Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

06.07.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2019 року є власником житлового будинку [ADDRESS] . В даному будинку, окрім неї, як власника, зареєстровані також: колишній чоловік [PERSON] , - відповідач по справі, [PERSON] , [PERSON] . Незважаючи на юридичний факт реєстрації місця проживання у вказаному житлі, останній за вказаною адресою з 2000 року не проживає, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті. Зазначає, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням, щоб останній добровільно знявся з реєстрації, однак останній цього не зробив. Вона, як власник будинку, не може в повній мірі здійснювати своє право власності, а саме користуватися та розпоряджатися належним їй майном, оскільки відповідач зареєстрований в даному житловому будинку. Таким чином вважає, що відповідач не проживає у будинку без поважних причин більше встановленого законом строку, а тому втратив право на користування даним житлом, в зв`язку з чим змушена звернутися з позовом до суду. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] , адвокат Капак В.М. в судовому засіданні позов позивача підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, який просив задоволити. Не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не прибув, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Відзив на позов також не подав. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80,81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний факт стверджується копією договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського районного округу Вірстюком Т.В. і зареєстрованого в реєстрі за №1267 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №172320590 від 02.07.2019 року ( а.с.4-5). На даний час згідно інформації Переріслянської сільської ради ОТГ від 15.06.2020 року у будинку [ADDRESS] , згідно з погосподарської книги окрім позивача, зареєстровані [PERSON] - відповідач по справі, [PERSON] та [PERSON] ( а.с.7). З`ясовано також, що згідно рішення Надвірнянського районного суду 14.08.2017 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано в судовому порядку ( а.с.6). Доведено в судовому засіданні і ту обставину, що відповідач [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] не проживає з 2000 року, що підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Переріслянської сільської ради ОТГ, Надвірнянського району, Івано-Франківської області (а.с.8). Судом перевірено, що реєстрація відповідача у належному позивачу домоволодінні створює перешкоди останній щодо розпорядження вказаним майном. Крім того, відповідач не оплачує комунальних послуг, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку та не приймає участі у спільному побуті, що порушує права позивача як власника житлового будинку. Отже, судом достовірно встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу - [PERSON] . Доведено також і ту обставину, що в даному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який не проживає у ньому без поважних причин з 2000 року, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку та не приймає участі у спільному побуті. Реєстрація відповідача у вказаному житловому будинку створює незручності для позивача у здійсненні користування будинком. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку у відповідності ст.405 ЦК України. Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що протягом тривалого часу відповідачем не вживалися будь-які заходи для збереження за собою права на користування житлом, а тому він втратив на нього право, оскільки тривала відсутність сталася без поважних на те причин. З огляду на всі зазначені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження факту витрат на оплату послуг за надання правової допомоги адвокатом подано квитанцію №37/2020 від 10.11.2020 року на суму 2000 грн. та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести в звязку із розглядом справи від 06.07.2020 року. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. 00 коп. згідно квитанції №37/2020 від 10.11.2020 року та попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести в звязку із розглядом справи від 06.07.2020 року. Крім того, з відповідача в користь позивача слід стягнути також 840 грн. 80 коп. сплаченого судового збору, а всього судових витрат - 2840 грн. 80 коп. На підставі ст.ст.391, 405 ЦК України та

Outcome: approved