Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

05.06.2019 позивач звернувся в Сихівський районний суд м. Львова з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №2019038580 від 29.05.2018 у розмірі 40 454, 31 грн. Ухвалою Сихівського районного суду від 01.07.2019 вище зазначені матеріали позовної заяви передано за підсудністю до Личаківського районного суду м. Львова. Справа надійшла на адресу Личаківського районного суду м. Львова 25.07.2019. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.05.2018 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладеного Договір про надання споживчого кредиту № 2019038580. Відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 32 161,07 гривень строком кредитування до 29.05.2021 з відсотковою ставкою 36 % річних. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а тому станом на 15.04.2019 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту становить 40 454, 31 гривень, з яких: 31 097,03 гривні - заборгованість за тілом кредиту; 7 114,52 гривні - заборгованість за відсотками, 2 092,76 гривень - заборгованість за комісіями, 150, 00 гривень -заборгованість за пропуск платежів. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з відповідача на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість у розмірі 40 454, 31 гривень, а також понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 31.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача Кременецька О.Л. в судове засідання не з`явилася, скерувала на адресу суду клопотання від 05.11.2019 про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлений у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причин неявки суду не повідомила. Крім того, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подавала. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача та ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого представник позивача не заперечив. У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що спір виник з кредитних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.10), відповідно до укладеного Договору про надання споживчого кредиту №2019038580 від 29.05.2018 між АТ «ОТП Банк» та відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 32 161,07 гривень строком до 29.05.2021 року з відсотковою ставкою 36 % річних. В додатку № 1 до договору встановлено графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, який було погоджено та підписано сторонами. Відповідно до графіку платежів відповідач зобов`язувався щомісячно сплачувати позивачу кошти у розмірі 1 749,37 грн. на погашення кредиту. Згідно Паспорту споживчого кредиту (а.с.13), штраф нараховується у розмірі 150 гривень за кожний випадок простроченого/несвоєчасного сплаченого платежу, але не частіше ніж 1 раз за календарний місяць. Паспорт споживчого кредиту є невід`ємною частиною Договору. Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до умов Договору, банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит, інші платежі, визначені договором та додатком № 1 «Графік платежів». Згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 612 Цивільного кодексу України зазначає - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно умов Договору комісія за управління кредитом стягується щомісячно у розмірі 0,85% від суми кредиту. Відповідно до п.3 Договору, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником Ануїтентних платежів. Позивач свої зобов`язання за договором виконав повністю, що підтверджується заявою на видачу готівки від 29.05.2018 (а.с.15) при цьому, відповідач, не виконуючи належним чином свої зобов`язання, порушив зазначені вище норми законодавства та умови Кредитного договору. Зокрема, останній черговий платіж за кредитом було здійснено 29.10.2018 року. На адресу відповідача 26.03.2019 року було направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 2019038580 від 29 травня 2018 року, однак така відповідачем не була виконана. Судом встановлено, що станом на 15.04.2019 заборгованість відповідача перед позивачем становить 40 454, 31 гривень, з яких: 31 097,03 гривні - заборгованість за тілом кредиту; 7 114,52 гривні - заборгованість за відсотками, 2 092,76 гривень - заборгованість за комісіями, 150, 00 гривень -заборгованість за пропуск платежів (а.с.9). Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості як належний доказ по справі, оскільки будь-яких доказів на спростування такого відповідачем не надано, такий не заперечується, а відтак є чинним. З врахуванням вище наведеного, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов договору про надання споживчого кредиту № 2019038580 від 29 травня 2018 року, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором споживчого кредиту у розмірі 40 454,31 гривень. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1921,0 гривень судового збору.

Outcome: approved