Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

05 травня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінфорс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець Дорошкевич В.Л., [PERSON] , Міністерство юстиції України про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вимоги позову обґрунтовано тим, що у жовтні 2020 року від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., Вальчуком Д.Б. було отримано лист з постановою про відкриття виконавчого провадження № 62917605 від 01 вересня 2020 року. У жовтні 2020 року [PERSON] дізнався, що в рамках виконавчого провадження №62917605 від 22 вересня 2020 року стягуються частина його заробітної плати, в розмірі 20 % в рахунок погашення боргу перед ТОВ «Фінфорс». 13 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до адвокатського бюро «Центр юридичних послуг «По закону» адвоката А.С. Лавренчука» за правовою допомогою. 26 листопада 2020 року адвокатом А.С. Лавренчуком, в інтересах позивача, надіслано адвокатський запит до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. щодо надання належним чином засвідчених копій виконавчого документа та інших документів, на підставі яких було відкрито виконавче провадження №62917605 про стягнення коштів з [PERSON] 01 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. було надано копія заяви стягувача та копію Договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 15 червня 2018 року № 294649-А, на якому зазначено виконавчий надпис, здійснений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 14 серпня 2020 року та зареєстровано в реєстрі за № 16537. Згідно виконавчого напису № 16537 від 14 серпня 2020 року - [PERSON] - є боржником за кредитним договором 294649-А від 15 червня 2018 року, укладеним з ТОВ «СС Лоун», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення прав вимоги за кредитними договорами №40071779-05 від 27 вересня 2018 року, є ТОВ «Фінфорс». Сума заборгованості складає 7 264,95 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 3 500 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 1 349,95 грн., строкова заборгованість за штрафами та пенями становить 2 415 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, з огляду на те, що заявлена у виконавчому написі заборгованість не є безспірною. Крім того, позивач зазначає про те, що виконавчий напис був виконаний з порушенням процедури його вчинення, зокрема: 1. \~ \~ \~ \~Наданий стягувачем оригінал Договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 15.06.2018 року № 294649-А - не є нотаріально посвідченим. 2. \~ \~ \~ \~При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримувала від стягувача та від позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед стягувачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. 3. \~ \~ \~ \~Розрахунок боргу, здійснений стягувачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог відповідача до боржника. 4. \~ \~ \~ \~Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором зроблено стягувачем одноособово без урахування позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. 5. \~ \~ \~ \~При вчиненні виконавчого напису нотаріусом було зазначено хибну інформацію про боржника, а саме зазначає фактичне місце проживання [ADDRESS] , поряд з тим позивач проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання, а саме [ADDRESS] , що вже є невірно зазначеною інформацією, оскільки як мінімум з серпня 2020 року позивач працює ПрАТ «Вінницька кондитерська фабрика», що знаходиться за адресою м. Вінниця, вул. Г. Успенського, 8. Враховуючи вищевикладене, на даний час відбувається стягнення, із позивача грошових коштів, всупереч встановленому законодавством порядку примусового стягнення коштів за кредитними договорами, що є грубим порушенням прав позивача, які можуть бути захищені лише в судовому порядку. З огляду на зазначене вище, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 07 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Однак, у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. 14 червня 2021 року на адресу суду від головного спеціаліста сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Вінницькій області відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Чоботок О.І. надійшли пояснення на позовну заяву [PERSON] , у яких зазначено, що позивачем не надано жодного доказу який би підтверджував незаконність прийнятих Міністерством юстиції України рішень, не зазначено якими діями чи бездіяльністю Мін`юсту порушуються його права. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 16537, відповідно до якого звернуто стягнення з [PERSON] за Кредитним договором 294649-А від 15 червня 2018 року, укладеним з Товариство з обмеженою відповідальністю «СС Лоун», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 40071779-05 від 27 вересня 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», заборгованості за Кредитним договором 294649-А від 15 червня 2018 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 27 вересня 2018 року по 11 березня 2020 року. Сума заборгованості складає 7 264 грн. 95 коп. (а.с. 26). Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 14 серпня 2020 року, був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та ТОВ «СС Лоун» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 14 серпня 2020 року - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису за реєстровим № 16537 від 14 серпня 2020 року приватний нотаріус керувався нечинними положеннями Закону, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved