Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

06 жовтня 2021 адвокат Авраменко О.В., який діє в інтересах заявника [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заява вмотивована тим, що [INFO] в с. Тучне Білопільського району Сумської області померла мати заявника [PERSON] . Після смерті останньої відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на житловий будинок [ADDRESS] , право на який було посвідчено свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок, виданого 30 жовтня 1989 на підставі рішення виконавчого комітету Білопільської районної ради народних депутатів від 18.07.1989 № 115. Вказує, що заявник має намір переоформити спадщину за законом, яка залишилась після смерті матері, проте не може реалізувати своє право внаслідок того, що у свідоцтві про право приватної власності на житловий будинок, невірно зазначено прізвище матері заявника, а саме замість « [PERSON] » вказано « [PERSON] », що не відповідає дійсності. Вважає, що дана помилка виникла під час видачі вказаного свідоцтва посадовими особами виконавчого комітету та внести зміни у вказаний документ в позасудовому порядку не можливо. Про існування помилки у свідоцтві заявник дізнався лише після смерті матері. Встановлення факту належності померлій свідоцтва, заявнику необхідно для отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення його особистих прав. Встановити вищевказаний факт в інший спосіб неможливо. Посилаючись на викладені вище обставини, представник заявника просить встановити юридичний факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] правовстановлюючого документу свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 30 жовтня 1989 на підставі рішення виконавчого комітету Білопільської районної ради народних депутатів від 18.07.1989 № 115 на ім`я « [PERSON] ». Ухвалою від 07 жовтня 2021 цивільну справу призначено до судового розгляду за вказаною вище заявою (а. с. 16). У судове засідання заявник [PERSON] не з`явився. Представник останнього адвокат Авраменко О.В. надав до суду письмову заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без їх участі (а. с. 20) Представник заінтересованої особи Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області у судове засідання не з`явився. Селищний голова надав до суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутністю представника селищної ради, проти задоволення заяви не заперечує (а. с. 17). У зв`язку з неявкою учасників суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Крім того, п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено розгляд судом справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце, час і народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абз. 1 п. 12 Постанови, суд може встановлювати також факти належності особі правовстановлюючих документів. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Згідно листа Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належності громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Судом встановлено, що батьками заявника [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 6). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого повторно серії [NUMBER] [PERSON] , померла [INFO] в с. Тучне Білопільського району Сумської області (а. с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло все належне їй майно, в тому числі житловий будинок [ADDRESS] , право на який було посвідчено свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок, виданого 30 жовтня 1989 на підставі рішення виконавчого комітету Білопільської районної ради народних депутатів від 18.07.1989 № 115. Разом з тим встановлено, що свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок під [ADDRESS] видане на підставі зазначеного вище рішення на ім`я « [PERSON] ». Вказане свідоцтво зареєстроване у Сумському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації та записане 30 жовтня 1989 в реєстрову книгу №1 за номером 98, стор. 99 (а. с. 8). Аналіз перевірених і оцінених судом доказів та законодавства переконує суд, що в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України заявником надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення юридичного факту належності померлій [INFO] [PERSON] свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок під [ADDRESS] , виданого 30 жовтня 1989 на підставі рішення виконавчого комітету Білопільської районної ради народних депутатів від 18.07.1989 № 115, оскільки у позасудовому порядку виправити допущену у вказаному свідоцтві помилку не можливо, що створює для заявника перешкоди для підтвердження права на спадщину та належного її оформлення. \~ \~ \~ \~ Факт встановлення означеного вище юридичного факту має для заявника юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація права на спадщину, а іншого порядку встановлення даного факту немає, а відтак суд приходить до висновку про захист права заявника і вважає за необхідне заяву [PERSON] задовольнити. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне 18 вересня 2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved