Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

05 липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 4000 гривень щомісячно до досягнення донькою повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2017 року по справі № 303/5273/17 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Від вказанго шлюбу у сторін народилася дитина, донька [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні і вихованні. Відповідач періодично, на свій розсуд, надавав допомогу на утримання доньки, але вказана допомога мала не сестиматичний характер, була дуже незначною та не давала можливості належним чином забезпечити потреби дитини та не відповідала критерію щодо рівності батьків у понесенні своїх батьківських обов`язків, а також суперечила засадам справедливості, розумності та моральності. Останнім часом відповідач перестав цікавитися життям дитини її потребам та інтересам, а тому позивач змушена самостійно нести весь тягар по утриманню та вихованню доньки. Позивач, на даний час постійної роботи не має, її дохід є мінливим і не систематичним. Крім того, на утриманні у позивача перебуває ще одна дитина, донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що відповідач є молодим, здоровим, повноцінним та працездатним чоловіком, талановитим спеціалістом з укладення природного каменю та ландшафтного дизайну, інших неповнолітні діти, чи непрацездатні осіби на його утриманні не перебувають, а тому відповідач має нічим не обмежену можливість виконувати свої батьківські обов`язки та надавати матеріальне утримання донці. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2019 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідач отримав 05.10.2019 року. 30.10.2019 року відповідачем [PERSON] подано заяву про часткове визнання позовних вимог, в якій зазначив, що не заперечує про стягнення з нього аліментів в розмірі 2000 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Встановлено та підтверджується документально, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні матері та проживає разом з нею (а.с.9, 10). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2019 рік», який на період з 01 липня по 30 листопада 2019 року становить: для дитини віком від 6 років до 18 років - 2118 гpивень. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст.182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Разом з цим позивачем суду не надано доказів матеріальної спроможності відповідача сплачувати аліменти в розмірі 4000 гривень, клопотання про витребування доказів позивачем не ставилося. Суд критично оцінює доводи позивача про врахування під час ухвалення рішення того, що на її утриманні перебуває ще одна дитина, донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] (а.с.11), оскільки тягар утримання дитини покладається на обох батьків, а доказів ухилення батька дитини від сплати аліментів суду не надано. Суд також не бере до уваги, фото надані позивачем на підтвердження роботи відповідача, а також щодо проведенення ним вільного часу, оскільки такі не можуть достеменно свідчити про матеріальний достаток останнього. Проаналізувавши надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи позицію позивача та відповідача, який визнав позов частково, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки на суму 2000 гривень та дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання дитини необхідно стягнути аліменти в розмірі 2200 гривень щомісячно, що є співмірним з розміром прожиткового мінімуму для дитини встановленого Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2019 рік», оскільки доказів, які б давали підстави стягувати з відповідача аліменти в більшому чи меншому розмірі судом не встановлено. Водночас, за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial