Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

06.08.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме у житловому будинку по [ADDRESS] мотивуючи тим, що він є власником цього житлового будинку, де на правах члена сім'ї, зареєстрована його онука [PERSON], яка фактично ніколи не проживала в його будинку, добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, так як проживає та працює в м.Одесі, реєстрація відповідача порушує права позивача та перешкоджає реалізації права власності у повному обсязі. Позивач [PERSON] до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, із заявою про перенесення слухання справи до суду не зверталася, відзиву на позов не надала, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Представник третьої особи - Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.03.1990 року [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS], договір посвідчений секретарем Табаківської сільської ради народних депутатів Болградського району Одеської області за №88 (а.с.5). 07.08.2008 року [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на вищезазначений будинок (а.с.4). Судом встановлено, що відповідач [PERSON], 1991 року народження, за згодою власника вищезазначеного житлового будинку була в ньому зареєстрована 25.03.2014 року, але в зазначеному домоволодінні ніколи не проживала, що підтверджується довідкою Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області № 574 від 16.07.2018 року (а.с.11). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановленому законом. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Статтею 64 ЖК України встановлено, що до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вселилася у вказаний житловий будинок на правах члена сім'ї власника будинку та 25.03.2014 року зі згоди власника будинку була зареєстрована в ньому, але в будинку ніколи не проживала. Враховуючі, що понад один рік не проживає у зазначеному будинку, суд вважає можливим визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком, оскільки реєстрація відповідача в зазначеному домоволодінні створює перешкоди позивачу, як власнику домоволодіння, у вільному користуванні та розпорядженні належним йому домоволодінням.

Outcome: approved