Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

04 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому як фізичній особі-підприємцю на праві приватної власності належить кафе «[INFO]» за адресою: [ADDRESS]. 11 жовтня 2013 року відповідачі, перебуваючи на території вказаного кафе, пошкодили електролічильник та блоки автоматів у щитовій. В результаті незаконних дій відповідачів було пошкоджено його майно на загальну суму 31 441 грн, що складається з вартості зіпсованих продуктів харчування, робіт з ремонту електролічильника та витрат на лікування. Крім цього, йому було завдано моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях через пошкодження та знищення майна. Посилаючись на зазначене обґрунтування, просив стягнути з відповідачів на його користь 31 441 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, а також 10 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок пошкодження майна. 06 серпня 2014 року позивачем до суду подано уточнену позовну заяву, в якій він просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь 476 грн в рахунок майнової шкоди та по 3 333 грн з кожного - в рахунок моральної шкоди, завданих неправомірними діями відповідачів. Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в розмірі відшкодування витрат позивача з ремонту електролічильника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає частково - у сумі 277 грн майнової шкоди. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивачеві [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 липня 2012 року (а. с. 9) належить нежитлова будівля кафе за адресою: [ADDRESS]. Постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 03 квітня 2014 року (а. с. 11), встановлено, що 11 жовтня 2013 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] умисно із хуліганських мотивів пошкодили електрощитову в кафе «[INFO]» по [ADDRESS] Викладені обставини визнаються всіма особами, які беруть участь у справі, а тому суд вважає їх встановленими. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 ч. 2 цієї статті встановлено, що збитками, крім іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт, наданого позивачем (а. с. 16), вартість пошкодженого майна та відновлювального ремонту становить 277 грн 08 коп.. Вказана сума шкоди не оспорювалася відповідачами, отже суд вважає доведеним, що пошкодженням майна позивача йому завдано майнової шкоди на вказану вище суму. Вимога позивача про стягнення з відповідачів на його користь витрат на лікування, на думку суду, також підлягає задоволенню, оскільки це підтверджується відповідними чеками на придбання заспокійливих лікарських засобів (а. с. 23) та узгоджується з показаннями допитаних судом в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт наявності у позивача душевних переживань з приводу пошкодженого майна. Вирішуючи позов в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд дійшов такого. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд не дає оцінку ступеню душевних переживань позивача з приводу пошкоджених продуктів харчування, оскільки, згідно уточненої позовної заяви, вказані факти не були предметом судового розгляду. Згідно роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що з вини відповідачів позивачеві була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, стресі, переживаннях з приводу пошкодженого майна, необхідності протягом певного періоду з'являтися до правоохоронних органів з метою викриття правопорушників. Тому суд, враховуючи принципи виваженості, розумності та справедливості, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди - на суму 500 грн.. При цьому суд вважає, що такий розмір відшкодування є справедливою сатисфакцією, рівноцінно і об'єктивно відповідає заподіяній потерпілому моральній шкоді та сприятиме відновленню його попереднього стану. В стягненні решти частини моральної шкоди суд відмовляє за безпідставністю. Разом із тим, вирішуючи даний спір, судом беруться до уваги й інші положення цивільного законодавства. Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання відповідачів, одержаних на запит суду (а. с. 28-30), лише один з відповідачів - [PERSON] на час розгляду справи судом досяг повноліття. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є неповнолітніми. Частинами 1, 2 ст. 1179 ЦК України передбачено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Однак, в порушення вказаних вимог закону, позивачем не надано доказів наявності у неповнолітніх відповідачів доходів та майна, достатнього для відшкодування шкоди. Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦК України рішення у справі може постановлюватися лише щодо сторін. Позивачем не заявлялось клопотання про залучення в якості спвівідповідачів батьків неповнолітніх відповідачів [PERSON] та [PERSON], а суд, як випливає зі змісту ч. 1 ст. 33 ЦПК України, може залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача виключно за клопотанням позивача. На підставі викладеного суд дійшов переконання, що позивачем у повному обсязі не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу свої вимог, а відтак такі вимоги про стягнення майнової та моральної шкоди з визначеного кола відповідачів підлягають лише частковому задоволенню, а саме: з неповнолітніх відповідачів суд стягує суму майнової шкоди в розмірі, що ними визнається. Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 314 грн 41 коп., що підтверджується відповідною квитанцією. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial