Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

04 червня 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], який в подальшому уточнив та просив суд: зобов'язати відповідачку усунути перешкоди у його спілкуванні із сином - [PERSON], [INFO], та з донькою - [PERSON], [INFO]; визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дітей, тобто мати періодичні та систематичні побачення без присутності матері [PERSON] та мати сумісний відпочинок двічі на рік тривалістю по 14 календарних днів; встановити наступні часи та дні спілкування, його побачень із дітьми, а саме щотижня у суботу з 09-00 год. до 21-00 год., а також в день їх народження з 10-00 год. до 15-00 год. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з відповідачкою перебував у шлюбі з 25.09.2009 р. по 08.12.2014 р. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати із матір'ю, однак відповідач перешкоджає позивачу у прийнятті участі у вихованні дітей, зокрема у побаченнях з дітьми та систематичному спілкуванні з ними. Позивач та його представник до судового засідання не з'явились, представник позивача надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явилась, про час, день та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Київського району департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради, до судового засідання не з'явися, письмовий висновок щодо позову не має можливості надати, оскільки позивач, який був запрошений на співбесіду зі спеціалістом Управління, 07.10.2015 р. не з'явився та не надав необхідні документи. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно до ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Судом достовірно встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 25.09.2009 р. по 08.12.2014 р. (а.с.8). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із частинами 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно до ч.5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суду не надано висновку Управління щодо розв'язання спору, оскільки позивач, який був запрошений на співбесіду зі спеціалістом Управління, 07.10.2015 р. не з'явився та не надав необхідні документи (а.с.41), в зв'язку з чим Управління позбавлено можливості надати суду відповідне заключення. Інших доказів в обґрунтування позову суду також не надано. Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є недоведеними, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed