Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

05.03.2019 року [PERSON] звернувся із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що шлюб сторін виявився невдалим через психологічну несумісність та різні погляди на життя. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю та життя. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з березня 2018 року, з цього моменту не ведеться спільне господарство. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примирення неможливе. Спір щодо поділу майна буде вирішуватись в окремому провадженні. Посилаючись на викладене позивач просив позов задовольнити. Позивач до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явилася, 15.08.2019 надала до суду заяву, у якій просила надати максимальний строк на примирення, в подальшому до судового засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 07.07.2007 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 375, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Проте спільне життя сторін не склалося, шлюб сторін виявився невдалим через психологічну несумісність та різні погляди на життя. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю та життя. Сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру. Нормами ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ст.ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них і мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, вище викладені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін. За такого, суд вважає, що їх сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved