Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

06.06.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем, який було розірвано у 2012 році, позивачка має малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач ніколи не відвідував сина, не хотів з ним зустрічатись та спілкуватись. Відповідач позбавив сина будь-якої батьківської уваги, його вихованням не займається вже багато років, ніколи не цікавиться здоров'ям дитини, морально та матеріально дитину не підтримує. Відповідач не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини. На даний час теперішній чоловік позивачки має бажання усиновити її сина. З урахуванням викладеного та посилаючись на положення ст.ст. 150, 164 СК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позивачка просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Також представник позивача являється рідною бабусею [PERSON], зазначивши, що його батько є наркоманом, в 2011 року пропав, ні разу не зателефонувавши та не приходячи до свого сина по теперішній час. Прокурор в судовому засіданні підтримує позов, просить ухвалити рішення на користь інтересів дитини, відповідно до матеріалів справи та висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві Державної адміністрації, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Представник третьої особи звернувся до суду з заявою, в якій просить розглядати справу без їхньої участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду здійснене через оголошення у пресі в газеті «Урядовий кур'єр» у відповідності до положень ст.ст. 74, 122 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення у справі №2604/11364/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований Черьомушкінським РАЦС м. Москви, актовий запис №584. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Головним управлінням ЗАГС Московської області РФ Ленінським управлінням ЗАГСу 21.08.2008 року. Прізвище позивачки зі «[PERSON]» на «[PERSON]» змінене у зв'язку з укладенням шлюбу (а.с. 5). Згідно довідки від 28.05.2014 року виданої міським комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством №7, [PERSON] разом із матір'ю - позивачкою у справі, зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Батько - відповідач у справі, разом з позивачкою та своїм сином не зареєстрований та фактично не проживає. За змістом характеристики виданої завідуючим дошкільного навчального закладу №655, мати піклується про розвиток сина, спонукає до навчання, завжди приводить та забирає дитину із садочка. Також дитина відвідує додаткові платні гуртки в дошкільному закладі. За період навчання вихователі групи, в якій виховується [PERSON], не бачили батька хлопчика ([PERSON]) вже три роки. З висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо позбавлення батьківських прав №8736/41/2/-103 від 09.12.2013 року вбачається, що батько малолітнього [PERSON], [PERSON] протягом 3-х років з сином не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться його життям та здоров`ям, матеріально не допомагає. Громадянин [PERSON] жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Це засвідчує, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. На даний час його місцеперебування невідомо. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав громадянина [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п.16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 2 та 3 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судове засідання відповідач не надав жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, тому суд, враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина у зв'язку з невиконанням ним своїх батьківських обов'язків. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved