Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

06 липня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 05.08.2005р. позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Харківського районного суду у справі № 635/6184/13-ц від 23.09.2013р. шлюб між сторонами розірвано, стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00грн. щомісяця, починаючи з 10.07.2013р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина, участі у вихованні своєї дитини відповідач не приймає, не цікавиться долею дитини, байдуже ставиться до неї, аліментів не сплачує, перешкоджає виїзду дитини за межі країни для оздоровлення та відпочинку. Син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Уточнивши позовні вимоги, позивач залучила до участі у справі Службу у справах дітей по Холодногірському району УССД ДПСП Харківської міської ради. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року провадження по справі відкрито, призначено судове засідання на 17 жовтня 2017 року о 10год. 00хв. Позивачем [PERSON] подано до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, тож справа розглядається за його відсутності. Представником третьої особи Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області - Панченко Н.В. подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Службою у справах дітей по Холодногірському району УССД ДПСП Харківської міської ради подано письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не цікавиться станом здоров'я сина, надано до матеріалів даної справи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. [INFO] народився [PERSON]. Його батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Рішенням Харківського районного суду у справі № 635/6184/13-ц від 23.09.2013р. шлюб між сторонами розірвано, стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00грн. щомісяця, починаючи з 10.07.2013р. і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки виданої дільницею № 62 КП «Жилкомсервіс» від 25.05.2017р. за № 577, малолітня дитини проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачу. 06 грудня 2017 року Службою у справах дітей по Холодногірському району УССД ДПСП Харківської міської ради було проведено обстеження умов проживання за місцем реєстрації позивача та встановлено, що у дитини є окрема кімната, в якій є всі речі для розвитку дитини та навчання, іграшки телевізор та інші дитячі речі, родина проживає у чотирикімнатній квартирі, з ремонтом, облаштована меблями, знаходиться у належному санітарному та технічному стані, дитина навчається та відвідує зайняття з англійської мови, мати працює, склад сім'ї: мати, син бабуся. За місцем проживання родина позивача характеризується позитивно. Відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO], данні обставини підтверджуються наступним: - довідкою загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 67 Харківської міської ради від 26.06.2017р. № 369, в якій зазначено, що малолітній [PERSON] навчається у 6-А класі з 01.09.2012р., проживає з матір'ю, яка займається його вихованням. Батько дини не цікавиться його навчальним процесом, рівнем навчальних досягнень сина, на батьківських зборах не буває присутнім, участі у житті школи не приймає, про його місцезнаходження директору школи нічого не відомо; - довідкою Харківської міської дитячої клінічної лікарні № 19 від 26.06.2017р. № 01-08/119, в якій зазначено, що малолітній [PERSON], проживає з матір'ю, перебуває під наглядом закладу з 31.05.2006р., на прийом в поліклініку хлопчика приводить мати або бабуся, вони займаються його лікуванням, придбанням ліків та вихованням. Батько дитини не опікується здоров'ям сина, його фактичне знаходження невідомо; - висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської області щодо позбавлення батьківських прав від 25 квітня 2018 року, згідно якого малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю та бабусею батько не відвідує дитину, вихованням не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не цікавиться її станом здоров'я та досягненнями у навчанні, опікується дитиною бабуся мати [PERSON] та бабуся, дитина навчається у 6-А класі з 01.09.2012р. в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 67 Харківської міської ради, з липня 2007 року батько сина не відвідує, не цікавиться навчальними успіхами та станом здоров'я, його місцезнаходження невідоме, дитина не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, родина матері характеризується позитивно. З'ясувати думку відповідача щодо відношення до дитини не виявилось можливим, оскільки на засідання комісії він не з'явився, незважаючи на виклики. Отже комісія вирішила що доцільно буде позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України - мати, (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, як принциповим положенням визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ст. 11, ст. 12, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно роз'яснень, які містяться в абз. 2 п. 18 приведеної вище постанови Пленуму, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у п. 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» (від 07.12.2006р.), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, п. 78.). Практика Європейського суду з прав людини встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. (рішення у справах «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року та «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі ст.ст. 76, 77, 78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таку поведінку відповідача, який ухиляється від виконання своїх обов'язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються в достатньому обсязі з дитиною, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, що достовірно підтверджено зібраними у справі доказами, суд розцінює, як винне ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування нею своїми обов'язками, суд дійшов висновку, що необхідно позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved