Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

06 березня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ПАТ »Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позову посилався на те, що 18.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №GOAOAK 10120017, згідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 9426,29 доларів США зі сплатою 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.06.2010 року. [PERSON] за вказаним договором зобовязання належним чином не виконувала і станом на 07.02.2013 року утворилася заборгованість в сумі 19857,44 доларів США, що за курсом становить 158720,52 грн.,які складаються: з заборгованості за кредитом -6026,01 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом-7062,62 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом-86,02 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором -6682,79 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 18.06.2007 року було укладено договір застави рухомого майна- автомобіль ВАЗ, модель 21104, 2007 року випуску,реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Крім того,зобовязання за вказаним договором забезпечено порукою у розмірі 10000 грн.. Договір поруки від 20.10.2010 року укладено з поручителем ПАТ »Акцент-Банк». Просив звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію автомобіля замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ та його подальшої реалізації,а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнути з ПАТ »Акцент-Банк» та [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10000 грн.. Стягнути з [PERSON] витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та судовий збір за подання позовної заяви. Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2013 року,скасованим ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ »Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито,так як розгляд цих вимог відноситься до компетенції господарського суду. Цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави передано на розгляд до Артемівського міськрайонного суду Донецької області. 28 серпня 2015 року ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №GOAOAK 10120017, згідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 9426,29 доларів США на термін до 18.06.2010 року. Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами. [PERSON] за вказаним договором зобовязання належним чином не виконувала і станом на 28.05.2015 року утворилася заборгованість в сумі 37192,16 доларів США, що за курсом становить 782523,05 грн.,які складаються: з заборгованості за кредитом -6026,01 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом-8745,48 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом-86,02 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 22334,65 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №GOAOAK 10120017 було укладено договір поруки з [PERSON]. Згідно умов договору поруки Банком на адресу відповідачів направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за кредитним договором. Пунктом 6 договору встановлено, що поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені у письмовій вимозі кредитора протягом пяти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, предявлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобовязання залишена без задоволення. Просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Банку заборгованість у розмірі 37192,16 дол. СШ, що за курсом 21,04 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.05.2015 року складає 782523,05 грн. за кредитним договором №GOA0AK10120017 від 15.06.2007 року та судові витрати. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 23 січня 2017 року цивільну справу №2/219/10/2017, №219/8091/2015-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та цивільну справу №2/219/334/2017, №202/21195/2013-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави обєднано в одне провадження. Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнення заборгованості за договором поруки та звернення стягнення на предмет застави відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Апелянт зазначив, що посилання суду першої інстанції на рішення Артемівського міськрайонного суду від 28 березня 2012 року є безпідставними, оскільки за цим рішенням визнано недійсними договори №GOA0AK10000017 та №GOA0AK 100010017 від 18 червня 2007 року, а кредитний договір №GOA0AK10120017 від 18.06.2007 року та договір застави недійсним не визнавались, продовжують діяти та підлягають виконанню. Судом першої інстанції неправильно визначено початок відліку строку позовної давності. За загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.2 ст.261 ЦК України). Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК України). 25 лютого 2013 року банк звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про звернення стягнення на предмет застави, тому строки позовної давності були перервані. 21 серпня 2015 року банк звернувся до Артемівського міськрайонного суду з позовом про стягнення заборгованості , провадження обєднані в одне. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] частково сплачувала заборгованість 04 липня 2012 року та частиною 1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового троку не зараховується. З матеріалів справи не вбачається, та відповідачем не доведено відсутність заборгованості та відповідне виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно ст.ст.307,309 ЦПК України є підставою скасування рішення. В судове засідання зявилися [PERSON] та її представник [PERSON], представник банку за дорученням- Бикова М.А. . Апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог,суд першої інстанції виходив з того,що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, однак позивачем пропущено строк для звернення з таким позовом до суду. Разом з тим,такий висновок суперечить встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст. 639 ЦК України). Тобто, уклавши на підставі вільного волевиявлення такий договір, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, що свідчить про виникнення між позичальником та Банком кредитних правовідносин. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша сттатті 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Судом першої інстанції встановлено, що 18 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №GOA0AК10120017 у вигляді не поновлюваної кредитної лінії, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 9426,29 дол.США для купівлі автомобіля на термін до 18.06.2010 року, а відповідач зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до пункту 7.1 договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, в також інші витрати згідно кредитного договору. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору. Згідно копії банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, наданої Національним банком України ПАТ КБ ПРИВАТБАНК унесено до державного реєстру банків 19 березня 1992 року за № 92 на право надання банківських послуг, визначених частиною третьою статті 47 Закону України Про банки і банківську діяльність. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором кредиту виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, в зв`язку з чим, станом на 28.05.2015 року утворилася заборгованість в сумі 37192,16 доларів США, що за курсом становить 782523,05 грн.,які складаються: з заборгованості за кредитом -6026,01 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом-8745,48 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом-86,02 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 22334,65 доларів США. Відповідач не заперечувала отримання від банку 9426,29 дол.США для придбання автомобіля. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 23 січня 2017 року за заявою позивача на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду. Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 28 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2012 року, частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» та ПрАТ «СК «Інгосстрах», третя особа із самостійними вимогами [PERSON] про захист прав споживачів. Визнано недійсними кредитний договір №GOA0AK 10000017 від 18.06.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк»; договір застави №GOA0AK 10000017 від 18.06.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк»,в іншій частині- відмовлено. Також цим рішенням частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди. Визнано недійсним договір поруки №GOA0AK 10000017 від 18.06.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішені питання щодо сплати судових витрат. Цим рішенням також встановлено, що 18 червня 2007 року між банком та відповідачем дійсно укладений кредитний договір №GOA0AК10120017. В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідач 18.06.2007 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави [PERSON] надано в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21104, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий сєдан, № кузова/шасі: ХТА21104071059583, реєстраційний номер: АН 2690 СВ, що належить на праві власності [PERSON] (84501, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]) З розрахунку заборгованості за договором, вбачається, що відповідачем періодично сплачувалась заборгованість за наданим кредитом з урахуванням процентів за користування ним. Таким чином, Банком відповідачеві були надані кошти, які відповідачка своєчасно не повернула, тобто між сторонами у справі існують кредитні правовідносини, сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд установив, що згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Таким чином, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Суд першої інстанції встановив, що згідно наданого Банком розрахунку, останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснила 20.08.2009 року, однак помилково вважав,що строк позовної давності повинен відраховуватися з дня закінчення строку дії договору кредиту,тобто з18.06.2010 року, і не врахував, що Банк звернувся з вимогами щодо повернення кредиту 06 березня 2013 року. Виходячи з того,що останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснила 20.08.2009 року, строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором вважається таким, що сплив 21.08.2012 року. Відповідач звернулася із заявою про застосування строку позовної давності. У звязку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобовязання, та банк мав право з 20.08.2009 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 06 березня 2013 року, тобто з пропуском строку для звернення до суду з такими вимогами, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Оскільки для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором Банком пропущено строк позовної давності, то такий строк пропущено не тільки до тіла кредиту, а й до відсотків за користування цим кредитом, так як відсотки нараховуються на тіло кредиту і є похідним від тіла кредиту, в стягненні якого відмовлено. Посилання на те, що відповідачем було внесено останній платіж по сплаті пені 04.07. 2012 року в сумі 0,12 (без зазначення валюти), а тому строк позовної давності слід відраховувати саме з цієї дати, не може бути прийнято до уваги, оскільки внесення такого мізерного платежу відповідачка не визнає, а будь-яких належних та допустимих доказів підтвердження такої сплати Банком не надано. Тому суд апеляційної інстанції вважає, що останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснила 20.08.2009 року. Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог,суд дійшов висновку про те, що не доведено наявність договору кредиту між сторонами,чим в рішенні допустив протиріччя, оскільки роблячи висновок про пропуск строку для звернення до суду з такими вимогами,суд першої інстанції зазначав, що договір кредиту між сторонами було укладено, відповідач не виконував зобовязання за договором, в результаті чого утворилася заборгованість. За встановлених обставин,рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: partial