Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

05.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником квартири, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Перше Травня, вул. Миру, 5/14. Крім нього, в його квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який є колишнім власником квартири, але він в квартирі не проживає з 2007р. Після придбання квартири відповідач обіцяв йому знятися з реєстраційного обліку добровільно, але до теперішнього часу, цього не зробив, з не відомих йому причин, на підставі чого просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Перше Травня, вул. Миру, 5/14. Заявою від 07.04.2015 року позивач змінив правові підстави позову та просив визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Перше Травня, вул. Миру, 5/14. В судове засідання позивач не зявився про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутністю (а.с.32). Відповідач в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, в звязку з чим справа розглядається в порядку заочного розгляду на підставі Ухвали суду від 12 травня 2015 року. Третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в судове засідання не зявилася, про час, день та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглядати справу за відсутністю представника управління (а.с. 27). Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на майно від 04.10.2011р. за №21. Первісним документом набуття права власності на квартиру був Договір купівлі-продажу від 14.11.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №5531 (а.с. 6). Право власності зареєстровано 28.10.2007р. комунальним підприємством «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер №18614363 (а.с.7). Відповідач [PERSON], зареєстрований в [INFO] з 20.07.1978 року, що підтверджується відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.18). В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. ст. 316-317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі, зокрема, відчуження власником свого майна. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже внаслідок укладання Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], право власності відповідача на зазначену квартиру припинилося, відповідно й припинилося право користування квартирою, оскільки користування майном є складовою права власності в силу ст.. 317 ЦК України. Позивач набув право власності на вищезазначену квартиру в порядку та на підставах, визначених діючим законодавством та зареєстрував це право. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. ст. 317, 405, 810, 816 ЦК України, ст. 156 ЖК України, право на користування житловим приміщенням (проживання) мають власники житлового приміщення, члени сімї власника, колишні члени сімї власника, наймачі та члени сімї наймачів (або особи яки проживають разом з наймачем). Відповідач не є власником спірної квартири, не уклав договору найму житлового приміщення та він не є членом сімї власника квартири позивача, тому у нього відсутнє право користування власністю позивача квартирою №14, будинку № 5 по вул. Миру, в с. Перше Травня Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. За такими обставинами позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ст. 88 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, враховуючи положення ст. 88 ЦЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Outcome: approved