Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

05.02.2019 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом в сумі 15 180,58 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що позивач підписав заяву №б/н від 07.02.2017, згідно якої отримав кредит у розмірі 7610 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Однак відповідач [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 13.01.2019 року утворилась заборгованість у сумі 15 180,58, яка складається з наступного: 5648,73 грн. - заборгованість за тілом кредитом; 3713,75 грн. - нараховано відсотки за користування кредитом; 4618,93 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 699,07грн. - штраф (процентна складова). 14.02.2019 [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування якого зазначила наступне. [PERSON] є рідною сестрою позивача. На підставі рішення Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 01.03.2018 року, яким [PERSON] визнано недієздатною, позивач є опікуном останньої. [PERSON] через наявність у неї психічного захворювання, є інвалідом ІІ групи з дитинства безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 131041. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР за № 25 від 17.01.2018 року, [PERSON] виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (в ступені вираженої дебільності - згідно з МКХ-9) з емоційно-вольовими порушеннями, у силу чого вона не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, що зумовило необхідність встановлення над нею опіки. 07.02.2017 між [PERSON] та відповідачем за зустрічним позовом було укладено кредитний договір №б/н від 07.02.2017, відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 7 610 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що як до, так і на час укладення кредитного договору, [PERSON] була хворою людиною, тому правочин з укладання вище зазначеного кредитного договору не відповідали загальним інтересам [PERSON] , порушували законні інтереси інших осіб та були вчинені у період, коли вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Позивач також зазначає, що на момент укладення кредитного договору [PERSON] не була визнана недієздатною і над нею ще не було призначено опікуна, проте вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, адже з дитинства та безстроково є інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати кредитний договір недійсним. В судовому засіданні представник позивача за первинним позовом просив їх позов задовольнити в повному обсязі, а зустрічний позов залишити без задоволення, оскільки на момент підписання анкети-заяви на отримання кредитних коштів [PERSON] не була визнана недієздатною особою. В судовому засіданні представник позивачів за зустрічним позовом заперечував проти задоволення позовних вимог за первинним позовом, однак просив задовольнити вимоги за зустрічним позовом у повному обсязі, оскільки [PERSON] на момент вчинення правочину не усвідомлювала своїх дій. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд установив таке. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] підписала заяву №б/н від 07.02.2017, згідно якої отримала кредит у розмірі 7610 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК серії АД № 131041 від 13.10.2009 року, [PERSON] , [INFO] , має інвалідність ІІ групи з дитинства безстроково. Рішенням Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 01.03.2018 року [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатною з дати набрання цим рішенням законної сили; призначено [PERSON] опікуном над [PERSON] . Рішення набуло законної сили 03.04.2018. Зі змісту рішення вбачається, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР від 17.01.2018 року № 25, [PERSON] виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (в ступені вираженої дебільності - згідно з МКХ-9) з емоційно-вольовими порушеннями. У сил чого вона не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі,що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2018 року, в рамках цивільної справи № 333/2951/18, за клопотанням представника позивача було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання чи здатна була [PERSON] при підписані кредитних договорів № ЗП-00093710 від 27.07.2017 року та № ЗП-00099159 від 23.08.2017 року, усвідомлювати значення та можливі наслідки своїх дій. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР № 23 від 17.01.2019 року, [PERSON] , [INFO] , виявляє та виявляла ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (в ступені вираженої дебільності - згідно з МКХ-9) з порушеннями поведінки. Внаслідок чого вона не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними при підписанні кредитного договору, усвідомлювати значення та можливі наслідки своїх дій. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі , встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 41ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочин від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє опікун. Отже, АТ КБ «Приватбанк» уклав кредитний договір №б/н від 07.02.2017, який не є дрібним побутовим, із особою, а саме [PERSON] , яка в момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР № 23 від 17 січня 2019 року. Відповідно до ст. ст. 39, 40 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно з роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України тощо), та оспорюванні якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Таким чином, на день укладення з відповідачем кредитного договору №б/н від 07.02.2017, [PERSON] не була визнана недієздатною і над нею не було призначено опікуна, який би міг схвалювати або не схвалювати такі її дії. Відповідно до вимог ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. З роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Так як позивач при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ч. 6 ст. 141 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved