overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

05 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у його відсутність. Із позову вбачається, що відповідно до виписки із рішення виконкому, від 06.02.2013 року № 64 про зміну договору найма житлового приміщення, відповідач є квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. Раніше з 1990 року квартиронаймачем квартири [ADDRESS] був батько позивача. В зазначеній квартирі з 1990 року було зареєстровано мешкання членів родини позивача в тому числі і його батька - відповідача по справі. На даний час квартира не приватизована. Відповідач по справі - батько позивача в квартирі не мешкає з 2011 року, його речей в квартирі немає. На неодноразові вимоги позивач знятися з реєстраційного обліку, відповідач з обліку не знявся. Позивач змушений сплачувати надлишкові комунальні послуги за відповідача який зареєстрований але витрат пов'язаних з утриманням житла не несе. Позивач просить суд визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 45 по вул. Врачебна, 17 в м. Краматорську Донецької області. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до виписки із рішення виконкому, від 06.02.2013 року № 64 про зміну договору найма житлового приміщення, відповідач є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до акту КП «СЄЗ» відповідач не мешкає у зазначеній квартирі з 2011 року. Згідно ст.ст.71,72 ЖК України, наймач і члени його родини можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування житловим приміщенням, якщо вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Відповідно до вимог ст.72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS], не проживає з 2011 року, його речей в ньому немає, комунальні послуги не сплачує, тому відповідача можливо визнати таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

05 листопада 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому , просив стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 70000 грн. за договором позики та сплачений судовий збір у розмірі 821,80 грн. В обґрунтування позову позивач вказував, що в 20 січня 2014 року відповідач звернувся до позивача з проханням позичити йому 70000 грн., що і було зроблено позивачем та був складений договір позики (надалі - Договір). Відповідно до умов договору відповідач зобовязався повернути отримані кошти у строк до кінця жовтня 2014 року. На даний час відповідач зазначені кошти не повернув, фактично порушив умови Договору позики, в звязку з чим, позивач звернулася до суду за захистом порушеного права. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заперечень з приводу позову не надав. За письмовою згодою позивача суд в порядку ст.224 ЦПК України проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що в січні 2014 року між сторонами був укладений Договір позики, на підтвердження якого відповідач надав позивачу розписку про одержання від [PERSON] у борг 70000 грн. зі строком повернення до кінця жовтня 2014 року (а.с. 8). На день розгляду справи відповідач зазначені грошові кошти не повернув, чим порушив умови вказаного договору. Як встановлено ст. ст. ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст.1049 ЦК України зобовязує позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, судом встановлено, що відповідач отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 70000 грн., своєчасно їх не повернув, продовжив користуватися грошима, Договір не розривав, що призвело до порушення прав позивача. На підставі викладеного, враховуючи договірні відносини, що виникли між сторонами, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 821 грн. (700 грн. + 121,80 грн.).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

05 листопада 2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Темп» на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Позивач, як спадкоємець за законом першої черги, спадщину прийняв, оскільки своєчасно звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але не може її оформити в нотаріальному порядку. Позивач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься клопотання про проведення судового розгляду за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника. Позов визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без участі представника. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що відповідно до дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 974890, [PERSON] мав право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Темп» на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, площею 2,70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 7). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Темп» на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Позивач, як спадкоємець за законом першої черги, спадщину прийняв, оскільки своєчасно звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 17-28). Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-1У право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом чи Державним актом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

05 листопада 2014 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з неї боргу в сумі 25219 грн. 23 коп. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 01 лютого 2008 року між сторонами був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем Договір, підтверджується підписом у заяві. Згідно з п.8.6 Умов, при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 120 днів, відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.9.12 Умов, договір дії протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про закінчення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.. Дотепер відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, заборгованість за кредитом - 2426 грн.00 коп., заборгованість по процентам - 12821 грн. 12 коп., заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 8295 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) -500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 1177 грн. 11 коп.-станом на 13.10.2014 року. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 25219 грн. 23 коп. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договором, у зв'язку з чим з нього необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за договором в сумі 25 219 грн. 23 коп. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 252 грн. 19 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

05 листопада 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її особистої участі. Від відповідача через канцелярію суду надійшла телеграма з м. Оренбург Російської Федерації, в якій він повідомляє про неможливість явки до суду та про визнання позову. Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи судом завчасно було сповіщено належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Позивач є в власником квартири [ADDRESS]. З довідки КП «Деснянське» ЧМР № 2350 від 29.09.2014 року вбачається, що у вказаній квартирі, крім власника, зареєстрований її племінник - [PERSON], який є відповідачем по справі. Судом встановлено, що відповідач не проживає у вищевказаному житлі з вересня 2004 року, його особисті речі там відсутні, за комунальні послуги та утримання квартири відповідач не сплачує. Факт не проживання відповідача в спірній квартирі підтверджується актом від 06.10.2014 року (а.с. 5). Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності у житлі без поважних причин понад один рік. Оскільки, відповідач відсутній у квартирі [ADDRESS] понад один рік, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

05 листопада 2014 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просять надати їм додатковий місячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 18 липня 2013 року, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. Позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач Самотоївська сільська рада, надіслав заяву з проханням про розгляд справи у відсутність свого представника, проти задоволення позову не заперечували. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18 липня 2013 року померла мати та бабуся позивачів [PERSON], яка на день смерті була зареєстрована в [INFO] разом з донькою позивачки [PERSON] (а.с.7,8,11, 12,13). Після смерті спадкодавиці відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 5,48 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовану на території Самотоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області, яка належала покійній [PERSON] (а.с.10). Позивачка [PERSON], як її донька, є спадкоємцем на майно померлої за законом першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України, а позивач [PERSON], як її онук, є спадкоємцем на майно померлої за правом представлення відповідно до ст.1266 ЦК України, оскільки батько позивача [PERSON]М [PERSON], а син померлої [PERSON] помер раніше ніж спадкодавець (а.с.9). Інших спадкоємців, які б вступили у спадщину після смерті [PERSON] немає. Постановою нотаріуса Краснопільської районної державної нотаріальної контори позивачам відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.15). Згідно ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини. Позивачі не звернулись своєчасно в нотаріальну контору для одержання свідоцтва про право на спадщину у звязку з необізнаністю зі спадковим законодавством та тим, що про наявність спадкового майна вони дізнались уже після спливу шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця, оскільки правовстановлюючий документ на дане майно був виявлений свідком [PERSON] вже після спливу строку для подачі відповідної заяви до нотаріальної контори, а інше спадкове майно було відсутнє. Заяв про прийняття спадщини після померлої [PERSON] та про відмову від прийняття спадщини ніхто не подавав, що підтверджується довідкою Краснопільської РДНК та Витягом зі Спадкового реєстру (а.с.26-29). Враховуючи викладене, є законні підстави для задоволення позовних вимог. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

05 листопада 2014 року позивачка звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем вони уклали шлюб 22.11.2003 року, який зареєстрували у Слов'янському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького облуправління юстиції, актовий запис № 795. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з матір'ю. Спору щодо місця проживання дітей немає. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак в судове засідання надав заяву, в якій вимоги позивачки визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про одруження, 22.11.2003 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Слов'янському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького облуправління юстиції, актовий запис № 795. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 243,60 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

05 листопада 2014 р. позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 грудня 2008 р. з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дитини - [PERSON], 2008 р. народження, у розмірі ? частки від всіх видів заробітку. 24 вересня 2010 р. рішенням того ж суду розмір стягнення аліментів змінено у твердій частці в сумі 210 грн. Вказала, що з серпня 2014 р. відповідач працює, має постійний дохід та може сплачувати аліменти в розмірі ? частки, що й просила задовольнити з посиланням на ст. 192 СК України. У судовому засіданні представник позивача цивільний позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач заявлені вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2008 року задоволено вимоги [PERSON], вирішено стягувати з [PERSON] на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі ? частки від всіх видів заробітку, починаючи з 10 грудня 2008 року і по досягненню повноліття дитини. 24 вересня 2010 р. рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області частково задоволено вимоги боржника [PERSON], вирішено змінити розмір аліментів встановлений рішенням суду від 25 грудня 2008 року і стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 210 грн, щомісяця, до повноліття дитини. Звертаючись до суду з позовом про зміну встановленого судом розміру аліментів з твердої грошової суми на визначення в частці позивач посилається на те, що боржник працює і отримує постійний дохід. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, 24 вересня 2010 р., Новоодеський районний суд ухвалюючи рішення про стягнення з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі виходив саме з обставин викладених у ст. 184 СК України. Судом з'ясовано, що на цей час [PERSON] не працює, а отже не має постійного та регулярного доходу. За такого, з часу призначення стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не змінилися обставини для визначення розміру аліментів у частці відповідно до ст. 183 СК України, а відтак, то відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

05 листопада 2014 р. позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому вказала, що 01.09.2014 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Підлиманській сільській раді Борівського р-ну Харківської обл., актовий запис №05 і проживала з ним до 31.10.2014 р. Від спільного подружжя дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з несумісністю характерів, постійними сварками та скандалами у сім'ї. У зв'язку з цим сторони припинили між собою шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство і вирішили розірвати шлюб. В подальшому спільне життя та збереження їхньої сім'ї неможливе. Спільне майно поділили добровільно. В судове засідання позивачка надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання надав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки шлюбні відносини між сторонами були припинені, поновлювати стосунки сторони намірів не мають, на примирення не згодні, тому шлюб належить розірвати. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved