Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

05 серпня 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.11.2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем. За час спільного шлюбу з відповідачем народилися донька [PERSON] 28.02.2013 року. Спільне життя не склалося. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Донька проживає разом із позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Власних коштів, щоб забезпечити належний розвиток та матеріальне забезпечення не вистачає. Тому в подальшому уточнивши позовні вимоги просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до її повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу та згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від заробітку на утримання доньки. Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони 03.11.2012 року зареєстрували шлюб в Лебединському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 123, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 6). Судом також встановлено, що 28.02.2013 року народилася [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7), батьком якої є відповідач і який згідно закону зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. В судовому засіданні сторони пояснили, що разом не проживають, донька [PERSON] залишилася проживати із матірю. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 110 ч. 1 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 частиною 2 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що шлюб між позивачем та відповідачем підлягає розірванню, оскільки встановлено, що їх сімя розпалася, подружжя фактично разом не проживають, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя. Згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в судовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статті 182 ч. 1 п. 1 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частина 1 ст. 183 Сімейного кодексу України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, що підтверджується трудовим договором від 28.09.2016 року, має постійний доход, що не заперечували сторони. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи зібрані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з тих підстав, що відповідач має постійний дохід у вигляді щомісячної заробітної плати, визнав позов у повному обсязі, при цьому визнання позову відповідачем не порушує прав інших осіб, не суперечить закону, тому необхідно стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки [PERSON] [INFO]. Положенням частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно статті 367 ч. 1 п. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. в доход держави та судовий збір на користь [PERSON] в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved