Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

05 червня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП Волиньвугілля про скасування дії наказу № 39-К від 27.04.2015 року по ВП Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» про звільнення з роботи за власним бажанням, стягнення одноразової допомоги за стаж роботи у вугільній галузі, нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що трудову діяльність розпочав на шахті № 8 «НВ» з 17 січня 1989 року, де працював до 25 вересня 2000 року. З 18 листопада 2008 року працював на ВП Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» гірником підземним з повним робочим днем під землею. 22 квітня 2015 року був звільнений у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Проте, наказом № 39-К від 27 квітня 2015 року, п. 5 наказу № 38-К про звільнення позивача з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України відмінено, а позивача звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію з виплатою вихідної допомоги у розмірі 2-х місячної заробітної плати. Стверджує, що заяви про звільнення за власним бажанням не подавав, вважає, що така зміна формулювання наказу є незаконною. Зазначає, що 20 квітня 2015 року він проходив періодичну медичну комісію і був визнаний непридатним для роботи в умовах шуму та всіх видів підземних робіт, тому і був звільнений за станом здоровя, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Крім того вказує,що на день звільнення, відповідач не провів з ним повного розрахунку і не виплатив всіх належних йому сум при звільненні з роботи. Виклавши остаточну редакцію позовних вимог у письмовій заяві від 10.08.2015 року, [PERSON] просить скасувати наказ №39-к від 27 квітня 2015 року про звільнення його з роботи за власним бажанням, стягнути з відповідача на його користь 10315,60 грн. одноразової допомоги в розмірі двох місячного середнього заробітку за стаж роботи у вугільній галузі більше 15 років, що передбачена Колективним договором та 5283,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 квітня 2015 року по 21 травня 2015 року, виходячи з розрахунку 251,60 грн. х 21 робочий день, а всього 15599,20 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково. Не заперечує щодо задоволення вимоги про скасування наказу № 39-к від 27.04.2015 року про звільнення позивача з роботи за власним бажанням та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 22.04.2015 року по 21.05.2015 року в сумі 5283,60 грн. У задоволенні вимоги [PERSON] стосовно стягнення на його користь одноразової допомоги в розмірі 10315, 60 грн. просить відмовити, мотивуючи тим, що позивачу при звільненні було виплачено одноразову допомогу в розмірі двох середніх місячних заробітних плат, а у наказі про звільнення помилково зазначено про виплатую вихідної допомоги, розмір якої відповідно до ст.44 КЗпП України, становить не менше середнього місячного заробітку. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Пунктом 12.11 Колективного договору відокремленого підрозділу «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» встановлено, що працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому його звільненні з шахти (незалежно від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи у галузі (у тому числі на Підприємствах колишнього СРСР) та середнього заробітку, але не менше двомісячного середнього заробітку для чоловіків стаж роботи яких становить 12,5 років 15 років (а.с. 16-18). Як вбачається з досліджених в судовому засіданні виписок з наказів, а саме: № 10 по шахті ім. В.І. Леніна від 16 січня 1989 року, № 251к по шахті № 9 «Нововолинська» від 22 вересня 2000 року, № 143 к по шахті № 9 «Нововолинська» від 21 листопада 2008 року, № 156 по шахті № 9 «Нововолинська» від 15 грудня 2008 року, копії трудової книжки [PERSON] (а.с. 3-6,8-140), позивач [PERSON] працював у вугільній галузі з 17 січня 1989 року, в тому числі і на підприємстві відповідача. Стаж його роботи у вугільній галузі становить 17 років. Твердження позивача про те, що його звільнено з підприємства відповідача на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у звязку зі станом здоровя, підтверджується дослідженими в суді копіями його медичної амбулаторної картки (а.с. 11-12), де зазначено, що [PERSON] 20 квітня 2015 року згідно наказу № 246 МОЗ України визнаний непридатним до виконання робіт в умовах шуму та всіх видів підземних робіт та копією наказу № 38-К від 24 квітня 2015 року (а.с. 43), де у п. 5 зазначено, що [PERSON] звільнено з роботи з 22 квітня 2015 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі 2-х місячної середньої заробітної плати. Стаж роботи у вугільній галузі 17 років. Підставою для такого звільнення наведено медичну довідку № 981 від 20 квітня 2015 року та витяг із протоколу засідання профспілкового комітету № 5 від 24 квітня 2015 року. Наказом № 39-К від 27 квітня 2015 року, відмінено п. 5 наказу № 38-К від 24 квітня 2015 року та звільнено позивача [PERSON] на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію) з виплатою вихідної допомоги у розмірі 2-х місячної середньої заробітної плати. Стаж роботи у вугільній галузі 17 років. В судовому засіданні представник відповідача не заперечила, що підстав для скасування п.5 наказу № 38-к від 24 квітня 2015 року у адміністрації шахти не було, позивач заяви про звільнення його з роботи за власним бажанням не подавав, а звернувся 24 квітня 2015 року із письмовою заявою про нарахування і виплату йому одноразової допомоги, передбаченої п.12.11 Колективного договору. Твердження представника відповідача про те, що позивачу виплачена одноразова допомога в розмірі двохмісячного заробітку, однак помилково вказана у наказі і трудовій книжці як вихідна, не підтверджені належними доказами і тому не ґрунтуються на законних підставах, а відтак не можуть бути взяті до уваги судом при постановленні рішення у справі. Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, представником відповідача доказів виплати позивачу одноразової допомоги, передбаченої і п. 12.11 Колективного договору відокремленого підрозділу «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», не надано. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині скасування розділу 4 наказу № 39-К від 27 квітня 2015 року, стягнення та одноразової допомоги є підставні та підлягають до задоволення і скасовує його та присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача 10315,60 грн. одноразової допомоги, передбаченої п. 12.11 Колективного договору відокремленого підрозділу «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля». При цьому суд не може взяти до уваги твердження представника відповідача щодо аналогії понять одноразова і вихідна допомога при звільненні. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у спорах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження жодним строком. Згідно довідки ДП Волиньвугілля № 225-10 від 18 травня 2015 року (а.с. 14), середньоденний заробіток [PERSON] становив 251,60 грн., а середньомісячний 5157,80 грн. Відповідно до довідки ДП Волиньвугілля № 224-10 від 18 травня 2015 року (а.с. 15), при звільнення [PERSON] йому було нараховано 15054,37 грн. які станом на 12 травня 2015 року не виплачені. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідачем не надано суду жодних доказів щодо правомірності невиплати [PERSON] вихідної допомоги при звільнені у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Період затримки розрахунку розраховано з 22 квітня 2015 року по 21 травня 2015 року, середньоденний заробіток становить 251,60 грн. (а.с. 14), а саме: 21 робочий день х 251,60 грн. середньоденного заробітку, тому до стягнення з відповідача на користь позивача належить 5283,60 грн. середнього заробітку на час затримання розрахунку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Також до стягнення з відповідача ДП Волиньвугілля в дохід держави підлягають судові витрати: 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved