Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

07.07.2021 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з заявою звернувся [PERSON] , заінтересована особа Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення факту смерті. Вимоги заявника обґрунтовані тим, що [PERSON] , є сином [PERSON] . [INFO] його батько [PERSON] помер в м.Єнакієво, Донецької області. Після отримання довідки про причину смерті батька [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] звернулася з документами до Самарського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), на що отримала лист - відмову, оскільки було пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545. Таким чином, пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оскільки отримане свідоцтво про смерть не створює правових наслідків, заявник просить суд встановити факт того, що [PERSON] , громадянин України, помер [INFO] в м. Єнакієво Донецької області. Справу розглянуто відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутності заявника та представника заінтересованої особи. Заявник в судове засідання не з`явилася, проте надав письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без її участі Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.08.1977, актовий запис № 114, [PERSON] є батьком [PERSON] (а.п. 7). Відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.12.2018 № 0000660513 виданою посадовою особою структурного підрозділу з питань соціального захисту населення Сазоновою Н.П., [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] (а.п. 6) [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть № [NUMBER] (а.п. 8). В той же час, вказаний факт підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 38 від 26.05.2021, згідно якого [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , причиною смерті зазначено рак передміхурової залози з метастазами, місцем смерті зазначено м.Єнакієво, Донецької області (а. п. 9-10). Окрім цього, факт смерті [PERSON] підтверджується копіями фотознімків з місця поховання (а.п. 12), а також копією договору-замовлення організації і проведення поховання № 036525 від 26.05.2021 (а.п. 11). 30.06.2021 Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міністерства Юстиції України було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] з підстав невідповідності пред`явлених документів, формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» № 545 від 08.08.2006, а також те, що документ виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.п. 15). Так, ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті, що відповідає п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України. Так, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Даючи оцінку допустимості копії свідоцтва про смерть та лікарського свідоцтва про смерть, як документів, що видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймініма льніших прав, що їм належать. Крім того, відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту цивільного стану орган державної реєстрації актів цивільного стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті [PERSON] для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть, суд, як виняток, приймає до уваги надані заявником документи (копію свідоцтва про смерть та копію лікарського свідоцтва про смерть) та оцінює їх в сукупності з копіями інших документів та приходить до обґрунтованого висновку, що слід встановити факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України, що надасть можливість заявнику отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть батька. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що факт про встановлення якого просить заявник знайшов своє підтвердження. Встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення. За таких обставин заява [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved