Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

06.02.2016 р. о 13 год. 35 хв. в м. Києві по пр. Ватутіна 2-Г сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: 1) «Hyundai 30», номерний знак [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] ; 2) автомобіль [PERSON] . Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження відповідно до акту огляду пошкодженого ТЗ від 14.04.2016 року. Відповідно до Постанови Деснянського районного суду міста Києва Відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення під час ДТП. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, складала 15 329 (П`ятнадцять тисяч триста двадцять дев`ять) грн. 03 коп. Позивачем було виплачено страхове відшкодування [PERSON] . У відповідності до вимог ст. 58, 64 ЦПК України, фактично понесені витрати Позивачем доводяться письмовими доказами - копією платіжного доручення про сплату страхового відшкодування №238 479 від 26.04.2016 року. Платежі здійснювались на підставі складеного страхового акту №1.003.16.0005265 від 25.04.2016 року з відповідним розрахунками страхового відшкодування, доданими до цієї позовної заяви. Позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування. Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права. Вивчивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог\~ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2\~ст.1187 Цивільного кодексу України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2016 р. о 13 год. 35 хв. в м. Києві по пр. Ватутіна 2-Г сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: 1) «Hyundai 30», номерний знак [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] ; 2) автомобіль [PERSON] . Відповідно до Постанови Деснянського районного суду міста Києва Відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення під час ДТП. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «HyundaiІ30», номерний знак [NUMBER] [PERSON] була застрахована у ПрАТ\~СК\~«СКАЙД» на підставі договору від 27.03.2015 (а.с.58). [PERSON] звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, складала 15 329 (П`ятнадцять тисяч триста двадцять дев`ять) грн. 03 коп. Позивачем було виплачено страхове відшкодування [PERSON] , що доводяться письмовими доказами - копією платіжного доручення про сплату страхового відшкодування №238 479 від 26.04.2016 року. Платежі здійснювались на підставі складеного страхового акту №1.003.16.0005265 від 25.04.2016 року з відповідним розрахунками страхового відшкодування, доданими до цієї позовної заяви. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до\~ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно зі\~ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За нормою\~ст. 1191 Цивільного кодексу України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому\~\~цим\~\~Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до\~ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.2). Статтею 38 цього ж Закону\~встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1\~статті 33 цього Закону. Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних [PERSON] у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача ПрАТ\~СК\~«СКАЙД». Обставин того, що позивач звертався до ПрАТ\~СК\~«СКАЙД» із заявою про сплату страхового відшкодування в порядку регресу, та відповідно отримував відмову страховика у виплаті страхового відшкодування судом, в межах наданих сторонами доказів, не встановлено. Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ\~СК\~«СКАЙД», то, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись до ПрАТ\~СК\~«СКАЙД» про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик ПрАТ\~СК\~«СКАЙД» після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених\~ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Аналогічна позиція закріплена в постанові Великої Палати верховного суду від 04.07.2018, справа № 755/18006/15-ц. Відповідно до ч.3\~ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні позову. Судові витрати. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України, а тому, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: dismissed