Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

06 травня 2015 року позивач подала до суду позовну заяву, яку уточнила та остаточно просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, щомісячно до досягнення дітьми трирічного віку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 25 липня 2013 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач працює, і має реальну змогу сплачувати аліменти, але від утримання дітей ухиляється, добровільно матеріальної допомоги не надає, інтересами сімї не цікавиться. Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, отримує допомогу у розмірі 750,00 гривень на дитину, а тому коштів на її утримання та утримання двох малолітніх дітей не достає. За вказаних обставин позивач змушена звернутися до суду з позовом. Позивач у судове засідання не зявилася, подала суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, також просила розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, подав суду письмові заперечення проти позову та просив задовольнити частково вимоги позивача, стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 200,00 гривень на кожного з дітей, щомісячно до досягнення дітьми повноліття та аліменти на утримання дружини [PERSON] у розмірі 50,00 гривень до досягнення дітьми трирічного віку. В обґрунтування посилався на те, що він з дня народження дітей і до часу припинення спільного проживання з позивачем не припиняв утримувати та матеріально забезпечувати своїх дітей, постійно приймав участь у їх вихованні, доглядав за ними, намагався надавати їм повноцінне батьківське піклування та турботу, але і після цього відповідач неодноразово надсилав [PERSON] допомогу у виді грошей, приносив подарунки до дверей будинку, при цьому ані позивач ані її батьки не давали змоги відповідачу бачитися з дітьми. З початку 2013 року [PERSON] проживає у своїх батьків в селі Сумської області, постійного місця роботи не має, також не має можливості працевлаштуватися у звязку з відсутністю роботи в населеному пункті його місця проживання; допомагає вести спільне господарство своїм батькам, доходи [PERSON] є незначними та він не має можливості сплачувати аліменти позивачу у розмірі заявлених нею позовних вимог. Крім того, матеріальне становище позивача є значно кращім порівняно з становищем відповідача, оскільки [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку та отримує допомогу у розмірі 750,00 гривень. Суд, розглянувши заяву позивача, заперечення відповідача, за письмовою згодою позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 25 липня 2013 року у виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 45, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серії І-ВЛ № 211190, видане виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області 25 липня 2013 року. Відповідач є батьком малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ВЛ № 342748, видане 15 січня 2014 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, запис № 20 від 15 січня 2014 року та доньки [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ВЛ № 387225, видане 02 грудня 2014 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, запис № 224 від 02 грудня 2014 року. Відповідно до довідки № 06 від 26 квітня 2015 року, виданої обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Мрія 2005», [PERSON], [INFO] проживає разом зі своїми малолітніми дітьми: сином [PERSON], [INFO] та донькою [PERSON], [INFO], за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 490 від 05 травня 2015 року, [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації та отримує допомогу на дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в період з 01 вересня 2014 року до 30 листопада 2017 року. Також в якості доказів суду надано: копія паспорту громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера на імя позивача; копія паспорту громадянина України та картки фізичної особи платника податків на імя відповідача; довідку № 179 від 09 липня 2015 року, що сформована Русанівською сільською радою Липоводолинського району Сумської області, відповідно до якої [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO] на території сільської ради не працює. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, при цьому розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на один місяць на дитину віком до 06 років в період з 01.01.2015 року по 30.11.2015 року встановлений у розмірі 1032,00 гривень, прожитковий мінімум на один місяць на працездатну особу в той же період встановлений у розмірі 1218, 00 гривень. Враховуючи, що відповідач є батьком малолітніх дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON] та зобовязаний їх утримувати, але свої зобовязання по утриманню дітей не виконує, тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача, аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття кожного з дітей. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що малолітні діти проживають з матірю, яка і несе основний тягар щодо забезпечення їх утримання, а відповідач, який проживає окремо, не надав доказів які б свідчили про те, що він постійно утримує своїх малолітніх дітей, а дарунок дитині не є її утриманням, тому суд, не приймає до уваги посилання відповідача на те, що він епізодично надає грошові кошти та подарунки, оскільки вказане не є утриманням дітей в розумінні положень Сімейного Кодексу України. Також, суд, не приймає до уваги посилання відповідача на те, що за скрутного матеріального положення він може сплачувати щомісячно на кожну дитину аліменти тільки у розмірі 200 гривень. Суд вважає їх такими, що не ґрунтуються на нормах закону оскільки вказана сума є меншою ніж передбачений ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який з урахуванням прожиткового мінімуму на одну особу дітей віком до 06 років у 2015 році станом на день розгляду справи складає 309 грн. 60 коп. Так, прожитковий мінімум складає 1032 грн., а 30% прожиткового мінімуму складає 309,60 грн., а відсутність можливості працевлаштування у населеному пункті де проживає відповідач, не звільняє його від обовязку утримувати власних дітей у розмірі достатньому для задоволення їх розумних потреб. Таким чином вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей суд задовольняє в повному обсязі. Стосовно вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку суд приходить до наступного. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 75 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, при цьому право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Статтями 77; 79; 80 Сімейного Кодексу України визначено, що способом надання утримання одному з подружжя другим у грошовій формі є аліменти, які присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви одному з подружжя, з другого з подружжя, у частці від заробітку (доходу) і (або) у твердій грошовій сумі та сплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи, що позивач не працює, здійснює догляд за спільними з відповідачем малолітніми дітьми, яким ще не виповнилось три роки, тому не має можливості працювати, остання відповідно до ст. 84 Сімейного Кодексу України, має право на утримання від чоловіка - батька дітей до досягнення дітьми трьох років, тому суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання як дружини у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми трирічного віку. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що позивач отримує державну допомогу на дітей та що з відповідача на користь позивача судом стягнуто аліменти на утримання дітей, при цьому відповідач є працездатною особою, доказів на спростування вказаної обставини не надав, тому суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дружині, але у розмірі меншому ніж просить позивач. Посилання відповідача на те, що розмір аліментів на дружину у сумі 50 гривень на місяць є обґрунтованим, розумним та справедливим, суд до уваги не приймає, вважає їх надуманими оскільки встановлений законом прожитковий мінімум на один місяць на працездатну особу на день розгляду справи складає 1218, 00 гривень. На підставі викладеного суд частково задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання і відмовляє в задоволенні в їх іншій частині. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, та на підставі ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial