Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

05.10.2020 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи: приватний нотаріус БРНО Київської області Колейчик В.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Дорошкевич В.Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та ухвала судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31.08.2020 року про передачу цивільної справи на розгляд за підсудністю. З позовної заяви вбачається, що сторона позивача оскаржує виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчиком В.В. 15.05.2020 року, зареєстрований за № 12403, оскільки законних підстав для можливості його вчинення не існувало, так як кредитні договори станом на дату вчинення виконавчого напису не входять до переліку безспірних вимог. Зазначає, що нотаріусу не було подано оригіналу кредитного договору, оскільки позивач його не підписував, про наявність перед відповідачем грошового зобов`язання не знала. Крім того, в оскаржуваному виконавчому написі строк, за який проводиться стягнення заборгованості визначений поза межами строку кредитування. На підставі викладеного просить задовольнити позов та стягнути судові витрати. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.10.2020 року задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів. В ухвалі про відкриття провадження учасникам справи було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 08.12.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що 13.09.2013 року між позивачем та ПАТ «Платинум Банк» був укладений кредитний договір № 00903/04731LCCA, за умовами якого позивач отримала 12 000 грн. зі сплатою комісії та процентної ставки, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів останній платіж мав бути внесений позивачем 13.09.2016 року. Банк умови договору виконав в повному обсязі, надавши позивачу суму зазначену в її заявці на кредит, остання в свою чергу не виконала умов кредитного договору. 28.02.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір про відступлення права вимоги № 83, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 00903/04731LCCA від 13.09.2013 року. Позивачу було надіслано письмову вимогу про погашення кредитної заборгованості вих. № 17524870 від 31.03.2020 року та надано термін 30 днів для добровільного врегулювання позивачем зобов`язання. Виконавчий напис № 12403 був вчинений 15.05.2020 року, після чого виконання зобов`язання було передане до приватного виконавця. Сума заборгованості позивача становить 11 126,93 грн., з яких: прострочене тіло кредиту - 7554,90 грн., прострочені відсотки - 3572 ,03 грн. Сума та розрахунок заборгованості було передано відповідачу від первинного кредитора, відповідач жодних нових сум не нараховував. Вважає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Треті особи пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подавали. Так як розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами наявними у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.05.2020 року приватним нотаріусом БРНОК Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12403, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за Кредитним договором № 00903/04731LCCA від 13.09.2013 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк», правонаступником якого за договором про відступлення прав вимоги № 83 від 28.02.2018 року є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», за період з 28.02.2018 року по 11.03.2020 року в сумі 11 126,93 грн. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з порушенням вимог законодавства. Згідно положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 18 цього Кодексу встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього Закону (у редакції, чинній на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться також в главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно з п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. У 2014 році дійсно до вказаного Переліку були внесені зміни, затверджені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662, якими, зокрема, доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, в справі № 826/20084/14 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині, наведеній вище. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. За положеннями п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 15.05.2020 року, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 00903/04731LCCA від 13.09.2013 року. У позовній заяві позивач посилається на те, що кредитний договір вона не підписувала. Однак, предметом позову є оспорювання виконавчого напису з підстав порушення нотаріусом вимог закону, а не самого договору. Досліджувати питання визнання договору недійсним чи неукладеним при розгляді справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не вправі, оскільки це виходить за межі заявлених вимог та не стосується предмету розгляду справи. В матеріалах справи міститься надана стороною відповідача копія договору № 00903/04731LCCA від 13.09.2013 року, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] , який не є нотаріально посвідченим. Приватний нотаріус БРНО Колейчик В.В. вимоги ухвали суду від 12.10.2020 року щодо надання копії матеріалів нотаріальної справи не виконав. Таким чином, вбачається, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушення вимог чинного на момент вчинення виконавчого напису законодавства. Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 року по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 року № 750/1627/18). Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так, у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 вказано, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Тобто, підсумовуючи викладене, під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що за укладеним 13.09.2013 року кредитним договором, розмір кредитного ліміту становить 12 000 грн. з щомісячною комісією за кредитне обслуговування - 264 грн. Строк дії договору в частині кредитування дорівнює строку дії кредитного ліміту - 36 місяців від дати укладення договору або до дати зменшення до 0 грн. банк нараховує проценти за користування кредитом за фіксованою ставкою 20 % річних. Сума заборгованості за виконавчим написом визначена за період з 28.02.2018 року по 11.03.2020 року та складає 11 126,93 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 7554,90 грн.; простроченої заборгованості по несплаті відсотків за користування кредитом - 3572,03 грн. На підтвердження вказаною суми відповідачем надано виписку з особового рахунка за кредитним договором. Разом з тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У цій же постанові зазначено, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушення вимог чинного законодавства та не є безспірною заборгованість, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за вчиненим 15.05.2020 року виконавчим написом приватного нотаріуса БРНО Колейчиком В.В. за Кредитним договором № 00903/04731LCCA від 13.09.2013 року за період з 28.02.2018 року по 11.03.2020 року в сумі 11 126,93 грн. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір: за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved