Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

04 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненого позову позивач посилався на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина. У грудні 2019 року, він, маючи намір оформити свої спадкові права за законом після смерті батька, звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак 10 грудня 2019 року державним нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт на все майно [PERSON] , накладеного на підставі ухвали Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2002 року. Зазначений арешт було накладено в межах розгляду Новомосковським районним судом Дніпропетровської області цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою. На сьогоднішній день усі спори між сторонами вичерпано та будь-які зобов`язання перед [PERSON] відсутні, що підтверджується ухвалою Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2002 року про припинення провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача від позову. Зазначена ухвала набрала законної сили 28 березня 2002 року, однак під час прийняття вищезазначеного рішення судом не було вирішено питання про скасування арешту з майна, а сама цивільна справа була знищена за закінченням строків зберігання. У зв`язку з чим, він вимушений звернутись до суду та просить скасувати арешт нерухомого майна, що належало [PERSON] , який зареєстровано Новомосковською державною нотаріальною конторою 14 жовтня 2006 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером № 3892004 на підставі ухвали Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2002 року. Ухвалою суду від 06 лютого 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання (а.с. 19). 04 березня 2020 року позивач звернувся на адресу суду із уточненою позовною заявою (а.с. 29, 30-33). Ухвалою суду від 04 березня 2020 року було прийнято уточнений позов до розгляду та замінено відповідача на належного (а.с. 34). Ухвалою суду від 24 березня 2020 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 39). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, з порядком отримання рішення суду ознайомлений (а.с. 38). Відповідач Новомосковський міськрайонний відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 41). У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що ухвалою Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2002 року, постановленою у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у рамках забезпечення позову за заявою позивача, було заборонено вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну правового статусу автомобіля марки ВАЗ 2107, д/н [NUMBER] , а також іншого майна, яке належить на праві приватної власності відповідачеві [PERSON] (а.с. 15). Згідно з інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наданою суду у засвідченій позивачем копії, 14 жовтня 2006 року за № 3891004, реєстратором - Новомосковською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Новомосковського районного суду № б/н від 29 січня 2002 року, накладено обтяження - арешт всього майна, належного [PERSON] (архівний арешт запис № 93463-972 від 04 лютого 2002 року, зареєстрованого в реєстрі заборон за № 5/2002 рік) (а.с. 14). Ухвалою Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2002 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою - закрито у зв`язку із відмовою позивача від своїх позовних вимог (а.с. 17). Відповідно до повідомлення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області вих. № 01-43/1/2020 від 03 січня 2020 року, наданого на запит [PERSON] і долученого до справи у засвідченій позивачем копії, згідно з алфавітним покажчиком цивільних справ за 2002 рік Новомосковського районного суду, дійсно була зареєстрована цивільна справа № 2-1034/02 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. 12 березня 2002 року провадження у даній цивільній справі було закрито внаслідок відмови позивача від своїх позовних вимог. Цивільна справа № 2-1034/02 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП була знищена за закінчення строку зберігання (а.с. 16). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20 листопада 2018 року, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 12). Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті останнього (а.с. 11). Судом установлено, що з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті батька позивач [PERSON] звернувся до Новомосковської районної нотаріальної контори Дніпропетровської області, однак листом державного нотаріуса Крутько Л. П. стосовно спадщини № 1926/02-14 від 10 грудня 2019 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки при підготовці до видачі спадщини виявлено відомості про арешт нерухомого майна, належного спадкодавцеві, на підставі ухвали Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2002 року, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10 грудня 2019 року № 192213327 (а.с. 13). За нормами ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши вказані норми, оцінивши надані докази в сукупності, з урахуванням того, що будь-які зобов`язання перед [PERSON] у спадкодавця позивача [PERSON] - [PERSON] за його життя були відсутні, що підтверджується ухвалою Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2002 року, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки наявний арешт і заборона на відчуження майна порушує його право на оформленнях спадщини, тому спірне майно підлягає звільненню з-під арешту та заборони на відчуження. На підставі викладеного,

Outcome: approved