Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

05.04.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, мотивуючи вимоги тим, що їй належить по праву спільної часткової власності 2/3 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], інша 1/3 частина даного будинку належить [PERSON]. Будинок складається з приміщень: квартира1: 1-1 сіни пл. 3,9 кв.м.; 1-2 кухні пл. 6,7 кв.м.; 1-3 жилої кімнати пл. 13,1 кв.м.; 1-4 жилої кімнати пл. 15,4 кв.м.; 1-5 веранди пл. 7,4 кв.м.; 1-І веранди пл. 5,2 кв.м.; квартира 2: 2-1 кухні пл.. 8,9 кв.м.; 2-2 житлової кімнати пл.. 9,4 кв.м.; 2-ІІ веранди пл.. 7,8 кв.м. Загальна площа будинку становить 77,8 кв.м. З метою оформлення права власності на земельну ділянку, яка знаходиться під житловим будинком, позивач замовила Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, проте рішенням державного кадастрового реєстратора їй було відновлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. На підставі викладеного просить виділити, в натурі частку із майна, що є у спільній власності, а саме 2/3 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив провести виділ частки із майна позивачу, а також стягнути з відповідача судові витрати. Позивач намагалась досудового врегулювати спір, проте на останні листи з приводу виділу часток відповідач не відповідала. Відповідач в судовому засідання не заперечувала щодо виділення в натурі частини житлового будинку, проте заперечувала щодо стягнення судових витрат, пояснила, що спору щодо користування частками будинку не було, порядок користування визначений більше десяти років відповідно до часток сторін. Крім того, вказала, що надавала письмові відповіді на пропозиції позивача щодо виділення часток, проте позивач звернула в суд. Таким чином, вважає, що судові витрати слід покласти на позивача. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 11.12.2006, [PERSON] на підставі договору дарування від 11.10.2006 року, на праві власності належить 1/3 частину житлового з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки виконкому Трипільської сільської ради № 1089 від 30.11.2016 року, [PERSON] має частину власного житлового будинку та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.12.2017 року, за позивачем на підставі договорів дарування № 136 від 22.01.1999 року та № 2761 від 11.10.2006 року, зареєстрована спільна часткова власність на 2/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], 1/3 частина будинку належить [PERSON], 2/3 частини [PERSON] [ADDRESS]). Сторони користуються та проживають у двох частинах будинку, які відповідають їх часткам. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. За ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток ( поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ ( поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ ( виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі ( виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи наданий висновок № 47/18 від 25.05.2018 року, згідно якого на розгляд суду пропонується варант виділу в натурі 2/3 частки житлового будинку по [ADDRESS], відповідно до правовстановлюючих документів, без відхилення від ідеально належної частки. Співвласнику [PERSON] з часткою 2/3 пропонується виділити: -літ. А - житловий будинок з прибудовами, в складі приміщень: 1-1 сіни пл. 3,9 кв.м.; 1-2 кухня пл. 6,7 кв.м.; 1-3 житлова кімната пл. 13,1 кв.м.; 1-4 житлова кімната пл. 15,4 кв.м.; 1-5 веранда пл. 7,4 кв.м.; І веранда пл. 5,2 кв.м. Всього по квартирі №1 площа складає 51,7 кв.м., в тому числі житлова 28,5 кв. м. Після виділу частка співвласника [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS], складає 2/3, що відповідає ідеально належній. Як роз'яснено в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до п.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року. Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню шляхом здійснення поділу житлового будинку № 12 по вул. Берегова в с. Трипілля Обухівського району Київської області відповідно до визначеного порядку користування, яки був визначений сторонами та графічно підтверджується будівельно-технічною експертизою № 47/18 від 25.05.2018 року, відображеному в додатку № 3 до експертизи. Щодо стягненню з відповідача та користь позивача судових витрат. Відповідно до акту прийому-передачі виконаних адвокатом за договором про надання професійної правничої допомоги від 30.03.2018 та квитанцій до прибуткового касового ордера №7 від 06.02.2018 року, [PERSON]В отримав від [PERSON] винагороду у розмірі 4000 грн., куди входить сума сплаченого збору 704,80 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №12 від 10.04.2018 року ТОВ «ЕПКП «Юрекс» вартість проведення судової будівельно-технічної експертизи становить 8 000 грн. Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і послуг, що стосуються підготовки позову та розгляду справи в суді, час, витрачений адвокатом на надання послуг та обсяг таких послуг, а також значення справи для позивача, поведінку відповідача щодо досудового врегулювання спору, який надавав відповіді на пропозиції позивача та фактичне визнання ним позовних вимог, суд приходить до висновку, що відшкодування витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення, у розмірі, співмірному з позовними вимогами, а також підтверджене актом виконаних робіт від 30.03.2018, а тому слід стягнути з позивача на користь відповідача 2500 грн. судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу. З огляду на вищевикладене, а саме те, що у сторін не було спору щодо порядку визначення часток у будинку та користування ними, вказаний порядок був встановлений на протязі тривалого часу, сторонами проводились дії щодо досудового врегулювання спору, наявність технічного паспорту та будинок, відповідно до якого проводилась виділ часток, суд вважає, що витрати не проведення експертизи не підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі, як такі, що не були явно необхідними для вирішення справи по суті. Також, згідно ст. 141 ЦПК України, та враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе покласти на відповідача половину понесених позивачем судових витрат за сплату судового збору, що дорівнює 352,40 грн. Таким чином, вимога про відшкодування судових витрат підлягає до часткового задоволення. Враховуючи викладене та

Outcome: partial