Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

05 січня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, який уточнював у судовому засіданні та просив визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль DAEWOO MATIZ, реєстраційний номер [NUMBER], визнати частки у спільному сумісному майні подружжя, за ним та відповідачкою, за кожним по 1/2 частки легкового автомобіля DAEWOO MATIZ, реєстраційний номер [NUMBER], стягнути з відповідачки на його користь 25000 гривень вартості 1/2 частини автомобіля DAEWOO MATIZ, реєстраційний номер [NUMBER], стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07 вересня 2002 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2014 pоку, яке набрало законної сили 14.10.2014 pоку, шлюб між ними розірвано. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2015 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, до досягнення дитиною повноліття. В період шлюбу було придбано легковий автомобіль DAEWOO MATIZ, реєстраційний номер [NUMBER], який було зареєстровано на відповідача, та яким користується відповідач. В добровільному порядку вирішити питання щодо сплати половини вартості автомобіля позивачу, відповідач не бажає, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові, уточнила суму стягнення з відповідача у рахунок вартості автомобіля 23088,62 грн та додатково просила стягнути з відповідача витрати понесені позивачем на правову допомогу. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, надали письмове заперечення, а саме не заперечуючи проти поділу майна по 1/2 частині автомобіля кожному. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-КИ №165451, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, 07 вересня 2002 року був укладений шлюб між сторонами (а.с. 4). Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 pоку, яке набрало законної сили 14.10.2014 pоку, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). Під час перебування у шлюбі сторони придбали майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: автомобіль марки DAEWOO MATIZ, реєстраційний номер [NUMBER], який згідно облікових даних Територіального сервісного центру 1248 зареєстровано за [PERSON], що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні та підтверджується інформацією наданою Територіальним сервісним центром 1248 від 23.05.2017 року (а.с.58, 59). Відповідно до висновку експерта №153/17 від 14.07.2017 року (а.с. 69-90) ринкова вартість транспортного засобу марки DAEWOO MATIZ 0.8і, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) XWB4A11BD8A170844 на час проведення експертизи, складає 46177,24 грн. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст.10,\~60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1\~ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Як зазначено в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірний автомобіль марки DAEWOO MATIZ 0.8і, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) XWB4A11BD8A170844 є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, а відповідачкою вказані обставини не заперечувались, суд дійшов висновку про поділ вказаного спірного майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачкою право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного майна. Враховуючи, що спірний автомобіль є неподільною річчю, і жодною із сторін не вчинено дій, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України, суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній сумісній власності. В решті частини позовних вимог позивачу слід відмовити. З огляду на викладене,

Outcome: partial