Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

04 червня 2021 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача про стягнення 29 250,00 грн безпідставно отриманих коштів, а також інфляційних втрат в сумі 46 050,70 грн, трьох відсотків річних в сумі 6 065,57 грн, та процентів за користування грошовими коштами в сумі 31 397,61 грн. У добровільному порядку відповідач кошти не повернув, що стало причиною звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 23.06.2021. 23.06.2021 розгляд справи відкладено на 07.07.2021, у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання, призначене на 07.07.2021 сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином. Представник позивача подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та без участі позивача, зазначивши про підтримку позову, дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подав, про причини неявки не повідомив. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України). За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що у квітні 2014 року [PERSON] та [PERSON] досягли згоди про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,20 га, що розташована на території Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. 06.06.2014 на підтвердження досягнутої згоди [PERSON] передав, а [PERSON] отримав 29 250,00 грн, що було еквівалентно 2 500 доларів США, та підтверджується розпискою [PERSON] про отримання грошових коштів як завдатку за продаж земельної ділянки, загальна вартість якої була визначена сторонами в сумі 8 000 доларів США. [PERSON] зобов`язався оформити необхідні документи та передати [PERSON] земельну ділянку в строк до 07.07.2014. В липні 2014 року [PERSON] повідомив, що у нього для укладання основного договору відсутній повний пакет документів на земельну ділянку у зв`язку з неможливістю завершити процедуру оформлення речових прав на земельну ділянку. Після цього [PERSON] запропонував [PERSON] продати іншу земельну ділянку аналогічного розміру 0,2 га, розташовану на території Ул янівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Вартість продажу, за основним договором купівлі-продажу, даної земельної ділянки повинна була також складати 8 000 доларів США. Зважаючи на такі обставини [PERSON] були внесені зміни до розписки в частині територіального місцезнаходження земельної ділянки. При цьому строк укладення основного договору купівлі-продажу земельної ділянки залишився той самий. Проте, договір купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] так і не був укладений до цього часу. 02.02.2021 позивач направив письмову лист-вимогу відповідачу про повернення грошових коштів в сумі, яка є еквівалентом 2 500 доларів США, однак вказана вимога повернулася позивачу 18.02.2021 у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Частиною четвертою статті 635 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) встановлено, що договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Зі змісту розписки [PERSON] від 06.06.2014 вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] існувала домовленість щодо купівлі-продажу земельної ділянки, однак, ані попередній, ані основний договір купівлі-продажу земельної ділянки так і не був укладений. Також дану розписку не можна вважати договором завдатку, зважаючи на наступне. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно зі\~статтею 570\~ЦК України\~завдатком є\~грошова сума\~або рухоме\~майно,\~що видається\~кредиторові боржником\~у рахунок\~належних з\~нього за\~договором платежів,\~на підтвердження\~зобов`язання\~і на\~забезпечення його\~виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Попередня оплата товару (аванс) здійснюється на виконання умов договору, зокрема купівлі-продажу, до передання товару продавцем. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Зважаючи на той факт, що існувала лише усна домовленість про наміри купівлі-продажу земельної ділянки, на підтвердження якої [PERSON] була написана розписка від 06.06.2014, проте конкретне зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, відсутнє, враховуючи відсутність у [PERSON] права власності на земельну ділянку, слід дійти висновку, що грошові кошти отримані [PERSON] без достатньої правової підстави. Відповідно до\~статті 1212\~ЦК України\~особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана\~повернути потерпілому\~це майно.\~Особа зобов`язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно з частиною другою статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536\~цього Кодексу). Положеннями статті\~536\~ЦК України\~встановлено,\~що за\~користування чужими\~грошовими коштами\~боржник зобов`язаний\~сплачувати проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з тим, що відповідач своєчасно не повернув безпідставно отримані грошові кошти, з нього, в силу вимог частини другої статті 1214, статті 536, статті 1048, статті 625 ЦК України, за період з 07.07.2014 по 04.06.2021, підлягають стягненню на користь позивача: інфляційні втрати в сумі 46 050,70 грн, три відсотки річних в сумі 6 065,57 грн, проценти за користування грошовими коштами в сумі 31 397,61 грн. Вищевказані до стягнення з відповідача суми підтверджуються розрахунками, долученими позивачем до позовної заяви, які відповідачем не спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Правничу допомогу позивачеві надавала адвокат Марченко Н.І. на підставі договору про надання правничої допомоги від 14.05.2021. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № б/н від 04.06.2021, [PERSON] сплатив адвокату 3\~500,00 грн за правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, який в ході судового розгляду не висловив свої заперечення щодо розміру цих витрат. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved