Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

05.02.2018 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON] Свої вимоги обґрунтувала тим, що знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19.09.1998 року. Шлюб між сторонами не розірвано, проте фактично шлюбні відносини припинені з 2015 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Повнолітня [PERSON] є студенткою 2 курсу заочної форми навчання факультету Міжнародного туризму та управління персоналом Запорізького національного технічного університету, спеціальність «Туризм». [PERSON] в добровільному порядку не надає допомоги на утримання дитини, тому позивач звернулась до суду з позовом і просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, щомісячно, але не більше як до досягнення дитиною 23-х років, починаючи з 01.09.2017 року. У судовому засіданні позивач позов підтримала, додатково суду пояснила, що вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, проте фактично вони не мешкають декілька років з 2015 року, кошти на утримання дітей відповідач не надає. Вона працює завгоспом дитячого садочку № 19 «Вогник», отримує мінімальну заробітну плату. Відповідач працює, проте вона не обізнана про його дохід. Пояснила, що відповідач обізнаний про розгляд позову у суді. Крім того, вона йому зазначала про дату, час та місце розгляду позову, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Третя особа [PERSON] пояснила, що на цей час є студенткою 2 курсу ЗНТУ, навчається заочно, стипендії не отримує. За навчання сплачує грошові кошти 3000 грн. за семестр. Батько матеріально не допомагає, знаходиться на утриманні матері. З відповідачем, вже практично рік не спілкувалася. Позов просить задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджено поштовими повідомленнями. Про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив, клопотання та заперечення не надав. З урахуванням вказаних обставин, а також положення, передбаченого ч.2 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити дану справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановити заочне рішення). Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] і [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-КИ № 035783. Згідно довідки Запорізького національного університету № 4479 від 22.09.2017 [PERSON] є студенткою 2 курсу заочної форми навчання, факультет Міжнародного туризму та управління персоналом Запорізького національного технічного університету, спеціальність «Туризм», термін навчання з 01.09.2017 року по 31.08.2018 року. Стаття 199 Сімейного кодексу України зазначає, що у разі, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до норм ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] на цей час виповнилося 18 років і вона продовжує навчатися, знаходиться на утриманні у позивача та потребує матеріальної допомоги, відповідач можливість надавати допомогу у розмірі, заявленому в позовній заяві. Приймаючи до уваги інтереси [PERSON], стан здоровя і матеріальне становище відповідача та позивача, враховуючи прожитковий мінімум на працездатну особу, встановлений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», суд вважає, що розмір аліментів на утримання повнолітньої [PERSON], що підлягає стягненню з відповідача повинен щомісячно складати 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Позов подано до суду 05.02.2018 року, доказів того, що [PERSON] вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати до суду не надано, тому суд вважає, що аліменти підлягають сплаті з дати предявлення позову до суду, тобто з 05.02.2018 року. Отже, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial