Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

06 січня 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2012 року. Від сумісного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки не склалися через різність характерів та поглядів на життя у звязку з чим між ними виникали суперечки та сварки. З весни 2016 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Сімя розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Позивач просив шлюб розірвати. У своїй заяві від 21 березня 2017 року позивач просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у своїй заяві від 21 березня 2017 року просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2012 року, який було зареєстровано у виконавчому комітеті Горьківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 15 (а.с. 5). Від сумісного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Сімейні стосунки не склалися через різність характерів та поглядів на життя у звязку з чим між сторонами виникали суперечки та сварки. З весни 2016 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Сімя розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. На підставі ч. 1 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивач змінила своє прізвище з «Ткаченко» на «Прожога» і після розірвання шлюбу бажає залишити зазначене прізвище. Приймаючи до уваги те, що подружжя тривалий час стосунки не підтримує, живе окремо, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved