Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

05 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що вона є рідною бабою малолітнього [PERSON], [INFO], який з березня 2013 року проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, оскільки батько дитини - [PERSON] відповідно до вироку Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2014 року відбуває покарання в місцях позбавлення волі, а мати дитини - [PERSON] ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини, жодного разу не відвідувала сина, не цікавиться його розвитком, станом здоров'я, не дбає про його інтереси та матеріально не забезпечує. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] прохала вирішити питання про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], призначивши її опікуном над малолітнім онуком, а також стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) на утримання онука. Ухвалою суду від 30 грудня 2014 року позовна заява [PERSON] в частині заявлених позивачем вимог про встановлення опіки над малолітньою дитиною залишено без розгляду за заявою позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] повідомила судові про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві, в частині заявлених вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення з неї аліментів, прохала їх задовольнити, надавши відповідні пояснення. Позицію позивача [PERSON] підтримав її представник [PERSON], надавши судові відповідні пояснення. Прокурор Литвинчук О.О., який за власною ініціативою вступив до участі у справу, в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], надавши відповідні пояснення. Орган опіки та піклування в особі Розівської РДА, як третя особа на боці позивача, яка не заявила самостійних вимог щодо предмета спору, була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи (а.с.55). Разом з тим, третя особа у письмовій заяві не заперечувала проти позову в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення з неї аліментів, погодившись із доводами, наведеними у ньому, прохала суд розглянути справу за відсутності свого представника (а.с.63). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про час і місце його проведення повідомлена належним чином (а.с.62), причини своєї неявки судові не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, а також прокурора, з'ясувавши позицію третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог стст.57-60 ЦПК України. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Судом встановлено, що [PERSON] та відповідач [PERSON]проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу, у яких від спільного проживання народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. Бабусею дитини є [PERSON] (а.с.5,6,12,13-14,15,19). Як встановлено з матеріалів справи та в судовому засіданні з пояснень позивача [PERSON] малолітня дитина з березня 2013 року проживає в сім'ї позивача через те, що остання вимушена була забрати проживати дитину до себе, так як мати не доглядала за нею належним чином. З вказаного часу мати дитини - відповідач [PERSON] вихованням та утриманням свого сина [PERSON] не займається, матеріально не допомагає, не цікавиться станом здоров'я сина, не дбає про його інтереси, фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки з березня 2013 року взагалі не відвідувала дитину, жодного разу не поцікавився долею сина, його життям та розвитком (а.с.16,18,19). Батько дитини - [PERSON] відповідно до вироку Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2014 року відбуває покарання в місцях позбавлення волі (а.с.7-11). Всупереч вимогам ст.10 ЦПК України відповідач [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню дитини. Даючи оцінку вказаним доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків та ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків, а саме: відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не займається вихованням та утриманням сина. За вищевказаних обставин Розівська РДА, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], про що надано відповідний висновок №19 від 01 серпня 2014 року за №01-22/0282 (а.с.21). Суд погоджується з наданим висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим та відповідає інтересам дитини. У зв'язку з ухиленням [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Що стосується вимоги позивача про стягнення на її користь аліментів на утримання онука [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] не бере участі в утриманні своєї малолітньої дитини, якою фактично опікується позивач [PERSON], в той час як закон покладає на відповідача обов'язок щодо утримання дитини до її повноліття, при цьому, відповідач інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, чоловіка, дітей на утриманні не має, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в частині стягнення аліментів. Оскільки позивач при пред'явленні до суду позову звільнений від оплати судових витрат за вимогу про стягнення аліментів, а рішення ухвалено на його користь, суд, у відповідності до вимог, передбачених ст.88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] в дохід держави судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved