Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

05.01.2015 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, просить визнати укладеним між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Печерського району м.Києва «Печерськжитло» та [PERSON], [PERSON] Договір №155/1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії, в запропонованій КП УЖГ «Печерськжитло» редакції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що КП УЖГ «Печерськжитло» є виконавцем житлово-комунальних послуг житлового будинку [ADDRESS], нежилі приміщення №72 та №73 в якому використовуються відповідачами і належать на праві власності останнім. 19.06.2014 на адресу відповідачів було надіслано проект договору про надання послуг за утримання будинку та прибудинкової території в двох примірниках з проханням підписати його в 20-ти денний строк з моменту отримання і повернути один примірник на адресу КП УЖГ «Печерськжитло», однак вимога залишилась не виконаною. Оскільки відповідачі ухиляються від укладення договору, позивач, посилаючись на ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» просить визнати вказаний договір укладеним. Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направив, згідно поданої заяви просив проводити розгляд справи за відсутності представника, одночасно вказавши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи за відсутності відповідачів. За вказаних обставин, суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідачі в судове засідання також не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. За вказаних обставин, суд на підставі ст. 169, ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень представника позивача, визнавши причини неявки відповідачів неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідачів, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до наступного. Як встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2005 [PERSON] та [PERSON] є власниками нежилих приміщень №72 та №73 (в літ.А), у житловому будинку [ADDRESS] в якому КП УЖГ «Печерськжитло» згідно з рішенням Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 12.06.2007 № 47 є виконавцем з надання житлово-комунальних послуг. (а.с.23-26, 27) З огляду на викладене, відповідачі є споживачами послуг з технічного обслуговування будинку та прибудинкової території вказаного вище будинку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, 28.02.2014 направив на адресу відповідачів пропозицію укласти договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, разом з тим, лист повернувся на адресу КП УЖГ «Печерськжитло» з відміткою поштаря «за закінченням терміну зберігання». (а.с.28-30) Листом від 19.06.2014 за № 18-750/11 на адресу [PERSON] були направлені належним чином оформлені два примірники договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для ознайомлення і підписання. (а.с.31-36) Однак, зазначений лист залишився без реагування. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24.06.2004) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим, ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24.06.2004 передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24.06.2004 передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24.06.2004 передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - постанова № 529). З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV від 24.06.2004, постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24.06.2004. Перевіряючи відповідність запропонованого відповідачам договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, наведеному у постанові КМУ № 529, суд вважає, що запропонований відповідачам договір відповідає типовому договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, та обставина, що відповідачі всупереч вимогам вказаних норм ухиляються від покладеного на них законом обов'язку укласти з позивачем договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в судовому засіданні знайшла своє підтвердження. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Аналогічна позиція викладена у правовому висновку Верховного Суду України у спорі про зобов'язання споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг від 12.10.2012. Виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. У зв'язку з задоволенням позову, на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60грн. в рівних частинах з кожного з них.

Outcome: approved