Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

06 лютого 2019 року акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] ..\~Свої вимоги\~позивач обґрунтовував\~тим,\~що 04\~липня 2011\~року між\~ним та\~відповідачкою було\~укладено кредитний\~договір,\~відповідно до\~якого АТ\~КБ «ПРИВАТБАНК»\~надало відповідачці\~кредит в\~розмірі 8\~000\~грн у\~вигляді встановленого\~кредитного ліміту\~на картковий\~рахунок,\~а остання\~була зобов`язана\~щомісячно сплачувати\~платіж в\~рахунок погашення\~кредиту та\~відсотків за\~його користування.\~Відповідачка не\~виконувала своїх\~зобов`язань зі\~сплати обов`язкового\~щомісячного платежу\~в рахунок\~повернення кредиту.\~Її заборгованість\~за вказаним\~договором станом\~на 16\~січня 2019\~року складає\~33\~535\~грн 52 коп.. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості за кредитним договором. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи\~за їхньої\~відсутності;\~позивач,\~крім цього,\~зазначив,\~що повністю\~підтримує заявлені\~вимоги, представник\~відповідачки просив відмовити в задоволенні позову, заперечував факт\~існування кредитного\~договору між\~сторонами у\~розумінні ЦК\~України,\~крім того,\~зазначив,\~щопозивачем було безпідставно збільшено відсоткову ставку без погодження з відповідачкою, а також одночасно нараховано суми пені та штрафу, що призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт укладання кредитного договору від 04 липня 2011 року між позивачем та відповідачкою підтверджується відповідною анкетою-заявою позичальника (а. с. 5). Вказана заява разом з Умовами та правилами\~надання банківських\~послуг,\~Правилами користування\~платіжною карткою\~та Тарифами\~банку,\~викладеними на\~банківському сайті\~http://privatbank.ua/terms/pages/70/складає\~договір про\~надання банківських\~послуг,\~а тому\~між сторонами\~виникли договірні\~відносини,\~що походять\~з кредитного\~договору.\~Зазначене підтверджується змістом заяви позичальника, в якій вказано, що відповідачка із вищезазначеними документами ознайомлена та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст. 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Відповідачка звернулася до банку з проханням про видачу кредиту в обумовленому розмірі, з свого боку банком її потреби було задоволено та надано кредитні кошти. Зазначені умови кредитного договору є суттєвими і оговорені в самому договорі, а його форма та зміст відповідають положенням ст. 203 ЦК України. Відповідно до спірного договору, позичальник [PERSON] отримала кредит у розмірі\~8000\~грн у\~вигляді встановленого\~кредитного ліміту\~на платіжну\~картку із\~відсотковою ставкою\~30%\~річних на\~суму залишку\~заборгованості за\~кредитом і була зобов`язана щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У випадку порушення позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на тридцять днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн + 5% від суми позову (п. 2.1.1.7.6. Умов). Цей договір містить всі істотні умови, необхідні для його укладення, зміст умов даного договору є чітким та зрозумілим для сторін, договір підписаний відповідачкою та Банком. При цьому, відповідачка, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, вчинила підпис при укладанні договору власноручно, волевиявлення учасника правочину було вільним та в письмовій формі. Про згоду [PERSON] з умовами договору свідчить також той факт, що вона протягом певного часу користалася кредитними коштами. Відповідачкою не наведено жодних доказів, які б свідчили про те, що спірний договір був укладений без її вільного волевиявлення або що вона була обмежена у праві вибору умов кредитування. Отже, умови, передбачені вказаним кредитним договором, не порушують співвідношення майнових інтересів сторін та не позбавляють відповідачку того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки, укладаючи кредитний договір, вона зобов`язувалася повернути позивачеві кредит, сплатити останньому проценти та інші суми по кредиту. Відповідачка не виконувала своїх зобов`язань зі сплати обов`язкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Її заборгованість\~за вказаним\~договором станом\~на 16\~січня 2019\~року складає\~33\~535\~грн 52 коп., з яких: 2 611 грн заборгованість за кредитом, 19 289 грн 58 коп. заборгованість за процентами, 9 561 грн 82 коп. заборгованість за пенею, а також суми штрафів 500 грн (фіксована частина) та 1 573 грн 12 коп. (процентна складова). Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором (а. с. 25-27). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Суд дійшов висновку, що відповідачка порушила умови договору та не виконала взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, а тому у суду є підстави для задоволення позову. Разом із тим, за змістом ст.\~61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом ст.\~611\~ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це приведе до застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те ж порушення договірного зобов`язання. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення пені за порушення строків платежів задоволенню не підлягають. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Крім того, із вказаного вище розрахунку вбачається, що з 01 вересня 2014 року позивачем було збільшено розмір ставки для нарахування процентів до 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних. Разом із тим кредитним договором не передбачено збільшення процентної ставки до вказаних розмірів, і в матеріалах справи відсутні докази щодо погодження з відповідачкою такого збільшення. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Отже, суд вважає що позивачем було збільшено розмір процентів в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства, а тому проценти на прострочену заборгованість слід стягнути, виходячи з 30,00% річних, на суму заборгованості за кредитом 2 611 грн за період з 04 липня 2011 року по 16 січня 2019 року, тобто за 2 753 дні, що складає 5 923 грн 16 коп. (2 611 грн х 30,00% : 365 х 2 753). Відповідно й штраф (процентна складова) підлягає стягненню у розмірі 5% від суми заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками (2 611 грн + 5 923 грн 16 коп.), що становить 426 грн 71 коп. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 9 460 грн 87 коп., з яких: заборгованість за кредитом 2 611 грн 20 коп., заборгованість за відсотками 5 923 грн 16 коп., штрафи 500 грн (фіксована частина) та 426 грн 71 коп. (процентна складова). Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1 921 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 541 грн 94 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial