Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

06 липня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги позивач мотивує тим, що він є єдиним власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач колишня дружина, зареєстрована у вказаній квартирі, однак після розірвання шлюбу не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню квартири. У добровільному порядку знятись з реєстрації відповідач відмовляється, однак не проживає у квартирі більше одного року. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача в квартирі примушує його як власника та членів його сімї (що проживають фактично в квартирі) нести додаткові витрати на утримання житла. Посилаючись на ст. 71,72 ЖК України, позивач просить визнати відповідача таким, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі, власником якої є позивач. Позивач у судове засідання не зявився, направивши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у жодне судове засідання не зявилася, хоча неодноразово повідомлялася про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, будь-яких заяв не подавав. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Як вбачається з свідоцтва про право власності, квартира приватизована позивачем [PERSON] 20.02.2017 року, орган приватизації Сумська дистанція колії (а.с.6). Відповідно до довідки, виданої обслуговуючою організацією 02 липня 2018 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] власник, [PERSON] син, [PERSON] дружина (а.с. 5). З копії паспорту позивача вбачається, що за адресою: [ADDRESS] він зареєстрований з 13.09.2005 року (а.с.8). З копії паспорту відповідачки вбачається, що за адресою: [ADDRESS] вона зареєстрована з 25.09.2009 року (а.с.9). Тобто, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], що в свою чергу підтверджується також довідкою ЦНАП Сумської міської ради від 10 липня 2018 року (а.с.14). Із копії рішення суду від 30 вересня 2015 року вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб (а.с.10). Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.\~\~ Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з позовної заяви, відповідачка [PERSON] не проживає у квартирі з моменту розірвання шлюбу, тобто більше одного року, в квартирі відсутні її особисті речі, хоча перешкод щодо проживання в квартирі їй ніхто не чинив. Вказана обставина також підтверджується актом, складеним сусідами позивача в липні 2018 року (а.с.11). Доказів щодо існування будь-якої домовленості між позивачем як власником квартири та відповідачем як колишнім членом сімї щодо подальшого проживання відповідача у квартирі та користування житловим приміщенням суду не надано. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача як власника, так як позивач несе додаткові витрати по утриманню житла та зайві комунальні витрати. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов про визнання відповідача такими, що втратив право користування житлом, є обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Враховуючи все вищевикладене, виходячи з положень норм ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратила право користування квартирою як колишній члени сімї власника, в звязку з його відсутністю і не проживанням в даній квартирі більше одного року без поважних причин. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 74,80 грн. (а.с.2).

Outcome: approved