Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

06.02.2019 року позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області із вищевказаною позовною заявою, яка на підставі ухвали даного суду від 07 лютого 2019 року передана за підсудністю до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.05.2019 року, цивільну справу № 635/938/19, передано судді Твердохліб А.В. 04.06.2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, згідно ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Позовні вимоги позивачем у справі мотивовано тим, що з 02.04.2016 року вона з відповідачем [PERSON] , перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 9. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , який народився [INFO] . 05 січня 2018 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу вони стали проживати окремо, спорів стосовно міста проживання їх сина не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачем за адресою: [ADDRESS] і знаходиться на її повному утриманні. Більше року [PERSON] життям сина [PERSON] не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, не відвідував жодного разу дитячого садку і не цікавився успіхами сина, не підтримував його. Позивач вважає, що відповідач ігнорує навіть факт спорідненості з сином, так як не спілкується з ним навіть в обсязі, необхідному для його нормального усвідомлення і взагалі не цікавиться станом здоров`я своєї дитини. На сьогоднішній день їх сину два роки і він не пам`ятає свого біологічного батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за весь цей час жодного разу відповідача не бачив. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того на тій підставі, що [PERSON] ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги ні в грошовій ні в натуральній формі добровільно не надає, тому відповідно до ст. 181 СК України, вважає за необхідне вирішити питання про стягнення аліментів на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини. Позивач до початку проведення судового засідання надала суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач до початку проведення судового засідання надав суду заяву, що проти заявлених вимог не заперечує та просить розглядати справу без його участі. Третя особа Раївська сільська рада до початку проведення судового засідання надала суду заяву про розгляд справи без їх присутності. Третя особа Кегичівська районна державна адміністрація Харківської області до початку проведення судового засідання надала суду заяву про підтримання позовних вимог повністю з проханням розглядати справу без їх участі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 22 серпня 2016 року виконавчим комітетом Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 18, підтверджено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі (а.с.6). Матеріалами справи встановлено, що 05 січня 2018 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.7). Згідно копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07 липня 2018 року Кегичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що складено відповідний актовий запис № 29, зареєстровано новий шлюб позивачем та було змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.5). Окрім того, в матеріалах справи знаходиться довідка з Андріївського дошкільного навчального закладу комунальної власності Андріївської сільської ради Кегичівського району Харківської області, в якій вказано, що його біологічний батько [PERSON] жодного разу в дошкільний заклад не з`являвся. Відповідно до довідки Згідно довідки виданою Андріївською сільською радою Кегичівського району Харківської області за № 02-29/310 від 17.07.2019 року, про те що [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з нею проживає її чоловік [PERSON] та її син - [PERSON] , [INFO] . На теперішній час вона займається вихованням малолітнього сина, який знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 02-29/651 від 19.12.2018 року. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено зобов`язання батьків піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] року ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , життям та здоров`ям останнього в необхідному обсязі не цікавиться, вихованням та його утриманням не займається, фактично переклавши цей обов`язок на позивача. В зв`язку із чим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не можу бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї працездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обов`язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме вимозі ч. 2 ст. 182 СК України. Таким чином, з огляду вищевикладене, а також досліджені, встановлені обставини у справі, які є належним чином обґрунтовані та підтверджені доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Розподіл судових витрат здійснити відповідно ст. ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved