРПОУ 04713033). У задоволенні позовних вимог в частині щодо заборони Голові комісії з реорганізації у зв'язку із злиттям Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» [PERSON] чинити перешкоди [PERSON] при виконанні ним обов'язків голови комісії з реорганізації у зв'язку із злиттям Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» та в частині щодо Державної адміністрації залізничного транспорту України - відмовлено. Також судом допущено негайне виконання рішення суду в частині щодо поновлення [PERSON] на посаді начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» з 25 березня 2015 року та в частині щодо присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 12.09.2016 року рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 08.07.2016 року в частині визнання незаконним наказу Міністерства інфраструктури України від 24 березня 2015 року № 99 «Про голову комісії з реорганізації Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (код згідно з ЄДРПОУ 04713033) скасовано та в цій частині прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншіц частині рішення Шевченківського районного суду м.Києва залишено без змін. 18.07.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва на виконання рішення суду в частині негайного виконання рішення про поновлення на посаді [PERSON] було видано виконавчий лист, як зазначено у виконавчому листі, боржником є ДТГО «ПЗЗ», яке знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Лисенка,6. Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві [PERSON] від 04.08.2016 року на підставі статей 21, 23, п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом виданим 18.07.2016 року на виконання рішення суду від 08.07.2016 року в частині поновлення [PERSON] на посаді на тій підставі, що відповідно до ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» виконання вказаного виконавчого листа має здійснюватися відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. [PERSON], не погоджуючись із зазначеною постановою оскаржив її до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 16.09.2016 року визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві [PERSON] від 04.08.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (ВП №51740746). Представники сторін суду пояснили, що їм не відомо про подальший хід виконавчого провадження. Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України). Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню. У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків. Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок, а не право роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися і фактично допустити його до виконання своїх попередніх обов'язків. Статтею 236 КЗпП встановлено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином, за затримку виконання судового рішення про поновлення працівника на роботі законодавством передбачено відповідальність. За змістом норм ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Вислухавши представників відповідача щодо обставин, які на їх думку є поважними для невиконання рішення суду, суд не може взяти до уваги їх як поважні причини невиконання рішення суду. В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що термін дії контракту закінчився, тому позивача не може бути поновлено на посаді, та відповідно не може бути виплачено середній заробіток після 13.02.2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], після звільнення з посади начальника ДТГО «ПЗЗ», починаючи з 02.02.2016 року працює радником Київського міського голови відділу аналітичного забезпечення діяльності Київського міського голови управління організаційно-аналітичного забезпечення діяльності Київського міського голови (патронатної служби) в Апараті виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та отримував заробітну плату. А тому оскільки рішення суду не виконано без поважних причин та позивач має офіційне місце роботи та отримує дохід, тому суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог та стягнення різниці в заробітку між нарахованим середнім заробітком за посадою на якій поновлено позивача та за місцем роботи позивача. Так як, знаючи, що існує рішення суду, яке набрало законної сили про поновлення [PERSON] на посаді, та закінчення терміну дії контракту ні відповідач, ні Міністерство інфраструктури України, як сторона контракту не вчинила дій по його припиненню, тому суд приходить до висновку про нарахування середнього заробітку за час невиконання рішення суду по 02.08.2017 року. Суд розраховує середній заробіток наступним чином: з довідки про доходи, які в період з лютого 2016 року по травень 2017 року отримав [PERSON], вбачається, що за вказаний період отримано дохід в розмірі 121 303,30 грн. Проте, оскільки рішення суду про поновлення позивача на посаді проголошено 08.07.2016 року, тому суд при здійсненні нарахування середнього заробітку бере до уваги заробіток [PERSON], починаючи з 09.07.2016 року по 02.08.2017 року, що становить 110 349,00 грн. (липень 2016 року - 7 585,55 грн. (15 днів х 505,57 грн.), серпень 2016 року - травень 2017 року - 81 025,94 грн., червень - серпень 2017 року - 21 739,51 грн. (43 дні х 505,57 грн.). середній заробіток за посадою на якій позивача поновлено на посаді становить 395 354,23 грн. (2016 рік: липень - 120 годин, серпень - 175 годин, вересень - 175 годин, жовтень - 160 годин, листопад - 176 годин, грудень -175 годин, 2017 рік: січень - 159 годин, лютий - 160 годин, березень - 174,15 годин, квітень - 1493,45 годин, травень - 159 годин, червень - 156 годин, липень - 168 годин, серпень - 16 годин, а всього 1 143,30 годин х 185,94 грн. = 395 354,93 грн.) А різниця становить 285 005,93 грн. (395 354,93 грн. - 110 349,00 грн.). Також суд не може взяти до уваги пояснення відповідача щодо неналежного визначення суб'єкта відповідальності за затримку виконання рішення суду, оскільки [PERSON] перебував у трудових відносинах саме з ДТГО «ПЗЗ», з яким було укладено трудовий договір, що встановлено в порядку ч. 3 ст. 61 ЦПК України, і яким виплачувалась заробітна плата та середній заробіток за рішенням суду. Крім того, на підставі ст..88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial