Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

05.06.2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить суд видати обмежувальний припис, відповідно до якого на строк шість місяців заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; до місць їх частого відвідування, а саме: вказаного місця фактичного мешкання, приміщення комунального дошкільного навчального закладу № 535 за адресою м [ADDRESS] та приміщення школи НВК «Еконад» 30 за адресою м. Київ, вул. Березняківська, 30-Б; заборонити [PERSON] особисто та через третіх осіб розшукувати заявника та малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори із заявницею та дітьми або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вимоги заяви заявник мотивує тим, що 21.05.2011 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що останні два роки [PERSON] не допомагав їй та донькам ані матеріально, ані морально, у зв`язку з чим нею до Дніпровського районного суду м. Києва було подано позовну заяву про стягнення з [PERSON] аліментів. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.01.2020 року позов задоволено в повному обсязі, проте до сьогоднішнього дня рішення суду [PERSON] не виконується. Заявник вказує, що починаючи з 2017 року її життя стало нестерпним, [PERSON] почав систематично проявляти стосовно неї та їх спільних малолітніх доньок безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути, виражатися на їхню адресу нецензурною лайкою, вживати наркотичні речовини та алкогольні напої та вести аморальний спосіб життя. [PERSON] покинув їх та проживав окремо з іншими жінками, зокрема зараз проживає з іншою жінкою за адресою: [ADDRESS] . Заявник стверджує, що на протязі останніх двох років [PERSON] постійно тероризує її та дітей за адресою їх проживання. Обидві дочки вже бояться і впадають у істерику та нервовий зрив, коли хтось дзвонить чи стукає у двері квартири. Коли [PERSON] вдається ввірватися у квартиру, він, практично завжди знаходячись у неадекватному стані, вчиняє свари з нецензурною лайкою, завдає побоїв. Вона неодноразово викликала наряди поліції, зокрема до Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києва вона зверталась вісім разів для припинення знущань з неї та дітей з боку [PERSON] . Здебільш результати розгляду цих заяв їй не відомі. 24 квітня 2020 нею була подана заява до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві з метою отримати процесуальних документів, складених за перевірками її заяв, проте до сьогоднішнього дня відповіді вона так і не отримала. Заявник зазначає, що 24.02.2020 року [PERSON] , якого не зупинив навіть присутній при цьому патруль поліції, в приміщенні квартири за адресою [ADDRESS] , де вона проживає разом з малолітніми дочками, накинувся на неї і наніс ряд ударів по обличчю, голові, почав викручувати руки та був відтягнутий від неї працівниками поліції. Це все зафіксовано на відео працівниками поліції. Такі дії [PERSON] спричинили їй перелом зап`ястя лівої руки та поверхові пошкодження (синці, подряпини) обличчя, голови та шиї. По даному факту Дніпровським УП ГУНП у м. Києві порушено кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120201000400001530. По вказаній справі проводиться досудове слідство. Відповідно до висновку Київського клінічного бюро судово-медичних експертиз в неї після побиття 24.02.2020 року визначається перелом проксимального кінця діафізу 5-ої п`ясної кістки без зміщення уламків. Також вказує, що 24.04.2020 о 12 год. 45хв. вона приїхала до себе додому за адресою [ADDRESS] . Коли вона зайшла на поверх і почала відкривати двері своєї квартири, [PERSON] вибіг з-за дверей місць загального користування, підбіг до неї, відштовхнув і зайшов в її квартиру, закривши на замки за собою двері зсередини, при цьому спрацювала сигналізація, в результаті чого через 20 хвилин приїхали співробітники Позавідомчої охорони. На їх прохання [PERSON] відмовився відчинити двері. Вона викликала поліцію, оскільки [PERSON] був у сильному наркотичному сп`янінні і вона боялася за свою квартиру та за своє життя. Близько о 13 год. 40 хв. приїхав наряд поліції Дніпровського УП ГУНП у м. Києві в складі трьох чоловік та майстер по відкриттю дверей, якого вона також викликала. Тоді під час затримання [PERSON] чинив опір. Поліція провела огляд його особистих речей та було виявлено три пакетика невідомої речовини, які в подальшому були передані на експертизу, що виявилося наркотичними засобами. По цьому факту Дніпровським УП ГУНП у м. Києві порушено кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020100040002826. Заявник зазначає, що окрім постійних знущань з неї та малолітніх дітей, постійного вживання наркотиків та алкоголю, [PERSON] займається злочинною діяльністю. Так на сьогоднішній день Печерським районним судом м. Києва розглядається кримінальна справа № 757/18476/19-к по обвинуваченню [PERSON] за ч. 3 ст. 189 КК України. Вказує, що з квітня по вересень 2019 року вона з доньками знаходилась у Іспанії, куди їх запросив її знайомий, громадянин Іспанії. В той час [PERSON] близько року проживав зі своєю співмешканкою [PERSON] . Перебуваючи в Іспанії, вона отримала на свій телефон повідомлення від [PERSON] про те, що він дуже хоче побачити доньок. Тоді вона відповіла йому, що вони знаходяться в Іспанії, в місті Валенсія, після чого туди до них приїхав [PERSON] , при цьому з дітьми зустрічатися не став, а почав при першій же зустрічі бити її руками, ногами, ременем. Вона отримала окрім побоїв цілу купу погроз її здоров`ю та життю, образ, висловлених нецензурною лайкою. Також [PERSON] з використанням нецензурної лайки погрожував забрати дітей. На підставі цього судом з питань насильства над жінками № 2 міста Валенсія була ухвалена постанова на підставі звіту, направленого Національною поліцією проти [PERSON] . Вказаною постановою було заборонено [PERSON] наближатися до [PERSON] , до її місця проживання та роботи щонайменше на 300 метрів до моменту прийняття рішення про збереження або відміни цього заходу у рішенні, яке припинить процедуру та повідомлено, що у випадку недотримання цієї вимоги, він може стати об`єктом злочину, пов`язаного із серйозним невиконанням наказів та/або порушенням запобіжних заходів та, за необхідності, можуть бути вжиті заходи безпеки, які передбачають більше обмеження особистої свободи. Заявник вказує, що [PERSON] і надалі продовжує чинити відносно неї та дітей насильство. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.06.2020 року заява [PERSON] була залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ухвали (а.с. 44, 45). Ухвалою суду від 11.06.2020 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 12.06.2020 року (а.с. 87). Ухвалою суду від 11.06.2020 року задоволено клопотання заявника [PERSON] про виклик свідків (а.с. 88, 89). В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заявлені вимоги та викладені у заяві обставини. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти вимог заяви, пояснив, що викладені у заяві факти не відповідають дійсності, 24.04.2020 року він приїхав жити у свою квартиру по [ADDRESS] , при цьому його дружина замовила його побиття. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримав вимоги заяви. До заінтересованої особи [PERSON] за порушення порядку під час судового засідання відповідно положень п. 1 ч. 1 ст. 144 ЦПК України із занесення до протоколу судового засідання судом був застосований захід процесуального примусу у виді попередження та за повторне вчинення порушення порядку під час судового засідання, відповідно норми п. 2 ч. 1 ст. 144, ст. 145 ЦПК України до заінтересованої особи [PERSON] судом був застосований захід процесуального примусу у виді видалення із залу судового засідання. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. За повідомленням заявника рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12, 13). Відповідно до положень ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В основу заявлених вимог про необхідність видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] заявник посилається на те, що [PERSON] постійно вчиняє стосовно заявника та дітей домашнє насильство, що полягає у систематичному прояві щодо заявника та їх спільних доньок безпідставної агресії, цькування, погроз, психологічного тиску, виражання нецензурною лайкою, нанесення травм, що призводить до постійних фізичних та моральних страждань, занепокоєння за здоров`я та безпеку за себе і дітей. Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Так, із матеріалів справи убачається, що 27.01.2020 року [PERSON] звернулася до Дарницького УП ГУНП в м. Києві із заявою про те, що її колишній чоловік [PERSON] [INFO] забрав у неї дитину [PERSON] , [INFO] внаслідок чого вона позбавлена можливості спілкування з нею. У вказаній заяві [PERSON] повідомляє, що в момент коли вона попросила [PERSON] віддати дитину, [PERSON] наніс їй удар ногою та дитину не повернув, у зв`язку із чим було викликано наряд поліції (а.с. 28). 24 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві із заявою про те, що 24.02.2020 року за адресою: [ADDRESS] вона отримала тілесні ушкодження ( ЄО № 11982 від 24.02.2020 року). За вказаним фактом відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020100040001530 (а.с. 19). Як убачається із письмових пояснень [PERSON] наданих поліцейському роти № 3 батальйону № 4 полку № 2 з ОЛБ УПП м. Києва ДПП молодшому лейтенанту поліції [PERSON] , 24.02.2020 року близько 16 год. 00 хв. [PERSON] прийшов за адресою проживання заявника та стукав у двері, у зв`язку із чим заявник викликала поліцію. Після приїзду наряду поліції заявник вийшла з квартири, при цьому [PERSON] у присутності працівників поліції схопив заявника за руку та наніс удар в обличчя, чим завдав тілесні ушкодження (а.с. 29). Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20.03.2020 року, [PERSON] о 09 год. 00 хв. виявила пошкоджений верхній замок у вхідних дверях квартири [ADDRESS] (а.с. 31-31 зв.). Зі змісту наданих [PERSON] пояснень старшому дільничному офіцеру поліції Дніпровського УП ГУНП в м. Києві майору поліції Шанюк О.В. убачається, що 20.03.2020 року за адресою свого проживання [ADDRESS] , приїхавши додому вона виявила зіпсований верхній замок у вхідних дверях. В пошкодженні вона підозрює колишнього чоловіка [PERSON] (а.с. 32). 24 квітня 2020 року [PERSON] до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві подано заяву зареєстровану за № 0-1972, у якій просить надіслати на її адресу процесуальні документи складені за перевіркою її звернень від 11.09.2019 року за № 66781 по факту нанесення їй тілесних ушкоджень, від 11.09.2019 року за № 66792 по факту нанесення їй тілесних ушкоджень, від 12.09.2019 року за № 67020 по факту побиття малолітньої дитини та від 20.03.2020 року по факту пошкодження вхідних дверей та замку та за можливості за інші дати за 2018-2020 роки (а.с. 26-27). Також у вказаній заяві [PERSON] наведено інформацію про те, що відповідно до висновку Київського клінічного бюро судово-медичних експертиз у неї після її побиття [PERSON] 24.02.2020 року виявлено перелом проксимального кінця діафізу 5-ої п`ясної кістки без зміщення уламків. Крім цього, на підтвердження викладених у заяві доводів щодо наявності відносно [PERSON] кримінальних проваджень, заявником надано витяги з Єдиного державного реєстру судових рішень, а саме ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15.04.2019 року постановлену у справі № 757/18476/19-к, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2018 року постановлену у справі № 761/45087/18 про застосування відносно [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с. 33-33 зв., 34-35 зв.). Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчила, що заявник є її донька, за адресою [ADDRESS] проживають вона (свідок) та заявниця з доньками [PERSON] і [PERSON] з вересня 2019 року, за вказаною адресою [PERSON] не зареєстрований, він на праві власності має дві квартири у м. Ірпінь. Починаючи з січня 2019 року [PERSON] коли заходив до них у квартиру спочатку у м. Ірпінь коли вони там мешкали, а в подальшому на [ADDRESS] , постійно поводив себе агресивно, лаявся, кричав, обзивався, виражався нецензурною лайкою, піднімав на неї руку, штовхав, бив по голові, на неї кидав речі, погрожував, кидався на Віку, ображав, бив Віку ногою в живіт, поламав їй руку. Дітей вони закривали від батька в окремій кімнаті, однак діти були очевидцем деяких подій. Старша онука [PERSON] з [PERSON] перестала спілкуватися, боїться його, тому з дитиною [PERSON] звертались до психолога. Вона боїться за життя доньки та онуків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчив, що він знайомий заявника, [PERSON] бачив тричі. Десь у лютому 2020 р. [PERSON] йому зателефонувала, що [PERSON] її побив та не віддає дитину, яку забрав у квартиру по [ADDRESS] , тоді він приїхав до [PERSON] , викликали поліцію. Також він на прохання [PERSON] приїжджав до квартири на [ADDRESS] , тобі була поліція, у [PERSON] була опухла синя рука. Один раз він з [PERSON] на прохання останньої з`явився до квартири на [ADDRESS] , щоб взяти дитям речі, які були на дачі, тоді підбіг [PERSON] до [PERSON] , відштовхнув її, сам закрився зсередини у квартирі та нікого не впускав. При зустрічах з [PERSON] поведінка останнього постійно була агресивною та неадекватною, він всіх обзивав, матюкався, намагався когось ударити. Одного разу з [PERSON] він забирав старшу дитину [PERSON] зі школи, тоді дівчинці учителька повідомила, що до школи приходив її батько, після чого у дитини сталася паніка, вона стала плакати, була переляканою. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Так, судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є колишнім подружжям, мають спільних дітей, проживають окремо, діти мешкають з матір`ю. З досліджених в судовому засіданні доказів та наданих пояснень убачається наявність конфлікту, неприязного відношення заінтересованої особи [PERSON] до заявника. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, оцінюючи покази свідків, суд приходить до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] . При цьому, вивчивши зміст обов`язків, які заявник просить покласти на заінтересовану особу, суд вважає за можливе задовольнити їх частково, а саме в частині заборони [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та місць їх перебування; заборони особисто та через третіх осіб розшукувати [PERSON] , та малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , в будь-який спосіб спілкуватися з ними та заборони вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В свою чергу вимоги щодо заборони [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць частого відвідування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а саме приміщення комунального дошкільного навчального закладу (дитячого садка) № 525 та приміщення школи НВК «ЕКОНАД» 30 задоволенню не підлягають, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів навчання та перебування малолітніх [PERSON] та [PERSON] у вказаних закладах, що свідчило б про можливість з`ясування та перевірки адреси відповідних установ. На переконання суду відповідний обов`язок має бути покладений на заінтересовану особу на строк шість місяців, що дасть можливість [PERSON] усвідомити свою поведінку та переглянути її по відношенню до своєї колишньої дружини та матері його дітей. Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, суд приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу відповідного обов`язку на строк шість місяців. На підставі викладеного,

Outcome: partial