Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

04 травня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовною заявою до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки кінцевого розрахунку, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки кінцевого розрахунку з 10.05.2013 року по 17.02.2017 року у сумі 67\~782, 50 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.05.2013 року позовні вимоги позивача до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку були задоволені частково. Стягнуто з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім.Т.Г.Шевченко» на користь [PERSON] в якості заборгованості по заробітній платі 901,19 коп. (девятсот одну гривню девятнадцять копійок). Стягнуто з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім.Т.Г.Шевченко» на користь [PERSON] в якості середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні з роботи 2001,37 грн. (дві тисячу одну гривню тридцять сім копійок). На підставі ухваленого рішення судом було видано два виконавчі листи, з виконання яких було відкрито два виконавчих провадження: ВП №40132351 та ВП № 41395713. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова було виконано в повному обсязі лише 17.02.2017 року. На думку позивача, вона має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки кінцевого розрахунку за період з 08.05.2013 року (день ухвалення рішення суду) по 17.02.2017 року (день кінцевого розрахунку). Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданніпозивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності №120-27/161 від 21.03.2017 року, у судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені із розрахунку середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 71, 35 грн. з урахуванням графіку роботи підприємства, що становить 15\~176, 25 грн., посилаючись на те, що на підприємстві був неповний графік роботи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала на Державному підприємстві «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» та була звільнена з роботи 23.10.2012 року. В судовому засіданні позивач пояснила, що у день звільнення остаточний розрахунок з нею проведено не було. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.05.2013 року позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, індексу інфляції та трьох відсотків річних - задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім.Т.Г.Шевченко» на користь [PERSON] в якості заборгованості по заробітній платі 901,19 коп. (девятсот одну гривню девятнадцять копійок). Стягнуто з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім.Т.Г.Шевченко» на користь [PERSON] в якості середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні з роботи 2001,37 грн. (дві тисячу одну гривню тридцять сім копійок). У задоволені інших позовних вимог [PERSON] відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім.Т.Г.Шевченко» на користь держави судові витрати у сумі 229,40 грн. (двісті двадцять девять гривень сорок копійок). (а.с. 8) Як вбачається з відповіді Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 17.02.2017 року № Т-303/07.02, на виконанні у Жовтневому відділі державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 11950830, до складу якого входить: -виконавче провадження ВП № 40132351 з виконання виконавчого листа, виданого 19.09.2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова по справі № 639/2740/13-ц, про стягнення з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім.Т.Г.Шевченко» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 901, 19 грн.; -виконавче провадження ВП № 41395713 з виконання виконавчого листа, виданого 16.10.2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова по справі № 639/2740/13-ц, про стягнення з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім.Т.Г.Шевченко» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 2001, 37 грн. В ході здійснення виконавчих проваджень на користь [PERSON] були перераховані грошові кошти у розмірі 901, 19 грн. та 2001, 37 грн. ( платіжні доручення № 397 та № 394 від 17.02.2017). (а.с. 9) Тобто кінцевий розрахунок відповідач провів з позивачем лише 17.02.2017 року, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Стаття 116 КЗпП України зазначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13) Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14) Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Абз.3 п.8 Порядку встановлено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяця згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно довідки № 014-120 від 23.02.2017 року, виданої Державним підприємством «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка», середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 71, 35 грн. (розрахунок проведено згідно «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100). (а.с. 10) В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] була погашена лише 17.02.2017 року. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). При цьому суд не може погодитися в позицією представника відповідача в той частині, що при визначені розміру середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільнені береться до уваги графік роботи підприємства, положення статті 117 КЗпП України стосовно розрахунку суми стягнення на користь працівника середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, не повязані ні з кількістю робочих днів за два останні місяці до звільнення, ні з кількістю робочих днів на підприємстві після звільнення працівника. Кількість робочих днів у відповідному році визначає Міністерство соціальної політики України. У відповідності до листів Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» на 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роки, середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді буде становити 950 днів, у тому числі у 2013 році 165 днів ( з 10.05.2013 року по 31.12.2014 року), у 2014 році 251 рік, у 2015 році 250 днів, у 2016 році 251 днів, у 2017 році 33 днів ( з 01.01.2017 року по 17.02.2017 року). Сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні станом на 17.02.2017 року складає 67\~782, 50 грн. ( 71, 35 грн. х 950 робочих днів = 43\~732, 50 грн.) Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], щодо стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку у розмірі 67\~782, 50 грн. є такими, що ґрунтуються за Законі, а тому підлягають задоволенню. В абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 67\~782, 50 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача зазначені без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів. У звязку з тим, що справа доведена до суду з вини відповідача, суд вважає необхідним стягнути з нього на користь держави судові витрати у вигляду судового збору. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved