Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

05.10.2012 року представник [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнень та доповнень, просить: стягнути з відповідача витрати на проведення ремонтних робіт у розмірі 35000 грн., витрат по сплаті комунальних послуг у розмірі 73,68 грн.; зобов'язати відповідача привести в первинний стан коридор №?7 [ADDRESS] та [ADDRESS], шляхом знесення незаконно побудованих двох перегородок та побудувати нову перегородку без збільшення площі коридору № 7, яка складає 1,6 кв.м.; зобов'язати відповідача привести дверний отвір коридорів №1 та №7 [ADDRESS] та [ADDRESS], в його первісний стан у відповідність з правовстановлюючими документами. стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн., та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що У 2001 році позивачка придбала за договором купівлі-продажу трикімнатну квартиру [ADDRESS]. У 2001 році з метою поліпшення житлових умов [PERSON] було проведено перепланування квартири. 02.12.2009 року апеляційним судом Харківської області було прийнято рішення, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири позивача в частині включення до її складу коридорів № 1 та № 7; відновлено порушене право відповідача щодо користування коридорами № 1 та № 7, визнавши їх приміщеннями загального користування. З метою поліпшення умов користування власністю [PERSON] проведений капітальний ремонт, в тому числі, і спірних коридорів. Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути це майно. Дане положення у відповідність з п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України застосовується також і до вимоги про повернення зробленого за недійсним договором. У зв'язку з цим, відповідач зобов'язаний відшкодувати половину понесених позивачем витрат з проведення ремонтних робіт в їх коридорах. Крім того, плата за комунальні послуги повинна бути також сплачена позивачем і відповідачем у рівних частках. Відповідач повинен компенсувати позивачеві частину суми пропорційно опалювальної площі, яка згідно розрахунку складає 73,68 грн. 15.01.2013 року позивачка помітила, що дверний проріз з коридору № 1 в коридор № 7 став ширше, ніж він був раніше, а також з'явилася ще одна перегородка в спірному коридорі № 7. Дверний отвір було розширено відповідачкою. Ці зміни зроблені відповідачем під час відсутності позивача в своїй квартирі. Своїми протиправними діями відповідач грубим чином порушив права та законні інтереси позивача, а саме: змінивши несучу конструкцію стіни, створив загрозу для життя і здоров'я позивача, а також збільшив загальну площу коридорів № 1 та № 7, у зв'язку з чим позивач вимушений буде оплачувати комунальні платежі ще в більшому розмірі. У зв'язку з протиправними діями відповідачки, позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що позивач дуже болісно переносить зроблену відповідачем реконструкцію спірних коридорів, оскільки ця реконструкція небезпечна для життя та здоров'я. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача позов не визнала повністю, просила у задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі, пояснила, що її мати [PERSON] ніяких дій з приводу перепланування з часу придбання квартири не здійснювала, всі перепланування спірних коридорів здійснювала позивачка. Представником позивача не надано жодних доказів щодо вчинення цих дій відповідачкою. Крім того, не доведено, яким чином відповідачка порушує права позивача. Підстави для стягнення з відповідача вартість комунальних послуг відсутні. [PERSON] повинна була сповістити підприємства комунальних послуг про зміни у складі її квартири для того, щоб їй не нараховували зайву оплату. Однак вона цього не зробила. Вимоги щодо відшкодування вартості житлових умов також не можуть бути задоволенні, оскільки відповідачка є власником іншої квартири, жодним чином не причетна до витрат [PERSON], яка немає ніяких підстав вимагати у відповідачки будь-яку компенсацію за те, що вона була зобов'язана здійснювати за законом і за те, що в подальшому було визначено як незаконні дії. По справі надала письмові заперечення. Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.04.1999 року, який зареєстрований 19.04.1999 року в КП «Харківське БТІ», відповідачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (т.1 а.с.44) На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08.11.2001 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 15.11.2001 року в КП «Харківське БТІ», позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (т.1 а.с.6) Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02.12.2009 року, яке залишено без змін Ухвалою ВСУ від 24.03.2010 року, було визнано недійсним рішення виконкому Київської районної ради народних депутатів міста Харкова № 60-7 від 18 березня 1997 року «Про визнання ізольованою частини комунальної квартири [ADDRESS]«а» та присвоєння їй номеру» в частині віднесення до складу вказаної квартири коридорів: приміщення №№1 і 7 площею відповідно 8 кв.м. та 1,6 кв.м.; в цій же частині визнано недійсними: - розпорядження Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду від 14 квітня 1997 року № 4542-Ф2; - свідоцтво про право власності на житло видане Харківським міським центром приватизації 14 квітня 1997 року за реєстровим № 2-97-92794-Ф2 на ім'я [PERSON] і зареєстроване в Харківському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № П-2-12260 14 квітня 1997 року; - договір купівлі-продажу спірної квартири укладений між [PERSON] та [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 08.11.2001 року за реєстром №5005; визнано недійсним рішення виконкому Київської районної в місті Харкові ради № 198-1 від 19 серпня 2003 року «Про дозвіл перепланування квартири, переобладнання балкону в квартирі [ADDRESS]» в частині влаштування спільного санвузлу на місці існуючого коридору та санвузлу; поновлено порушене право [PERSON] на користування коридорами: приміщеннями №№ 1 і 7, загальним входом до квартир [ADDRESS] і [ADDRESS] та ліфтом, зобов'язавши [PERSON] розібрати цегляну перегородку та демонтувати металеву решітку (т. 1 а.с. 50-52, 53-55). Вказаним рішенням апеляційного суду Харківської області від 02.12.2009 року в мотивувальній частині встановлені обставини, які, на підставі ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають, а саме судом встановлено, що рішення №60-7 від 18 березня 1997 року прийнято виконкомом Київської районної ради м. Харкова без належної перевірки обставин можливості і правомірності його прийняття; за відсутності належного дозволу на переобладнання та влаштування окремого виходу на центральні сходи та до ліфту з частини квартири, щодо якої вирішувалося питання про визнання її ізольованою і без врахування того, що наслідком прийняття цього рішення є позбавлення власника (власників) [ADDRESS] користуватися виходом з квартири до ліфту та головного сходу з будинку. Не зважаючи на те, що це рішення не містить зазначення про віднесення спірних коридорів до частини квартири, яка визнана ізольованою, виконком фактично відніс їх до складу цієї квартири, оскільки послався в рішенні на наявність окремого виходу з цієї частини квартири до центральної сходової площадки, а технічний план квартири свідчить і не оспорюються сторонами, що вихід на сходову площадку головного сходу і до ліфту є можливим тільки за цими коридорами. За таких обставин судова колегія … не може погодитись з висновками суду про правомірність рішення виконкому, розпорядження центру приватизації в частині віднесення приміщень спірних коридорів до квартири [ADDRESS]… в зв'язку з чим … позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним рішення виконкому № 60-7 від 18 березня 1997 року в частині віднесення до складу квартири [ADDRESS] спірних коридорів підлягають задоволенню.(т.1 а.с. 52) Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, рішенням апеляційного суду встановлено, що коридори №№1 та 7 є приміщеннями загального користування, які незаконно були віднесені до складу [ADDRESS]. Зокрема, представник позивача вимоги щодо стягнення витрат на проведення ремонтних робіт у розмірі 35000 грн. обґрунтовує тим, що [PERSON] були зроблені покращення житлових умов коридорів №№1 та 7, які раніше належали їй на праві власності, тому відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити половину вартості ремонтних робіт. Відповідно до вимог статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. В даному випадку положення вказаної статті не поширюється на правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем. Зокрема, відповідачка не набула майно - коридори №№1 та 7, оскільки вони є приміщеннями загального користування, і відповідно до положень ст. 382 ЦК України належать на праві спільної сумісної власності всім власникам квартири багатоквартирного житловому будинку. Більш того, посилання представника позивача як на підставу своїх вимог на п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України (вимоги про повернення виконаного за недійсним правочином) є необґрунтованим, оскільки відповідачка не була стороною договору купівлі-продажу квартири від 08.11.2001 року, тому наслідки недійсності правочину на неї поширюватися не можуть. Відповідачка не зобов'язана сплачувати вартість ремонтних робіт спірних приміщень, здійснених позивачкою, оскільки включення цих приміщень до квартири позивачки було визнано незаконним. У зв'язку з цим, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача витрати на проведення ремонтних робіт у розмірі 35000 грн. задоволенню не підлягають. Як вбачається платіжних квитанцій, [PERSON] сплатила послуги: 04.01.2010 року за газ опалювальний у розмірі - 290,40 грн., 16.08.2010 року за газ варильний - 121 грн., 13.01.2011 року за квартплату - 255 грн., 07.02.2012 року за квартплату - 100 грн. та домофон - 21 грн., 18.08.2012 року за квартплату - 200 грн. (т. 1 а.с. 22) Представник позивача просить стягнути з відповідача витрати щодо опалення двох коридорів, надавши свій розрахунок: шляхом ділення всієї суми оплачених послуг (987,40 грн.) на загальну площу квартири (64,3 кв.м.) та множенням на площу коридорів №№1 та 7 та діленням порівну (на 2-х власників), стягнувши 73 грн. 68 коп. (т.1 а.с.23) Разом з тим, сплата позивачкою послуг за газ варильний є послугою, яка надаються безпосередньо їй для її потреб, тому обов'язок сплати не може покладатися на відповідачку. Представник відповідача пояснила, що послугами домофону, який знаходиться в всередині коридору загального користування, відповідачка не має можливості ним користується, не знає паролю, омофоном користується лише позивачка. Обов'язок зі сплати квартплати позивачки також не можуть бути покладені на відповідачку. Як вбачається з постанови державного виконавця 14.06.2011 року було закінчено виконавче провадження з виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 02.12.2009 року щодо зобов'язання [PERSON] розібрати цегляну перегородку та демонтувати металеву решітку (т.1 а.с.14) Разом з тим, представник позивача просить стягнути витрати за газ опалювальний, сплачені 04.01.2010 року, тобто за час, коли вказані коридори фактично знаходились ще у складі квартири позивачки. Більш того, відповідно до вимог п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Таким чином, нарахування частки витрат вартості житлово-комунальних послуг щодо приміщень загального користування здійснюється з урахуванням пропорційно до займаної площі власників квартир. У зв'язку з цим, наданий представником позивача розрахунок витрат зі сплати житлово-комунальних послуг не відповідає нормам законодавства. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв'язку з цим, позовні вимоги щодо стягнення витрат зі сплати комунальних послуг задоволенню не підлягають, у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Представником заявника заявлені вимоги щодо зобов'язання відповідача привести в первинний стан коридор №7 шляхом знесення незаконно побудованих двох перегородок та побудови нової перегородки без збільшення площі коридору №7, яка складає 1,6 кв.м. та привести дверний отвір коридорів №1 та №7 в його первісний стан у відповідність з правовстановлюючими документами. 02.12.2009 року рішенням апеляційного суду Харківської області позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, зокрема, поновлено порушене право [PERSON] на користування коридорами: приміщеннями №№ 1 і 7, загальним входом до квартир [ADDRESS] і [ADDRESS] та ліфтом, зобов'язавши [PERSON] розібрати цегляну перегородку та демонтувати металеву решітку (т. 1 а.с. 52) 11.02.2010 року за вказаним рішенням суду відкрито виконавче провадження (т. 1 а.с 57). У зв'язку з невиконанням без поважних причини рішення суду від 02.12.2009 року на [PERSON] 07.09.2010 року накладено штраф у розмірі 170 грн. (т.1 а.с.60), за повторне невиконання рішення суду без поважних причин - штраф у розмірі 340 грн.(т. 1 а.с.61), за рахунок авансування [PERSON] виконавчих витрат виконавче провадження було закінчено 14.06.2011 року у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду (т. 1 а.с. 14, 118-121). Вже у вересні 2011 року [PERSON] знову звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні приміщеннями загального користування. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.04.2012 року (справа №2018/2-3727/11), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.05.2012 року, позов [PERSON] задоволено частково: усунуто перешкоди [PERSON] в користуванні коридорами загального користування № 1 та № 7 квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] шляхом зобов'язання [PERSON] демонтувати встановлену перегородку; зобов'язано [PERSON] повернути межі коридорів загального користування № 1 та № 7 та місце проходу із загального коридору № 1 в загальний коридор № 7 в первинний стан при придбанні нею 08.11.2001 [ADDRESS]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. (т.1 а.с. 71-74, 75-76) Вказаним рішенням суду від 06.04.2012 року в мотивувальній частині встановлені обставини, які, на підставі ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають, а саме судом встановлено, що відповідач по справі [[PERSON]Б.], будучи достовірно обізнаною про наявність … рішення … апеляційного суду Харківської області від 02.12.2009, яким визнано коридори № 1 та № 7 у спірній квартирі коридорами загального користування, а також зазначено по наявність у позивача по справі [PERSON] права користування цими коридорами, провела незаконне перепланування квартири, встановивши перегородку, що відділяє квартиру [ADDRESS] від коридорів загального користування, таким чином мешканцям [ADDRESS] перекрила вихід з квартири в загальний коридор, до загальних вхідних дверей, до ліфту, та на центральні сходи будинку. За вказаних обставин відповідач діяла свідомо, порушивши права позивача на користування коридорами. Недобросовісна поведінка відповідача змусила позивача звертатися з метою поновлення своїх порушених прав до різних установ, в тому числі до органів прокуратури, міліції, місцевого самоврядування, … суду з позовом… (т. 1 а.с. 73) 28.09.2012 року з приводу виконання вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження (т. 1 а.с. 128). 24.12.2012 року за рахунок авансування [PERSON] виконавчих витрат на проведення виконавчих дій - рішення суду фактично виконано (т. 1 а.с.186-189) Після чого, 16 та 18 січня 2013 року [PERSON] звернулася до Київського РВ ХМУ ГУМВС в Х/о з заявами, у яких зазначено, що 15.01.2013 року [PERSON] обурювалась проведеними виконавчими діями, кричала, що вона поверне перегородку на колишнє місце та знищить всі зміни, виконані виконавчою службою. 16.01.2013 року був знятий гіпсокартон та частина навісної стелі. У висновках Київського РВ ХМУ ГУМВС в Х/о від 19.01.2013 та 21.01.2013 року встановлено, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, і у діях [PERSON] не має ознак складу злочину (т. 1 а.с. 190-195). В судовому засіданні представник відповідача неодноразово зазначала, що відповідачка з часу придбання квартири ніяких дій з приводу перепланування не здійснювала, про що зазначалось і самою відповідачкою у письмових заперечення до позову (т. 1 а.с. 42, 237). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №5037 від 14.10.2013 року, площа, а також зведені перегородки в спірних коридорах « 1» та « 7» [ADDRESS], не відповідає їх первісному стану, а саме на момент придбання позивачем своєї квартири 08.11.2001 року, та у відповідність з Рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі №2018/2-3727/11 від 06.04.2012 року; дверний отвір у спірних коридорах « 1» та « 7» квартири [ADDRESS], був розширений на 0,15 м. за рахунок несучої стіни, що не відповідає будівельним нормам. Чи спричинить це за собою руйнування решти несучої конструкції встановити не надається можливим (т.2 а.с.67-78) Зокрема, представник позивача просить зобов'язати саме відповідача привести спірні коридори в первинний стан, при цьому суду не надано жодних доказів вчинення відповідачкою таких дій. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, представник позивача зазначив, що вказані перепланування порушують права позивачки, оскільки змінено несущу конструкцію стіни, чим створено загрозу для життя та здоров'я, та збільшено загальну площу коридорів №1 та №7, у зв'язку з чим позивачка сплачуватиме комунальні платежі в більшому розмірі. Представником позивача не доведено правових підстав, яким чином збільшення загальної площа коридорів №1 та №7 (як приміщень загального користування) призводить до збільшення сплати позивачкою комунальних послуг. Більш того, в дослідницькій частині експертизи №5037 від 14.10.2013 року вказано, що визначити окрему площу, яку займає приміщення №7, не надається можливим, оскільки відсутні чіткі його межі, а площа коридору №1 збільшено з 8,0 кв.м. до 8,2 кв.м. (т. 1 а.с.70). Враховуючи, що Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02.12.2009 року коридори №№1 та 7 виключені зі складу квартири позивачки, чим було зменшено площу квартири, то позивачка повинна була повідомити, зокрема, житлово-комунальні служби про ці зміни. Також, як вбачається з відповіді КП «Харківське МБТІ» від 13.08.2013 року, позивачка не зверталася до БТІ для внесення змін до поверхового плану та експлуатації внутрішніх площ квартири [ADDRESS] після ухвалення рішення апеляційного суду Харківської області від 02.12.2009 року (т. 2 а.с. 103). Також представник позивача посилається на зміну несущої конструкції стіни, яка створила загрозу для життя та здоров'я позивачки. Разом з тим, експертизою від 14.10.2013 року не встановлено, що розширення дверного отвору у спірних коридорах №1 та №7 квартири [ADDRESS] на 0,15 м. за рахунок несучої стіни, спричинить руйнування решти несучої конструкції. Тобто представником позивача не доведено належними та допустимими доказами про порушення законних прав та інтересів позивачки. У зв'язку з цим, позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача привести в первинний стан коридори №1 та №7 [ADDRESS] та [ADDRESS] - задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Зокрема, представник позивача посилається на те, що позивачці завдана моральна шкода неправомірними діями відповідачки щодо здійснення незаконного перепланування дверного отвору в спірних коридорах № 1 та № 7, зведенні незаконних перегородок, збільшення площі спірних коридорів. Зокрема, підставою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, необхідна наявність протиправних дій з боку відповідачки [PERSON] Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про здійснення [PERSON] [INFO] перепланування спірних коридорах № 1 та № 7, зведення перегородок тощо. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв'язку з цим, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача задоволенню не підлягають. Суд постановляє рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Outcome: dismissed