Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

06.11.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Центр надання адміністративних послуг Синельниківської районної ради в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні та володінні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 24.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстрованого КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації», позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Тургенєвка, вул. Кірова, 6. Розпорядженням голови Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області вул. Кірова у с. Тургенєвка перейменовано на вул. Миру. 29.09.2007 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та зареєструвала в своєму житловому будинку свого чоловіка [PERSON] та його дочку [PERSON] 06.11.2011 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.07.2011 року. Після чого зазначені особи перестали підтримувати сімейні стосунки, відповідачі зібрали усі свої речі та виїхали з будинку. З часу розірвання шлюбу та по теперішній час у належному [PERSON] жилому будинку не проживають, не несуть ніяких витрат по його утриманню , не приймають участь у спільному побуті, не є членами сімї позивача, добровільно покинули житло, вибувши в інше місце проживання, але є зареєстрованими, що підтверджується довідками Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Тобто відповідачі у вищевказаному житловому будинку не проживають більше одного року. Через те, що у належному позивачу будинку зареєстровані інші особи, які там не проживають, [PERSON] не може вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. В звязку із викладеним, позивач, посилаючись на ч.1 ст. 316, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 328, ч. 2 ст. 405 ЦК України, просить суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Тургенєвка, вул. Миру, 6 Відповідно до п.9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. До початку судового засідання позивач [PERSON] надала суду заяву, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, але до початку його проведення надав суду заяву про визнання заявлених [PERSON] вимог, та розгляд справи без його присутності. Відповідач [PERSON], а також представник третьої особи у судове засідання не зявились, заяви про участь справи без їх присутності не надали, про причини неявки суду не повідомили. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.01.2006 року встановлено, що [PERSON] з 18.01.2006 року є власником будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Тургенєвка, вул. Кірова, 6, на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.5) Відповідно до наданої суду копії Свідоцтва про шлюб [PERSON] 1-КИ №080825, виданого 29 вересня 2007 року виконкомом Славгородської селищної ради Синельниківського району, підтверджено зміну прізвища «Шкурупій» [PERSON] на прізвище «Шестопал» з у звязку із реєстрацією шлюбу (а.с.10), який розірвано на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.07.2011 року, яке набрало законної сили 19 липня 2011 року (а.с.6). Відповідно до копії домової книги, [PERSON], [PERSON] зареєстрованіза адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Тургенєвка, вул. Кірова, 6 (а.с.13-17). В Довідках, виданих 27.10.2017 року виконавчим комітетом Славгородськоїселищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області зазначено, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], дійсно є зареєстрованими, але не проживають за адресою: [INFO] (а.с.12,13). Суд зазначає, що посилання [PERSON]на положення ст. 405 ЦК України в обґрунтування правової підстави захисту порушених прав у даних правовідносинах застосуванню не підлягають, оскільки сторони у справі не є членами сімї власника житла, що доводиться вищезазначеними доказами, наданими суду безпосередньо позивачем. Належним є застосування Глави 23 ЦК України, якою встановлено, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на власний розсуд. Зміст права власності полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на що не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). У відповідності до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. [PERSON] ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Виходячи з того, що Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, з огляду на вищевикладене, та виходячи з того, що позивач є власником зазначеного вище будинку, а реєстрація відповідачів в ньому створює позивачу перешкоди у володінні ним, позовні вимоги про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі по 320 грн. 00 коп. з кожного відповідача. На підставі викладеного, ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, Глава 23, ст. 391 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved