Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

06.11. 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати заповіт, укладений 01.08.2011 року [PERSON] на користь [PERSON], та посвідчений секретарем Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області - нікчемним, також позивач у своїй позовній заяві про зміну предмету позову просив суд визнати за ним право власності на 1/3 земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовано тим, що 01.08.2011 року за час свого життя матір позивача - [PERSON] склала заповіт відповідно до якого розпорядилась своїм майном на користь своєї доньки [PERSON], яка є сестрою -позивача. Про дану обставину йому стало відомо лише у 2015 році під час вирішення спору, щодо спадщини. З огляду відсутності в с. Коханівка нотаріуса, даний заповіт було посвідчено секретарем Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області - [PERSON], яка за переконанням позивача не мала на це повноважень. Також, позов обґрунтовується тим, що позивач звертався до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено з огляду на те, що матір позивача - [PERSON] не зареєструвала у встановленому порядку за час свого життя свідоцтво про право на спадщину за законом, у звязку з чим він змушений звернутись за захистом свого порушеного права до суду. 02.02.2016 року до суду, також надійшла позовна заява [PERSON], в якій він просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частини земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON], який є спадкоємцем першої черги після смерті його матері [PERSON] позбавлений права на обовязкову долю у спадщині у звязку з тим, що 01.08.2011 року за час свого життя матір позивача - [PERSON] склала заповіт відповідно до якого розпорядилась своїм майном на користь своєї доньки [PERSON], яка є сестрою - позивача. У випадку, визнання заповіту нікчемним у судовому спорі за первісним позовом, останнє тягне за собою інший порядок спадкування між спадкоємцями, з огляду на що [PERSON] зможе отримати право спадкування за законом. Зазначена позовна заява була обєднана з первісним позов в одне провадження про що суд постановив ухвалу від 03.02.2016 року. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що не заперечує проти позову, а також надав на вимогу суду документи, які підтверджують повноваження секретаря сільської ради, щодо вчинення заповітів та посадову інструкцію (а.с. 30-33). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином за адресою реєстрації місця проживання (а.с. 29, 36, 62,63, 75). Представник позивача [PERSON] та позивача [PERSON] [PERSON], в судове засідання зявився та в повному обсязі підтримав вимоги своїх представників не заперечував про розгляд справи у відсутності відповідачів та винесення заочного рішення з урахуванням наданих сторонами документів. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачів і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши позовні заяви та наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.08.2011 року [PERSON] на користь [PERSON] було укладено заповіт, який посвідчений секретарем Коханівської сільської ради [PERSON], за №161 (а.с. 4). На вимогу суду, від відповідача [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області надійшли, документи, на підтвердження повноважень секретаря сільської ради по вчиненню заповітів. Так, представником [PERSON] сільської ради до суду було надано розпорядження сільського голови про призначення на посаду секретаря від 25.03.2011 року (а.с.13,14,35)., а також рішення 2 сесії 6 скликання про затвердження посадових обоязків секретаря на період повноважень від 06.12.2010 р. (а.с.9,34) Судом також встановлено, що 04 листопада 2014 року [PERSON] звертався до Ананьївської районної державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину на майно [PERSON], померлої 25 вересня 2012 року, проте отримав відмову, що підтверджується листом Ананьївської районної державної нотаріальної контори №2133/01-16 від 04.11.2014 р. (а.с.45) відповідно на майно яке належало [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 923388 від 10.10.2006 року та прийняла [PERSON] ( а.с. 43,44). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Порядок посвідчення заповітів у виконавчих комітетах сільських рад закріплений Інструкцією «про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських,селищних, міських рад народних депутатів України» від 25 серпня 1994 року, №22/5. Відповідно до п.2 вказаної інструкції нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Проте, на підтвердження своїх повноважень відповідач [PERSON] сільська рада надала до суду розпорядження сільського голови про призначення секретаря від 25.03.2011 року, посадову інструкцію секретаря, затверджену головою [PERSON] сільської Ради та рішення 2 сесії 6 скликання від 06.10.2010 р. про затвердження посадових обоязків секретаря на період повноважень. Суд, надає критичну оцінку наданим доказам відповідача з огляду на наступне . Так, відповідно до ст.1 п.4 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», №24 від 1997 року(із послідуючими змінами), виключно на пленарних засіданнях сільської,селищної, міської ради вирішуються питання про обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради. Тому, розпорядження сільського голови про призначення секретаря від 25.03.2011 року не може вважатись доказом наявності будь-яких повноважень у секретаря сільської ради. З тексту рішення 2 сесії 6 скликання від 06.10.2010 року про затвердження посадових обоязків секретаря на період повноважень, суд також, не може дійти висновку на якого секретаря та які саме обовязки розповсюджуються. Стосовно, посадової інструкції секретаря сільської ради, яка затверджена сільським головою суд також приходить до критичних міркувань з огляду на те, що ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», №24 від 1997 року містить вичерпний перелік повноважень секретаря сільської, селищної, міської, районної у місті ради, а прийняття будь-яких юридично - значимих рішень виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради відбувається відповідно до ст.53 Закону на засіданнях виконавчого комітету, якщо в них бере участь більше половини від загального складу виконавчого комітету, а не сільським, селищним головою одноособово. Стосовно ж спеціальної норми права, яка регулює порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, Рад правовідносини, суд виходить з того, що на такі правовідносини розповсюджується дія Інструкції «про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських,селищних, міських рад народних депутатів України» від 25 серпня 1994 року, №22/5. Відповідно до п.2 вказаної інструкції нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Також відповідно, до ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно зі ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Однак за змістом п.5 постанови Пленуму ВСУ від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Оскільки відповідач - [PERSON] сільська рада Ананьївського району Одеської області не надала до суду Рішення виконавчого комітету сільської ради про визначення посадових осіб на яких покладається обовязок по вчиненню нотаріальних дій, то заповіт укладений 01.08.2011 року [PERSON] на користь [PERSON], та посвідчений секретарем Коханівської сільської ради складений особою, яка не мала на це права, що є наслідком його нікчемності. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання заповіту нікчемним підлягають задоволенню. Розглядаючи обґрунтування позовних вимог в частині визнання право власності на 1/3 частини земельної ділянки в порядку спадкування за законом, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Позивач звертався до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено з огляду на те, що [PERSON] не зареєструвала у встановленому порядку за час свого життя свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до ст.328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з довідкою, виданою відділом Держгеокадастру в Ананьївському районі Одеської області від 24.12.2015 року, вартість земельної ділянка складає 106895 гривень 55 копійок (а.с.47) і дана земельна ділянка згідно витягу у розмірі 3,7190 га знаходиться у приватній власності у [PERSON](а.с. 46) За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на 1/3 частини земельної ділянки в порядку спадкування за законом також підлягають задоволенню. Дослідивши доводи позовної заяви [PERSON] про визнання права власності на 1/3 земельної ділянки в порядку спадкування за законом, суд виходить з наступного. З огляду на висновок суду про визнання заповіту нікчемним, а також з огляду на відповідь - лист Ананьївської районної державної нотаріальної контори №2133/01-16 від 04.11.2014 року, про те що право власності на земельну ділянку не зареєстроване за померлою [PERSON] в органах Держземагенства в Ананьївському районі Одеської області, [PERSON] правомірно звернувся із позовом за захистом свого порушеного права . Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст.328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на 1/3 частини земельної ділянки в порядку спадкування за законом також підлягають задоволенню. Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивачі сплатили судовий збір та відповідно до\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки питання щодо стягнення судових витрат у вимогах не ставилися суд залишає їх за сторонами.

Outcome: approved