Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

05 травня 2014 року позивачі подали до суду позов до відповідачів про визнання договорів дарування недійсними щодо 1/2 частини будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS],які були укладені 30 вересня 2013 року та 26 жовтня 2013 року, між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позову зазначили, що договори дарування укладені без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цими правочинами, а тому є фіктивними, оскільки були укладені відповідачем [PERSON] з метою позбавити дітей [PERSON] та [PERSON] житла і отримати кошти. У судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на письмові заперечення проти позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до суду подала письмові заперечення проти позову та просила розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, проти позову не заперечують. Заслухавши пояснення позивачів, представника позивачів, відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] був власником: 1/4 частини будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS], що належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Остерської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області від 13 березня 2008 року , за реєстровим № 421, зареєстрованого 21 квітня 2008 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18591290, реєстраційний № 21849291, номер запису 589, в книзі 1д, виданого 21 квітня 2008 року Комунальним підприємством «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради та ? частини будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS], що належала на праві свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області від 15 жовтня 2013 року, за реєстровим № 1259, і зареєстроване за № 2883892, державним реєстратором Ткаченко Н.В., приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області від 15 жовтня 2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності № 10904516, від 15 жовтня 2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 159710574220. Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. [PERSON] 30 вересня 2013 року та 26 жовтня 2013 року подарував ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS] [PERSON] Вказані правочини були посвідчені приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Ткаченко Н.В. та зареєстровані: в реєстрі за № 1196 та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер якого 10173491, номер запису про право власності 2695476, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 159710574220 та в реєстрі за № 1400 та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер якого 11652833, номер запису про право власності 3083012, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 159710574220. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах справи відсутні докази щодо укладення правочинів з метою позбавити дітей [PERSON] та [PERSON] житла, отримання коштів та приховати майно перед банком, оскільки діти відповідача [PERSON] та колишня дружина [PERSON] постійно ніколи не проживали в спірному будинку, а були тільки зареєстровані в ньому; борг за кредитними відносинами відповідача [PERSON] не сплачений на час розгляду справи в суді і на момент укладення правочину спору щодо спірного нерухомого майна не було, тому твердження позивачів та їх представника щодо умислу відповідачів на укладення договору дарування без наміру створення правових наслідків безпідставні. Договір дарування передбачає собою безоплатний договір. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно із ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, без наміру його виконання. Для визнання судом правочину фіктивним, ознака вчинення його лише для вигляду має бути з обох сторін правочину. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] відповідно до договорів дарування від 30 вересня 2013року та 26 жовтня 2013 року. Разом з тим, для визнання правочину фіктивним, ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Проте з боку позивача не було надано суду жодних беззаперечних та достовірних доказів щодо вчинення фіктивного правочину з обох його сторін та на підтвердження умислу відповідачів на укладення договору дарування без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися. Пунктом № 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Оскільки позивачі не були стороною у спірних правочинах, обставини які б обмежували або забороняли [PERSON] передавати у дар ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS], на час укладення спірного правочину були відсутні. Крім того, намір сторін спірного правочину підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, оскільки [PERSON] зареєструвала право власності на? частину житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS] за собою та прийняла його в дар. З врахуванням вищевикладеного, в задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], представник позивачів [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Козелецької РДА Чернігівської області про визнання договорів дарування недійсними 1/2 частини будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS], слід відмовити.

Outcome: approved