Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

06 квітня 2016 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» (ТОВ «ФК «Рантье») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р24.178.73240 за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 35000 грн. зі сплатою 10% річних. Станом на 30.09.2015 року відповідач у встановлений договором термін кредит не повернув та має заборгованість на суму 444127,28 грн. 30.09.2015 року між ТОВ «ФК «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 30/09-1 за яким позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Після відступлення права вимоги відповідачем здійснено сплату на загальну суму 390 грн., а отже станом на 21.03.2016 року заборгованість за кредитним договором складає 44027,28 грн. В звязку з цим, посилаючись на норми Цивільного та Цивільно-процесуального кодексів України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами на вищевказану суму та судові витрати по справі у сумі 1378 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві навів клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.5) Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ПАТ «[PERSON] та відповідачем [PERSON] 27 червня 2014 року у м. Полтаві укладено кредитний договір № Р24.178.73240 (а.с. 13-15). Відповідно до умов договору відповідачу (позичальнику) банком надано кредит на поточні потреби в сумі 35000 грн. строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування у розмірі 10% річних від залишкової суми кредиту (п.п. 1.1.-1.3). За обслуговування кредиту передбачена сплата позичальником щомісячно 2,35% від початкової суми кредиту (п. 1.4). За кожен день прострочки платежу позичальник сплачує штрафні санкції у розмірі 0,15% від простроченої оплати в період з 01 по 60 день прострочки та у розмірі 0,65% за прострочення більше ніж на 60 днів (п. 3.3.1). Пунктом 6.1 договору встановлено графік погашення платежів, починаючи з 01.08.2014 по 27.06.2019 року, щомісячно, при цьому сума щомісячного платежу є сталою та становить 1565,15 грн. на місяць. Банк належним чином виконав свої зобовязання по кредитному договору, надавши відповідачу кредит, що підтверджується копією ордеру-розпорядження № 1 від 27 червня 2014 року та копією меморіального ордеру № Р24.178.73240.1 від 27 червня 2014 року (а.с.16, 20). В супереч вимогам закону та умовам договору відповідач свої зобовязання щодо повернення кредиту виконував неналежним чином без дотримання встановленого графіку погашення заборгованості в звязку з чим станом на 30.09.2015 року мав кредитну заборгованість на суму 44417,28 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку № 29090417873240.980 (а.с.19). 30 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 30/09-1, за умовами якого позивач ТОВ «ФК «Рантье» набув права вимоги грошових коштів, право на одержання яких належало ПАТ «Ідея Банк»», в тому числі право вимоги за кредитним договором Р24.178.73240 від 27 червня 2014, що підтверджується витягом з додатку № 2 до договору (а.с.21-24). Відповідач [PERSON] був письмово повідомлений листом, направленими за місцем його реєстрації, про відступлення права вимоги за кредитним договором 30/09-1 від 30.09.2015 року із зазначенням розміру актуальної заборгованості та реквізитів для подальшого погашення наявної кредитної заборгованості (а.с.12). Відповідно до ст.526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Як зазначено в ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позички, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно приписів ст.ст. 514 та 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Незважаючи на обовязки визначені законом та встановлені договором відповідач [PERSON] свої зобов'язання щодо погашення заборгованості перед позивачем належним чином не виконує, внаслідок чого згідно розрахунку позивача станом на 21 березня 2016 року має перед ним заборгованість за кредитним договором № Р24.178.73240 від 27 червня 2014 на суму 44027,28 грн., з яких 29788,12 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14239,16 грн. заборгованість за несплаченими відсотками та комісіями (а.с. 18). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом в судовому засіданні, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, а позов ним визнано. В звязку з вищевикладеним, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими, доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1378 грн., суд розподіляє відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України та повністю покладає їх на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved