Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

05.11.2013 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17.10.2005 року №K3R0AK22283761 в сумі 3971,57 дол. США, що за офіційним курсом валют НБУ до гривні складає 31732,84 грн. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль ЗАЗ-Daewoo, модель: Т13110, рік випуску: 2005, тип ТЗ: легковий СЄДАН, номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу, - шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. Предмет застави, а також, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля, позивач просить вилучити у відповідача та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк». В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 17.10.2005 року між ЗАТ комерційний банк «Приватбанк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №K3R0AK22283761, відповідно до якого позивачем надано відповідачу кредитні кошти з кінцевим терміном повернення 17.10.2012 року у розмірі 10658,80 дол. США на купівлю автомобіля та інші споживчі цілі. В свою чергу відповідач [PERSON] відповідно до умов даного кредитного договору зобов'язався погашати кредит, сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом та виконувати інші зобов'язання що витікають з договору. Одночасно, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, 17.10.2005 року між ЗАТ комерційний банк «Приватбанк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна №K3R0AK22283761, відповідно до якого в заставу банку передано автомобіль ЗАЗ-Daewoo, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу. Відповідач [PERSON] порушив умови кедитного договору та взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, в наслідок чого у нього перед банком утворилася прострочена заборгованість. 24.09.2013 року позивач направив позичальнику лист №30.1.0.0/2-761, яким пред'явив вимогу достроково повернути кредит у зв'язку з істотним порушенням умов кредитного договору та надав 30-денний строк з дня отримання вказаної вимоги для погашення заборгованості в повному обсязі. Відповідач дану вимогу не виконав та не погасив заборгованість за кредитним договором. Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед банком станом на 24.09.2013 року становить 3971,57 дол. США. У відповідності до умов договору застави рухомого майна від 17.10.2005 №K3R0AK22283761, в разі неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору позивач має право в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на заставлене майно. Таким чином з урахуванням умов кредитного договору та договору застави рухомого майна, положень Закону України «Про заставу» та «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивач просить захистити його порушене право шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що належить відповідачу. В судове засідання позивач не з'явився. 16.01.2014 року його представником подано до канцелярії суду заяву, в якій останній просить розглядати справу у його відсутності. Крім того зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку передбаченому ч. 3 ст. 191 ЦПК. Про причини своєї неявки в судове засідання суд не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що із заяви представника позивача про розгляд справи у його відсутності вбачається, що він не заперечували проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.10.2005 року між ЗАТ комерційний банк «Приватбанк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №K3R0AK22283761 (а.с. 13-14). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.п. 1.1, 2.1.1, даного кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти на строк 17.10.2012 року включно, готівкою через касу у розмірі 10658,80 дол. США на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,04% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,32% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного Договору. Пунктами 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується: сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Сплатити банку комісію згідно п.п. 1.1, 3.11 цього договору. Погашення кредиту виконати в порядку, сумах і строки, передбачені п. 1.1, 2.3.3 цього договору. Обов'язки передбачені п.п. 1.1, 2.1.1 кредитного договору щодо надання [PERSON] кредитних коштів в розмірі 10658,80 дол. США позивач виконав в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки від 17.10.2005 року №3 та меморіальним ордером від 17.10.2005 року №9 (а.с. 15). Відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору, а саме п.п. 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, та ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим позивачем на його адресу направлено лист від 24.09.2013 року №№30.1.0.0/2-761, яким пред'явлено вимогу про дострокове повернення кредиту. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до п. 4.1 кредитного договору, у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3, цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. Відповідно до розрахунку доданому до позовної заяви розмір заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 17.10.2005 року №K3R0AK22283761 станом на 24.09.2013 року становить 3971,57 дол. США у валюті кредиту, що на день складання розрахунку еквівалентно в національній валюті 31732,84 грн., та складається з: заборгованості за кредитом 1411,93 дол. США; заборгованості за відсотками 670,01 дол. США; заборгованості з комісії 769,80 дол. США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 1119,83 дол. США (а.с. 6-9). Судом також встановлено, що 17.10.2005 року між ЗАТ комерційний банк «Приватбанк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна №K3R0AK22283761 (а.с. 16-17). За змістом ст. 1 Закону України «Про заставу», ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. В силу положень ст.ст. 4, 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», застава рухомого майна є забезпечувальним обтяженням. Відповідно до п. 6 договору застави рухомого майна №K3R0AK22283761 в забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором останній передав в заставу позивача автомобіль ЗАЗ-Daewoo, модель: Т13110, рік випуску: 2005, тип ТЗ: легковий СЄДАН, номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 21). Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Таким же правом позивач наділений відповідно до п. 15.7.1 договору застави рухомого майна. Частиною шостою ст. 20 вказаного Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом (ч. 1 ст. 23 Закону №1255-IV). Таким чином, аналізуючи наведені положення ЦК України, Законів України «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», враховуючи, що відповідачем порушено умови основного зобов'язання та вказана обставина підтверджена наданими позивачем доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави та про їх задоволення в цій частині. З урахуванням положень ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», ч. 4 ст. 4, ч. 1 ст. 12, ст.ст. 21, 24, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач може звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження у спосіб, який полягає в продажу предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Крім того, стаття 25 даного Закону уповноважує суд у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зазначити заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Таким чином суд вважає можливим задовільними вимогу позивача про реалізацію предмету застави в порядку ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» права на продаж предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Суд також приймає до уваги доводи позивача про те, що перебування предмету застави у володінні відповідача може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному покупцю, а тому, враховуючи, що дані вимоги позивача визнані судом такими, що підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 25 Закону №1255-IV передати предмет застави в управління позивача. Щодо вимог позивача про надання йому повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, вилучення предмету застави, комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля у відповідача та передачу в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» - суд приходить до наступного. Обґрунтовуючи позов в цій частині, позивач як на підставу своїх вимог посилається на ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якою передбачено, що якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. При цьому також вказує, що захист його права у такий спосіб не суперечить положенням ст. 16 ЦК України, згідно положень якої одним із способів захисту порушеного права є примусове виконання зобов'язання в натурі, в той час як умовами договору передбачено обов'язок відповідача передати предмет застави в заклад заставодержателя (ПАТ КБ «Приватбанк»). Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у способи, визначені цією статтею. Системний аналіз положень ст.ст. 26, 27, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дає підстави вважати, що правові наслідки невиконання вимоги обтяжувача передбачені ст. 28 настають у разі звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку. Таким чином положення ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а тому і право позивача не може бути захищене в обраний ним спосіб. Враховуючи наведене, а також те, що передача предмету застави в управління позивача відповідно до положень глави 70 ЦК України надає йому всі права необхідні для його реалізації, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд у відповідності до ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на оплату судового збору в розмірі 317,33 грн.

Outcome: partial