Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

06 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що його звільнено з посади директора Теофіпольської міжгосподарської ДЮСШ «Колос» в період перебування у відпустці, тому ним заявлені вимоги поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в сумі 37 тис.грн. В ході судового розгляду позивач свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що у зв'язку з хворобою доньки, чоловік якої направлений у відрядження, був змушений допомагати їй у вихованні її новонародженої доньки, тому не мав можливості вийти на роботу. Представник позивача позовні вимоги також підтримав. Представник відповідача Хмельницької обласної організації Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» агропромислового комплексу України (далі ХОО ВФСТ «Колос») Повх О.В. направила до суду письмове заперечення проти позову, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення обґрунтовано тим, що з початку 2014-2015 навчального року, тобто з 1 вересня 2014 р., позивач жодного дня не виконував своїх посадових обов'язків директора Теофіпольської міжгосподарської дитячо-юнацької спортивної школи «Колос» (далі по тексту ДЮСШ «Колос»), оскільки постійно перебував у відпустці, тому тимчасово обов'язки директора школи були покладені на [PERSON] відповідно до розпорядження ХОО ВФСТ «Колос» від 25 вересня 2014 р. № 110. В зв'язку з тим, що 16 січня 2015 р. [PERSON] звернулася до ХОО ВФСТ «Колос» з заявою про звільнення її від виконання обов'язків директора ДЮСШ «Колос», тому [PERSON] було відкликано з відпустки з 21 січня 2015 р., згідно розпорядження ХОО ВФСТ «Колос» від 16 січня 2015 р. № 17, для здійснення управління школою, забезпечення та контролю проведення навчально-тренувальної та спортивної роботи. Представник відповідача зазначив, що про згоду позивача на відкликання з відпустки свідчить його підпис на розпорядженні про відкликання, а також його вихід на роботу 21 січня 2015 року та присутність на президії ХОО ВФСТ «Колос», де від нього було відібрано пояснення з приводу підписання колективного договору, крім того, 16 січня 2015 р. від позивача було відібрано пояснення з причин знаходження у нього трудової книжки. Через відсутність [PERSON] на роботі з 21 по 31 січня 2015 р., що підтверджується актами, відсутність пояснень причин відсутності, його було звільнено з посади з підстав, визначених п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Представник відповідача Повха В.В. направила письмове заперечення про позову, зазначивши, що предметом спору є трудовий спір між ХОО ВФСТ «Колос» та працівником, а тому він, як керівник роботодавця, не є належним відповідачем. У цьому ж запереченні заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до частини 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. [PERSON] призначений на посаду директора Теофіпольської районної міжгосподарської ДЮСШ з 1 лютого 2014 року згідно з розпорядженням голови ХОО ВФСТ «Колос» від 2 січня 2014 р. № 3, відповідно до п. 40 Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу, затвердженого Постановою КМ України від 05 листопада 2008 р. № 993. Розпорядженням голови ХОО ВФСТ «Колос» від 13 січня 2015 р. № 14 [PERSON] надано відпустку за відпрацьований період з 16 січня 2015 р. Враховуючи, що в розпорядженні застосований термін «за відпрацьований період», суд вважає, що позивачу була надана саме щорічна основна відпустка. 16 січня 2015 р. головою ХОО ВФСТ «Колос» Повхом В.В. видане розпорядження № 17 про відкликання з 21 січня 2015 р. [PERSON] з відпустки у зв'язку з виробничою необхідністю та його зобов'язано прибути 21 січня 2015 р. на 10 год. в ХОО ВФСТ «Колос». На підставі розпорядження голови ХОО ВФСТ «Колос» від 26 лютого 2015 р. № 28 [PERSON] звільнено з посади директора Теофіпольської районної міжгосподарської ДЮСШ з 26 лютого 2015 р., відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підставою для прийняття даного розпорядження стали акти про відсутність на робочому місці від 21, 23, 26, 30 січня 2015 р. Однією з підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, передбаченою п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, є прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується від дня укладення трудового договору. Підстави відкликання працівника з щорічної відпустки передбачені частиною 3 ст. 12 Закону України «Про відпустки», згідно якої відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства з додержанням вимог частини першої цієї статті, тобто необхідності дотримання безперервної частини відпустки не менше 14 календарних днів, та в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідачем не доведено існування причин для відкликання позивача з відпустки, визначених зазначеною статтею, оскільки їх не було наведено в наказі про відкликання. Зазначена в запереченні на позов, в якості причини відкликання, відмова [PERSON] від виконання обов'язків директора не відповідає ознакам, визначеним ч. 3 ст. 12 Закону України «Про відпустки», крім того, відповідачем не надано відповідного наказу про звільнення її від виконання цих обов'язків. Судом також не вбачається згоди [PERSON] зі своїм відкликанням в тому, що він підписав наказ про відкликання, оскільки його підпис під текстом наказу біля напису «Ознайомлений:» свідчить лише про факт ознайомлення з текстом наказу. Вихід позивача на роботу 21 січня 2015 р., коли він був присутній на президії ХОО ВФСТ «Колос» не може розцінюватися як згода з відкликанням, крім того, факт його роботи 21 січня 2015 р. не підтверджується табелем обліку використання робочого часу за січень 2015 р. Посилання відповідача ХОО ВФСТ «Колос» на частину 14 ст. 12 Закону України «Про відпустки» щодо надання керівним, педагогічним, науковим, науково-педагогічним працівникам, спеціалістам навчальних закладів щорічні відпустки повної тривалості у перші та наступні робочі роки у період літніх канікул судом до уваги не приймається, оскільки нею врегульовано порядок надання відпусток, а не вирішення спорів, пов'язаних з уже наданими відпустками. Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, було проведено всупереч вимогам трудового законодавства, оскільки не може вважатися прогулом невихід на роботу працівника, який проігнорував відкликання з відпустки без своєї згоди на це та без достатніх для цього підстав, тому позивач підлягає поновленню на роботі на займаній ним посаді директора Теофіпольської районної міжгосподарської ДЮСШ «Колос». В ході судового розгляду позивач зазначив, що копію розпорядження про звільнення, яку відповідачем направлено позивачу 28 лютого 2015 р., що вбачається з дати на поштовому штемпелі, отримав після 6 березня 2015 р. через свою відсутність, так як проживав у доньки в Львівській області. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для відмови у позові внаслідок пропуску одномісячного строку звернення до суду, оскільки відповідачем не надано доказів пропуску позивачем строку звернення до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення, зокрема, про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМ України від 8 лютого 1995 року № 100, визначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня зарплата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці. Згідно наявної в матеріалах справи довідки Теофіпольської районної міжгосподарської ДЮСШ «Колос» від 16 червня 2015 р. № 38, нарахована заробітна плата позивача за липень та серпень 2014 р. становила відповідно 2712,58 грн. та 2674,13 грн., при цьому середньоденна зарплата складає 125,27 грн., середньомісячна - 2693,36 грн. Оскільки надана позивачу щорічна відпустка згідно розпорядження від 13 січня 2015 р. № 14 не була оплачена, що вбачається з довідки Теофіпольської районної міжгосподарської ДЮСШ «Колос» від 05 червня 2015 р. № 37, тому стягненню підлягає середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу, перебіг якого розпочався з наступного дня після звільнення. Строк вимушеного прогулу становить 74 робочих дні з 27 лютого 2015 р. до дня ухвалення рішення суду 18 червня 2015 р., тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню, становить 9269,98 грн., з якої необхідно провести відповідні відрахування при виплаті. Внаслідок незаконного звільнення [PERSON] заподіяно моральну шкоду, оскільки це призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагало додаткових зусиль для організації його життя. А тому, враховуючи характер заподіяння моральної шкоди, характер і об'єм моральних страждань, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача слід стягнути 1000 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. Оскільки голова ХОО ВФСТ «Колос» Повх В.В. не являється стороною трудового договору, тому підстав для задоволення позову в частині вимог до нього судом не вбачається.

Outcome: partial