Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

05 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 15 травня 2016 року Дунаєвецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області за актовим записом № 69, між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. Причиною розпаду сім'ї, є те, що у сторін різні характери та погляди на сімейне життя, в результаті чого втрачено кохання та взаєморозуміння. Від подружніх відносин у сторін є неповнолітня дитина: - син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що подружні відносини між сторонами припинилися, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Заперечує щодо примирення з відповідачем, спору про поділ майна немає, після розлучення бажає залишити шлюбне прізвище «[PERSON]», судові витрати просить стягнути з відповідача, підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб, просить залишити на її виховання до досягнення повноліття сина. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 15 травня 2016 року уклали шлюб, який зареєстровано Дунаєвецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області за актовим записом № 69 (а.с. 7). Від подружніх відносин у сторін є неповнолітня дитина: - син [PERSON], [INFO] (а.с.6). Сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, їх шлюб набув формального характеру і тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Оскільки у даному випадку спору про місце проживання дитини не виникає, то у цій вимозі слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути судові витрати на користь позивача [PERSON] в розмірі 352,40 грн. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв'язку з визнанням відповідачем позову у підготовчому судовому засіданні, позивачу [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто в сумі 352,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial