Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

06 березня 2018 року позивач ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій, просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 лютого 2009 року в сумі 60124,38 грн., а також судовий збір в сумі 1762,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що між сторонами існують договірні відносини, умови якого відповідачем не виконуються. Так, 05 серпня 2011 року між сторонами був укладений договір шляхом приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг, за яким відповідач одержала кредит в сумі 3000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30 % на рік. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконувала її умови та не сплачувала в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 31 січня 2018 року за нею утворилася загальна заборгованість в сумі 60124,38 коп., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 42). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, відзиву чи заперечень на позов до суду не надіслала. Враховуючи, що позивач належним чином повідомлена про час та місце судового засідання (а.с. 49), на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 17 лютого 2009 року відповідач звернулась до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 8). Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі [PERSON]), надало позичальнику, тобто відповідачці, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту при укладенні договору на платіжну карту. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальник навпаки, порушила умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів. Згідно з розрахунком заборгованості, скориставшись кредитними коштами, відповідач вчасно не сплачувала кредитну заборгованість, допустила систематичне порушення умов повернення кредиту та сплати процентів, з липня 2015 року припинила виконання своїх зобовязань за договором, у звязку з чим станом на 31 січня 2018 року за нею рахується заборгованість за тілом кредиту в сумі 2530,55 грн. (а.с.6-7). Щодо нарахованих процентів, то відповідно до наданого Банком розрахунку позивачем з вересня 2014 року застосована процентна ставка в розмірі 2,9 %, а з 01 квітня 2015 року - в розмірі 43.20 % річних (тобто 3,6 %), в той же час суду не надано підстав збільшення відсоткової ставки по кредитному договору та доказів узгодження такого підвищення процентів із відповідачем. Згідно даних Тарифів (а.с. 9) та Анкети-заяви (а.с. 8) сторонами узгоджена процентна ставка 2,5 % на місяць, доказів щодо інших підстав нарахування процентної ставки за іншою ставкою суду не надано. Відповідно до згаданих Тарифів, нова процентна ставка підлягає застосуванню до трат, здійснених з 01.09.2014 року (тариф % 2,9) , та за тратами здійсненими з 01.04.2015 р 3,6 %. В той же час, з розрахунку заборгованості слідує, що відповідач скориставшись кредитними коштами, нових витрат з листопада 2013 року, тобто у період підвищення тарифів, не здійснювала. За вказаного, [PERSON] не довів обґрунтованість свого розрахунку, який здійснювався ним за цей період (з 01.09.2014 року та з 01.04.2015 р.) за підвищеними відсотковими ставками. За такого, розмір процентів, що підлягає стягненню становить 3467, 67 грн., зокрема: -станом на 31.08.2014 року заборгованість по процентам 831,78 коп. -за період з 01.09.2014 року по 08.09.2014 року: 2879,60 грн. (сума боргу) грн. х 7 днів заборгованості х 2,5% х 12/360 = 16,80 грн. -за період з 08.09.2014 року по 13.09.2014 року: 2523,71 грн. х 5 (днів заборгованості) х 2.5 % х 12 / 360 = 10, 52 грн.; -за період з 13.09.2014 року по 31.01.2018 року : 2530,55 грн. (заборгованості) х 1237 (днів заборгованості) х 2,5 % х 12 / 360 = 2608, 57 грн. Щодо суми боргу, як зазначено у позовній заяві та розрахунку заборгованості, з пені та комісії без розмежування сум в загальному розмірі 3992,26 грн., то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки пеня та комісія мають різну правову природу, так як пеня є неустойкою, що передається кредитору у разі порушення боржником зобовязання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а комісія це грошова винагорода Банку за надання банківських послуг. В свою чергу позивачем в розрахунку та позовній заяві не розмежована та необґрунтована зазначена сума, а рішення суду не може будуватись на припущеннях, при цьому, суд розглядає справу в межах заявлених вимог та тягар доведення покладено на сторони (ст. 12, ст. 81 ЦПК України). Стосовно суми штрафу за порушення умов договору, що визначені Анкетою-заявою та Тарифами у розмірі 250 грн. (фіксована складова) та 5 % від суми позову, то нарахування процентної складової\~\~штрафу в розмірі 5% від суми позову, не відповідає положенням\~\~ч.2\~ст. 549 ЦК України, згідно яких штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За такого, суд вважає необхідним стягнути з відповідачка штраф лише в розмірі 250 грн. (фіксована складова). За наведеного вище, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 6248, 22 грн., з яких: заборгованість за кредитом 2530,55 грн., заборгованість по процентам 3467, 67 грн. та штраф 250 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням розяснень, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10 (п. 36), вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 176 грн. (6248, 22 грн. х 100 / 60124,38 грн. = 10 %; 1762 х 10% = 176,20).

Outcome: partial