Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

06 травня 2016 року представник ПАТ «АБ «Експрес-Банк» - [PERSON] звернулася в суд позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору №93111/35/к від 26 березня 2013 року [PERSON] було надано кредит на споживчі потреби у сумі 30 000 грн., зі сплатою 30 % річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 26 березня 2016 року. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення договору, на поточний(картковий) рахунок, відкритий у позивача, до закінчення строку дії кредитного договору процентна ставка становить 40% річних. Позивач вказує, що після дати укладення кредитного договору змінилося найменування представника позивача. Відповідно до протоколу засідання правління АБ «Експрес-Банк» від 31 липня 2014 року № 74 прийнято рішення про закриття 05 грудня 2014 року Донецької філії АБ «Експрес-Банк» та підпорядкованих їй відділень. Передбачено відкриття 08 грудня 2014 року на балансі Центрального офісу Донецького регіонального відділення (створене на базі відділення Донецької філії АБ «Експрес-Банк»). Національний банк України листом від 12 грудня 2014 року № 41-114/74298 повідомив банк, що 05 грудня 2014 року до Державного реєстру банків внесено запис про відкриття Донецького регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк». Відповідно до п.п. 5.3.12. кредитного договору [PERSON] надала право банку без її розпорядження здійснювати кожного місяця, починаючи з 01 квітня 2013 року, списання грошових коштів, з усіх надходжень та наявних коштів на поточному (картковому) рахунку позичальника у послідовності, визначеній в п. 2.7. договору в сумах та в терміни, визначені в додатку №1 цього договору. Позивач зазначає, що згідно умов кредитного договору [PERSON] отримувала заробітну плату, яка зараховувалась на її поточний рахунок № [NUMBER], відкритий у кредитодавця. З вересня 2014 року надходження коштів припинилося, у зв'язку з тим, що позичальник перевела свою заробітну плату до відділення ВАТ «Ощадбанк». Згідно вищевинаведеного відповідач порушила п. 5.2.5. кредитного договору. Позивач зазначає, що в порушення умов укладеного кредитного договору відповідач [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов'язань і станом на 06 травня 2016 року її заборгованість перед банком становить 30 267,89 грн. З огляду на вищенаведене, просить суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «АБ «Експрес-Банк» заборгованість за договором кредиту у сумі 30267,89 грн. та сплачений судовий збір у сумі 1378 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність не подавала, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином згідно (відповідно) до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Судом встановлено, що 26 березня 2013 року між ПАТ «АБ «Експрес-Банк» та [PERSON]. укладено кредитний договір №93111/35/к, згідно умов якого відповідачу було надано кредит на споживчі потреби у сумі 30 000 грн., зі сплатою 30 % річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 26 березня 2016 року (а.с. 8-10). З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення договору, на поточний(картковий) рахунок, відкритий у позивача, до закінчення строку дії кредитного договору процентна ставка становить 40% річних. Вищезазначеним кредитним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків та інших витрат. Позивач усі взяті на себе зобов'язання виконав, надавши відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 30 000 гривень, що підтверджується меморіальними ордерами № 2182, 2183 від 26 березня 2013 року (а.с 16-17). Відповідно до п.п. 5.3.12. кредитного договору [PERSON] надала право банку без її розпорядження здійснювати кожного місяця, починаючи з 01 квітня 2013 року, списання грошових коштів, з усіх надходжень та наявних котів на поточному (картковому) рахунку позичальника у послідовності, визначеній в п. 2.7. договору в сумах та в терміни, визначені в додатку №1 цього договору. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором, позичальник відшкодовує кредитодавцю завдані цим збитки в повному обсязі неустойку (штраф, пеню), які передбачені договором. Згідно п. 6.2. кредитного договору, у разі прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) сплати процентів за користування кредитом в розмірі, визначеного договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням зобов'язання за кожний день прострочення. Відповідно до п. 6.3 кредитного договору, у разі прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) повернення кредиту, в т.ч. строку (терміну) дострокового повернення кредиту визначеного кредитодавцем) в розмірі, визначеному договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням невиконанням зобов'язання за кожний день прострочення. Згідно п. 6.4. кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-якої умови договору, зазначеної в п.п. 5.2.3., 5.2.4., 5.2.5. договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконанна або неналежного виконання. Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу або пені). Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 06 травня 2015 року за вищезазначеним договором у відповідача перед банком утворилась заборгованість в сумі 30 267,89 грн., з яких: 15 822 грн. - сума залишку кредиту, 11 139,36 грн. - сума несплачених відсотків за користування кредитом; 181,19 грн. - сума пені за прострочення строків повернення тіла кредиту; 125,34 грн. - сума пені за прострочення строків сплати процентів за користування кредитом; 3 000 грн. - сума штрафу (а.с. 20). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 12 лютого 2015 року N 189-VIII, від 02 березня 2015 року N 222-VIII), на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проживає м. Красноармійськ, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки [PERSON] проживає та зареєстрована на території, на якій здійснюється антитерористична операція, Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не має, то з [PERSON], відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не підлягають стягнення заборгованість з пені та штрафу. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а також з урахуванням, того що відповідач не скористалася своїм правом з`явитися в суд і спростувати надані позивачем докази у справі, які підтверджують і факт укладання кредитного договору і наявність заборгованості перед банком з боку відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 15 822 грн. - суми залишку кредиту, 11 139,36 грн. - суми несплачених відсотків за користування кредитом. На підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача штрафів та пені слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відтак, з відповідач слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1378 грн.

Outcome: partial