Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

06.11.2018 позивач звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: - позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; - позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; - стягнути аліменти з громадянина [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини на особистий рахунок дитини, відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України»; - стягнути аліменти з громадянки [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини на особистий рахунок дитини, відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України»; - зареєструвати малолітнього [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] 10.05.2018 відповідачі відмовились забрати свою новонароджену дитину з Київського міського пологового будинку №3, про що було складено відповідний акт. Вказує, що реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ст. 133 СК України, оскільки відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі. 18.06.2018 [PERSON] , [INFO] був поставлений на облік дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування в службі у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. Відповідач [PERSON] на прийомі у службі у справах дітей повідомив, що не є біологічним батьком [PERSON] і не має наміру забирати дитину на виховання у свою сім`ю та було надано нотаріально засвідчену заяву в якій не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] [PERSON] [INFO] на прийомі в службі у справах дітей та сім`ї повідомила, що не має наміру забирати [PERSON] на виховання в свою сім`ю та зазначила, що їй байдуже до долі її сина та подальшого влаштування дитини. [PERSON] повідомила, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, проте, надавати будь-які письмові пояснення відмовилась. [PERSON] та [PERSON] були запрошені на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації з метою розгляду питання про доцільність (недоцільність) позбавлення їх батьківських прав, проте, на засідання не з`явились. Також, посилається на те, що відповідачі за весь час перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] у Київському міському будинку дитини ім. М.М.Городецького не відвідували його, станом здоров`я та розвитку не цікавились, а тому, всі вищенаведені обставини свідчать про те, що відповідачі повністю усунулись від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки. Відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.09.2018 № 691, [PERSON] влаштований під опіку гр. [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . З наведених підстав для захисту інтересів дитини просять позов задовольнити в повному обсязі. 06.11.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 08.11.2018 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою суду від 08.02.2019 було відкрито провадження по справи та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 18.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Третя особа в судовому засіданні проти задоволення вимог не заперечувала та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Солом`янського районного у м. Києві ВДРАЦС ГТЮ у м. Києві в судове засідання не з`явився, проте як вбачається з матеріалів справи просить справу слухати у їх відсутність. Представник Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в особі ВПРМП ФО в судове засідання не з`явився, про час ті місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставили. Судова повістка, що направлялась на адресу [PERSON] не була отримана останнім та повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Судова повістка, що направлялась на адресу [PERSON] була отримана останньою, проте в судове засідання [PERSON] не з`явилася. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідачів про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.06.2018, видане Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві(а.с.6). З копії Акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забирати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я №061-145/552 від 10.05.2018, складеного в Київському міському пологовому будинку №3, вбачається, що [PERSON] з причин матеріального незабезпечення відмовилась забирати дитину чоловічої статі - хлопчика, який народився [INFO] (ім`я та прізвище не встановлено) з пологового будинку. Також, з даного акту вбачається, що підставою для його складення була письмова заява матері від 10.05.2018. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п. 1-2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, а також, що вона він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом, відповідачі своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] не виконують, зокрема не забрали її з пологового будинку, не відвідують та не цікавляться її життям та розвитком у закладі, де на даний час перебуває на вихованні дитина, протягом тривалого часу та не здійснюють жодних дій, спрямованих на виконання батьківських обов`язків, при чому роблять це свідомо, тобто без поважних причин. Відповідно до розпорядження Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації №536 від 17.07.2018, малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.4). Як вбачається з нотаріально завіреної заяви [PERSON] від 23.07.2018, останній не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Як вбачається з листа Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького № 584 від 27.09.2018, з 11.05.2018 батьки дитини свого сина не відвідували, не цікавились станом здоров`я та розвитком (а.с.15). Відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.09.2018 № 691, [PERSON] влаштований під опіку гр. [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] .(а.с.16). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №108-16267 від 16.10.2018 про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, останні були запрошені на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при з метою розгляду питання про доцільність (недоцільність) позбавлення їх батьківських прав, проте на засідання не з`явились. З даного висновку також вбачається, [PERSON] на прийомі у службі у справах дітей повідомив, що не являється біологічним батьком [PERSON] і не має наміру забирати дитину на виховання у свою сім`ю та [PERSON] на прийомі в службі у справах дітей та сім`ї повідомила, що не має наміру забирати [PERSON] на виховання в свою сім`ю та зазначила, що їй байдуже до долі її сина та подальшого влаштування дитини та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, проте, надавати будь-які письмові пояснення відмовилась. Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON] , [INFO] , враховуючи, що вони не забрали сина з пологового будинку без поважної причини не виявили щодо нього батьківського піклування, повністю усунулись від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина. Суд вважає Висновок №108-16267 від 16.10.2018 обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам [PERSON] , [INFO] і узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини знайшли своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованими, у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Що стосується позовної вимоги позивача про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі по 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.11.2018 року і до його повноліття на особистий рахунок дитини за № [NUMBER] , відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України». Що стосується заявлених вимог в частині здійснення дій щодо реєстрації місця проживання дитини, то дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів наявності порушених, невизнаних чи оспорених прав дитини щодо здійснення її реєстрації за місцем проживання одного з батьків в контексті ст. 4 ЦПК України. При цьому, позивач не позбавлений права на звернення із заявленою вимогою в порядку передбаченому вимогами чинного законодавства. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до пп.14 п. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Крім того, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з цих обставин, з [PERSON] та [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1409,60 грн. з кожного. Отже, позовні вимоги Органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial