Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

04 лютого 2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розподіл коштів, сплачених по кредитному договору, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, в період якого ними був придбаний автомобіль Samand EL, 2007 року випуску, який був зареєстрований на ім'я відповідача згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Для придбання цього автомобіля вони звернулися в Краматорську філію ПАТ КБ «ПриватБанк», де їм пояснили, що банк може оформити кредитно-заставний договір і перерахувати автосалону суму вартості автомобіля після внесення на рахунок банку першочергового внеску в розмірі 7000 грн. 14 вересня 2010 року був внесений перший платіж за автомобіль та на ім'я відповідача в цей же день був оформлений кредитно-заставний договір № KTHOAD40308614, згідно якого банк перерахував на рахунок автосалону 31000 грн., 2105 грн. - страховій компанії «Інгосстрах», 34 грн. за реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 930 грн. для сплати винагороди банку та 577,84 грн. для сплати вартості поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, загальна сума отриманого кредиту склала 34646 грн. 84 коп., остаточний термін повернення 11 вересня 2015 року. У період спільного проживання ними щомісячно виплачувалися платежі в розмірі 1050 грн. і на час припинення спільного проживання було виплачено 19950 грн. Після припинення шлюбних відносин виник спір про поділ спільного майна, в тому числі придбаного автомобіля. Нею були заявлені вимоги про стягнення з відповідача ? частки вартості автомобіля. Проте, [PERSON] такі вимоги не визнав, підтвердивши, що вона має право тільки на ? сплаченої в період шлюбу суми по кредитному договору. У рішення Слов'янського міськрайонного суду від 20 березня 2014 року зазначено, що на думку суду даний кредитно-заставний договір оформлений на ім'я відповідача свідчить лише про наявність кредитного зобов'язання відповідача. Тому в даному випадку розподілу підлягають кошти, сплачені подружжям за даним кредитно-заставним договором, а не автомобіль. Вимога про розподіл коштів сплачених сторонами не заявлялась, вийти за межі позовним вимог та провести розподіл суд не має права. Тому в задоволенні її позову було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 травня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Оскільки даний спір добровільно до теперішнього часу не вирішений, вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Оскільки ними було витрачено 7000 грн. як оплату первинного внеску 14 вересня 2010 року та 19950 грн. на погашення щомісячних платежів в розмірі по 1050 грн., вважає, що відповідач повинен виплатити їй ? частку цих сум в розмірі 13475 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши суду заяву в якій просить справ розглянути без її участі, за участю її представника Вінник З.Г., позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник позивача - адвокат Вінник З.Г., діюча на підставі договору, у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, суду пояснила, що позивачем надано достовірні докази, зокрема, рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 20 березня 2014 року про розподіл спільного майна подружжя, в тому числі автомобіля, зареєстрованого за відповідачем, яким було встановлено, що було виплачено 19950 грн. та [PERSON] має право на ? виплачених коштів, але таких вимог не заявлялося. Як докази по справі не можуть бути прийняті розписки та договір займу, які надані відповідачем, оскільки вони укладені в порушення ст. 65 СК України, не в інтересах сім'ї та не містять підпису [PERSON] Позивач взагалі не знає про такі договори. Згідно Пленуму ВСУ при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. За таких обставин, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 13475 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши заяву в якій просить справу розглянути без його участі, за участю його представника адвоката Дьяченка О.В., заперечує проти позову, вважає його таким, що не підлягає задоволенню. Представник відповідача, адвокат Дьяченко О.В., який діє на підставі договору, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що 14 вересня 2010 року [PERSON] за згоди [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір на придбання позичальником автомобіля з кінцевою датою повернення кредиту 11 вересня 2015 року, тобто договір діє в часі. Відповідно до ст. 60 СК України, на яку посилається позивач, як на правову підставу задоволені позову, майно, яке було придбано подружжям в період шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. Тобто, законодавством встановлено об'єкт правовідносин майно. Не можна погодитись з позивачем, що кошти сплачені за кредитним договором на користь банку є майном. Так як, ані позивач, ані відповідач не мають можливості володіти, користуватися та розпоряджатися цими коштами сплаченими на користь банку. Їх сплата мала мету набуття в майбутньому майна, а саме автомобіля. Частина з цих коштів є сплатою реальної вартості автомобіля, частина - проценти за користування кредитними коштами, тобто його винагорода за надання кредиту, а частина - сплачені штрафні санкції за несвоєчасне погашення кредиту. Також, згідно до рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2014 року, яке набрало законної сили, [PERSON] було відмовлено у визнанні автомобіля спільною власністю подружжя. Рішення суду про визнання сплачених коштів по кредиту спільним сумісним майном подружжя відсутнє. Вважає неможливим поділити віртуальні гроші сплачені по кредиту, метою якого було придбання у майбутньому у власність автомобіля, без визнання цього автомобіля спільною сумісною власні подружжя, визначення його вартості на момент розділу, вирішення питання по розподіл обов'язків по виконанню кредитного договору та розподілу боргових зобов'язань на автомобіль, припинення на нього права власності одного з подружжя та присудження грошової компенсації іншому. Відповідно Пленуму ВСУ до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не можливо прийняти як встановлений юридичний факт посилання позивача на мотивувальну частину судового рішення по цивільній справі №2/243/54/2014, так як будь-які обставини, якими суд мотивував свої висновки, не є встановленими юридичними фактами та обставинами. Юридичне значення має тільки обставини встановленні в судовому рішенні в регулятивній частині. Отже, позивачу може бути визначена частина автомобіля, проте такі вимоги не заявлялись, рішення Слов'янського міськрайонного суду від 20 березня 2014 року не оскаржувалося. Отже, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Вислухавши представників сторін, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Представленими суду доказами підтверджено, що 14 вересня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитно - заставний договір № KTH0AD40308614 згідно якого банк надав позичальнику кредит на таких базових умовах: загальний розмір кредиту - 34646 грн. 84 коп.; мета кредиту: частина кредиту в розмірі 31000 грн. надається з метою придбання позичальником автомобіля; 2105 грн. - з метою оплати страхових платежів за договором страхування; 34 грн. - з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі; 930 грн. - з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту; 577,84 грн. - з метою оплати вартості поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Дата погашення кредиту 11 вересня 2015 року. Позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором, позичальник надав банку автомобіль Samand EL, 2007 року випуску, в заставу. Предмет застави належить позичальнику на праві власності, що підтверджується свідоцтвом реєстрації транспортного засобу № САЕ 064936 від 14 вересня 2010 року.(а.с. 48-52) З пояснень представника відповідача наданих у судовому засіданні встановлено, що до теперішнього часу кредит за вказаним договором в повному обсязі не погашений. Судом встановлено, та сторони не заперечували, що у період часу з 14 вересня 2010 року по 05 липня 2012 року, що відповідає періоду перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, за кредитно-заставним договором № KTH0AD40308614 від 14 вересня 2010 року на придбання автомобілю Samand EL було сплачено загалом 26950 грн. Відповідно до положень ст. 65 СК України при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'. Отже, кожен з подружжя за час шлюбу може бути стороною в різних зобов'язаннях. Проте, у деяких випадках участь у зобов'язанні одного з подружжя впливає на майнові інтереси другого. Той з подружжя, хто не брав участі у договірному зобов'язанні, може набувати певних майнових обов'язків і визнаватися боржником у зобов'язанні. Так, він може нести майнову відповідальність за зобов'язанням, учасником якого був другий із подружжя. Це можливо лише за умов, коли судом встановлено, що: договір був укладений другим із подружжя в інтересах сім'ї; те, що було одержано за договором, використано на її потреби. Надаючи оцінку як усним поясненням представників сторін, так і викладеним письмово, суд звертає увагу на те, що їх позиція по цій справі була послідовною щодо отримання кредиту спільно та його використання на потреби сім'ї. Також, суд звертає увагу на те, що як вбачається зі змісту кредитно-заставного договору, він наданий з метою придбання автомобілю, тобто мав конкретний характер цільового використання коштів, отриманих за кредитом. Отже, подружжя мало право використовувати автомобіль в інтересах сім'ї. Доказів використання його лише на особисті потреби відповідача суду не надано. У сукупності все наведене вище дає суду підстави дійти висновку про спільність зобов'язань колишнього подружжя за вказаним кредитно-заставним договором і враховуючи, що кредитні зобов'язання не були виконані в повному обсязі на момент розірвання шлюбу, ? частина такого виконання має бути стягнута на користь позивача з відповідача. Судом не можуть бути прийняті до уваги рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу по договору позики в сумі 8400 грн. та розписки про наявність боргових зобов'язань відповідача(а.с. 34-47), як належні докази, що підтверджують доводи відповідача, що борг за кредитом погашався ним особисто. Як вбачається з копії судового рішення, за захистом свого права [PERSON] звернулася лише 02 квітня 2015 року, 14 квітня 2015 року було винесено судове рішення. 26 лютого 2015 року на адресу суду надійшла заява в якій відповідач просив відкласти розгляд справи до 22 травня 2015 року через знаходження на перенавчанні та невизнання позовних вимог повністю з підстав наявності рішення суду про поділ майна подружжя. 22 травня 2015 року [PERSON] у своїй заяві про розгляд справи без його часті просив відмовити в задоволенні позовних вимог, як доказ, надавши рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2015 року про стягнення боргу по договору позики. Належних доказів на підтвердження того, що позивач була ознайомлена з такими договорами позики [PERSON], які виникли в період знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі, суду не надано. Отже, суд вважає вимоги [PERSON] про стягнення половини від вказаної суми сплаченого за час шлюбу кредиту такими, що підлягають задоволенню. При стягненні з відповідача на користь позивача 1/2 частину грошових зобов'язань виконаних в період шлюбу за кредитно-заставним договором, буде дотримано рівність часток подружжя при поділі сумісного майна. Так, враховуючи, що автомобіль в повній цілій частці переданий у власність [PERSON], а його вартість в даному випадку обумовлена розміром отриманого кредиту, виконання якого покладається на останнього, при цьому частина вартості автомобіля у вигляді кредиту сплачена за спільні кошти. Отже, відповідач має повернути позивачу половину спільно сплаченого кредиту. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, за таких обставин на користь позивача належить стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved