Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

05 травня 2021 року позивач [PERSON] пред`явила позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10 000 гривень щомісячно, починаючи з моменту подання даної позовної заяви до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що вона на час подання позову до суду перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого мають двох неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу не надає, хоча має таку можливість, так як їздить за кордон і його дохід становить 2500 доларів США, що еквівалентно 70250 грн. 09.06.2021 відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов про стягнення із [PERSON] аліментів на його користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що дійсно із [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Турківського районного суду від 17.05.2021, від якого мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . У лютому 2021 року [PERSON] забрала старшого сина [PERSON] та переїхала проживати до матері у с. Сигловате, а молодший син [PERSON] залишився проживати з ним. Не згідний сплачувати аліменти [PERSON] на утримання сина [PERSON] , оскільки його утримує сам, а [PERSON] жодної матеріальної допомоги на його утримання не надає. Стверджує, що дійсно працював за кордоном та утримував всю сім`ю, оскільки колишня дружина [PERSON] ніколи не працювала, але такого доходу, про який зазначила у своїй позовній заяві [PERSON] , він не отримував. На даний час не взмозі утримувати сина [PERSON] в тому розмірі, в якому просить [PERSON] , оскільки повністю утримує сина [PERSON] та не може знайти високооплачувану роботу в Турківській чи Боринській ОТГ. Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 11.06.2021 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини об`єднано в одне провадження із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей і продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. У підготовчому засіданні 14.07.2021 позивач за первісним позовом [PERSON] зменшила позовні вимоги до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, а саме: просила зменшити розмір аліментів на утримання дітей з 10000 грн до 5000 грн щомісячно, починаючи з моменту поданої заяви до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Сенюга І.М. підтримали уточнені 14.07.2021 позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 5000 грн та просили відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . У судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] заперечив проти задоволення позову [PERSON] з підстав та мотивів, викладених у своєму зустрічному позові до неї. Зменшив позовні вимоги та просив стягнути із [PERSON] на його користь на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 2500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Вислухавши вступне слово сторін, показання свідків, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 28.07.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.02.2021 (арк. справи 6). Рішенням Турківського районного суду від 17.05.2021 шлюб між сторонами розірвано (арк. справи 31-33). Із свідоцтв про народження дітей відомо, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (арк. справи 7-8). З поданої позивачем за зустрічним позовом [PERSON] копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб № 305 від 26.05.2021 відомо, що [PERSON] , [PERSON] та їх діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] . Із характеристики № 43 від 26.05.2021, виданої старостою села Карпатське Самбірського району Львівської області [PERSON] , відомо що [PERSON] працював на сезонних роботах різноробочим (арк. справи 37). З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.06.202, відомо що інформації про [PERSON] в Реєстрі не знайдено (арк. справи 38). Із акта-обстеження № 41 від 26.05.2021 відомо, що [PERSON] виховує сина [PERSON] . Власності не має, але в по господарській книзі за ним рахується житловий будинок та господарські будівлі, веде господарство (арк. справи 39). З акта-обстеження № 42 від 26.05.2021 відомо, що [PERSON] дійно не проживає в сім`ї з 18.02.2021 за місцем реєстрації в [ADDRESS] . За вказаною адресою проживає [PERSON] та його син [PERSON] (арк. справи 40). Із довідки № 246 від 11.06.2021, яка видана відділом обслуговування громадян №20 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Сороці І.І. встановлено, що за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5) від 11.06.2021 відомості про нарахування йому заробітної плати та сплату страхових внесків за період з 01.07.2020 по 31.05.2021 відсутні (арк. справи 50). Із копії медичного висновку № 237 від 30.07.2020 видно, що [PERSON] , [INFO] , хворіє та частково не здатний до самообслуговування (арк. справи 9). У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] підтвердила, що її син [PERSON] дійсно проживає з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні, а син [PERSON] залишився проживати разом з нею та перебуває на її утриманні, хворіє і є дитиною-інвалідом, відповідач не дає їй можливості забрати молодшого сина [PERSON] і з цього приводу вона зверталася в орган опіки та піклування, а також подала до суду позовну заяву щодо визначення місця проживання дітей, на даний час справа не розглянута. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] допитаний у судовому засідання як свідок підтвердив той факт, що син [PERSON] хворіє і є дитиною-інвалідом, знаходиться на утриманні [PERSON] і він грошей на його утримання не дає, так як повністю забезпечує молодшого сина [PERSON] , який проживає разом із ним. Дійсно минулі роки він їздив регулярно на роботу за кордон і повністю забезпечував сім`ю. Однак, на даний час не має можливості поїхати на роботу за кордон, оскільки не має з ким залишити сина, так як дитина відмовилась проживати зі своєю матір`ю [PERSON] . Надаючи оцінку наведеним обставинам суд керується таким. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Так, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що сторони не домовилися про спосіб виконання обов`язку утримувати дітей. Також судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] є дитиною - інвалідом, проживає з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні, а дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні. Сторони інших дітей, крім спільних, не мають, на стан здоров`я не скаржаться, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків не утримують, син [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні матері [PERSON] - хворіє, сторони хоч і не працевлаштовані та офіційного доходу не мають, однак мають можливість працювати та забезпечувати утримання дітей, а тому згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, є підстави присудити кошти на утримання дітей у твердій грошовій сумі. Статтею 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку(доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України, що узгоджується із правовою позицією, Верховного Суду у цивільній справі № 459/2181/17, постанова від 12.09.2018. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», гарантований мінімальний розмір аліментів із 1 липня 2021 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 1255 грн. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень, викладених у ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Посилання позивача за первісним позовом [PERSON] та її представника про те, що двоє дітей перебувають лише на її утриманні, суд не бере до уваги, оскільки не надано жодних доказів, а навпаки в судовому засіданні сторони визнали, що старший син проживає та знаходиться на утриманні [PERSON] , а молодший - на утриманні [PERSON] . Урахувавши наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та часткове задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі. У частині стягнення аліментів за зустрічним позовом [PERSON] з врахуванням того, що аліменти не повинні бути меншими, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, позивачу за зустрічним позовом [PERSON] слід відмовити, так як, суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України, що узгоджується із правовою позицією, Верховного Суду у цивільній справі № 459/2181/17, постанова від 12.09.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача за первісним позовом [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме: 50 % від 908 грн, що становить 454 грн та з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме: 26 % від 908 грн, що становить 236 грн. Вирішуючи вимогу позивача за зустрічним позовом [PERSON] про стягнення з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку відмовити з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При розподілі судових витрат судом враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). У частині третій статті 137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Однак вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом витрат на правничу допомогу належним чином не підтвердженні, оскільки позивачем до позовної заяви не додано квитанцію про отримання від відповідача за зустрічним позовом коштів за написання позовної заяви, не долучено договору про надання правничої допомоги, детального опису виконаних робіт, рахунку тощо. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] не підтвердив документально понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 гривень, а тому в їх стягненні з відповідача за зустрічним позовом слід відмовити.

Outcome: partial