Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

05.01.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, який надалі вточнила, до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що відповідач зареєстрований в її квартирі, проте не проживав з 2004 року до вересня 2017 року тому втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що дійсно з 2004 року не проживав, оскільки одружився та проживав з дружиною, проте надавав матері грошову допомогу, у тому числі, давав гроші на оплату комунальних послуг. З вересня 2017 року він повернувся до квартири і з того часу в ній проживає. Відповідач вказує, що його реєстрація у вказаній квартирі ніяким чином не порушує права та інтереси позивача, окрім того, він не має іншого житла, тому в разі задоволення позовних вимог будуть суттєво порушені його права на житло. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовну заяву, посилаючись на те, що відповідач в квартирі не проживав до вересня 2017 року, комунальні платежі не сплачував, тому слід визнати його таким, що втратив право користування квартирою, їй набридли сварки з відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що у задоволені позовної заяви слід відмовити. Судом встановлено, що житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], було надано [PERSON] з родиною, яка складалася з 3 осіб, а саме: позивач [PERSON], її дочка [PERSON], син [PERSON]. Підставою видачі ордера № 1734 було рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Одеси за № 458 від 29.10.1982 року. 23.02.1995 року [PERSON] стала власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі довідки про виплату паю, виданої ЖБК «Вимпел-12» від 23.02.1995 року за № 50, зареєстрованої Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» у реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 23070234 у книзі: 16к-84, номер запису 203. Згідно з довідкою за № 77 від 20.12.2017 року, виданою КП ЖБК «Вимпел-12» у квартирі зареєстровані: [PERSON] з 03.12.1993 року, [PERSON] з 02.06.1989 року, [PERSON] з 14.12.2004 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою сторін, відповідач тривалий час не мешкає у спірній квартирі, проте з осені 2017 року повернувся і наразі проживає разом з позивачем та третьою особою у цій квартирі живуть в одній кімнаті. Хоча відповідач, його мати та сестра на протязі 15 років, постійно сваряться між собою, через що свідок навіть зверталася до органів внутрішніх справ. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно з ч.4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з роз'ясненями, викладеними у п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. У цьому випадку положення ст.ст.71,72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України. Позивачем не спростовані доводи відповідача, позов поданий після факту кількамісячного постійного проживання відповідача на спірній житловій площі. З врахуванням викладеного, та беручи до уваги, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідач з вересня 2017 року проживає у вказаному жилому приміщенні, проти чого позивач до січня 2018 року не заперечувала. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача, оскільки ним не надано доказів втрати відповідачем права користування спірною квартирою, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed