Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

06 квітня 2017 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію. В судовому засіданні, що відбулося 19.06.2017 року, замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON]. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 6 274,99 грн., 3 % річних та інфляційну складову боргу в сумі 1 903,18 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] і є споживачем електричної енергії, яку постачає ПАТ «Київенерго». Як зазначає позивач, відповідач не своєчасно та не в повному обсязі сплачує за фактичне щомісячне споживання електричної енергії. Станом на 01.01.2017 року заборгованість за спожиту енергію становить 6 274, 99 грн., що свідчить про неналежне виконання зобов'язань. За таких обставин, Позивач просить суд стягнути з Відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково та пояснив, що відповідач під час слухання справи сплатила понесені позивачем судові витрати, інфляційну складову боргу, 3 % річних, та 4 000,00 грн. суми боргу за спожиту електричну енергію, а тому просить стягнути суму боргу у розмірі 2 274,99 грн., що залишилася несплаченою. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про день, час та місце судового засідання, Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], відкрито особовий рахунок [NUMBER], за яким ПАТ «Київенерго» здійснює постачання електроенергії до вказаного помешкання. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Згідно ст. 3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов'язані із виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим законом та іншими нормативно-правовими актами, зокрема Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, зі змінами та доповненнями (надалі - Правила ). Відповідно до п.п. 19,21 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Як встановлено п. 20 Правил користування електричною енергією для населення, розрахунковим періодом для встановлення розмірі оплати спожитої електроенергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 01.01.2017 року заборгованість [PERSON] становить 8 178,17 грн., з яких: сума заборгованості - 6 274, 99 грн., 3 % річних - 234, 42 грн., інфляційна складова боргу - 1 668, 76 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Згідно до п. 48 Правил користування електричною енергією для населення, споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Проте, як було встановлено в судовому засіданні, відповідачем [PERSON] під час розгляду справи судом, сплачено суму судових витрат, понесених позивачем при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 1 600,00 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 668,76 грн., 3 % річних у розмірі 234,42 грн. та частину суми заборгованості у розмірі 4 000,00 грн., за винятком суми заборгованості у розмірі 2 274,99 грн., що залишилася (6 274,99 грн. - 4 000,00 грн. = 2 274,99 грн.). А тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача несплаченої суми боргу у розмірі 2 274,99 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial