Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

06 травня 2020 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду із вимогою про повернення ДТЕК «Добропіллявугілля» їй грошових коштів в розмірі 9914,55 гривень та відшкодування моральних збитків. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07.05.2020 року дана заява [PERSON] була залишено без руху, оскільки не відповідала вимогам ЦПК України. Після усунення недоліків 14 липня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, третя особа: Добропільський МРВ ДВС СМУМЮ (м. Харків). В обґрунтування позову зазначено, що 29 березня 2013 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області виніс судовий наказ за заявою ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» філіал «Управління комунальних котелень» про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 14056,48 гривень та судовий збір в розмірі 114,70 гривень. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2017 року вказаний судовий наказ було скасовано, про що представнику ДТЕК було відомо відразу. Однак стягнення з пенсійного рахунку [PERSON] було продовжено за судовим наказом, який скасовано. З пенсійного рахунку [PERSON] було стягнуто 8913,04 грн. на погашення боргу з оплати житлово-комунальної послуги з центрального опалення та судові вітрити в сумі 74,37 грн. Після звернення позивача до Добропільського ДВС було направлено лист до Добропільського ОУПФУ про повернення постанови про звернення стягнення на доходи боржника без подальшого виконання. 18.04.2019 року на адресу відповідача було надіслано вимогу державного виконавця щодо розгляду питання про повернення надмірно стягнених грошових коштів, однак отримано відмову, оскільки порядок і спосіб стягнення заборгованості по комунальним платежам на виконання судового рішення не перебуває в їх компетенції. Позивач вважає, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» порушене її право власності, тому була вимушена звернутися до суду із вказаною позовною заявою про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. 10 серпня 2020 року ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» було надано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки стягувачем судового збору є ДП «Добропіллявугілля», яке не припинило свою діяльність, а стягувачем суми за опалення є ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» філія «Управління комунальних котелень», діяльність якого припинена, а правонаступником є ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» «СОЦСЕРВІС». Крім того відповідач вважає, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права поза межами позовної давності, яка встановлюється тривалістю у три роки. Позивач [PERSON] надала письмову відповідь на відзив, в якому зазначила, що кошти з її пенсії, починаючи з 18.03.2016 року і включно до 18.02.2019 року надходили саме на рахунок ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», на підтвердження чого мається відповідь Добропільського ОУПФУ. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Також пояснила суду, що Добропільським міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості за послуги з центрального опалення, який в подальшому було скасовано, оскільки прилади центрального опалення у квартирі за адресою: [ADDRESS] , відсутні, тому вважає що грошові кошти стягнені з неї безпідставно. Представник відповідача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Добропільського МРВ ДВС СМУМЮ (м. Харків) в судове засідання не з`явився, начальник відділу надав до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника та додатково повідомлено, що згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі документи відносно [PERSON] на виконанні у відділі станом на 24.09.2020 року не перебувають. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 2, 5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. В судовому засіданні встановлено, що судовим наказом Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29.03.2013 року по справі № 227/1222/13-ц стягнуто з боржника [PERSON] , [INFO] , проживаючого: [ADDRESS] , на користь стягувача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» філіал «Управління комунальних котелень» на р/рахунок № [NUMBER] у філії Донецьке обласне управління ТОБО №10004/01 АО «Ощадбанк», МФО 335106 ЄДРПОУ 37014600, заборгованість за центральне опалення в сумі 14056,48 грн. а також судовий збір в розмірі 114 грн. 70 коп. (а.с.30) Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2017 року вказаний судовий наказ було скасовано. В обґрунтування вказаної ухвали зазначено, що до матеріалів заяви було долучено копії актів, складених мешканцями будинку від 20.03.2017 року, відповідно до яких за адресою: [ADDRESS] , стояки центрального опалення було відрізано від системи центрального опалення приблизно у 2000-2006 роках, тобто теплопостачання не надається. (а.с.31-33) Згідно відповіді заст. начальника Добропільського об`єднаного управління ПФУ Донецької області №135/п-01-01-14 від 25.06.2019 року, з 01.03.2016 року по 28.02.2019 року у гр. [PERSON] з пенсії було проведено утримання, на підставі Постанови Добропільського МВДВС №43331764 від 12.02.2016 року, на погашення боргу за послуги в розмірі 8913,04 грн., 74,37 грн. - судові витрати. З вказаного листа також вбачається, що борг по оплаті послуг був перерахований на р/рахунок ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». (а.с.35-36) Тобто, в судовому засіданні з пояснень позивача та з долучених документів до матеріалів справи встановлено, що утримання в розмірі 8913,04 грн. та 74,37 грн. на погашення боргу з пенсії гр. [PERSON] проводилися безпідставно, тому суд вважає, що ці грошові кошти є безпідставно набутим майно. За вимогами ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок про те, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру (не договірного) безпосередньо між власником та володільцем майна. Як ствердив позивач у судовому засіданні утримання з неї коштів на рахунок відповідача здійснено безпідставно, оскільки судовий наказ про стягнення заборгованості було скасовано, а отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідача в користь позивача 8913,04 грн. та 74,37 грн. відповідно до положень ст. 1212 ЦК України. При цьому суд ураховує те, що для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Що стосується посилань представника відповідача на пропущення позивачем строку позовної давності, то суд зазначає. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки на підставі ч. 1 ст. 257 ЦК України. Як вбачається з матеріалів цивільної справи та автоматизованій системі документообігу КП «Д-3» Добропільського міськрайонного суду Донецької області, ухвалою від 22.05.2017 року судовий наказ по справі №227/1222/13-ц було скасовано, отже строк позовної давності спливає 23.05.2020 року, а позивач вперше звернулась до суду 06.05.2020 року, тобто в межах позовної давності. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, то суд виходить з наступного. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки ухвалою Добропільського міськрайонного суду про відкриття спрощеного позовного провадження від 15.07.2020 року за клопотанням позивача [PERSON] було звільнено від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір в розмірі 840,80 гривень. Щодо розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, які позивачем визначено, як витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, на відправлення поштової кореспонденції та на виготовлення документів на загальну суму 634,25 грн., суд виходить з наступного. Згідно ст.138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони, тому зазначений розмір витрат, пов`язаних з переїздом [PERSON] до суду в сумі 232 грн. стягненню з відповідача не підлягає. Відповідно до наданих позивачем суду квитанцій на оплату роздруківки та ксерокопії документів, набору комп`ютерного тексту сума витрат складає 360,25 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок компенсації витрат пов`язаних з вчиненням процесуальних дій, необхідних для підготовки та розгляду справи. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: approved