Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

05 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 2000 року вона постійно проживала однією сім`єю з [PERSON] , та в лютому 2000 року вселилася в займане ним житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира була надана [PERSON] на підставі службового ордеру № 267 від 04.04.1991 року. Рішенням виконавчого комітету Комінтернівської районної ради в місті Харкові від 19.12.2006 року вказану квартиру виключено із числа службових житлових приміщень. 09.02.2008 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та позивачкою, і вона продовжувала далі мешкати в зазначеній квартирі, вже як член сім`ї. Наймачем зазначеної квартири був її чоловік, вона не була в ній зареєстрована, однак постійно там проживала та користувалася нею. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після смерті її чоловіка, вона продовжує проживати в квартирі [ADDRESS] по сьогоднішній день, сплачувати комунальні послуги, зазначена квартира є її постійним місцем мешкання, і вона має намір приватизувати її, однак на її звернення до Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Харківської міської ради щодо визнання її наймачем житлового приміщення та взяття на облік для поліпшення відповідних умов, отримала відмову. З позовом про визнання її наймачем зазначеної квартири вона зверталася до Комінтернівського районного суду м. Харкова, однак в задоволені позову їй було відмовлено. Ухвалою суду від 09 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження та в цей же день копія ухвали направлена учасникам справи. Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, та в цей же день копія ухвали направлена учасникам справи. 07.10.2019 року до суду надійшли пояснення третьої особи на позов, в якому просили розглянути справу відповідно до норм матеріального та процесуального права без участі їх представника. 28 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому зазначено, що позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. Також, зазначили, що договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експелуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Ордер на кватиру [ADDRESS] був виданий [PERSON] який помер. Необхідною умовою вселення в жиле приміщення згідно з чинним законодавством є письмова згода всіх членів сім`ї, які проживають разом із наймачем. Позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує факт постійного проживання разом із [PERSON] після реєстрації шлюбу 09.02.2008 року та доказів письмової згоди наймача на вселення позивача. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки в квартирі [ADDRESS] позивач не була зареєстрована. Згідно паспортних даних позивача зареєстрована у м. Люботин Харківської області. В разі, якщо за позивачем буде визнано право користування квартирою [ADDRESS] будуть фактично значно поліпшено її житлові умови за відсутності об`єктивних умов це робити. Основною умовою для одержання житлового приміщення є дотримання вимог щодо розміру житлової площі. Після надання зазначеного приміщення загальний розмір житлової площе не повинен перевищувати норму 13,65 кв. м. на одну особу, крім випадків, коли наймач чи член його сім`ї має право на додаткову житлову площу, у зв`язку з чим просили в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 08.01.2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовлено. В судовому засіданні позивач та її представник в повному обсязі підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з,явився. Представник третьої особи - Департаменту реєстрації та цифрового розвитку ХМР в судове засідання не з,явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності . Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. В частині 1 ст.9 ЖК УРСР зазначено, що громади мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Статтею 18 ЖК України передбачено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Виходячи з роз`яснень, наданих в п.4 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, в силу ст. 61 ЖК України житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак, у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно ст. 18 ЖК України, належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. Отже, належним відповідачем по справі є Харківська міська рада, яка є власником житлового фонду до якого відноситься неприватизована квартира [ADDRESS] , та до повноважень якої входить прийняття рішень щодо зміни договору найму. За положеннями ч.ч.1,2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 63 Житлового кодексу України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до вимог ст. 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Тобто за змістом вказаної норми закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї (ст. 64 ЖК), члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Тому право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати у приміщенні. Судовому розгляду, зокрема, підлягають спори у випадку, якщо наймодавець або орган, який вирішує питання щодо внесення змін в договір найму, не визнає в якості члена сім`ї наймача особу, яка поставила питання про визнання її наймачем за договором, а також у випадку відмови інших членів сім`ї у згоді на зміну договору. Згідно до вимог ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 103 Житлового кодексу України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця. Відповідно до ч.1,2 ст. 106 Житлового кодексу України повнолітній члени сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відсутність письмової згоди наймача та реєстрації за адресою спірної квартири не свідчить про те, що особа, яка вселилася, не набула права користування жилим приміщенням, оскільки фактичними обставинами безспірно встановлено, що ця особа вселилася зі згоди осіб, які проживають у даному приміщенні як член їх сім`ї. Спірна квартира відповідно до статті 4 Житлового кодексу України, відноситься до державного житлового фонду. Також, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституцї України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі службового ордеру № 267 від 04.04.1991 року на сім`ю ,яка складається з одного чоловіка надано квартиру [ADDRESS] ( а.с.11) 19.12.2006 року Рішенням виконавчого комітету Комінтернівської районної ради в місті Харкові квартиру [ADDRESS] виключено із числа службових житлових приміщень ( а.с.12). Довідкою від 22.09.2017 року з місця проживання про склад сім`ї та прописку вказано, що в квартирі [ADDRESS] прописаний і проживає [PERSON] ( а.с.13). 09.02.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюбу, відповідно до свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 09.02.2008 року ( а.с.14). [INFO] року [PERSON] , [INFO] помер, актовий запис № 69, відповідно до свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] ( а.с.15). 02.04.2018 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова позовні [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа-дільниця № 25 КП «Жилкомсервіс» про визнання наймачем за договором найму житлового приміщення-залишені без задоволення ( а.с.16-17). 15.08.2018 року постановою апеляційного суду Харківської області, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.04.2018 року залишено без змін (а.с.18-19). 22.04.2019 року постановою Верховного Суду, постанова апеляційного суду Харківської області від 15.08.2018 року та рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.04.2018 року залишено без змін (а.с.20-27) З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] вона знає як сусідку з 2000 року. Вона мешкала разом з чоловіком з 2000 року в квартирі [ADDRESS] . На даний час [PERSON] продовжує мешкати у вказаній квартирі сама, оскільки її чоловік [PERSON] помер. Хто зареєстрований в квартирі [ADDRESS] вона не знає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сусідом [PERSON] з 2000 року, вона мешкала в квартирі [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком [PERSON] чоловік позивача квартиру не приватизував, хто зареєстрований в квартирі [ADDRESS] на теперішній час він не знає. Предметом доказування у справах про визнання права користування жилим приміщенням та у справах про зміну або розірвання договору найму жилих приміщень є: укладення наймачем договору найму жилого приміщення; вселення позивача в спірне жиле приміщення у встановленому порядку і фактичне проживання в ньому; коло осіб, які володіють самостійним правом користування спірним жилим приміщенням на момент вселення, їх згода на вселення; умови та порядок вселення позивача і користування ним спірним жилим приміщенням. Однак, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження та пояснення наведених фактів. На підтвердження позовних вимог позивач зазначає, що мешкала з померлим [PERSON] з 2000 року. Однак, не було надано жодних належних доказів на підтвердження даних обставин, а також вселення до зазначеного приміщення у передбачений чинним законодавством спосіб, крім показів свідків та копій квитанції про оплату комунальних послуг у вказаній квартирі. Жодних інших доказів на підтвердження користування зазначеною квартирою, вселення до неї згідно з передбаченим чинним законодавством порядком і ведення господарства в ній позивачем надано не було. Отже, обставини, які слід з`ясувати для вирішення даної справи та на яких наголошено Верховним Судом України, не доведені жодними належними доказами, тому суд дійшов висновку, що, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed