Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

05.07.2016 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що в листопаді 2015 року домовилась з відповідачем про купівлю квартири [ADDRESS]. Така домовленість була оформлена попереднім договором про намір купівлі-продажу, за яким позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 24\~000,00 гривень. Позивач зазначала, що строком укладення договору купівлі-продажу майна сторони визначили до 25.12.2015 року, який згодом продовжили до 20.01.2016 року. Оскільки угода купівлі-продажу між сторони так і не відбулась, позивач просила стягнути з [PERSON] на свою користь належні їй спірні грошові кошти передані як аванс. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що спірні грошові кошти є завдатком та не мають повертатись позивачу, оскільки угода купівлі-продажу не відбулась з вини позивача. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що в листопаді 2015 року [PERSON] та [PERSON] домовились про купівлю-продаж обєкта нерухомості, а саме квартири [ADDRESS]. Домовленість була оформлена попереднім договором від 13.11.2015 року. За п.3.1. договору [PERSON] передала відповідачу грошові кошти у розмірі 24\~000,00 гривень на підтвердження намірів укладення основного договору купівлі-продажу майна. Відповідач фактично отримала спірні кошти, що визнано нею в процесі розгляду справи. Відповідно до розділу 2 попереднього договору сторони зобовязались укласти основний договір купівлі продажу майна до 20.01.2016 року. На час розгляду справи угода купівлі-продажу між сторонами не відбулась. 08.02.2016 року [PERSON] письмово звернулась по [PERSON] з вимогою про повернення авансового платежу. Належні позивачу грошові кошти відповідач,однак, не повернула. Згідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Частиною 1 ст. 571 ЦК України передбачено, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Згідно із ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Враховуючи вищевикладене, правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, застосовується тоді, коли між сторонами укладений договір, проте, він не виконується з вини когось зі сторін договору. У випадку, коли сторони домовились укласти договір, але не оформили його у встановленому у законі порядку, сплачені в рахунок майбутнього договору суми є авансом, який підлягає поверненню у тому самому розмірі, в якому він був переданий незалежно від того, з вини з якої із сторін не відбулася угода. Зазначеного висновку дійшов також Верховний Суд України в своєму рішенні від 18.02.2009 року у справі № 6-23108св08. В процесі розгляду справи сторони визнали, що : - нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу між ними не відбулось; - спірні грошові кошти фактично отримані відповідачем та не повернені нею. Так, з виниклих між сторонами правовідносин вбачається, що передана позивачем сума у розмірі 24\~000,00 гривень є авансом, який повинен бути повернений відповідачем, незалежно від того, з вини якої із сторін не відбулася угода купівлі-продажу квартири. Вирішуючи спір, суд не погоджується з доводами представника відповідача, яка відповідно до зазначення спірних коштів в договорі як «завдаток» «аванс завдатку» стверджувала, що між сторонами виникли правовідносини завдатку, оскільки аванс залишається авансом, навіть якщо в документі зазначити, що це завдаток. При цьому, законодавець та судова практика виходять із того, що завдаток може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке виникло на підставі укладених договорів. Якщо певна сума сплачується до укладення основного договору, вона є виключно авансом, який не виконує забезпечувальну функцію тобто, якщо договір не укладений з ініціативи будь-якої з сторін, то аванс, безумовно, повертається його власнику. Як вбачається зі змісту вищевказаного рішення ВСУ аванс не є видом забезпечення виконання зобовязань та за своєю природою і правовими наслідками не надає кредитору жодних гарантій задоволення його вимог. Враховуючи викладене, вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними нею в процесі розгляду справи. Судові витрати, документально підтвердженні позивачем, підлягають присудженню на її користь в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved