Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

05.08.2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про розірвання шлюбу. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.08.2014 року відкрито провадження по справі № 495/5747/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Справу призначено до розгляду. Позивач - [PERSON], в судове засідання 11.09.2014 року не з'явилася, але подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю. Відповідач - [PERSON], в судове засідання 11.09.2014 року не з'явився, але подав до суду заяву, згідно з якою з позовними вимогами [PERSON] згоден у повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутністю. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 05.08.2006 року між позивачем - [PERSON], [INFO] року, та відповідачем - [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №239, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.08.2006 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.09.2009 року, актовий запис за № 426. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За твердженням позивача, з моменту укладення шлюбу сторони стали проживати разом з батьками відповідача. З початку сімейне життя складалось добре, проте з часом мати відповідача почала постійно втручатись у особисті відносини сторін, що спричиняло систематичні скандали у сім'ї. Після цього, у березні 2010 року, не витримавши такої ситуації, позивачка разом із сином переїхали до свої батьків, де і проживає по сьогоднішній день. Як зазначає позивач, з цього часу сторони не підтримують жодних стосунків, спільне життя не склалось, почуття любові та поваги один до одного зникли давно, спільне господарство тривалий час не ведеться, відповідач не цікавиться життям сина. Тому позивач продовжувати такі шлюбні відносини не бажає. Спору щодо спільного майна немає, прізвище після розірвання шлюбу позивач змінювати не бажає, дитина залишається проживати з матір'ю. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (частина третя статті 105 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із змінами та доповненнями), проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У зв'язку з наведеними обставинами та нормами чинного законодавства, [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторони проживають окремо, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін і їх дитини, а також з огляду на те, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved