Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

05 листопада 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті її чоловіка [PERSON] Мотивуючи позовні вимоги зазначила, що у 1969 році її чоловіком [PERSON] було побудовано житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. [INFO] її чоловік помер. Вона є його спадкоємицею, відповідно до заповіту від 19 жовтня 2013 року. Нею була подана заява нотаріусу про прийняття спадщини, але у зв'язку з тим, що за життя [PERSON] у встановленому законом порядку не зареєстрував право власності на вищевказаний будинок, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, просили суд про розгляд справи за їх відсутності, відповідач вирішення справи залишив на розсуд суду. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач у справі - [PERSON] була дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 03.01.1968 року (а.с. 6). Рішенням Залиманської сільської ради народних депутатів Балаклійського району Харківської області № 18 від 24.03.1969 року [PERSON] була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку площею 0,25 га. по [ADDRESS] На підставі вказаного рішення [PERSON] у 1969 році було побудовано житловий будинок. Факт зведення житлового будинку, рік завершення будівництва та відповідність технічним нормам підтверджується технічним паспортом від 17.04.2014 року (а.с. 15-18). 19.09.1997 року Залиманською сільською радою народних депутатів Балаклійського району Харківської області було прийнято рішення № 106, згідно якого [PERSON] передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та земельна ділянка площею 0,23 га для ведення особистого підсобного господарства, розташовані за вищевказаною адресою. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Залиманською сільською радою Балаклійського району Харківської області 25.10.2013 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7). З довідки приватного нотаріуса [PERSON] №315/01-16 від 26.11.2014 року вбачається, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлені строки звернулась [PERSON], та була заведена спадкова справа №16/2014 (а.с. 36). 18 червня 2014 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19.10.2013 року на грошові вклади [PERSON] Разом з тим, відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.11.2014 року, винесеної приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] у зв'язку з тим, що право власності на це майно не зареєстровано. Оскільки вищезазначений житловий будинок був побудований у 1969 році, то на момент виникнення цих правовідносин діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року. В свою чергу державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та визнання за позивачем права власності на вищезазначене майно в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved