overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

06.01.2015 року до Карлівського районного суду надійшла заява [PERSON], в якій вона просить суд повернути марно сплачений нею судовий збір у розмірі 121,80 грн. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що ухвалою від 16.12.2014 року суд відмовив [PERSON] у забезпеченні доказом до подання позову. Оскільки судом не витребувано письмової заяви-наклепу щодо [PERSON], остання просить суд повернути марно сплачений нею судовий збір. Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про відмову в задоволенні заяви [PERSON], з наступних підстав. Підстави повернення судового збору визначено ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», серед яких зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, повернення заяви або скарги, закриття провадження у справі,відмова у відкритті провадження у справі та залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням). Суддею встановлено, що 16.12.2014 року Карлівським районним судом було розглянуто заяву [PERSON] про забезпечення доказів до подання позовної заяви і за результатами розгляду відмовлено в задоволенні такої заяви за необґрунтованістю (справа №531/2262/14-ц). Законом не передбачено повернення суми сплаченого судового збору, у випадку відмови в задоволенні заяви чи позову. Таким чином, в задоволенні заяви [PERSON] про повернення судового збору - необхідно відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

06.01.2015 року заявниця звернулася до суду, в порядку окремого провадження, про встановлення опіки над дочкою [PERSON], [INFO], та призначення її опікуном дочки В судове засідання заявниця надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Представники заінтересованих осіб проти задоволення заяви не заперечують. Заслухавши пояснення заінтересованих осіб, дослідивши письмові докази у справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви виходячи з наступного. Згідно положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Як визначено ст.60 ЦК України,суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 63 цього ж Кодексу, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Судом встановлено, що дочка заявниці [PERSON], [INFO], є інвалідом 2 групи з дитинства, з 31.08.2006 року і по даний час перебуває в Новосанжарському будинку-інтернаті на повному державному утриманні. Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07.10.2014 року, вона визнана недієздатною. 26.11.2014 року адміністрація будинку-інтернату звернулася до матері дитини, заявниці [PERSON], з тим, щоб вона оформила опіку над дочкою, та надала їй необхідні документи для цього. Відповідне рішення щодо цього прийняте опікунською радою Новосанжарської райдержадміністрації від 26.01.2015 року №1. Однак, суд знаходить непереконливою таку позицію як опікунської ради так і самої заявниці, щодо призначення її опікуном [PERSON] Так, зазвичай, виходячи з положень діючого законодавства, фактичних обставин справи, опікуном призначається особа, яка має можливості виконувати обов'язки опікуна, тобто здійснювати опіку реально, реалізуючи таким чином ті принципи, на яких ґрунтується власне опіка, а не бути опікуном лише формально. Як убачається з матеріалів справи, заявниця проживає віддалено від місця проживання дочки, в іншому населеному пункті. Згідно довідки виконкому Гребінківської міської ради Полтавської області від 25.12.2014 року №2434, на утриманні заявниці знаходиться малолітня дочка [PERSON] [INFO], син [PERSON] [INFO]. За вказаних обставин, коли мати і дитина, не проживають разом, ні самою заявницею, ні заінтересованими особами, не надано доказів того, яку ж участь приймає мати у вихованні та утриманні дитини, чи виявляє вона до неї батьківську увагу та турботу, яким чином, як це передбачено правилами опіки та піклування, затвердженими спільним наказом Державного комітету у справах сім?ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики від 26.05.1999 року №34/166/131/88.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

06.01.2015 року ПАТ « АКЦЕНТ БАНК» звернувся до суду з позовом, де прохає стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.02.2008 року у сумі 27186,54 грн. та судовий збір в сумі 244,40 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 11 лютого 2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач взятих на себе зобов'язань не виконує, а тому станом на 22 жовтня 2014 року заборгованість складає 27186,54 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду. Представник позивача надав суду заяву, в якій позов підтримав повністю, просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомленим про день і час слухання справи. Суд про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу без їх участі, на підстав доказів , що містяться в справі. Судом встановлено, що 11 лютого 2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач взятих на себе зобов'язань не виконує, а тому станом на 22 жовтня 2014 року заборгованість складає 27186,54 грн., а саме: - 3000,00 грн. заборгованість за кредитом - 13910,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом - 8505,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом - 500 ,00 грн. штраф (фіксована частина) - 1270,79 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог заокну. У порушення зазначених норм закону та мов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до вимог ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

06.01.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що шлюб був зареєстрований між ними 29.09.1982 року Трикратською сільською радою Вознесенського району Миколаївській області, актовий запис № 22. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем виявилися різними за характером людьми, через що постійно виникали сварки та непорозуміння. На підставі цього між ними відсутні нормальні відносини, з травня 2012 року припинили шлюбні відносини та проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив розірвати між ними шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, судом належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Дослідивши письмові докази по даній справі, суд встановив наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.09.1982 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Трикратською сільською радою Вознесенського району Миколаївській області, актовий запис № 22 ( а.с.3 ). Судом встановлено, що сторони мають одну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження ( а.с. 4). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та дитини, що мають істотне значення. За таких підстав суд вважає, позивач має право на пред'явлення позову відповідно до положень ч. 4 ст. 110 СК України і даний позов має бути задоволений згідно вимог ст.105,110,112 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

06.01.2015 року позивач [PERSON] звернувшись до суду, просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 04.03.2011 року у Тернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 46. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 04.03.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені у вересні 2013 року. Під час спільного проживання з відповідачем між ними були досить складні відносини, через різні характери, погляди на життєві цінності, сім'ю та шлюб, відповідач зловживав спиртними напоями, між ними виникали постійні сварки та непорозуміння, що призвели до втрати взаємної поваги та почуття кохання один до одного. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що причини, які спонукали сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження родини стали неможливими. Судом встановлено, що позивач знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 04.03.2011 року - а.с.5. Шлюбні відносини припинені у вересні 2013 року, з причини відсутності взаєморозуміння, виникнення постійних сварок, через різні характери та погляди на сімейне життя. Суперечки про розподіл майна між сторонами на даний час не існує. Оскільки, причини, які спонукали сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження родини стали неможливими, суд вважає, що у відповідності зі ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. На підставі ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

06.01.2015 року позивач звернувся з позовом про визнання за ним права власності на 70/100 частки земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.09.2008 року за ним було визнано право власності на базу ремонту «Б» розміром 12,55 м. х 18,55 м., гараж «В» розміром 22,25 м. х 12.55 м., гараж «Г» розміром 12,3 м. х 6,55 м., склад «Д» розміром 36,00 м. х 12,10 м., розташовані по [ADDRESS], що належало [PERSON]. На сьогоднішній день комплекс нежитлових будівель перебуває у спільній частковій власності, а саме: 70/100 належить йому, а 30/100 - [PERSON], тоді як земельна ділянка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №126283 від 30.07.2008 року для обслуговування нежилих приміщень складає 0,5500 га вартістю 151253 грн. Так як на нього не оформлена відповідна частка земельної ділянки, то він і звернувся з позовом до суду про визнання права власності на земельну ділянку в зв'язку з переходом права власності на будівлі. У судове засідання позивач не з'явився, але надав заяву в якій позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, а справу розглядати в його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, а позов визнає в повному обсязі. Ст. 61 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що копіями свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 30.12.2014 року ( а.с.8-9, 13-14) та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.12.2014 року ( а.с.10-12, 15-17) підтверджено право власності [PERSON] на 70/100 часток, а [PERSON] на 30/100 часток комплексу нежитлових будівель розташованих за адресою: [ADDRESS]. Із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 126283 виданого 30.07.2008 року [PERSON] ( а.с.18-19) видно, що останній є власником земельної ділянки площею 0,5500 га у межах згідно з планом розташованої по [ADDRESS] для обслуговування нежилих приміщень, а звітом про експертну оцінку земельної ділянки ( а.с.35) підтверджено що її вартість складає 151253 грн. На підставі викладеного суд знаходить підтвердженими позовні вимоги які були визнані відповідачем, а тому в силу ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

06.01.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилась, від її представника через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, при цьому позовні вимоги він підтримав у повному обсязі. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, хоча про час та місце розгляду справи судом повідомлявся завчасно та належним чином. Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи без її особистої участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі на підставі наступного. Судом встановлено, що [PERSON] була членом ЖБК № 66 з 1976 року, в якому отримала квартиру [ADDRESS]. Згідно з довідкою ОЖБК м. Чернігова № 303 від 20.08.2014 року [PERSON] виплатила вартість вказаної вище квартири в 1989 році. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.08.2014 року [PERSON] померла [INFO]. Згідно ч. 3 ст. 384 ЦК України в разі викупа квартири член житлово-будівельного кооперативу становиться її власником. Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадщину по закону мають діти спадкодавця, чоловік або дружина яка пережила померлого та батьки. На момент смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем є її донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. У зв'язку з тим, що померла спадкодавець [PERSON] за життя не отримала свідоцтво про право власності на квартиру, нотаріальна контора не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину без правоустановлюючих документів на спадкове майно. Згідно ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право становиться під сумнів або не визнається іншою особою, а також у випадку втрати їм документа, що засвідчує його право власності. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

06.01.2015 р. позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу(а.с.2-3), мотивуючи свої вимоги тим, що 13.08.2005 р. зареєстровано шлюб з відповідачем. Мають спільну неповнолітню дитину. Спільне життя не склалось; спільне господарство не ведеться; шлюбні відносини фактично припинили своє існування. Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового розгляду повідомлені в установленому порядку. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність; позов підтримує; проти заочного розгляду справи не заперечує; судові витрати просить з відповідача не стягувати; прізвище залишити «[PERSON]». Причини неявки відповідача суду не відомі. Суд визнає причини неявки відповідача неповажними. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу у відсутність сторін та на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення. Судові витрати не стягуються, оскільки позивачка просить цього не робити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

06.01.2015 р. позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу(а.с.2), мотивуючи свої вимоги тим, що 27.07.2002 р. зареєстровано шлюб з відповідачем. Мають спільну неповнолітню дитину. Спільне життя не склалось; спільне господарство не ведеться; шлюбні відносини фактично припинили своє існування з червня 2014 р.. Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового розгляду повідомлені в установленому порядку. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність; позов підтримує; проти заочного розгляду справи не заперечує; судові витрати просить стягувати з відповідача; прізвище залишити «[PERSON]». Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність; на розлучення згоден. Суд визнає причини неявки відповідача неповажними. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу у відсутність сторін та на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення. Позивачкою понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 243,60 грн. судового збору(а.с.1), які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

06.01.2016 Ленінським районним судом м. Кіровограда по вказаній справі винесено рішення, згідно з яким, в задоволенні позову відмовлено повністю, проте при винесенні рішення, судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат. Позивач у судове засідання не зявився, про дату, місце та час судового засідання повідомлявся, причини неявки до суду не повідомив. Представники відповідачів у судове засідання не зявились, про дату, місце та час судового засідання повідомлялись, причини неявки до суду не повідомили. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не було вирішено питання про судові витрати. У відповідності до п.п. 1, 2 п. 1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позову майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, за подання до суду позову немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки позов був предявлений 23.09.2015 року, тому судовий збір повинен вираховуватись у відповідному співвідношенні до мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2015 року. Таким чином, відповідно до заявленого позову суд дійшов до висновку, що при подачі позову позивач повинна була сплатити судовий збір у розмірі по 487,20 грн. за вимоги майнового та немайнового характеру, а всього 974,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

06.01.2016 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання договору іпотеки (майнової поруки) припиненим до ПАТ «ОТП Банк», треті особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна», [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог позивачами зазначено, що 22.08.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки (майнової поруки) № PCL - 001/082/2007, відповідно до умов якого, останні передали в іпотеку ПАТ «ОТП Банк», належну їм на праві спільної приватної власності, трикімнатну квартиру загальною площею 71, 90 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якості забезпечення виконання [PERSON] основного зобов'язання по договору кредиту від 22.08.2007 № ML-001/082/2007, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк». Пунктом 2.1. договору іпотеки (майнової поруки) передбачено, що майновий поручитель належним йому майном забезпечує вимоги ПАТ «ОТП Банк» і сплату [PERSON] кожного і всіх її платіжних зобов'язань за кредитним договором від 22.08.2007 № ML-001/082/2007 у такому розмірі, у такій валюті, у строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії. Договір іпотеки (майнової поруки) від 22 серпня 2007 № PCL - 001/082/2007, укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого с ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], [PERSON] є змішаним договором, який містить елементи різних договорів, в даному випадку договору поруки та договору застави (іпотеки), отже, є можливим застосування ч. 4 ст. 559 ЦК до відносин між іпотекодержателем та майновим поручителем щодо припинення договору майнової поруки. Пунктом 1.9. частини 2 Кредитного договору встановлена можливість дострокового виконання боргових зобов'язань за ініціативою банку в цілому або у визначеній банком частині, у порядку визначеному договором. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Outcome: approved