Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

06 серпня 2018 року представник позивача звернулася до суду з позовною заявою до Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що 08.08.2013 року померла мати її довірителя [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 2,1494 га, що знаходиться на території Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (належало померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку). 07.04.2006 року [PERSON] було складено заповіт, яким вона все своє майно заповіла позивачу. Реалізуючи своє право на спадщину позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначену земельну ділянку, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів,\~які б\~підтверджували факт\~права власності\~на земельну\~ділянку за\~спадкодавцем. Позивачу надали розяснення про те, що у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно вказане питання підлягає вирішенню в судовому порядку. На підставі зазначеного представник позивача просила суд визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 2,1494 га, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, кадастровий номер 3224985400:01:002:0087 (згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №946505, виданого 03.10.2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №01:07:032:00357), в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 08 серпня 2013 року. 10 серпня 2018 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання представник позивача не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду подав заяву, в якому просить розглядати справу без участі представника, проти позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 08 серпня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, виданим 15.12.2017 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, серія I-ОК№ 418589 /а.с.9/. 07 квітня 2006 року [PERSON] був складений заповіт, відповідно до якого належний їй сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії КВ №0115193, виданий на підставі рішення Фастівської РДА №102 від 26.02.1997 року, а у разі розпаювання належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серія КИ-ХХІУ №002925, видане 29.05.2002 року Пилипівською сільською радою заповіла синові [PERSON] /а.с.14/. Реалізуючи своє право на спадщину позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначену земельну ділянку, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт права власності на земельну ділянку за спадкодавцем. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із\~ ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 3.3 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно». Також у даному [PERSON] зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що\~ право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що спадкодавець за життя набув у власність земельну ділянку за розпорядженням голови Фастівської РДА № 349 від 10.05.2007 року, тобто [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,1494 га у межах згідно з планом, яка знаходиться на території Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі зазначено розпорядження був виготовлений на імя спадкодавця державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯД №946505 від 03.10.2007 року, кадастровий номер 3224985400:01:002:0087, проте оригінал державного акту був втрачений, що підтверджується оголошенням в газеті «Перемога» /а.с.19/. Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], прийняв спадщину після смерті спадкодавці, тому набув право спадкування на земельну ділянку, але не має правовстановлюючого документа оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, тобто на спадкове нерухоме майно, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує. На підставі викладеного,

Outcome: approved