Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

04 травня 2020р. ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» (надалі ТзОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось в суд із позовною заявою за підписом представника [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 26882,02 грн. та судових витрат у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позову зазначають, що 25 жовтня 2016 року\~ [PERSON] подала ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» (надалі ТОВ «ФК «ЦФР»») Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР»» та Заяву №8411440302 від 25.10.2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР»», підписанням яких підтвердила укладення кредитного договору. Надалі, 30 липня 2018 року між ТзОВ «ФК «ЦФР» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТзОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТзОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників (Портфель заборгованості). Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТзОВ «ФК «ЦФР» - Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги №20180730 від 30.07.2018р., ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 26882,02 грн. Про відступлення права вимоги на виконання п.п. 6.6\~ Договору відступлення права вимоги на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією від імені ТОВ «ФК «ЦФР» направлено відповідне повідомлення. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] кредитного договору №8411440302 від 25.10.2016 року в останньої наявна заборгованість перед ТзОВ «ФК «ЄАПБ» в сумі 26882,02 грн., з яких: 14275,74 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1156,35 грн. сума заборгованості за відсотками; 4357,32 грн. сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 7092,61 грн. сума заборгованості за пенею. З огляду на зазначене, просять стягнути з відповідача заборгованість та судові витрати. 11 серпня 2020р. із Сокирянського районного суду Чернівецької області на підставі ухвали суду від 15.05.2020р. в Новодністровський міський суд Чернівецької області надійшла дана справа № 722/635/20 за позовною заявою ТзОВ «ФК «ЄФПБ», за підписом представника Незаймай А.Д., до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 13.08.2020р. відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання та надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи. Представник позивача в судове засідання 12 жовтня 2020р. не з`явилася, проте представник [PERSON] неодноразово, в тому числі 09.10.2020р., подавала клопотання про проведення судових засідань у відсутності представника позивача, просить розгляд справи проводити на підставі поданих доказів, не заперечувала проти винесення заочного рішення у випадку неявки відповідача (а.с. 171). Відповідач [PERSON] в судове засідання 12 жовтня 2020р. не з`явилась, однак неодноразово, в тому числі 11.09.2020р., зазначала про можливість розгляду справи у її відсутності (а.с. 132-140). Окрім того, [PERSON] подала відзив на позовну заяву (а.с. 58-66), в якому вказала, що анкета-заява не містить умов користування кредитом, його погашення, порядку нарахування та сплати відсотків, а також немає підтвердження, що наданий суду витяг з Умов і правил на момент укладення договору взагалі містив умови про сплату процентів. Зазначає, що їй як споживачу послуг фінансової установи майже в повному обсязі не була надана інформація, яка зазначена у п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Відтак, вважає, що умови кредитного договору є несправедливими через дизбаланс інтересів клієнта та кредитора, внаслідок чого даний договір підлягає визнанню недійсним, а підстави для стягнення заборгованості в такому випадку відсутні. Також стверджує, що нею було отримано лише 10000,00 грн., що підтверджується копією наданого позивачем платіжного доручення, а не 14970,00 грн., як вказано в договорі. Зауважила, що\~ ТзОВ «ФК «ЄАПБ» не надало оригіналу договору відступлення права вимоги та оригінали додаткових угод до цього договору, що виключає можливість вневнитися, що право вимоги до відповідача було передано позивачу. Вказує, що на підставі ч. 2 ст. 258 ЦК України слід застосувати спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення пені та не застосовувати строк позовної давності в десять років, передбачений п. 7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР», так як вона не погоджувала у письмовому порядку збільшення строків позовної давності. З огляду на наведене, просить у задоволенні позову ТзОВ «ФК «ЄАПБ» відмовити повністю. 04 вересня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив (а.с. 72-80, 103-111), у якій ТзОВ «ФК «ЄАПБ» повністю не погоджувалось із доводами [PERSON] , зокрема, щодо укладення кредитного договору, ознайомлення з його основними умовами та Тарифами фінансової установи, сумою отриманого кредиту, несправедливого характеру умов кредитного договору, застосування строків позовної давності. Так, представник позивача зазначив, що відповідач добровільно підписала\~ Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР»» та Заяву №8411440302 від 25.10.2016р. на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР», що являє собою частину кредитного договору та свідчить про приєднання [PERSON] до публічного договору. У вищевказаній заяві прописані ставки відсотків, розмір пені, сума кредиту, строк кредитування, річні та місячні відсотки. Відтак, фінансова установа вважає, що з боржником були погоджені всі істотні умови договору, [PERSON] добровільно підписала заяви та, окрім іншого, була ознайомлена з графіком погашення кредитних коштів, в якому були прописані всі суми кредиту та вартість його здорожчання. Таким чином, позивач звертає увагу на дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та не погоджується з оцінкою умов укладеного кредитного договору як несправедливих, оскільки [PERSON] погодилась на дані умови, мала можливість протягом 14 днів після укладення договору відмовитися від кредитних коштів та періодично сплачувала щомісячні кредитні платежі. Також ТзОВ «ФК «ЄАПБ» посилається на презумпцію дійсності правочинів як одну з підстав відхилення доводів боржника про недійсність кредитного договору від 25.10.2016р. Щодо суми отриманого кредиту, то позивач вказує, зокрема, на те, що згідно Заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР»» та Заяви №8411440302 від 25.10.2016р. на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР» Колодрівська О.М. доручила ТзОВ «ФК «ЦФР» видати їй 10000,00 грн. за рахунок кредитних коштів, перерахувати 200, 00 грн. страхового платежу СК «Арсенал Страхування» та 4320, 00 грн. страхового платежу ПАТ СК «ТАС», а також за рахунок кредитних коштів було зараховано сплату відповідачем 450,00 грн. початкового проценту в розмірі 4,5% від суми кредиту. Отже, відповідач отримала в загальному 14970,00 грн. кредитних коштів, що свідчить про виконання фінансовою установою своїх зобов`язань за кредитним договором. Наголошує, що товариство надало належним чином завірені копії договору уступки права грошової вимоги від 30.07.2018р., витягу з реєстру боржників, витягу з акту приймання-передачі документації до Договору відступлення права вимоги від 30.07.2018р., копії платіжних доручень №14696 від 01.08.2018р. та №14700 від 06.08.2018р., що підтверджують оплату уступки грошової вимоги за договором та право позивача пред`являти вимоги до [PERSON] . Вважає, що відповідач, яка загалом сплатила 6132, 00 грн., не спростувала наданий ТзОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунок заборгованості, а тому не довела належними та допустимими доказами неправильність розрахунку позивача. При цьому, повідомляє, що за період перебування права вимоги у ТзОВ «ФК «ЄАПБ» додаткові нарахування чи штрафні санкції до відповідача не застосовувалися. Зазначає, що товариство не пропустило ні загальний, ні спеціальний строки позовної давності, оскільки в Заяві про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР»» від 25.10.2016р. [PERSON] погодилася, а відтак і приєдналась до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР», п. 7.2 яких передбачено погодження на збільшення строків позовної давності до десяти років. Окрім того, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» вважає, що строки позовної давності повинні рахуватись саме з моменту, коли позивач довідався або міг довідатись про порушення його права або про особу, яка його порушила, тобто не раніше 30.07.2018р., дати відступлення права вимоги. При цьому, зауважує, що кінцевим терміном виконання відповідачем зобов`язання є 25 жовтня 2019р., а строк позовної давності слід обчислювати для кожного місячного платежу окремо. Вважає, що поведінка [PERSON] спрямована на уникнення відповідальності щодо взятих на себе кредитних зобов`язань, а тому просить задоволити позовну заяву в повному обсязі. 11 вересня 2020 року [PERSON] подала в суд письмові заперечення на відзив (а.с. 132-140), в яких повторно вказала про необізнаність з Умовами та Тарифами кредитора, відсутність повної інформації відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зауважила, що в заяві про приєднання до отримання кредитів відсутній підпис уповноваженої особи ТзОВ «ФК «ЦФР». Також зазначає, що позивач не підтвердив допустимими доказами факт укладення страхових договорів та перерахування відповідних сум коштів як страхових платежів на рахунки страхових компаній, а відтак не виконав належним чином умови кредитного договору про надання 14970, 00 грн. кредиту. Більше того, вважає, що умови кредитного договору в частині обов`язку боржника сплатити страхові внески є несправедливими і такими, що ставлять в нерівні умови боржника і кредитора. Окрім того, вказала, що в матеріалах справи відсутній доказ щодо отримання письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги відповідачем. З огляду на наведене, просить у задоволенні позову ТзОВ «ФК «ЄАПБ» відмовити повністю. 29 вересня 2020 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення позивача (а.с. 147-150, 157-160), в яких товариство ще раз наголосив на обізнаності боржника з Умовами кредитування і Тарифами фінансової установи, на дотримання ТзОВ «ФК «ЦФР» вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Окрім того, зазначив, що у позивача відсутні оригінали страхових договорів, оскільки останній не є стороною таких договорів, необхідність залучення страхових компаній в якості третіх осіб без самостійних вимог для отримання інформації по страхових договорах. Знову звернув увагу, що поведінка [PERSON] спрямована на уникнення відповідальності щодо взятих на себе кредитних зобов`язань, а тому просить задоволити позовну заяву в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст. 223 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд встановив, що 25 жовтня 2016 року\~ [PERSON] подала ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та Заяву №8411440302 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 5-7). Дані заяви, крім персональних даних [PERSON] , містять також відомості про розмір кредиту, процентні ставки (початкову, щомісячну та річну), доручення на перерахунок коштів, в тому числі страховим компаніям, розмір щомісячних платежів, строк надання кредиту. Окрім того, як вбачається із заяви №8411440302 від 25.10.2016р. боржник була також ознайомлена із графіком погашення кредитних платежів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір згідно ст. 1055 ЦК України укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТзОВ «ФК «ЦФР»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються фінансовою установою, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим фінансова установа має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг фінансової установи) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається із підписаної [PERSON] . Заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР»» та Заяви №8411440302 від 25.10.2016р. на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР»» відповідачу було надано кредит в сумі 14970, 00 грн. строком на 36 місяців під 12 % річних, початковим процентом 4,5 %, що становить 450, 00 грн., щомісячним процентом 2,5%, щоденною пенею в сумі 0,3 % та відсутністю пільгових періодів. Окрім того, боржник погодила графік погашення кредиту, відповідно до якого остання зобов`язана була сплачувати щомісячно, але не пізніше 25 числа місяця, 871, 56 грн. При цьому, у Заяві про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР»» кредитору надавалось право перераховувати за рахунок отриманого [PERSON] кредиту їй суму в розмірі 10000, 00 грн. та страхові платежі\~ СК «Арсенал Страхування» в розмірі 200, 00 грн. за договором страхування 76692378/16FM і\~ ПАТ «Страхова компанія ТАС» в розмірі 4320, 00 грн. за договором страхування №84111440302-С від 25.10.2016 року. Також було зараховано 450, 00 грн. за рахунок кредитних коштів як початковий проценту в розмірі 4,5 % від суми кредиту. Відтак, позикодавцем було надано [PERSON] кредит на загальну суму 14970, 00 грн. Отже, між товариством та відповідачем було укладено кредитний договір, з умовами якого позичальник була ознайомлена належним чином, внаслідок чого суд відхиляє доводи відповідача про недотримання фінансовою установою вимог про повідомлення споживача про всі істотні умови договору. При цьому, посилання боржника на відсутність підпису уповноваженої особи на заяві про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР» є безпідставними, так як форма та зміст такого документу як заява не передбачає наявність іншого підпису, крім підпису самого заявника. Окрім того, суд вважає необґрунтованими заперечення [PERSON] про несправедливість умов кредитного договору від 25.10.2016р. в частині сплати страхових внесків, оскільки п. 3 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Однак, суд звертає увагу, що розмір страхових платежів не змінювався, а тому положення кредитного договору про необхідність укладення договорів страхування не можна вважати несправедливими. При цьому, положеннями цієї ж статті закріплено, що умови про укладення додаткових договорів, які\~ вимагаються законодавством та/або коли витрати за такими договорами прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача, слід розуміти як такі, що не порушують інтереси споживача.\~ Щодо інших умов кредитного договору, то боржник не вказала, які саме умови правочину вважає несправедлими чи занадто обтяжливими для неї як споживача. Натомість, відповідно до презумпції правомірності правочину, що закріплена в ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, суд за відсутності встановленого судовим рішення факту недійсності правочину або зустрічного позову в даній справі не може застосувати наслідки такої недійсності, а відтак і розцінювати правочин як недійсний. Суд звертає увагу на помилковість тверджень боржника про отримання лише 10000, 00 грн. кредитних коштів, так як вище встановлено, що інша частина кредитних коштів була перерахована як страхові внески та зараховано як сплату початкового відсотку, що підтверджується поясненнями Заступника Голови Правління АТ «СК «ТАС», представника ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та випискою по рахунку (а.с. 165-170,175-181). Так, представники страхових компаній підтвердили факт укладення з відповідачем вищевказаних страхових договорів, що, з огляду на реальний характер договору страхування, свідчить про сплату банком на рахунки страхових компаній страхових платежів на загальну суму 4520, 00 грн. Судом також встановлено, що ТзОВ «ФК «ЦФР» свої зобов`язання за кредитним договором від 25.10.2016р. виконало в повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення №196437709 від 25.10.2016р., довідкою ТзОВ «ФК «ЦФР» №2694962 SG від 31.10.2018р., розрахунком заборгованості (а.с. 10, 13-15). Натомість, у боржника внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору виникла заборгованість в сумі 26882,02 грн., що складається з 14275,74 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 1156,35 грн. простроченої заборгованості за відсотками; 4357,32 грн. простроченої суми заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 7092,61 грн. за пенею. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. Так, згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 13, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зобов`язання згідно ст. 526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України кредитний договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 30 липня 2018 року\~ між ТзОВ «ФК «ЦФР» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір про відступлення прав вимоги №20180730 (а.с. 18-20), відповідно до умов якого ТзОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТзОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників (Портфель заборгованості). Відповідно до витягу з Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТзОВ «ФК «ЦФР» - Додатку№1 до Договору відступлення права вимоги №20180730 від 30.07.2018 року (а.с. 21), ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 26882,02 грн., з яких: 14275,74 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1156,35 грн. сума заборгованості за відсотками; 4357,32 грн. сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 7092,61 грн. сума заборгованості за пенею. На виконання п.п. 6.6 Договору відступлення права вимоги на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, 07 серпня 2018 року направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги вимоги ТзОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 16-17). Згідно СТ.ст. 1077-1078, 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Окрім того, згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. В ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Дані висновки суду ґрунтується на правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015р. по справі 6-979цс15. Таким чином, суд відхиляє доводи [PERSON] про відсутність письмових доказів підтвердження факту отримання повідомлення про зміну кредитора, з огляду на те, що з моменту переходу всіх прав вимоги за кредитним договором до позивача, відповідач не здійснила жодної оплати за договором позики. Відтак, суд дійшов висновку, що до ТзОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 25.10.2016 року. Відповідно до ст. 95 ЦПК України\~ письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.\~ Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Так, на підтвердження укладення договору про відступлення прав вимоги №20180730 представником позивача надано належним чином засвідчені копії договору уступки права грошової вимоги від 30.07.2018 року, витягу з реєстру боржників, витягу з акту приймання-передачі документації до Договору відступлення права вимоги від 30.07.2018 року, копії платіжних доручень №14696 від 01.08.2018 року та № 14700 від 06.08.2018 року. Оскільки у суду відсутні сумніви щодо дійсності вищевказаних письмових доказів, а сторона відповідача не заявляла жодних клопотань про витребування для огляду чи приєднання до матеріалів справи оригіналів договору уступки права вимоги, суд дійшов висновку, що позивач довів належними та допустимим доказами факт переходу до нього права вимоги до відповідача, внаслідок чого відхиляє доводи [PERSON] про відсутність доказів на підтвердження права вимоги у позивача. Також, згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Так, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність згідно ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. А ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, встановлена законом, згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Умови отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР», у п. 7.2 яких установлено позовну давність тривалістю в десять років, не містять підпису відповідача (а.с. 11-12). Таким чином, суд погоджується з доводами [PERSON] щодо відсутності підстав вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до десяти років, оскільки Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку давності. Договору про збільшення позовної давності сторони не укладали. Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що до вимог, які заявлені позивачем, застосовуються передбачені законом загальний та спеціальний строки позовної давності, зокрема, три роки до сплати щомісячних платежів з моменту прострочення сплати чергового платежу та один рік для пені. При цьому, суд вважає помилковими твердження представника позивача про необхідність обрахунку строків позовної давності з моменту укладення договору уступки права вимоги, а саме, з 30 липня 2018 року, так як у ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. У ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору зазначено періодичними/щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, а не укладення договору уступки права вимоги. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03.06.2015р. по справі № 6-31цс15, від 06.04.2017р. по справі 6-522цс17, від 19.03.2014р. по справі №6-20цс14. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем в загальному було сплачено 6132,00 грн., що були зараховані на оплату щомісячних платежів за період з 25.11.2016 року по 25.05.2017 року і частково за період з 26.05.2017 року по 25.06.2017 року, тобто непогашеними залишились строкові місячні платежі за період з 26.05.2017 року по 30.07.2018 року. Оскільки ТзОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду 04 травня 2020 року суд вважає, що трирічний строк позовної давності для сплати заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 14275,75 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 1156,35 грн. та заборгованості за щомісячними процентами в розмірі 4357,32 грн. не сплив, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, позивачем пропущено річний строк позовної давності до вимог про стягнення пені в сумі\~ 7092, 61 грн. з огляду на його закінчення ще 30.07.2019 року, відтак у задоволенні позовної заяви в цій частині слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 1547,40 гривень (19789,41/26882,02*2102). На підставі ст.ст. 204, 207, 253, 256-259, 261, 512, 514, 516-517, 526, 549, 551, 625, 626, 628, 633-634, 638, 1048-1050, 1054-1055, 1056-1, 1077-1078, 1082 ЦК України та

Outcome: approved