Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

05 серпня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Договором позики від 15.08.2010 року в розмірі 36 704 213,00 доларів США. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.08.2010 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір позики за яким позивач надала валютні цінності в натурі в розмірі 1 000 000,00 доларів США, а [PERSON] зобов'язувався повернути надані кошти в повному обсязі в строк до 15.08.2013 року. Проте свого зобов'язання не виконав, кошти у строки, визначені договором не повернув. Як зазначає позивач, оскільки умовами договору не передбачено сплату процентів за користування коштами, тому позивач нарахував проценти в розмірі облікової ставки НБУ, а тому за період з 15.08.2010 року по 20.07.2015 року проценти становлять 496 433,00 долари США. Крім того позивач на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 16.08.2013 року по 20.07.2015 року просить стягнути три проценти річних, що становить 57 780,00 доларів США. Також позивач у відповідності до п.5 Договору позики просить стягнути з відповідачів на користь позивача пеню, яка за період з 16.08.2013 року по 20.07.2015 року становить 35 150 000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за Договором позики, між позивачем та відповідачем [PERSON] 15.08.2010 року укладено договір поруки. За даним договором відповідач зобов'язувалась відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань, відповідно до Договору позики в повному обсязі. Як зазначає позивач, відповідальність відповідачів є солідарною. Позивач в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву в якій просить слухати справу в її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] направила до суду заяву в якій просила слухати справу в їх відсутність. Пояснень чи заперечень до суду не надали. Представник відповідача [PERSON] до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності та відповідача. В заяві зазначає, що не має заперечень проти задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В судовому засіданні встановлено, що 15.08.2010 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Договір позики. За даним договором Позикодавець надав Позичальнику валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 1 000 000,00 доларів США строком користування до 15.08.2013 року (п.п. 1, 2 Договору). Як визначено умовами Договору, факт одержання Позичальником грошей підтверджується підписанням цього Договору і додаткових документів, як-то розписка, акт приймання-передачі тощо не потребує. Згідно з п. 5 Договору, в разі якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу, а також сплатити неустойку в розмірі 5% від простроченої поверненням суми боргу за кожен день прострочення. Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились на зазначені в ньому умови. 15.08.2010 року між [PERSON] (далі - Кредитор) та [PERSON] (далі - Поручитель) був укладений договір поруки. Як зазначено в п.1.1 Договору поруки, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання зобов'язань Боржника [PERSON] з повернення боргу відповідно до укладеного ним з Кредитором 15.08.2010 року Договору позики, за яким Кредитор передав Боржникові валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 1 000 000,00 доларів США, а боржник зобов'язався повернути зазначені валютні цінності Кредиторові не пізніше 15.08.2013 року. За прострочення строку виконання зобов'язань по поверненню позики Боржник зобов'язаний на підставі п.5 Основного договору сплатити на користь Кредитора неустойку в розмірі п'ять процентів від простроченої поверненням суми боргу за кожен день прострочення. В п.1.2 зазначено, що в разі порушення Боржником його зобов'язань за Основним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Крім того, пунктом 1.3 Договору поруки передбачено, що відповідальність Поручителя перед Кредитором не обмежується сплатою суми, передбаченої в п.1.1 цього Договору. Поручитель відповідає також за сплату Боржником процентів за користування ним позиченими у Кредитора коштами, інфляційного збільшення суми боргу та трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу на підставі ст.625 ЦК України, а також передбаченої Основним договором неустойки і завданих ними збитків та моральної шкоди. Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з його умовами. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів, що він належним чином виконав свої зобов'язання в частині повернення суми позики, тому суд приходить до висновку про стягнення коштів за договором позики в сумі 1 000 000,00 доларів США. Частина 1 статті 1048 ЦК України визначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Проте, оскільки згідно норм діючого законодавства облікова ставка НБУ застосовується лише до гривні, тому суд не вбачає законом передбачених підстав для нарахування і стягнення облікової ставки НБУ, як відсотків за користування коштами. Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як в судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконав своє зобов'язання в частині повернення коштів у строки, визначені договором, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, що становить 57 780,00 доларів США (згідно із розрахунками позивача). Крім того, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню за період з 16.08.2013 року по 20.07.2015 року, що становить 25 150 000,00 доларів США при загальній заборгованості відповідача перед позивачем, згідно з умовами договору в розмірі 1 000 000,00 доларів США. Відповідно до ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Застосовуючи ст. 551 ЦК України та зменшуючи розмір пені суд виходить з того, що пеня значно перевищує суму основного боргу, більш ніж в тридцять п'ять раз, а тому зменшує її розмір до розміру суми основного боргу, тобто до 1 000 000,00 доларів США. Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в пункті 27 роз'яснює, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Проте суд вважає, що застосування ст.551 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами є правомірним, оскільки Закон - це нормативно-правовий акт, який приймається в особливому порядку органом законодавчої влади, регулює найбільш важливі суспільні відносини, виражає волю й інтереси більшості населення, має вищу юридичну силу щодо інших нормативно-правових актів, є загальнообов'язковим для всього населення і держави та охороняється державною владою. В судове засідання відповідачі не з'явилися, доказів на спростування існування заборгованості на момент розгляду справи судом суду не надали. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ст.553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.554 ЦК України). Пунктом 4.4 Договору поруки сторони домовились відступити від положень Цивільного кодексу України і на власний розсуд врегулювати, що порука за цим Договором не припиняється на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Чинний ЦК України виходить з того, що в першу чергу сторони мають право самостійно в договорі поруки визначати строк для заявлення вимог до поручителя. За відсутності відповідної договірної умови слід застосовувати строки, передбачені у ч. 4 ст. 559 ЦК України. Так як сторони домовились щодо строку виконання зобов'язання до 15.08.2013 року, положення пункту 4.4 Договору поруки є нікчемними згідно ч.2 ст.215 ЦПК України, з позовними вимогами позивач звернувся до суду 20.07.2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку, тому у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України порука припинилась. Як роз'яснює п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Крім того, Верховний Суд України у постанові від 02.07.2014 року справа №6-79 цс 14 висловив правову позицію, за якою аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Отже, як встановлено в судовому засіданні [PERSON] не виконав умови Договору позики, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договором позики в розмірі 1 000 000,00 доларів США, три проценти річних, що становить 57 780,00 доларів США, пеню в сумі 1 000 000,00 доларів США, а всього 2 057 780 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.12.2015 року становить (100 доларів США = 2394.8086 грн.) 49 279 892,41 грн. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial