Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

05 грудня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою з тих підстав, що одруження з відповідачкою виявилось невдалим. З вини відповідачки сумісне життя та збереження сім'ї стали неможливим, склалися неприязнені стосунки, спору про майно в даний час немає Примирення між ними не можливе і позивач проти цього категорично заперечує, оскільки втратив до відповідачки будь-які почуття любові та поваги. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач в судовому засіданні позовні позов підтримав, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання з'явилася, позовні вимоги визнала, не заперечував проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК) установив наступне. 24 січня 2014 року Ухвалою Кіровського районного суду м. Донецька надано строк для примирення сторін строком на 2 місяці. Так, між сторонами було зареєстровано шлюб 08.10.2005 року Петровським відділом реєстрації актів громадського стану міста Донецька. Актовий запис 396 Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] Шлюбні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Основною причиною припинення сімейних відносин через втрату почуття та поваги. На примирення позивач не згодний, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сім'ї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved