Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

06 червня 2018 року орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Білопільського району звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], до його матері [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання малолітнього сина. [PERSON] ніде не працює, раніше судима, схильна до бродяжництва, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Сім'я [PERSON] перебуває на обліку як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. З 10 листопада 2017 року малолітній [PERSON] знаходиться в обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Шостка. З часу його перебування у вказаному центрі мати життям дитини не цікавиться. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2009 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Також 10 квітня 2018 року встановлено факт залишення [PERSON] та [PERSON] малолітнього сина [PERSON] зачиненим у будинку без нагляду дорослих на тривалий час, у зв'язку з чим було проведено негайне вилучення дитини від батьків. Посилаючись на викладене, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнути з неї аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Білопільського району Демченко О.В. в судове засідання не прибула, направила заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причин свого неприбуття суду не повідомила, хоча належним чином була сповіщена про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Письмового відзиву на позов не подала, заява про відкладення судового засідання від неї не надходила. Представник третьої особи - служби у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації Сумської області Бутенко А.О. в судове засідання також не прибув, направив заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою позивача та за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно проаналізувавши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а. с. 4). Рішенням виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Білопільського району від 18 грудня 2017 року сім'ю [PERSON] поставлено на облік, як таку, що потрапила в складні життєві обставини (а. с. 25). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2009 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а. с. 22-24). Як вбачається з характеристик Марківського старостату Миколаївської селищної ради Білопільського району від 19 квітня 2018 року №147 та депутата вказаної ради [PERSON], за місцем проживання [PERSON] характеризується вкрай негативно, веде аморальний та бродяжницький спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, раніше судима, притягувалася до адміністративної відповідальності. [PERSON] народила трьох дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Стосовно [PERSON] позбавлена батьківських прав. Вихованням дітей [PERSON] не займається, часто залишає їх без нагляду, а саме зникає в невідомому напрямку. За дітьми доглядають сусіди, співмешканець [PERSON], її мати, яка також зловживає спиртними напоями. Інколи, коли дома нікого немає, діти ввечері бродять вулицями. На численні зауваження директора школи, класного керівника, працівників сільської ради, соціальних служб [PERSON] не реагувала. Були випадки брутального поводження з вказаними особами. [PERSON] протягом тривалого часу за місцем реєстрації не з'являлася, на телефонні дзвінки не відповідає (а. с. 14, 21). Згідно з листом Білопільського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Білопільської районної державної адміністрації від 23 травня 2018 року №275 родина [PERSON] перебувала у вказаному центрі на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах з 2009 року з причини неналежного виконання батьківських обов'язків, вживання спиртних напоїв, порушення санітарно-гігієнічних норм проживання. Родину [PERSON] неодноразово розглядали на засіданнях районної комісії. Батьки то йшли на контакт, то знову ігнорували зауваження соціальних працівників. Останній комісійний візит у родину був 26 жовтня 2017 року. Вдома перебував батько [PERSON] з меншим сином [PERSON], [PERSON] зі стороннім чоловіком ходила п'яною по селу, на контакт не йшла, поводила себе агресивно, погрожувала. Поряд з нетверезою матір'ю був і старший син [PERSON]. Зважаючи на такий випадок, останнього 13 листопада 2017 року влаштовано у державний заклад (а. с. 18). Відповідно до листів Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області від 20 вересня 2016 року №04/801 та 20 березня 2017 року №04/244 з 20 вересня 2016 року по 20 березня 2017 року у вказаному закладі за направленням служби у справах дітей Сумської ОДА перебували [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 20 березня 2017 року за дозволом служби у справах дітей Сумської ОДА діти повернуті у біологічну сім'ю. Дітей забрала матір [PERSON], якій надано рекомендації практичним психологом закладу щодо подальшого виховання та навчання дітей (а. с. 8-9). Як вбачається з листа Обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей від 05 квітня 2018 року №161, з 10 листопада 2017 року у вказаному закладі перебуває малолітній [PERSON], [INFO]. Мати хлопця у листі від 13 листопада 2017 року №423 була поінформована про необхідність виконання нею батьківських обов'язків і належного виховання дитини, однак за період перебування [PERSON] у вказаному закладі вона жодного разу його не відвідала, матеріально не забезпечила, життям, здоров'ям, вихованням та потребами хлопця не цікавиться (а. с. 10). Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] остання за місцем проживання відсутня тривалий час, до старостату з питання повернення дитини у сім'ю не зверталася (а. с. 15-17). З висновку органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Білопільського району від 26 квітня 2018 року вбачається, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки [PERSON] вихованню та матеріальному забезпеченню дитини уваги не приділяє, з ним не спілкується (а. с. 7). Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п. 18 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до статті 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. У відповідності з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. З огляду на положення ч. ч. 1, 3 ст. 12 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ст. 8 вказаної Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. З огляду на положення ч. ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вищевказаний висновок органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради, яким визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], належним чином обґрунтований і суд вважає, що таке втручання в сімейне життя малолітньої дитини буде відповідати її інтересам та позитивно вплине на розвиток дитини, оскільки залишення дитини з матір'ю, яка веде аморальний спосіб життя, є хронічним алкоголіком, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, може загрожувати здоров'ю та життю дитини. На підставі викладеного суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частки, то суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відповідач на утримання двох своїх інших дітей вже сплачує аліменти, тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню і з відповідача необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 06 червня 2018 року. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 1409,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial