Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

05 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.09.2008 року між ними було укладено договір позики. Передача грошей у позику була оформлена письмовою розпискою, яку відповідач написала і підписала особисто. На виконання умов договору вона в цей же день передала [PERSON] грошові кошти у сумі 65000 грн., відповідач зобов'язалася повернути їх до 31.01.2011 року. 26.03.2012 року між ними також були укладені договори позики, відповідно до яких [PERSON] також надала [PERSON] гроші у сумі 30000 грн. та 50000 грн. оформлена письмовою розпискою, яку відповідач написала і підписала особисто та які зобов'язалася повернути 27.04.2012 року. На теперішній час відповідач не повернула гроші за розписками, тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики у сумі 145000,00 грн., 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 10050,00 грн., судовий збір по справі у розмірі 1550 грн., та витрати по сплаті юридичної допомоги. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до суду надала заяву, в якій просив суд слухати справу у її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Частина перша статті 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 ЦК України, передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З розписки, наданої [PERSON] [PERSON], 26.09.2008 року, вбачається, що [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 65000 грн., які зобов'язалася повернути у строк до 31 січня 2008 року (а.с. 8). З розписки, наданої [PERSON] [PERSON], 26.03.2012 року, вбачається, що [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 30000 грн., які зобов'язалася повернути у строк до 27.04.2012 року (а.с. 9). З розписки, наданої [PERSON] [PERSON], 26.03.2012 року, вбачається, що [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 50000 грн., які зобов'язалася повернути у строк до 27 квітня 2012 року (а.с. 9). Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON] мало місце укладення договору позики, за умовами якого остання отримала грошові кошти, однак своєчасно не повернула суму позик і таким чином прострочила виконання грошового зобов'язання, у зв'язку з чим сума боргу, на підставі вимог ст. 1049 ЦК України підлягає стягненню у примусовому порядку у розмірі 145000 грн. (65000 грн. + 30000 грн. + 50000 грн.) Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму простроченої позики на теперішній час у сумі , яка склала 145000 грн.. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Судом встановлено, що розмір і порядок одержання позикодавцем процентів в боргових розписках не зазначено, а тому в цьому випадку при відсутності домовленості сторін, розмір процентів повинен визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України і виплачуватися щомісяця до дня повернення позики. Зобов'язання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( стаття 525 ЦК). У спірному правочині між [PERSON] та [PERSON] винятки з цього правила не встановлювались. Наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягненню 3% річних від простроченої суми боргу, а саме: - з 01.01.2011 року по 01.02.2014 року у сумі 5850 грн. (65000 *3% * 3 роки); - з 01.05.2012 року по 01.02.2014 року у сумі 2625 грн. (50000 грн. *5,25% (3%/12 місяців * 21 місяць); - з 01.05.2012 року по 01.02.2014 року у сумі 1575 грн. (30000 грн. *5,25% (3%/12 місяців * 21 місяць); Таким чином, відповідно до приписів статті 625 ЦК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, яка у загальному розмірі становить 155050 грн. ( 145000 грн.(заборгованість за розписками (65000 грн+30000 грню+50000 грн. ) +10050 грн. (3% річних (5850 грн. + 2625 грн. +1575 грн.)). Як наголошується в частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача стягується з відповідача на його користь пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на правову допомогу по складанню позовної заяви у сумі 400 грн., оскільки дані витрати позивач поніс з вини відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки [PERSON] є інвалідом 2 групи, та відповідно до п.9 ч. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то суд приходить до переконання, що судовий збір, який [PERSON] сплатила при подачі даного позову до суду у розмірі 1550 грн. необхідно компенсувати їй за рахунок бюджету України. Крім того, при зверненні з даним позовом до суду, [PERSON] переплатила судовий збір у сумі 243,60 грн., тому суд приходить до переконання, про необхідність повернути з державного бюджету переплачений нею судовий збір за квитанцією 6496.286.1, виданою ПАТ КБ «Приватбанк» від 11.02.2014 року. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved