Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

06.09.2021 позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом (уточнений від 13.09.2021) до Центрального відділу ДВС у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якому просить зняти арешт, накладений на 1/4 частину квартири [ADDRESS] на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 569/16, виданої 16.05.2014, номер запису про обтяження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №5673064 від 16.05.2014, видавник Центральний відділ ДВС Чернігівського міського управління юстиції, та виключити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження за №5673064 від 16.05.2014 (вид обтяження: арешт нерухомого майна). Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та його жінка [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (по 1/2 частині), на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.03.2001 Виконавчим комітетом Деснянської районної ради. На підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2011, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Скрипкою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 639, [PERSON] та [PERSON] було відчужено 1/4 частку вищевказаної квартири на користь [PERSON] . В липні 2021 року позивач, маючи намір відчужити належну йому та його жінці на праві власності квартиру [ADDRESS] , довідався про те, що на 1/4 частину вказаної квартири було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 569/16, виданої 16.05.2014, номер запису про обтяження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №5673064 від 16.05.2014, видавник Центральний відділ ДВС Чернігівського міського управління юстиції. Зважаючи на наявність зареєстрованого обтяження за власником [PERSON] , позивач позбавлений можливості розпоряджатись своєю нерухомістю, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді від 09.09.2021 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказаний в ній недолік. 13.09.2021, на виконання вимог ухвали судді від 09.09.2021 про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто недолік позовної заяви. Ухвалою судді від 15.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено для розгляду по суті. Ухвалою суду від 24.11.2021, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі в якості відповідачів залучені Акціонерне товариство «Дельта Банк», [PERSON] . У судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися у встановленому законом порядку; представник позивача подав заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу без його участі, дав згоду на заочний розгляд справи; представник Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надіслав клопотання, в якому просив розглянути справу без їхньої участі, про причини неявки не повідомив; інші учасники справи про причини неявки суду не повідомили; відповідачі відзивів не подали. За письмовою згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України). За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.03.2001 Виконавчим комітетом Деснянської районної ради, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Як убачається з копії вищевказаного свідоцтва, загальна площа квартири становить 79,3 кв.м. З копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] вбачається, що до переобладнання в трикімнатну остання складалася із чотирьох кімнат. На підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2011, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Скрипкою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 639, [PERSON] та [PERSON] було відчужено 1/4 частку вищевказаної квартири на користь [PERSON] . Відчужувана частка квартири, право власності на яку набула [PERSON] , була представлена у вигляді приміщення у квартирі, а саме: кімната літера «10», площею 11,7 кв.м, лоджія II площею 1,5 кв. м, що становила 1/4 частину квартири [ADDRESS] , яка була відчужена на підставі Договору купівлі-продажу (пункт 1.2 Договору). Придбання даної частки покупцем [PERSON] мало конкретну мету, а саме збільшення розміру належної їй квартири [ADDRESS] , яка межує із квартирою [ADDRESS] , і є сусідньою із нею, шляхом приєднання кімнати та лоджії до квартири [ADDRESS] . Як убачається з плану квартири, за підписом завідувача архітектури Денисова В.П., чотирикімнатна квартира [ADDRESS] за рахунок відчуження кімнати площею 11,7 кв.м та лоджії перетворювалася у трикімнатну, а квартира [ADDRESS] із двокімнатної шляхом перепланування та додавання до неї вищезазначеної кімнати та лоджії перетворювалася у трикімнатну. Рішенням Виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові Ради від 24.12.2012 за № 265 було надано дозвіл на експлуатацію [PERSON] , [PERSON] трикімнатної квартири [ADDRESS] . Цим же рішенням Виконавчого комітету було затверджено Акт про надання дозволу на експлуатацію переобладнаних квартири у багатоповерхових житлових будинках, яким було надано дозвіл на експлуатацію вже переобладнаної квартири [ADDRESS] , яка перетворилася у трикімнатну, а її площа зменшилася із попередніх 79,3 кв.м до 66,3 кв.м. За зверненням позивача до комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» була надана Інформаційна довідка від 18.06.2021 за № 1660, яка підтверджує, що власниками квартири [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] , вказано параметри квартири, а саме те, що вона є трикімнатною та загальна площа її складає 66,3 кв.м. При цьому в примітці в даній Інформаційній довідці вказано наступне: «Рішенням виконкому Деснянської районної у м. Чернігові ради дозволена експлуатація трикімнатної квартири [ADDRESS] переобладнана у трикімнатну квартиру із зменшенням загальної площі на 13,0 кв. м (колишня кімната «10», площею 11,7 кв.м, лоджія II, площею 1,5 кв.м, приєднані до квартири [ADDRESS] ). Колишня кімната «10», площею 11,7 кв.м, лоджія II, площею 1,5 кв.м, що складали 1/4 частину квартири [ADDRESS] , що належали [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 23.03.2011 № 639, приєднані до квартири [ADDRESS] . При видачі свідоцтва про право власності від 22.07.2012 на квартиру [ADDRESS] помилково не було погашено право власності в реєстрі прав власності на нерухоме майно на 1/4 частину на [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 23.03.2011 № 639 (р. № 33055096). Самовільної реконструкції та переобладнання по квартирі немає». Як убачається з висновку ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації» про розрахунок часток на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] від 07.07.2021 № 22, у зв`язку з приєднанням кімнати «10», площею 11,7 кв.м, лоджії II, площею 1,5 кв.м, до квартири [ADDRESS] та погашення права власності [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу від 23.03.2011 №639, ідеальні частки співвласників квартири [ADDRESS] змінилися. В остаточному варіанті частки кожного із співвласників [PERSON] та [PERSON] є рівними та становлять по 1/2 частині кожного. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.11.2021 № 282680683 та № 282681533 позивач та [PERSON] є власниками по 1/2 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 66,3 кв.м. В липні 2021 року позивач, маючи намір відчужити належну йому та його жінці на праві власності квартиру [ADDRESS] , довідався про те, що на 1/4 частину вказаної квартири було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 569/16, виданої 16.05.2014, номер запису про обтяження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №5673064 від 16.05.2014, видавник Центральний відділ ДВС Чернігівського міського управління юстиції. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 268698532 від 03.08.2021 вбачається інформація про те, що постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 569/16, виданої 16.05.2014, видавник/обтяжувач: Центральний відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, було накладено арешт на 1/4 частину чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] . Особа, майно/права якої обтяжуються [PERSON] . Позивач вважає, що при видачі свідоцтва про право власності від 22.07.2012 на квартиру [ADDRESS] помилково не було погашено право власності в реєстрі прав власності на нерухоме майно на 1/4 частину квартири [ADDRESS] [PERSON] , яку вона набула на підставі Договору купівлі-продажу від 23.03.2011 № 639. У зв`язку з викладеним, у травні 2014 року відбулося помилкове накладення арешту на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , яка вже не була складовою її частиною у зв`язку з переобладнанням останньої, а частина, що вибула, у розмірі 1/4 була приєднана і стала складовою частиною вже квартири [ADDRESS] на яку і мав бути накладений арешт, однак в результаті помилки і невнесення відповідних змін в реєстр речових прав на нерухоме майно, арешт було накладено на майно сторонніх осіб, тобто позивача. Частиною першою\~статті 15\~Цивільного кодексу\~України (далі за текстом ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.08.2021, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 569/16 від 16.05.2014, Центральним відділом\~ДВС Чернігівського\~міського управління\~юстиції було накладено арешт на майно 1/4 частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] . Водночас, у [PERSON] та [PERSON] відсутні будь-які зобов`язання майнового характеру, в рамках яких міг бути накладений арешт на належне їм майно (в даному випадку квартиру [ADDRESS] ). Окрім цього в самій Інформаційній довідці вказується особа боржника [PERSON] . Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У своїй постанові № 6-26цс13 від 15.05.2013 Верховний Суд України дійшов правової позиції, згідно з якою вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. У пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником майна. Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує\~рівний захист\~прав усіх\~суб`єктів\~права власності. Власник,\~який має\~підстави передбачати\~можливість порушення\~свого права\~власності іншою\~особою,\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про заборону\~вчинення нею\~дій,\~які можуть\~порушити його\~право,\~або з\~вимогою про\~вчинення певних\~дій для\~запобігання такому\~порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з частинами першою, другою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до\~частини другої\~статті 16\~ЦК України\~способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~можуть бути: 1)\~визнання права; 2)\~визнання правочину\~недійсним; 3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право; 4)\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення; 5)\~примусове виконання\~обов`язку\~в натурі; 6)\~зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8)\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18. У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного реєстратора при реалізації ним визначених законом функцій, якщо позовні вимоги спрямовані на захист приватного (майнового) права, заснованого на приписах цивільного законодавства, державний реєстратор має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідно до пункту 24 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункту 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги, що придбана [PERSON] 1/4 частина квартири була відокремлена та приєднана до квартири [ADDRESS] , правові підстави для накладення арешту на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , власниками якої є [PERSON] та [PERSON] , відсутні, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved