Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

05.07.2018 року позивач звернувся в суд з цим позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] аліменти на його користь на його утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу, щомісячно, до закінчення ним навчання в Донецькому національному університеті ім. Василя Стуса, а саме до 30 червня 2021 року. Не заперечував проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Підставами звернення до суду з позовом стало те, що відповідач по справі являється його батьком. Він проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Згідно свідоцтва про зміну імені від 10.03.2016 року, позивач змінив прізвище на «[PERSON]». Зазначив, що він навчається та є студентом 1 курсу СО бакалавр, денної форми з нормативним терміном навчання спеціальності «Комп'ютерні науки інформаційні технології» факультету математики та інформаційних технологій Донецького національного університету ім. В.Стуса, період навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року. Форма навчання державна. За місцем навчання проживає в кімнаті орендованої квартири, за місяць проживання в якій сплачує 1300 грн. На покупку квитків для проїзду в транспорті з смт. Браїлів до м. Вінниці та навпаки він витрачає кошти, вартість квитка в одному напрямку коштує 21,95 грн. Згідно виписки з медичної картки він хворіє наступними хворобами: реактивний артрит лівого колінного суглобу, період нестабільної ремісії з формуючим артритом. Вторинна кардіопатія, аномальна хорда. Артрит є невиліковною хворобою та потребує постійного лікування, по два рази на рік проходить курс амбулаторного лікування від артриту. Мати позивача не працює, по мірі можливості утримує сина, купує продукти харчування, гігієни, одяг, ліки, сплачує його проживання в орендованій квартири, але їй одній матеріально важко його утримувати під час навчання. До досягнення ним повноліття з відповідача на користь матері стягувалися аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісяця. Після досягнення ним повноліття під час його навчання в учбовому закладі між сторонами не досягнуто згоди щодо надання матеріальної допомоги в добровільному порядку, так як вони не спілкуються. Також у відповідача на утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей. Відповідач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області та отримує пенсію по інвалідності 3 групи згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», яка за вересень 2017 - лютий 2018 року складає 19837 грн., тобто 3231,17 грн. в місяць. Крім того він займається самостійним заробітком, від якого має відповідний дохід, тому може надавати йому матеріальну допомогу під час його навчання в учбовому закладі. 01.08.2018 року ухвалою судді відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз'яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз'яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Як вбачається з поштового повідомлення, яке повернулось на адресу суду, 06.08.2018 року позивач [PERSON] та 07.08.2018 року відповідач [PERSON] отримали копію ухвали про відкриття провадження. Відповідач також отримав копію позовної заяви разом з копіями доданих документів. У визначений судом строк відповідач скористався своїм правом та 16.08.2018 року надав до суду відзив на позовну заяву, який як вбачається з фіскального чеку був надісланий позивачу 14.08.2018 року (а.с.29), в якому просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] з таких причин. З моменту народження сина він постійно брав участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні в тій мірі, в якій йому дозволяло матеріальне становище, проте син не бажає бачитись з ним та самоусунувся в спілкуванні, що підтверджується зміною сином прізвища з «[PERSON]» на «[PERSON]». Просив суд при вирішення питання щодо призначення аліментів, враховувати, що 09.09.2006 року він вдруге одружився, від даного шлюбу має двох дітей, які як і дружина знаходяться на його утриманні, також на даний час він не працює, єдиним його доходом є пенсія, основна частина якої спрямована на забезпечення сім'ї найнеобхіднішим зокрема: їжею, одягом, несенням витрат на оплату комунальних послуг та іншого. Крім того, він є інвалідом третьої групи безстроково, причина інвалідності - травма пов'язана з виконанням обов'язків військової служби, в результаті даного захворювання він змушений витрачати значні кошти на придбання седативних препаратів, а тому він не має можливості утримувати свого повнолітнього сина (а.с.30-32). Відповідь на відзив від позивача до суду не надходила. Інших клопотань, заяв не надходило. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). [PERSON], як вбачається із копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER], змінив прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.7). [PERSON] зареєстрований за адресою матері по [ADDRESS] що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.4). За довідкою виконкому Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області від 06.02.2018 року №584 мати позивача [PERSON] не працює, син [PERSON] знаходиться біля матері та перебуває на її утриманні (а.с.9). Позивач [PERSON] хворіє на реактивний артрит лівого колінного суглобу, період нестабільної ремісії з формуючим артритом. Вторинна кардіопатія, аномальна хорда, що підтверджується актом дослідження стану здоров'я від 23.02.2016 року №306, висновком лікаря від 21.01.2016 року та випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого Вінницької обласної дитячої лікарні (а.с.10-12). Відповідно довідки № 145/06.1.1-16 від 27.06.2018 року [PERSON] є студентом 1 курсу СО бакалавр денної форми з нормативним терміном навчання спеціальності «Комп'ютерні науки інформаційні технології» факультету математики та інформаційних технологій Донецького національного університету ім. В.Стуса, період навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року (а.с.7). Вартість квитка до міста навчання з смт. Браїлів до м. Вінниці та навпаки в одному напрямку коштує 21,95 грн. (а.с.8). Відповідач [PERSON] згідно довідки Жмеринського об'єднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області №203/02-3-33/02-1 від 28.02.2018 року перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності 3 групи згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» у розмірі - вересень 2017 - 3052 грн., жовтень 2017 - 3267 грн., листопад 2017 - 3267 грн., грудень 2017 - 3267 грн., січень 2017 - 3267 грн., лютий 2017 р - 3267 грн. (а.с.13). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 09.09.2006 року (а.с.33). Від даного шлюбу вони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.34-35). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області від 10.08.2018 року № 2603, [PERSON], 1978 року народження, проживає в смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області, за даною адресою також проживають: дружина [PERSON], 1984 року народження, дочка [PERSON], 2007 року народження, та син [PERSON], 2009 року народження (а.с.36). [PERSON], 1978 року народження, на даний час не працює, згідно трудової книжки, наказ 019/17-к від 03.11.2017 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області від 10.08.2018 р. № 2602 (а.с.37). Відповідач [PERSON] являється інвалідом третьої групи безстроково, що вбачається з копії довідки виданої Вінницьким обласним центром медико-соціальної експертизи (а.с.38). Вищевказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. До вказаних правовідносин застосовуються норми права, визначені Сімейним кодексом України. Підстави виникнення обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина визначені в ст. 198 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як зазначено у ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ст.201 СК України). Згідно із частиною 1 і 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 20 цієї ж Постанови ВСУ, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.07.2018 - 1944 грн., а з 01.12.2018 - 2027 грн.; на працездатних осіб з 01.07.2018 - 1841 грн., а з 01.12.2018 - 1921 грн.; на осіб, що втратили працездатність з 01.07.2018 - 1435 грн., а з 01.12.2018 - 1497 грн. на місяць. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх досліджені приходить висновку, що виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчанням є правом дитини, яке нерозривно пов'язано з обов'язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомоги і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Таким чином, той факт, що син позивача [PERSON] отримує стипендію, навчається за кошти державного бюджету, доказів сплати 1300 грн. в місяць за проживання в кімнаті орендованої квартири не навів; натомість відповідач являється інвалідом третьої групи, єдиним його доходом, що стверджується належними доказами є пенсія, яка в середньому за період шести місяців складає 3231,16 грн., інших доходів судом не встановлено, має на утриманні дружину та двох неповнолітніх дітей від другого шлюбу, а тому на переконання суду стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів щомісяця, значно погіршить матеріальне становище відповідача та його сім'ї, не забезпечить їм прожитковий мінімум гарантований державою, що свідчить на користь того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на свого повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Такої ж позиції дотримується Вищий спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена в рішенні у справі № 6-8893ск16 від 30 березня 2016 року, суд чітко зазначив: «Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що відповідач не має можливості надавати майнову допомогу своєму повнолітньому сину..., який продовжує навчання, оскільки на утриманні відповідача перебувають малолітня дитина та дружина, яка не працює у зв'язку знаходженням у відпустці по догляду за дитиною...» Крім того в Ухвалі вказано, що повнолітня дитина навчається за рахунок коштів державного бюджету і отримує стипендію щомісячно.

Outcome: dismissed