Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

04 лютого 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку з господарськими будівлями та спорудами 47, по вул. Благоєва, села Шерове Іванівського району Одеської області (далі будинок) в якому зареєстрована, проте біля трьох років не проживає відповідач, яка проживає за іншою адресою, а її реєстрація у будинку перешкоджає йому вільно користуватися власністю. Шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 19 липня 2004 року. За таких обставин позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком. Позивач у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подавав, хоча повідомлений був належним чином про час та місце судового розгляду справи. Представник позивача до суду не зявилася, направила до суду заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач до судового засідання не зявилася проте направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, та просила розглядати справу у її відсутність. Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В абзаці 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пленум розяснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В абзаці 2, 3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють правовідносини у справі до судового розгляду» пленум розяснив, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Визнання позову повинно бути безумовним. В абзаці 6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» пленум розяснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ст. 41 Конституції України). Фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом (ст. 310 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України). Реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла (абзац 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», далі Закон). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою ( п. 2 ч.1 ст. 7 Закону ). Вирішуючи справу

Outcome: approved