Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

06 листопада 2020 року позивач [PERSON] (далі- Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 204 033,60 гривень без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 12 років 3 місяці працював на підприємстві ПАТ «КЗРК» шахті «Гвардійська» електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, гірничим робітником очисного забою, механіком в умовах впливу шкідливих факторів. Рішенням МСЕК від 07 квітня 2020 року йому вперше було встановлено 65% втрати професійної працездатності, та третя група інвалідності. У зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у віці 48 років вимушений був звільнитися з роботи через професійне захворювання. Він відчуває , обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, задишку при фізичному навантаженні, кашель сухий приступоподібний, біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта у нічний час. Процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, на фоні сильних больових відчуттів. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 27 листопада 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що надані позивачем докази підтверджують лише факт виникнення в позивача професійного захворювання і втрату працездатності, проте жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння позивачу моральної шкоди. Також зазначив, що окрім підприємства відповідача позивач протягом тривалого часу а саме 17 років працював у шкідливих умовах на іншому підприємстві, на якому і було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача. Зазначив, що позивач звільнився з підприємства відповідача 23.01.207 при цьому стан його здоров`я не погіршувався під час роботи в ПАТ «Кривбасзалізрудком». Крім того вказав, що відсоток втрати професійної працездатності встановлено позивачу з урахування роботи у шкідливих умовах праці за весь період його трудової діяльності, а тому розмір грошового відшкодування моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача визначений невірно. Вказав, що позивач з власної волі працював у шкідливих умовах праці, з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах, а тому саме позивач свідомо порушував законодавство у сфері охорони праці , що виразилось у недбайливому ставленні позивача до свого здоров`я, та як наслідок і спричинило виникнення у нього професійного захворювання. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 18.10.1994 по 23.01.2007 перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, гірничим робітником очисного забою, механіком на шахті «Гвардійська», і був звільнений з підприємства відповідача 23 січня 2007 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 32-37) Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14 лютого 2020 року, складеного на підприємстві ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», встановлено наявність у [PERSON] професійних захворювань- радикулопатія попереково-крижова L5,S1 та шийна С6,С7,С8, рецидивуючий перебіг на фоні полісигментарної дископатії з вираженими статико- динамічним порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня)) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. М54.1; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН- першого- другого ступеня J44; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня ( з легким зниженням слуху) . Н90.3, із зазначенням їх причин - пил переважно фіброгенної дії, важкість праці (а.с. 23-26) Згідно пункту 17 згаданого Акту підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут 04.03.1998-02.03.1999 «Кривбасзалізрудком», шахта «Гвардійська» (раніше ВО «Кривбасруда»), підземний гірник очисного забою; 03.03.1999- 23.01.2002 - ВАТ «КЗРК», шахта «Гвардійська», підземний механік; 23.02.2007-03.09.2007 - ВАТ «ЦГЗК», шахта ім. Орджонікідзе, підземний електрослюсар черговий та з ремонту устаткування; 04.09.2007- 04.12.2008, 05.12.2008-15.06.2009 - ВАТ «ЦГЗК», шахта ім. Орджонікідзе, начальник підземної дільниці №10, заступник начальника підземної дільниці №10. Відповідно до пункту 20 вказаного Акту враховуючи роботу [PERSON] впродовж 21 року 08 місяців в умовах шкідливого впливу шкідливих виробничих факторів, та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 07 квітня 2020 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65% (40% по радикулопатії, 20% по ХОЗЛ, 5% по туговухості) внаслідок професійного захворювання, встановлено третю групу інвалідності з 30 березня 2020 року по 01 квітня 2021 року, з переоглядом 01 березня 2021 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно курортне лікування, палиця напівжорстка, поперековий корсет. Вказані обставини підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №078860 (а.с. 27) Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65%, встановленням третьої групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він відчуває больові почуття, обмеження рухів у плечових ліктьових та колінних суглобах, задишку при фізичному навантаженні, кашель сухий приступоподібний, швидку втому, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача у шкідливих умовах праці 21 рік 08 місяців, період роботи позивача саме на підприємстві відповідача протягом 08 років 08 місяців в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням до 01 квітня 2021 року, встановлено третю групу інвалідності, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 120 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1 200 гривень.

Outcome: partial