Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

07.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вимоги заявника мотивовано тим, що відповідач перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачкою та проживаючи в одному будинку, повністю ухиляється від батьківських обов'язків по матеріальному утриманню своїх дітей. В судове засідання позивачка не зявилась. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання, без зазначення причин, не зявився, заперечень на позов не подав. хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою адресата про отримання. При даних обставинах, суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено: - батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є позивачка та відповідач, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії І-НО № 310319 від 05 листопада 2009 року та серії І-НО № 676172 від 18 лютого 2015 року, виданих виконкомом Костянтинопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. За змістом позову, діти [PERSON] та [PERSON] знаходяться на повному утриманні та вихованні матері, позивачки по справі, а відповідач, в свою чергу, фінансової та моральної допомоги на утримання та виховання дітей не надає, в той часяк працездатний та офіційно працевлаштований. Доказів на підтвердження іншого, відповідачем не представлено. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-184, 191 СК України. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. За змістом ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Саттею 180 СК України на батьків покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 183, ст. 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, враховуючи, що відповідач є фізично здоровим, на утриманні не має інших непрацездатних осіб, офіційно працевлаштований, суд вважає доводи позивачки такими, що знайшли своє повне підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Ухвалюючи таке рішення суд виходить із захисту інтересів дитей та з вимог діючого законодавства. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3\~\~частини заробітку\~\~щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,\~\~з моменту звернення позивачки до суду, тобто\~\~з 07.02.2017 року до повноліття [PERSON], [INFO], а потім в розмірі 1/4\~\~частини заробітку\~\~щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття [PERSON], [INFO]. Суд також стягує з відповідача судовий збір на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved