Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

07.04.2020 адвокат Гузєв Ігор Григорович представник позивача [PERSON] подав до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що позивач працюючи з 01.01.2010 по 01.08.2011 на посаді машиніста крана дільниці механічних майстерень ремонтного управління №1 Першотравневого кар`єру №25 ТОВ «Кривбасремонт», виконувала складні роботи з навантаження, розвантаження, перевантаження та транспортування вантажів за допомогою вантажопідйомних кранів. Умови праці характеризувалися підвищеним рівнем вібрації. У зв`язку із шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача позивачем отримано хронічне професійне захворювання: вібраційна хвороба першої-другої ст. з церебральним периферичним ангіодистонічним синдромом, в сполученні з полірадикулонейропатією на попереково-крижовому та шийному рівнях, вираженим порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофічним синдромом у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФ другого ст.. Висновком МСЕК 22.08.2011 позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. Після повторних переоглядів, позивачу з 01.09.2014 встановлено безстроково 40% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. Внаслідок професійного захворювання позивач не має змоги вести звичайне життя, постійно відчуває біль у всіх відділах хребта, змушена постійно приймати ліки. Це завдає позивачу моральних страждань. Просить стягнути на користь позивача з відповідача 188920 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою від 10.04.2020 прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 25.05.2020. 21.05.2020 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (вх.№9633). Представник позивача надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі і позивача, та про підтримку позовних вимог (вх.№9701 від 25.05.2020). Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без її участі з урахуванням позиції, викладеній у відзиві на позов (вх.№9770 від 25.05.2020). Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що позивач має стаж роботи за професією 32 роки 5 місяців, з них 1 рік 7 місяців на ТОВ «Кривбасремонт». Підставою для встановлення професійного захворювання став профмаршрут позивача з 01.07.1980. Також відповідач вважає, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням позивача та її роботою у відповідача. Крім того, відповідачем у повною мірою було забезпечено належні умови праці позивача, що полягало у проведені атестації робочих місць, забезпечення працівників індивідуальними засобами захисту, а також інформуванні при укладенні трудового договору про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, та про права працівника на пільги та компенсації за роботу в таких умовах. Заявлена до стягнення сума моральної шкоди, на думку представника відповідача, не відповідає критеріям розумності і справедливості. За відсутності доведених фактів спричиненої позивачу моральної шкоди є недоведеними її твердження щодо зміни умов життя і тривалості душевних страждань (вх.№9633 від 21.05.2020). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у її трудовій книжці з 01.01.2010 року працювала у ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ» у ремонтному управлінні №1 машиністом крана 5 розряду спеціалізованої дільниці механічних майстерень Першотравневого кар`єру №25. 30.08.2011 позивача звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню цієї роботі, п.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.42-43). Відповідно до\~санітарно-гігієнічної\~характеристики умов\~праці [PERSON] на посаді машиніста крана, наданої Тернівською районною санітарно-епідеміологічною станцією м. Кривого Рогу вих.№2/2-136 від 21.01.2011, умови виробничого середовища машиніста крана (козлового) за показниками «пил, шум, відносна вологість та швидкість руху, загальна вібрація, локальна вібрація» не перевищують допустимих рівнів і відносяться до другого класу, допустимого згідно « [INFO] класифікації праці». Температура повітря нижче допустимої на 13,4°, що відноситься до 3 класу 3 ступеню шкідливості. Умови виробничого середовища машиніста крану (мостового) за показниками «шкідливих хімічних речовин, пил, відносна вологість та швидкість руху повітря, шум» не перевищують допустимих рівнів і відносяться до другого класу, допустимого. Температура повітря нижче допустимої на 7,9°, що відноситься до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Еквівалентний коректований рівень віброприскорення перевищує допустимий рівень на 22 дБ і відноситься до 3 ступеню 3 класу, шкідливого згідно «Гігієнічної класифікації праці». Важкість праці: стереотипні робочі рухи, статичне навантаження, кількість нахилів корпусу, переміщення у просторі знаходяться в межах допустимих норм і відносяться до 2 класу (допустимого). Робоча поза відноситься до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Таким чином, важкість праці відноситься до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Напруженість праці відноситься до 3 класу 2 ступеню шкідливості (а.с.44-50). Випискою із акту огляду МСЕК серії 10 ААА №072111 від 22.08.2011 позивачу первинно встановлено 40% втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням від 16.06.2011 машиніста електромостового крану та третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.08.2012 (а.с.10,11). Згідно з\~випискою із\~акту огляду\~МСЕК серії\~10\~ААА №083978\~від 11.09.2012\~позивачу повторно\~встановлено 40%\~втрати працездатності з 23 липня 2012 року до 01 вересня 2014 року у зв`язку з професійним захворюванням від 16.06.2011 та третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.09.2014 (а.с.10,11). Відповідно до виписки із акту огляду МСЕК серії 12 ААА №000613 від 23.09.2014 позивачу повторно встановлено 40% втрати працездатності з 01 вересня 2014 року у зв`язку з професійним захворюванням - вібраційна хвороба 2011 р. та третю групу інвалідності безстроково (а.с.10,11). Пунктом 17 Акту №12 розслідування хронічного професійного захворювання від 01 серпня 2011 року причиною виникнення професійного захворювання встановлено: робота протягом 32 років 05 місяців в шкідливих умовах праці: загальна вібрація (електромостовий кран) 81дБ при ГДР 59дБ. (а.с.17). З дослідженого п.16 акту №12 розслідування хронічного професійного захворювання від 01 серпня 2011 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 01.01.2010 по т.ч. машиністом крана в ТОВ «Кривбасремонт» на дільниці механічних майстерень Першотравневого кар`єру №25, виконувала складні роботи з навантаження, розвантаження, перевантаження та транспортування вантажів за допомогою вантажопідйомних кранів, у відповідності до вимог технологічних карт, проектів організації робіт і карт безпеки праці. Умови праці при цьому характеризувалися підвищеним рівнем вібрації (на електромостовому крані), яка виникала внаслідок пересування електромостового крану в ході роботи. Працюючи раніше: -з 01.07.1980 по 02.06.1989 машиністом козлового крана на Першотравневому кар`єрі Північного ГЗК; -з 02.06.1989 по 04.02.1993 машиністом електромостового крана Першотравневого кар`єру Північного ГЗК; - з 04.02.1993 по 01.01.2010 машиністом козлового крана Першотравневого кар`єру ВАТ «Північний ГЗК» також виконувала роботи, які також характеризувались підвищеним рівнем вібрації (на електромостовому крані). (а.с.16-17). У пункті 19 акту №12 розслідування хронічного професійного захворювання від 01 серпня 2011 року зазначено, що керівництво підприємств, зазначених у п. 16 цього акту порушило ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». (а.с.18). Таким чином, професійне захворювання позивача виникло, зокрема, й під час її перебування у трудових відносинах з ТОВ «Кривбасремонт». Отже, недотримання керівництвом ТОВ «Кривбасремонт» та ВАТ «Північний ГЗК» (правонаступник ПрАТ «Північний ГЗК») положень ч.ч. 2, 4\~ст. 153 КЗпП України, призвело до того, що позивач втратила працездатність. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту №12 розслідування хронічного професійного захворювання від 01 серпня 2011 року, причиною виникнення професійного захворювання позивача є виконання роботи, яка характеризувалась підвищеним рівнем вібрації (на електромостовому крані) (а.с.14-18). Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємств, де працювала позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі виконувала роботу в шкідливих умовах праці не впливають на її право на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2\~ст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила професійну працездатність первинно та безстроково у розмірі 40% та їй встановлено третю групу інвалідності. Як наслідок позивач обмежена у життєдіяльності, вона не має змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в зв`язку з чим він не в змозі виконувати навіть домашню роботу, у багатьох життєвих ситуаціях не може обійтися без сторонньої допомоги, позбавлена можливості вести активний спосіб життя через тривалий процес лікування. Отже, враховуючи те, що позивач працювала у шкідливих умовах праці протягом 32 років 5 місяців, в тому числі 1 рік 7 місяців і на підприємстві відповідача, їй встановлено первинно 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності, які в подальшому при останньому повторному переогляді визначені безстроково, а також характер професійного захворювання, пов`язаного із спричиненням їй фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння їй моральної шкоди. Позивач при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 188920 грн. посилався на розрахунки, здійснені виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року (40 х 4723 грн. = 188920 грн.). Вирішуючи питання\~про розмір\~відшкодування моральної\~шкоди заподіяної\~позивачу,\~суд враховуючи\~роз`яснення\~п.\~9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~р.\~(з\~подальшими змінами)\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди»,\~характер та\~глибину його\~фізичних,\~душевних страждань\~від одержаного\~профзахворювання,\~тривалість лікування,\~втрату можливості\~його повної\~трудової та\~соціальної реабілітації,\~що призвело\~до значних\~змін його\~життєвих зв`язків,\~що потребує\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя,\~вважає,\~що для\~відшкодування моральної\~шкоди на\~користь позивача,\~виходячи з\~міркувань розумності,\~виваженості та\~справедливості враховуючи професійний\~маршрут позивача,\~працю у\~період протягом\~1\~року 7\~місяців в\~умовах впливу\~шкідливих факторів\~у ТОВ\~«Кривбасремонт»,\~потрібно стягнути\~з відповідача 5000 грн. за встановлені первинно 40% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, які при останньому повторному огляді визначені позивачу безстроково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 840 грн. 80 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial