Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

07.03.2019 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання відмови від спадщини дійсною, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті [INFO] її батька [PERSON] відкрилася спадщина на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті батька були її мати [PERSON] , позивачка [PERSON] , її брат [PERSON] . Позивачка та її мати [PERSON] відмовились від спадщини на користь [PERSON] [INFO] помер її брат [PERSON] . Мати позивачки [PERSON] відмовилася від спадщини, однак її заява не відповідає її підпису, зокрема у паспорті. [INFO] померла її мати [PERSON] . Звернувшись до нотаріуса Очертяної І.А. позивачці було відмовлено у спадкуванні після смерті її брата [PERSON] , через те, що вона не є спадкоємцем першої черги, спадкоємцем першої черги є [PERSON] (син померлого [PERSON] ), який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідач надав заяву про слухання справи за його відсутності, заперечив проти задоволення позову та зазначив, що померла [PERSON] могла розуміти характер своїх дій та керувати ними, на час подання заяви про відмову від спадщини. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Очеретяна І.А. в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду пояснення, у яких зазначила, що заявник [PERSON] підписала заяву про відмови від спадщини померлого [PERSON] на користь сина померлого - [PERSON] без будь-якого до того примушення, насильства чи погроз, повністю розуміла значення своїх дій. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно зі ст. 236 ЦК України, правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видано ДРАЦС Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській області 07.09.2017 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 16/25 частин будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були [PERSON] (мати позивачки), позивачка [PERSON] та [PERSON] (брат позивачки). [PERSON] є дочка [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Кагановським райбюро РАГС м. Одеси від 27.04.1954 року На підставі свідоцтва про право на спадщину за реєстр. № 2-972, виданим Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 28.03.2005 року, власником 16/25 частин зазначеного будинку став брат позивачки [PERSON] [INFO] [PERSON] брат позивачки помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області 03.10.2017 року. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були мати позивачки [PERSON] та діти померлого: [PERSON] , [PERSON] 03.03.2017 року [PERSON] надала (реєстровий номером № 145) приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Очеретяній І.А. заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого сина [PERSON] на користь сина померлого - [PERSON] 15.03.2017 року [PERSON] надав приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Очеретяній І.А. заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого сина [PERSON] на користь брата померлого [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, актовий запис № 3085. 13.09.2017 року позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Очеретяної І.А. з заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] , однак їй було відмовлено, через те, що [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 12.06.2017 року приватним нотаріусом ОМНО Очеретяною І.А. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину № 505 на спадкування 16/25 частин будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання правочину недійсним позивач, як підставу позову, зазначає, що у момент вчинення правочину нотаріус не виконав приписи Закону України «Про нотаріат», не переконався, що [PERSON] правильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення з урахуванням її віку, стану здоров`я та юридичної неграмотності,. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з письмовими поясненнями приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Очеретяної І.А., 03.03.2017 року за реєстром № 145 було засвідчено справжність підпису [PERSON] під заявою про відмову від прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] на користь сина [PERSON] . До засвідчення справжності підпису, [PERSON] була ознайомлена зі змістом ст.ст. 225, 229-231, 233, 1265, 1270, 1273-1275 ЦК України. Заявник власноручно підписала цю заяву, без будь-якого до того примушення, насильства чи погроз, повністю розуміла значення своїх дій. Відповідно до ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ст.1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту того, що [PERSON] при відмові від прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] на користь сина [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed