Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

06.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на будинок за набувальною давністю, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON], яка відповідно до довідки-характеристики, виданої Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації Миколаївської області від 17.09.1997 року № 1384 є власницею 1/3 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Згідно цієї ж довідки, власницею 2/3 частини даного будинку є [PERSON], яка є громадянкою Російської Федерації, та постійно проживає за межами України, з 1994 року жодного разу не навідувалася до будинку та не цікавилася його станом. На даний момент позивачу невідомо за якою адресою вона проживає, неодноразові спроби її розшукати виявилися марними. З 1996 року і до сьогоднішнього дня, [PERSON] проживає в даному будинку, доглядає за його станом та встановив огорожу на території, де розташований будинок, що підтверджується довідкою Квартального комітету № 52 від 18.12.2013 року. Також на протязі всього періоду його проживання в будинку, він сплачував земельний податок, на підтвердження чого надав копії квитанцій по сплаті земельного податку. Так, частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] вважає, що є достатні правові підстави для визнання за ним право власності на спірний будинок за набувальною давністю, так як він безперервно, і відкрито понад 10 років володіє спірним будинком. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з 1996 року і по теперішній час [PERSON] безперервно, і відкрито понад 10 років володіє житловим будинком за адресою [ADDRESS]. На протязі вказаного часу, позивач проживає в даному будинку, доглядає за його станом та встановив огорожу на території, де розташований будинок, сплачує земельний податок, що підтверджується матеріалами справи: довідкою Квартального комітету № 52 від 18.12.2013 року, копії квитанцій по сплаті земельного податку (а.с.10, 12-22). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності зі ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, спорудження і т.п.), що відповідно до закону підлягає державної реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до вимог п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Суд приходить до висновку що, правових перешкод щодо встановлення права власності за позивачем немає, позов обґрунтований, позивач добросовісно заволодів чужим майном, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved