Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

04 листопада 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 18 000,00 грн - основний борг та 1 450,00 грн. - 3% річних; 2 000,00 доларів США - основний борг та 161,00 долар США - 3% річних. Вимоги обгрунтовані тим, що 22.11.2017 року між сторонами було укладено договір позики за умовами якого відповідач отримав в позику 2 000,00 доларів США та 18 000,00 грн. строком повернення з 19.02.2018 року по 23.02.2018 року. На підтвердження домовленостей та отримання коштів відповідач написав розписку 22.11.2017 року. Як зазначає позивач, відповідач власні зобов`язання в строки, визначені домовленістю не виконав та кошти не повернув. Так як відповідач не виконує власні зобов`язання, позивач на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача 3% річних за користування коштами. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги не направив. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також те, що позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.11.2017 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено договір позики, що підтверджено розпискою. За даною розпискою Позикодавець надав Позичальнику грошові кошти в сумі 2 000,00 доларів США та 18 000,00 грн. строком до 23.02.2018 року. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму) позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач в судове засідання не з`явився, не надав доказів виконання зобов`язання та повернення коштів згідно із договором позики. Отже, як встановлено судом, позивач надала відповідачу грошові кошти, про що свідчить відповідна розписка, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання перед позивачем, що встановлено судом та підтверджується розрахунком суми боргу відповідача за борговою розпискою від 22.11.2017 року, що становить: 2 000,00 доларів - основного боргу, 3% річних за користування коштами з 24.02.2018 року по 29.10.2020 року в розмірі 160,80 доларів США та 18 000,00 грн. - основного боргу, 3% річних за користування коштами з 24.02.2018 року по 29.10.2020 року в розмірі 1 447,16 грн. (979 днів). Отже, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язання за борговою розпискою, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial