Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

06.07.2015 року Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом пояснюючи та уточнюючи позовні вимоги просить суд: 1. Стягнути з ліквідаційної комісії Комунального підприємства Сумської обласної ради «Центральна районна аптека № 40» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 19368,16 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30 грудня 2014 року по день розгляду справи в суді в сумі 36 666,44 грн., а також завдану моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. 2. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. 3. Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона з 1982 року по 29 грудня 2014 року, перебувала в трудових правовідносинах та працювала в комунальному підприємстві Сумської обласної ради «Центральна районна аптека № 40» на посаді виконуючого обовязки завідуючої КП СОР «ЦРА 40». 29 грудня 2014 року вона звільнилася з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, за ст. 38 КЗпП України, про що було видано відповідний наказ № 165 від 29.12.2014 р. та зроблено відповідний запис під № 13 в трудовій книжці. На день звільнення з роботи за комунальним підприємством Сумської обласної ради «Центральна районна аптека № 40» утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 19368,16 грн., що підтверджується довідкою, виданою відповідачем від 23 квітня 2015 року. Виплатити вказану заборгованість при звільненні відповідач відмовився, посилаючись на відсутність коштів. Позивач посилаючись на ч. 1 ст. 116 та на ч. 1 ст. 117 КЗпП України вважає дії відповідача незаконними та обраховує середній заробіток за час затримки розрахунку наступним. [PERSON] довідки відповідача середньоденний заробіток дорівнює 251,14 грн. [PERSON] тривалості робочого часу на 2015 рік (лист Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 р. № 10196/0/14-14/13), станом на 05 серпня 2015 року загальна кількість робочих днів склала: 146 робочих днів, із розрахунку: січень - 20 р.д., лютий - 20 р.д., березень - 21 р.д., квітень - 21 р.д., травень - 18 р.д., червень - 20 р.д., липень - 23 р.д., серпень - 3 р.д. Таким чином розмір середнього заробітку складає: 251,14 грн. х 146 р.д.= 36 666,44 грн. Також, внаслідок незаконних дій відповідача, які полягають у затримці виплати заборгованості по заробітній платі, позивачці завдано моральних страждань, які полягають в тому, що вона тривалий час обіймаючи публічну посаду, більше півроку не отримувала заробітну плату, і до дня отримання пенсії, 23 березня 2015 року, проживала без засобів існування, внаслідок чого, втратила спокій, погіршився сон, що призвело до негативних змін у звичайних умовах життя, що зумовлено витраченням часу на документальне оформлення та тривалого захисту свого порушеного права в суді, тому моральну шкоду визначає в розмірі 3000 грн. [PERSON] довідки УПФ у м. Шостці та Шосткинському районі, позивачці було призначено пенсію з 30 грудня 2014 року, а перша виплата була здійснена тільки 23 березня 2015 року. Тобто, протягом майже 3-х місяців позивачка була без матеріальних засобів для свого існування, внаслідок чого повинна була просити деякі гроші у своїх батьків похилого віку, щоб існувати взагалі. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON], уточнені вимоги підтримав в повному обсязі, мотивуючи тими ж самими обставинами, пояснив, що доводи відповідача про те, що позивачка сама була керівником і могла у першу чергу отримати заробітну плату, те, що має сімю, зокрема чоловіка, який працює, а також те, що позивачка отримувала в рахунок заробітної плати ліки не відповідають зазначеним нормам КЗпП України. Представник відповідача голова ліквідаційної комісії [PERSON], заявлені позовні вимоги визнала частково, а саме заборгованість по заробітній платі в сумі 19368,16 грн., визнала в повному обсязі, пояснила, що КП ЦРА № 40 з травня 2015 року припинило виробничу та господарчу діяльність і перебуває в процесі ліквідації. Майно підприємства буде виставлятися на аукціон. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30 грудня 2014 року по день розгляду справи в суді в сумі 36 666,44 грн., не оспорюючи періоду часу затримки розрахунку та суми, а також моральну шкоду в сумі 3000 грн., не визнала, мотивуючи тим, що заборгованість по заробітній платі виникла коли керівником підприємства була саме позивачка, яка і здійснювала керівництво і в тому числі стосовно виплати заробітної плати, не налагодила роботу підприємства, податків та фірмам кредиторам. На даний час Підприємство діяльності не веде, основних фондів не має, тому фінансовий стан підприємства є скрутний. Рахунок підприємства арештований. Підприємство має 603 тис. боргу кредиторам (постачальники фірм, комунальні послуги, а також 92 тис. боргу по заробітній платі.). Вважає також, що Позивачка має сімю, зокрема чоловіка, який працює, а також вона отримувала в рахунок заробітної плати ліки, та їй з 23 березня 2015 року призначена пенсія, тому не була позбавлена засобів існування. Вислухавши сторони та дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що уточнений позов підлягає частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем законодавства про працю України ч. 1 ст.115, 116-117 КЗпП України ст. 15, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці». Матеріалами справи підтверджено, що позивач з 1982 року по 29 грудня 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, що підтверджується записом в трудовій книжці та був звільнений 29.12.2014 року згідно ст. 38 КЗпП України- за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, про що було видано відповідний наказ № 165 від 29.12.2014 р. та зроблено відповідний запис під № 13 в трудовій книжці, але при звільненні не була виплачена заборгованість по зарплаті що не відповідає вимогам ст. 116 КЗпП України. Як вбачається з наданих відповідачем довідок, заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати складає 19368 грн.16 коп. Крім цього, відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Так, згідно довідки відповідача середньоденний заробіток дорівнює 251,14 грн. [PERSON] тривалості робочого часу на 2015 рік (лист Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 р. № 10196/0/14-14/13), станом на 05 серпня 2015 року загальна кількість робочих днів склала: 146 робочих днів, із розрахунку: січень - 20 р.д., лютий - 20 р.д., березень - 21 р.д., квітень - 21 р.д., травень - 18 р.д., червень - 20 р.д., липень - 23 р.д., серпень - 3 р.д. Таким чином розмір середнього заробітку складає: 251,14 грн. х 146 р.д.= 36 666,44 грн. Відповідно до ст. 237-¬1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237¬-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-¬1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд приймає доводи позивача про стягнення з відповідача про спричинення відповідачем моральних страждань позивачу, оскільки протягом 146 днів, позивач не отримував заробітну плату внаслідок не виплати її відповідачем, чим порушив його законні права, а також, майже три місяці змусив позивача існувати без зароблених коштів, що призвело до змін звичайних умов життя та змушує і до теперішнього часу докладати додаткових зусиль для відновлення організації свого життя. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 3000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 1500,00 грн. [PERSON] ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторони виникає спір. Щодо заперечень відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, слід зазначити, що посилання відповідача на вказані ним обставини суперечать вимогам ЗУ «Про оплату праці». Відповідно до ч.1 п.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача на користь державного бюджету м. Шостка судові витрати в сумі 575 грн.35 коп.

Outcome: partial