Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

06 березня 2020 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Шейко Костянтин Володимировчи, звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення суми неповернутої позики в розмірі 159400 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.07.2019 року позивач надав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 59400 гривень, з вимогою про повернення вказаних коштів в строк до 11.08.2019 року, що підтверджується розпискою. Наступного дня відповідач знову звернувся до позивача з проханням надати кошти в борг та 12.07.2019 року отримав ще 100000 гривень, про що склад відповідну розписку с зобов`язанням повернути кошти в строк до 12.08.2019 року. Однак, відповідач свої зобов`язання за вказаними борговими розписками у встановлені строки не виконав. Наразі позивачу не відомо, де знаходиться відповідач. В зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 31 березня 2020 року відкрите спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Шейко К.В. у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без його та позивача участі, позовні вимоги підтримують, на їх задоволенні наполягають, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Краматорського міського суду. Клопотання про відкладення слухання справи від нього також не надходило. Відзив на позовну заяву не надавав. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч.2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно копії розписки від 11 липня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Краматорським МВ УМВС України і Донецькій області 04.08.1998 року, ІПН [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , зобов`язується віддати 59 400 гривень [PERSON] до 11 серпня 2019 року. Згідно копії розписки від 12 липня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Краматорським МВ УМВС України і Донецькій області 04.08.1998 року, ІПН [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , зобов`язується віддати 100 000 гривень [PERSON] до 12 серпня 2019 року. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року у справі №357/11170/16-ц, провадження №61-40453ск18 зазначено наступне: «Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.» Аналогійчний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року в справі № 212/3860/15-ц провадження № 61-6380св18 «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позивача певної грошової суми.» Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Судом встановлено, що відповідно до розписок від 11.07.2019 року та 12.07.2019 року, у відповідача [PERSON] виникло зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів у сумі 159 400 гривень в термін не пізніше 11 та 12 серпня 2019 року відповідно. Відповідачем не надано суду доказів про виконання ним зобов`язання та повернення позики. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved