Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

06.04.2020 [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Карго Дайнемікс Групп» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. У своєму позові [PERSON] зазначив, що з 16.12.2019 по 05.02.2020 працював у ТОВ «Карго Дайнемікс Групп» машиністом тепловоза з окладом 13 700,00 грн. Як зазначає позивач, протягом всього часу роботи заробітну плату йому виплачено не було, у зв`язку з чим він прийняв рішення звільнитися. Відповідно до наказу ТОВ «Карго Дайнемікс Групп» позивача 05.02.2020 було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Посилаючись на те, що відповідач не провів повний розрахунок при його звільненні, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати за період з 16.12.2019 по 05.02.2020 у розмірі 21 795,55 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - з 06.02.2020 по день ухвалення судом рішення. Також просив суд судові витрати покласти на відповідача. Разом з позовною заявою [PERSON] надав до суду клопотання про витребування у відповідача відомостей про його середній заробіток. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.05.2020 матеріали позовної заяви передано за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.08.2020 відкрито провадження по справі. 21.10.2020 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати за період з 16.12.2019 по 05.02.2020 у розмірі 24 348,42 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - з 06.02.2020 по день ухвалення судом рішення. Також просив суд судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 29.10.2020 витребувано у ТОВ «Карго Дайнемікс Групп» відомості про середній заробіток [PERSON] , за час коли він працював в ТОВ «Карго Дайнемікс Групп» з 16.12.2019 по 05.02.2020 на посаді машиніста тепловоза. 15.01.2021 представник позивача [PERSON] адвокат Гродонова А.М. надала клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунку середнього заробітку. Згідно наданого розрахунку середньоденна зарплата [PERSON] в ТОВ «Карго Дайнемікс Групп» складала 632,61 грн, а середній заробіток за час затримки з 05.20.2020 по 27.01.2021 становить 155 622,06 грн. У судове засідання представник позивача та не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Позивача в судове засідання також не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача до суду не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, вказана ним причина повторної неявки визнається судом не поважною, відзив на позов не подав та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді машиніста тепловоза у ТОВ «Карго Дайнемікс Групп» з 16.12.2019, що підтверджується наказом №96/ОС від 13.12.2019 (а.с. 8). З трудової книжки [PERSON] вбачається, що наказом №15/ОС від 05.02.2020 [PERSON] звільнено з займаної посади за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 10). Як вбачається із довідки ПФУ України форми ОК-5 роботодавцем ТОВ «Карго Дайнемікс Групп» [PERSON] було нараховано з грудень 2019 - 7 176,19 грн, за січень 2020 - 13 700,00, за лютий 2020 - 3 472,23, що разом становить 24 348,42 грн. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Відповідно до положень ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати №95, яка ратифікована 31 січня 1961 року, метою цієї Конвенції є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу (ст. 12 Конвенції про захист заробітної плати). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, нормою статті 116 КЗпП встановлено обов`язок роботодавця здійснити розрахунок з працівником, а нормою статті 117 КЗпП України встановлено обов`язок для роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 вищезазначеної Постанови, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Таким чином, враховуючи наданий позивачем розрахунок, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 632,61 грн. - (20 876,19 грн. - заробітна плата за грудень 2019 + заробітна плата за січень 2020 /33 робочих дні). Виходячи з того, що відповідач своєчасно не провів із звільненим працівником [PERSON] кінцевий розрахунок, суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за весь час затримки заробітної плати на користь останнього за період з 05.02.2020 (день звільнення) по 27.01.2021 (день ухвалення рішення). Так, сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за час затримки заробітної плати за період з 05.02.2020 по 27.01.2021 складає 154 989,45 грн. з розрахунку (розмір середньоденної заробітної плати - 632,61 грн. х кількість днів затримки - 245 робочих днів). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період з 16.12.2019 по 05.02.2020 в розмірі 24 348,00 грн та середній заробіток за весь час затримки заробітної плати по день ухвалення рішення, а саме за період з 05.02.2020 по 27.01.2021 в розмірі 154 989,45 грн. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 1 793,37 грн.

Outcome: partial