Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

04 січня 2019 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 20 листопада 2017 року в м. Дніпрі за участю автомобілів «Daewoo Lanos» н/з WWT 3525 та «Mitsubishi Lancer» д/з АЕ8138ВХ під керуванням відповідно позивача та третьої особи сталася ДТП з вини останньої. При цьому цивільно-правова відповідальність вказаної третьої особи на момент ДТП була застрахована у відповідача. В результаті ДТП транспортним засобам учасників ДТП завдано механічних пошкоджень. 21 листопада 2017 року позивачем надано необхідний пакет документів для виплати страхового відшкодування. Листом від 23 листопада 2017 року №232 відповідачем запропоновано позивачу також подати такі документи: заяву про виплату страхового відшкодування від власника транспортного засобу, паспорт та РНОКПП власника транспортного засобу, рішення суду, завірене належним чином. Листом від 16 лютого 2018 року №586 відповідачем повідомлено позивача про необхідність подання заяви від імені власника транспортного засобу, паспорт та РНОКПП власника транспортного засобу. 20 червня 2018 року позивач подав відповідачу заяву, в якій просив виплатити саме йому страхове відшкодування, оскільки він хоча і не є власником транспортного засобу, але керував ним на законних підставах, а тому має право на відшкодування завданої йому шкоди. Листом від 09 липня 2018 року №5287 відповідачем відмовлено позивачу у виплаті останньому страхового відшкодування із посиланням на положення ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого до заяви про виплату страхового відшкодування має бути додано документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування, у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником. Посилаючись на те, що він є потерпілим, законним володільцем пошкодженого в ДТП авто, позивач просив суд стягнути з відповідача вартість відновлювального ремонту такого авто в розмірі 16038,74 гривень, а також покласти на відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від сторони відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач в порушення вимог ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не надав обовязкових для предявлення документів на підтвердження його права власності на автомобіль, яким керував під час ДТП, «Daewoo Lanos» н/з WWT 3525. Останнє і зумовило відмову у виплаті позивачу страхового відшкодування. За викладених вище обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи за фактичної явки учасників справи. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20 листопада 2017 року мала місце ДТП за участю автомобілів під керуванням позивача та третьої особи. Так, [PERSON] у вказаний день о 12 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer» д/з АЕ8138ВХ по пл. Десантників в м. Дніпрі, перед повтором на вул. Набережна Заводська в порушення вимог п.10.4 Правил дорожнього руху не врахувала дорожньої обстановки, не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїла зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos» н/з WWT 3525 під керуванням позивача, спричинивши пошкодження зазначеним транспортним засобам. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина [PERSON] в її скоєнні встановлені постановою судді Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року, якою [PERSON] була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнута до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 30 грудня 2017 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина [PERSON] у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. (а.с.6) Факт настання вищевказаної ДТП та отримання транспортними засобами її учасників механічних пошкоджень підтверджуються також протоколом огляду транспортного засобу від 28 листопада 2017 року, фототаблицею механічних пошкоджень, схемою місця ДТП, довідкою про ДТП №3017325265952902 від 20 листопада 2017 року, роздруківкою зображень з відеореєстратора, повідомленням про ДТП від 23 листопада 2017 року (а.с.27-29, 34-35). Автомобіль «Mitsubishi Lancer» д/з АЕ8138ВХ належить на праві власності [PERSON], що підтверджується копією відповідного реєстраційного посвідчення, наявного в матеріалах справи. Разом з тим, позивач не є власником автомобіля «Daewoo Lanos» н/з WWT 3525, а під час вищевказаної ДТП керував вказаним авто у відповідності до п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, як особа, яка має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та якій власником вказаного транспортного засобу було передано реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Викладене підтверджується копією реєстраційного документа на автомобіль «Daewoo Lanos» н/з WWT 3525 та копією посвідченням водія на імя позивача (а.с.36). Крім того, позивач, як володілець автомобіля «Daewoo Lanos» н/з WWT 3525 застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, про що свідчить відповідний поліс №АМ/0420559 від 04 липня 2017 року. Забезпеченим транспортним засобом у полісі значиться автомобіль «Daewoo Lanos» н/з WWT 3525. Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована у відповідача на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що видано відповідний поліс №АК/7015281 від 26 червня 2017 року. Забезпеченим транспортним засобом є «Mitsubishi Lancer» д/з АЕ8138ВХ. Розмір страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 гривень. Розмір франшизи 1000 гривень. (а.с.7) 21 листопада 2017 року [PERSON], а 23 листопада 2017 року позивачем було подано відповідачу заяви про ДТП від 20 листопада 2017 року, а також надано відповідні письмові пояснення щодо обставин цієї ДТП та інші документи, як то копії паспортів, техпаспортів, посвідчень водія, копія РНОКПП позивача тощо (а.с.9). Листом від 23 листопада 2017 року №232 відповідач повідомив позивача про те, що для прийняття рішення з виплати страхового відшкодування за страховим випадком від 20 листопада 2017 року позивачу необхідно додатково надати відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування від власника автомобіля «Daewoo Lanos» н/з WWT 3525, паспорт та РНОКПП власника вказаного авто, завірене належним чином рішення суду. (а.с.10) Листом від 16 лютого 2018 року №586 відповідачем повідомлено позивача про те, що для прийняття рішення по виплаті страхового відшкодування за страховим випадком від 20 листопада 2017 року позивачу необхідно надати заяву на виплату страхового відшкодування від власника автомобіля «Daewoo Lanos» н/з WWT 3525, паспорт та РНОКПП власника вказаного авто. (а.с.11) 20 червня 2018 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, в якій просив відповідача здійснити на його розрахунковий рахунок виплату страхового відшкодування в розмірі 42546,04 гривень. До заяви позивач долучив в копіях наступні документи: висновок експертного дослідження, акт прийому-передачі виконаних робіт, повідомлення про ДТП, пояснення до повідомлення до ДТП, схему ДТП, складену співробітником поліції, постанову суду від 19 грудня 2017 року, фото з відеорегістратора з місця ДТП, поліс №АМ/0420559, свій паспорт громадянина України, своє водійське посвідчення, страховий поліс PL/12/4033183, пропозицію від 20 червня 2018 року по врегулюванню страхової події від 20 листопада 2017 року. (а.с.12) У відповідь на вищевказану заяву позивача відповідач надіслав останньому лист від 09 липня 2018 року №5287, в якому, посилаючись на положення ст.ст.1, 2, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказав, що позивач не є власником автомобіля «Daewoo Lanos» н/з WWT 3525 і при цьому не подав відповідачу документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником), а також не подав документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП (у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, завданої майну). З викладених підстав, посилаючись на те, що позивач не є потерпілим в розумінні вказаного закону, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування. (а.с.13-14) Відповідно до висновку експертного дослідження №28111701 від 30 листопада 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Daewoo Lanos» н/з WWT 3525 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 16038,74 гривень, що і є розміром матеріального збитку, завданого власнику цього авто внаслідок його пошкодження. (а.с.19-37) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень зазначеного вище договору (полісу), врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566 (далі Розпорядження), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правила). Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договір, який є обовязковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Положеннями ст.22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором. Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п.2.2 Правил власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Нормами ст.ст.395, 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно (зокрема, право володіння), має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України. В свою чергу ст.386 ч.3 ЦК України, яка входить до глави 29 вказаного кодифікованого нормативно-правового акту, передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст.17 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обовязкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва поліса. Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 19 лютого 2016 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого. За змістом ст.ст.12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, повязана із пошкодженням транспортного засобу. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до\~ст.1192\~ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку наступного висновку на підставі слідкуючого. Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обовязкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі (власнику іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника). За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обовязку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків. Наведений правовий висновок узгоджується із правовою позицією [PERSON] Верховного Суду, викладеною у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 листопада 2018 року по справі №760/15471/15-ц. Вирішуючи по суті спір сторін у даній цивільній справі, суд також керувався і тим, що поняття потерпіла особа у правовідносинах з відшкодування шкоди внаслідок ДТП слід тлумачити більш широко, ніж вказує сторона відповідача, посилаючись на ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відзиві на позов. Так, ст.395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до ст.396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст.396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з ст.1187 ч.2 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху. Відтак, якщо певна особа під час ДТП керувала транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на цей транспортний засіб, тим самим виступаючи правомірним володільцем транспортного засобу, якому під час вказаної ДТП з вини іншої особи завдано механічних пошкоджень, то згадана особа (володілець) має право на відшкодування завданої їй шкоди у вигляді вартості відновлювального ремонту цього транспортного засобу, що, в свою чергу, надає їй статусу потерпілого. Викладена правова позиція суду повністю відповідає правовій позиції, що міститься у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі №344/10730/15-ц, від 06 червня 2018 року по справі №747/390/17, від 07 листопада 2018 року по справі №200/21325/15-ц, а також у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року по справі №6-183цс14. З огляду на наведене судом вище, заперечення відповідача проти задоволення позову, викладені у відзиві, зокрема посилання на неподання позивачем відповідачу належного пакету документів для здійснення йому страхової виплати, не доведення ним свого статусу потерпілої від ДТП особи внаслідок неналежності йому на праві власності керованого під час ДТП авто, суд вважає безпідставними, а також такими, що не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону, а тому не приймає до уваги при ухваленні даного рішення. Таким чином, приймаючи до уваги наведені вище правові висновки суду та оцінку тверджень сторони відповідача, а також враховуючи, що під час розгляду даної цивільної справи знайшли своє повне підтвердження факти настання страхового випадку ДТП від 20 листопада 2017 року, яка сталася з вини [PERSON], і внаслідок якої останньою завдано позивачу майнової шкоди у вигляді пошкодження керованого ним у відповідності до п.2.2 Правил дорожнього руху автомобіля «Daewoo Lanos» н/з WWT 3525, своєчасне звернення позивача до відповідача, як страховика [PERSON], із заявою та необхідними документами щодо виплати йому страхового відшкодування, у чому позивачу було безпідставно відмовлено, а також враховуючи, що в ході розгляду справи підтверджено розмір завданої позивачу майнової шкоди, яка розрахована з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та дорівнює вартості відновлювального ремонту автомобіля «Daewoo Lanos» н/з WWT 3525 і становить заявлені позивачем в позові 16038,74 гривень, що не перевищує ліміт відповідальності відповідача, як страховика [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, які в звязку із цим підлягають задоволенню, однак частково шляхом стягнення з відповідача в рахунок відшкодування майнової шкоди 15038,74 гривень. Підставою для часткового задоволення позову є зменшення судом у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розміру стягуваної з відповідача суми, яка фактично є невиплаченим ним страховим відшкодуванням, на суму франшизи, яка згідно полісу №АК/7015281 від 26 червня 2017 року становить 1000 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір в розмірі 768,4 гривень (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: partial