Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

05.11.2019 року позивач звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» про захист прав споживача, в якому просить визнати договір № 800817 від 24.12.2018 року про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі з усіма додатками до нього, укладений між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» недійсним, визнати недійсним договір доручення №800817 від 24.12.2018 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «АТ СЕРВІС» та стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь [PERSON] грошові кошти у розмирі 8 251,62 грн., стягнути з ТОВ «АТ СЕРВІС» на користь [PERSON] грошові кошти у розмирі 15 756,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2019р. відкрито провадження у вказаній справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» надіслало до суду відзив на позову, в якому посилаючись на викладені обґрунтування просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що договірні відносини між ними виникли на законних підставах, вичерпна інформація щодо умов договору була надана позивачу безпосередньо у договорі та додатках до нього (а.с.29-37). Співвідповідач ТОВ «АТ СЕРВІС» надіслало до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність вимог та відсутність з його боку жодних порушень прав позивача (а.с.79-82). Згідно із ч.13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 24.12.2018 між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено Договір № 800817 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі, предметом якого є відповідно до додатку №1 до договору № 800817 є автомобіль Geel Emgard за ціною 324 900,00 грн., з графіком внесків - 120 щомісячних платежів (а.с. 12-18). Угода укладається шляхом підписання сторонами Договору та Додатку № 1, який є невід`ємними частиною Договору (а.с. 12-21). Відповідно до статті 1 Договору № 800817 від 24.12.2019, предметом Договору є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему Автофонд. Договір укладається шляхом підписання Сторонами Договору та підписання Додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору (а.с.19). Статтею 2 Договору передбачено, що Авто Просто зобов`язується надавати учаснику наступні послуги в порядку та строки, визначені Договором: забезпечення функціонування системи Автофонд, яка складається з груп, кожна з яких після її формування має незмінну кількість власників, без залучення нових учасників до групи, за виключенням випадків зміни учасника, коли внаслідок передачі прав та обов`язків Договором та/або дострокового розірвання Договору один учасник вибуває з групи, а інший набуває його права та обов`язки; ознайомлення учасників з умовами Договору, внутрішніми правилами та надання інформації, передбаченої чинним законодавством; об`єднання учасників системи Автофонд у групи з метою придбання автомобілів; формування групи, включення учасника у групу та повідомлення учасника про дату створення групи протягом семи робочих днів з дати її створення; укладання договору з постачальником та забезпечення визначення поточної ціни товару постачальником; проведення розподілу товару; розподіл та придбання автомобілів між учасниками групи; отримання періодичних платежів та формування фонду групи; ведення реєстру учасників групи, облік періодичних платежів учасників групи; організацію передачі автомобіля у власність отримувача товару; здійснення повернення періодичних платежів за достроково розірваними Договорами, в строки та на умовах, визначених Договором; здійснення плати автомобіля постачальнику та забезпечення передачі постачальником автомобіля у власність отримувача товару в строки та на умовах, визначних Договором; адміністрування групи, до складу якої входить учасник, до завершення строку її існування-закриття групи; вчинення всіх інших дій, спрямованих на придбання учасником автомобіля через систему за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників; надання всіх інших послуг, визначених у Договорі та Додатках до нього (а.с.13) Згідно ст. 3 Договору учасник має наступні права: право приймати участь в розподілах товару, організованих Авто Просто, у групі, до якої включено учасника; право отримувати автомобіль на умовах Договору; право вибору моделі або марки автомобіля, яка відрізняється від вказаної в додатку №1 до Договору, згідно з можливостями постачальника; право сплачувати авансові внески відповідно до положень Договору; право достроково розірвати Договір; право одностороннього відмовитися від Договору протягом чотирнадцяти календарних днів з дати його укладання; право достроково виконати Договір; право передачі третім особам права та обов`язки за Договором за згодою Товариства; право отримувати інформацію щодо функціонування групи, до якої належить учасник; інші права, визначені Договором та внутрішніми правилами (а.с.13). Згідно Додатку № 1 до вказаного Договору, винагорода за послуги, пов`язана з включенням договору до системи Автофонд та формування групи у % + ПДВ складає 4,00+ ПДВ, у сумі 15 595,20 грн., періодичний платіж 0,8333%, щомісячна винагорода 0,415% + ПДВ, винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобілю учаснику 3% + ПДВ (а.с. 19). Також, 24.12.2018 року між [PERSON] та ТОВ «АТ СЕРВІС» укладено договір доручення №800817, предметом якого біло зобов`язання сплатити повіреним (ТОВ «АТ СЕРВІС») винагороду ТОВ «АВТО ПРОСТО» у сумі 15 595,20 грн. за рахунок довірителя ( [PERSON] ) наданий ТОВ «АТ СЕРВІС» рахунок було сплачено [PERSON] , що піддержується квитанцією № ИР_АВ241087SMA_ 4864422 від 27.12.2018 року.(а.с.22,23). Також, позивач сплатив на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» грошові кошти у розмирі 4125,81 грн., що підтверджується квитанцією від 19.01.2019 року та у розмирі 4125,81 грн. від 11.02.2019 року (а.с.23). Згідно умов укладеного договору, а також пп. 3, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач виступає виконавцем зазначених у ст. 1 Договору послуг, а позивач є їх споживачем. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийнята пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із чч.1, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи із змісту ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Таке значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, тобто спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце. Частиною 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. В своїй позовній заяві позивач посилається на здійснення відповідачами нечесної підприємницької діяльності відповідачем. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. З, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб`єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов`язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. При цьому, предметом Договору, укладеного сторонами в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах Автофонд, є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Статтею 2 Договору передбачено, що ТОВ «Авто Просто» гарантує надання учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобов`язань, передбачених Договором. При цьому відповідно до ст. 8.2 Договору поняття «право на отримання автомобіля» означає одержати автомобіль у власність, якщо він на момент такого одержання належним чином виконує свої зобов`язання за договором та попередньо виконав умови Договору (а.с. 12-16). Споживач, який виконав усі умови Договору, має повне право вимагати від ТОВ «Авто Просто» виконання свого зобов`язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі. Отже, за системою придбання автомобілів у групах «Автофонд» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов`язання за Договором, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Договорі, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи. Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ «Авто Просто» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга». Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 02.06.2011 № 3462-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг фінансові послуги» до п. 11-1 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 09.10.2012 № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг. Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об`єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Відповідно до Договору, система «Автофонд» - це торговельна марка, яка використовується для позначення фінансової послуги, що надається Авто Просто з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) у групах. Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності «пірамідальної схеми» згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти. Так, за схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами-учасниками є тільки в часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш «активними», за умови виконання ними умов договору. Отже, якщо укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов`язки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення «пірамідальної схеми». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України № 6-40цс13 від 11.09.2013 та від 25.06.2014 у справі № 6-74цс14, постановах Верховного Суду від 23.09.2019 року провадження №61-28568св18 справа № 371/240/17, від 25.09.2019 року провадження №61-15646св18 справа № 521/18102/16ц . Виходячи із наведеного, суд вважає, що в діяльності відповідачів за умовами укладеної з позивачем Договору відсутні головні ознаки «пірамідальної схеми» - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об`єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобов`язань. Отже, твердження позивача щодо укладення відповідачами правочину, здійсненого з використанням нечесної підприємницької діяльності, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком визнання такого правочину недійсним, є неспроможними, А, твердження позивача про те, що умови викладені в укладених Договорах є несправедливими по відношенню до нього, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача, є хибним. Оскільки для кваліфікації умов Договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті З, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві (зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі №6-2766 цс 15). Поняття «несправедливі умови договору» закріплене в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві (зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 у справі № 6-330 цс 16). Посилання на те, що умови Договорів та обставини їх укладення є такими, що вводять в оману, суд вважає необґрунтованими, через що не приймає їх до уваги. Вбачається, що вищевказані Договори були укладені у письмовій формі, у яких вказано предмет, визначено розмір плати та строк його сплати, вони підписані сторонами. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договорів, застережень до договорів не висловлювали. Згідно ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї. Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України, позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання. Крім того, суд вважає, що в разі не згоди з умовами Договору позивач могла скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору без пояснення причин. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Позивач є дієздатною особою, який в повній мірі має можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними, розуміти наслідки вчинення певних дій та можливість відмовитись від вчинення таких дій, що будуть суперечити її інтересам. Суд не може погодитись з твердженнями позивача та приходить до переконання, що позивач отримав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про умови укладених Договорів, що забезпечило можливість її свідомого і правильного вибору та остання підтвердила згоду своїм підписом, що є дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач використовуючи своє право, надане Законом України «Про захист прав споживачів», на власний розсуд, після ознайомлення з умовами Договорів, протягом 14 днів з дня його підписання не звернувся до ТОВ «Авто Просто», ТОВ «АТ СЕРВІС» з вимогою про його розірвання та погодився із запропонованими умовами. Більш того, на виконання умов зазначеного договору, позивач сплатив внесок, таким чином визнавши умови Договору. Позивач уважно прочитав та зрозумів Договори та додатки до них, що підтверджується його підписом в оспорюваних Договорах, тому суд вважає відсутні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованим, недоведеними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed