Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

05.08.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Співвласниками квартири є також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] Всі вони зареєстровані у квартирі. Проте, [PERSON] в квартирі не проживає з дня реєстрації. Вона позбавлена батьківських прав стосовно свого сина [PERSON] Крім того, вона неодноразово отримувала кредити у різних банках, заборгованість не сплачувала, тому [PERSON], з метою уникнення звернення стягнення на квартиру, погодився сплачувати цю заборгованість. Тому [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, а також примусово зняти її з реєстраційного обліку у квартирі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити та визнати відповідачку такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням у квартирі за адресою: [ADDRESS], та зняти її з реєстраційного обліку. Відповідачка в судове засідання не з`явилася за невідомих обставин. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачки не надходило. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 07.12.2004 року сторони є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS]. Квартира належить на праві спільної сумісної власності їм, а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON], що підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що відповідачка зареєстрована у вищезазначеній квартирі, проте в ній не проживає з дня реєстрації, тому вона втратила право користуватися вказаним житловим приміщенням. При цьому позивач посилається на норми ч. 2 ст. 405 ЦК України. При вирішення позову суд враховує наступне: Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом у разі її відсутності без поважних причин понад один рік. Проте, вказана норма стосується лише членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, але самі не є власниками цього житла. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка є співвласником житла, тому застосування до неї вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України є безпідставним. За правилами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 317 ЦК України місце проживання та місцезнаходження власника не впливає на зміст права власності. Тому, факт того, що відповідачка не проживає у квартирі, що належить їй, позивачу та іншим співвласникам, не впливає на право відповідачки вільно, на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, як це передбачено ст. 319 ЦК України. Статтею 41 Конституції України, частинами 1 та 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Жодних передбачених законом підстав для припинення права власності відповідачки на вищезазначену квартиру позивачем не наведено та не доведено. Крім того, судом враховано, що статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно із ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. За вимогами ст. 11 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування особи (так само й зняття з реєстрації) здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. На теперішній час реєстрація місця проживання здійснюється органами внутрішніх справ України. Суд не вправі вирішувати питання щодо зняття відповідачки з реєстрації, оскільки реєстрація осіб за певним місцем проживання або зняття з реєстрації не входить до компетенції суду. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed