Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

05.09.2018 р. [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] (далі - відповідач [PERSON] , відповідач [PERSON] ), в якій, з підстав визначених ст.ст. 15, 16, 203, 215, 228, 234 ЦК України, просить суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , іпн: [NUMBER] і [PERSON] , іпн: [NUMBER] та привести сторони у первісний стан; - стягнути з відповідачів на користь [PERSON] , іпн: [NUMBER] сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. та вартість послуг з надання правничої допомоги в сумі 4000 грн. В обґрунтування вимог позову, зазначає, що 31.01.2018 р. між [PERSON] - позикодавець та [PERSON] - позичальник було укладено договір позики згідно з пунктом 1 якого, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в сумі 8500 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів на умовах визначених цим договором. Позивач виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів, проте відповідачем сума коштів за розпискою, в обумовлений термін, сплачена не була, у зв`язку з чим 22.02.2018 р. позивач змушена була звернутися за захистом своїх прав до суду. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 06.06.2018 р. по справі №316/299/18 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 222327 грн. 29 коп., що еквівалентно 8500 доларів США, зазначене рішення набрало законної сили. 23.07.2018 р. державним виконавцем Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за заявою позивача на підставі виконавчого листа №316/299/18 від 09.07.2018 р. Згідно інформації про об`єкти нерухомого майна станом на 01.08.2018 р. у відповідача [PERSON] відсутні об`єкти нерухомого майна. Позивач зазначаючи, також, на те, що оскільки відповідач [PERSON] добровільно не виконала рішення суду, вона має право на задоволення своїх вимог щодо повернення коштів за рахунок майна відповідача [PERSON] . Однак, відповідач [PERSON] , достовірно знаючи про існування заборгованості, яку визнавала, усвідомлюючи той факт, що на все її нерухоме майно може бути накладено арешт та в подальшому реалізовано за борги, бажаючи уникнути майнової відповідальності з погашення боргу, уклала договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким відчужила на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , чим порушила права позивача (а.с.2-4). За наслідками розгляду клопотання відповідача [PERSON] , ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 12.12.2018 р. до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено приватного нотаріуса Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Сіру Ірину Євгенівну (а.с.49) В судове засідання, для розгляду справи по суті, позивач [PERSON] не з`явилась, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надала. 12.12.2018 р. позивач, через канцелярію, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності за участю представника за письмовим договором - [PERSON] , позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.47). Представник позивача адвокат Сущенко Павло Григорович, який діє на підставі письмового договору про надання правової допомоги №01-08/ц від 14.08.2018 р. (а.с.13), позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання для розгляду справи по суті, не з`явився, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надав. 29.01.2019 р. відповідачем [PERSON] було надано до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, зазначаючи на відсутність жодних доказів наявності обтяжень та заборони продажу, на час купівлі ним квартири [ADDRESS] , того, що він не має жодного відношення до майнових відносин між [PERSON] та [PERSON] та є добросовісним покупцем, який придбав квартиру у законний спосіб, а також з підстав викладених у відзові на позов, заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі (а.с.77). Згідно заперечень щодо вимог позову, відповідач [PERSON] , у письмовому відзові на позов (а.с.40-42), також зазначає, що Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був підписаний 29.03.2018 р. 14:06:34, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна (сторінка 3), обтяження на квартиру накладене 27.10.2017 р. 11:50:47 год., було припинено до моменту купівлі ним спірної квартири 29.03.2018 р., 12 : 41 : 47. Отже, на момент оформлення договору, жодних обмежень, арештів щодо спірної квартири не існувало, а автоматичного обмеження боржника у користування своєю власністю при наявності заборгованості по цивільним зобов`язанням закон не встановлює. Вважає, що квартира придбана у встановленому законом порядку, він не знав та не повинен був знати, що набуває майно у особи, яка за думкою позивача не має право його відчужувати і яка має певні зобов`язання перед позивачем. На думку відповідача [PERSON] , матеріалами справи прямо підтверджується наявність зобов`язально-правових відносин між ним та колишньою власницею квартири. Вважає, що висновки позивача про нібито порушення прав при продажі спірної квартири є припущенням, яке не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначаючи на необґрунтованість позовних вимог, які на його думку є спробою незаконним шляхом позбавити його конституційного права на його власність, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог Відповідач [PERSON] в судове засідання, для розгляду справи по суті вимог, повторно не з`явилась, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладення слухання справи, відзову або заперечень на позовну заяву до суду не наддала. Повідомлялась судом шляхом направлення судових викликів через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» за останньою відомою зареєстрованою адресою її місця проживання відповідно до даних інформаційного повідомлення з Сектору реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.16) відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, проте до суду повернулися поштові конверти судового відправлення з відмітками «Укрпошти» які свідчать про неотримання поштової кореспонденції відповідачем [PERSON] (а.с.125, 129). Крім того, відповідач [PERSON] викликалась до суду в порядку визначеному ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с.33), що відповідно до положень зазначеної норми свідчить про те, що [PERSON] належним чином повідомлена про розгляд справи в суді. В судове засідання, для розгляду справи по суті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Сіра Ірина Євгенівна - не явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі (а.с.74), заперечень на позов не надала. Враховуючи, що явка відповідача [PERSON] та інших учасників справи, не визнавалась судом обов`язковою в порядку визначеному ч.3 ст.43 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних в ній матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р. надано роз`яснення, що статтями 215, 216 ЦК України передбачається, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та інтереси якої порушено вчиненням правочину. Судом встановлено, що рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 06.06.2018 р. по справі №316/299/18, провадження №2/316/401/18, було частково задоволено позов [PERSON] (позивача по даній справі) до [PERSON] (відповідача по даній справі) про стягнення заборгованості та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики від 31.01.2018 р., за офіційним курсом НБУ, станом на 06.06.2018 р. у розмірі 222327 грн. 79 коп., що еквівалентно 8500 доларам США (а.с.8-9), з чого вбачається що наявність фінансових зобов`язань існувала між [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Згідно Договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу ГТУЮ у Запорізькій області Сірою І.Є. від 29.03.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за №371 (а.с.79-80) (далі - спірний Договір), який надано до суду третьою особою: приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу ГТУЮ у Запорізькій області Сірою І.Є. (а.с.78) та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрацію права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єкта нерухомого майна (а.с.5зворот), встановлено, що 29.03.2018 р. [PERSON] (відповідач по справі) купив у [PERSON] квартиру [ADDRESS] за оціночною вартістю в розмірі 230005 грн., про що відомості до реєстру внесено 29.03.2018 р. о 14:19:20 З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрацію права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єкта нерухомого майна (а.с.5-7) також встановлено, що на квартиру [ADDRESS] дійсно 27.10.2017 р. об 11:57:15 було накладено обтяження на підставі договору іпотеки у вигляді заборони, внесене приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Сірою І.Є., яке за заявою від 29.03.2018 р. обтяжувача [PERSON] - припинено 29.03.2018 р. о 12:41:47 та внесено до реєстру 29.03.2018 р. о 13:02:44 (а.с.6), з чого вбачається, що обтяження не було накладено на підставі рішення Енергодарського міського суду від 06.06.2018 р. по справі №316/299/18, провадження №2/316/401/18, при цьому, з даного рішення встановлено, що 14.03.2018 р. [PERSON] було відмовлено в забезпечення позову ухвалою суду (а.с.8). Проте з зазначеного встановлено і те, що обтяження на зазначену квартиру, у вигляді заборони відчуження, існувало станом на 14.03.2018 р. Наявності інших звернень та рішень за ними, або інших заяв, у тому числі постанов державного виконавця, про накладення заборони відчуження на зазначену квартиру, а також наявності відкритих виконавчих проваджень відносно [PERSON] , станом на 29.03.2018 р. - на час укладання спірного Договору, матеріали справи не містять. З наявних у суду матеріалів справи не встановлено, що відповідач [PERSON] , якимось чином має відношення до фінансових зобов`язань [PERSON] відносно [PERSON] , чи того, що йому було відомо про існування фінансового зобов`язання у [PERSON] перед [PERSON] , що на розгляді в Енергодарському міському суді перебуває справа №316/299/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, тобто наявності доказів, які б свідчили, про фіктивність укладання спірного Договору, що визначено ст.234 ЦК України, на чому наполягає позивач, тобто вчинення сторонами правочину: [PERSON] та [PERSON] , укладання спірного Договору без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином, судом не встановлено. За положеннями статей 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна відповідно до статті 657 ЦК України є укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. З п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 вбачається, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий право чин не може бути кваліфікований як фіктивний. Необхідність встановлення умислу всіх сторін правочину, для визнання його фіктивним, висловлена і Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 р. по справі №6-197цс14. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Отже з зазначеного вище вбачається, що саме на позивача по справі покладається обов`язок доведення відсутності у учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрацію права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єкта нерухомого майна та спірного Договору, встановлено, що письмова форма спірного Договору та його обов`язкове нотаріальне посвідчення та державна реєстрація - дотримано його сторонами, спірний Договір 29.03.2018 р. о 14:17:27, укладено на оплатній основі - за 230005 грн., [PERSON] (відповідач по справі) набув право приватної власності в розмірі частки 1/1 на квартиру [ADDRESS] , тобто настали правові наслідки укладеного 29.03.2018 р. правочину: спірного Договору, у вигляді передача квартири на набуття її у власність [PERSON] .. Доказів наявності умислу всіх сторін правочину на його фіктивність, як у [PERSON] так і у [PERSON] , а також того, що спірний Договір укладено лише для виду, що сторони мали інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, а також того, що спірний Договір не мав на меті встановлення правових наслідків - судом не встановлено, а стороною позивача не доведено. Крім того, суд вважає безпідставним посилання сторони позивача на Закон України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконання рішення суду можливо також шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, оскільки на час укладання та реєстрації спірного Договору по справі №316/299/18 не існувало рішення суду, яким вимоги [PERSON] за її позовом до [PERSON] було задоволено частково. Згідно приписів ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п.1, 2 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, як: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Враховуючи вищевикладене, відсутність доказів, які відповідають критеріям визначеним ст.ст.77-80 ЦПК України та підстав звільнення позивача від доказування обставин на які посилається сторона позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, не доведені наявними та дослідженими у сукупності доказами, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Згідно п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволення позовних вимог, положення ст.141 ЦПК України, в задоволення вимог сторони позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по оплаті судового збору та витрати з правничої допомоги - задоволенню не підлягають. На підставі вищезазначеного,

Outcome: dismissed