Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

04 червня 2020 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Ярошевський О.Т., звернувся з вказаним позовом до приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 17 січня 1994 року по 01 червня 2000 року працював на підприємстві відповідача на посадах підземного електромонтажника та підземного гірничого майстра та виконував роботи, що характеризувалися важкою фізичною працею та запиленістю повітря робочої зони, що перевищує ГДК і несприятливим мікрокліматом. В результаті шкідливих умов праці отримав професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст. (пиловий бронхіт 1 ст., емфізема легень 1 ст.), деформуючий остеоартроз колінних суглобів. Висновком МСЕК від 08 квітня 2009 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності. Після неодноразових переоглядів висновком МСЕК від 24 березня 2020 року встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що відчуває постійний біль колінних суглобах, виникає задишка при незначному фізичному навантаженні, напади утруднення дихання, сухий кашель, біль у грудях та міжлопатковій ділянці. Позивач змушений постійно приймати медичні препарати та проходити курси лікування, у зв`язку з цим порушено звичайний для нього спосіб життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 200 000, 00 гривень, яку просить стягнути з відповідача. 05 серпня 2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити ту позов з підстав їх недоведеності та безпідставності. Ухвалою суду від 09 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» закріплено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 17 січня 1994 року по 01 червня 2000 року працював підземним електромонтажником та підземним гірничим майстром на підприємстві МБУ ВАТ «Суха Балка» (нині приватне акціонерне товариство «Суха Балка»), що підтверджується копією його трудової книжки (а. с. 7-12). Згідно до довідки МСЕК серії ДНА-02 №032028 від 08 квітня 2009 року позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності (а. с. 15). 17 березня 2009 року на підприємстві, проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювання позивача - хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст. (пиловий бронхіт 1 ст., емфізема легень 1 ст.) деформуючий остеоартроз колінних суглобів, ЛН першого-другого ступеню, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 (а.с.13-14). Вказано, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання у позивача послугувала робота на протязі 11 років 10 місяців в умовах фізичного перевантаження та 18 років 1 місяць в умовах запиленості повітря робочої зони, параметри якої перевищували гранично допустиму концентрацію. Особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи зазначено керівників тресту «КШП» ВАТ «Суха Балка» та ШМУ ВАТ «КЗРК». 24 березня 2020 року [PERSON] встановлено 50 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА №078834 від 24 березня 2020 року (а. с. 18). У зв`язку із професійними захворюваннями позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, що підтверджується виписними епікризами [PERSON] (а.с.19-23). Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральних шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає у межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках». Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв`язку із отриманням професійних захворювань, що призвело до встановлення первинно 30 % втрати професійної працездатності та 50% втрати професійної працездатності зі встановленням 3 групи інвалідності при повторному переогляді, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода. При цьому, суд враховує, що період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача становить 6 років, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, а також, що встановлення позивачу втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, встановленням групи інвалідності, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 50 000 гривень. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial