Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

06.02.2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що будинок [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого 04.08.2001 року нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в Балаклійському БТІ 20.08.2001 року. З 15.12.2010 року в вищевказаному будинку був зареєстрований її брат - [PERSON]. Фактично з дня реєстрації за даною адресою він не проживав, будинком не цікавився, добровільно з реєстраційного обліку не знімається, порушуючи права позивача як власника житла. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити, пояснивши, що відповідач був зареєстрований у її будинку, однак жодного дня не проживав в ньому. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовим розглядом встановлено, що позивачу [PERSON] направі приватної власності на підставі договору купівлі-продажу АЕВ №596722 від 04 серпня 2001 року належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається із довідки відділу адресно - довідкової роботи ГУДМВС України в Харківській області від 13.02.2015 року, у житловому будинку за вищевказаною адресою з 14.12.2010 року зареєстрований брат позивача - [PERSON] - відповідач по справі (а.с.11). Як вбачається із акту обстеження сім»ї від 15.01.2015 року, складеного депутатом Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області [PERSON], під час перевірки за фактом реєстрації мешканців в житловому будинку [ADDRESS] встановлено, що на вищезазначеній житловій площі зареєстрований [PERSON], який фактично з дня реєстрації за даною адресою не проживав, що також підтверджено свідками-сусідами [PERSON], [PERSON] (а.с.6). Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що відповідач [PERSON] в будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], ніколи не проживав, його особистих речей в будинку не має, його місцезнаходження невідоме. Вони є сусідами позивачки. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). За змістом ч.2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності члена сім»ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач без поважних причин не проживає у зазначеному будинку більш ніж рік, втратив зв'язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом. На користь доводів позивача свідчить і та обставина, що судові документи відповідачем за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою його місця проживання чи місця перебування отримані не були. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку більше одного року без поважної причини. На підставі викладеного,

Outcome: approved