Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

06 вересня 2019 року представник Органу опіки та піклування Іваничівської РДА в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Реєстрація вказаної дитини у органі ДРАЦС відбулася відповідно до ст. 126 СК України. З 05 липня 2007 року дитина перебуває на первинному обліку дітей-сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування в службі у справах дітей Іваничівської РДА, як дитина, що позбавлена батьківського піклування. Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 18 грудня 2006 року матір дитини, [PERSON] , позбавлено батьківських прав стосовно дочки [PERSON] [INFO] . Батько дитини неодноразово судимий та з 23 грудня 2015 року по 14 червня 2019 року відбував покарання у Маневицькій виправній колонії № 42. Рішенням виконавчого комітету Старолішнянської сільської ради від 18 січня 2007 року № 5 [PERSON] , бабусю дитини, призначено опікуном. У зв`язку із смертю [PERSON] , опікуном неповнолітньої [PERSON] призначено [PERSON] , рідного дядька по лінії матері. Батько дитини, [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі не виявив бажання займатись вихованням дочки та матеріально забезпечувати її. 22 серпня 2019 року ним особисто написано заяву, згідно якої, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно дочки [PERSON] узв`язку з відсутністю місця праці та неможливістю утримувати її. Таким чином, батько дитини свідомо ухилився від виховання та матеріального забезпечення своєї неповнолітньої дочки [PERSON] . На підставі викладеного, представник позивача просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Також просить стягнути з відповідача на користь опікуна [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1059 грн. щомісячно. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити повністю. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзив стосовно позовних вимог не надійшов. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Статтею 164 СК України передбачено, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 7). Згідно повідомлення Іваничівського районного відділу ДРАЦС від 16 серпня 2019 року, державна реєстрація неповнолітньої дитини відповідача, [PERSON] була проведена відповідно до ч.1 ст. 126 СК України ( підстава запису відомостей про батька - актовий запис про встановлення батьківства) (а.с. 8). Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 18 грудня 2006 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Із довідки Державної установи «Маневицька виправна колонія № 42» слідує, що [PERSON] , [INFO] відбував покарання у виді позбавлення волі у вказаній установі (а.с.12). Розпорядженням Іваничівської районної державної адміністрації Волинської області від 02 липня 2013 року № 179 призначено [PERSON] жителя с. Будятичі Іваничівського району опікуном [PERSON] (а.с.14). Актом обстеження умов проживання неповнолітньої [PERSON] [INFO] від 24 липня 2019 року стверджується, що остання проживає разом в сім`ї опікуна [PERSON] , умови проживання хороші, в будинку зроблений сучасний ремонт, кімнати умебльовані, прибрано, є сучасна електропобутова техніка. Для [PERSON] облаштовано місця для навчання та відпочинку. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі не виявив бажання здійснювати піклування, догляд та матеріальне утримання своєї дочки [PERSON] . У матеріалах справи міститься заява відповідача, [PERSON] , у якій останній не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] у зв`язку з відсутністю засобів для утримання неповнолітньої дочки, її навчання та лікування (а.с.17). 02 вересня 2019 року було складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] (а.с. 20-22). Судом встановлено, що відповідач за час розгляду справи судом, своєї поведінки по відношенню до дитини не змінив, на розгляд справи не з`являвся, життям дитини не цікавиться, а навпаки, такими діями проявив свою байдужість до дитини взагалі. Вказані обставини стверджують, що [PERSON] самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, незважаючи на те, що є фізично здоровою, працездатною особою. Своєї поведінки змінювати не бажає. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній так і в приватній сфері. В судовому засіданні встановлено, що розлучення відповідача із дитиною відбулося через невиконання ним батьківських обов`язків і він жодним чином не продемонстрував суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дочкою. За таких обставин, без бажання відповідача, держава позбавлена можливості посприяти у виконанні ним своїх батьківських обов`язків. Також суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини від батька, оскільки він з нею не проживає протягом тривалого часу, а також вказаний захід не виключає можливість побачення батька із дочкою. Таким чином, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між ним та дитиною. Разом з тим, застосований захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України. Таким чином, судом встановлено, що відповідач самоухилився від виконання батьківських обов`язків стосовно неповнолітньої дитини, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, вихованням дитини не займається і така його винна поведінка свідчить про наявність законних підстав для позбавлення батьківських прав. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування своїми обов`язками. Разом з тим, відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини 1 Статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають, відповідно до закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною, або не піклуються про неї, або коли проживають роздільно і необхідно прийняти рішення про місця проживання дитини. Позбавлення батьківських прав як спосіб впливу на батьків, не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про достатність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, ч. 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.2ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. Відповідно до ч.3ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідачем не надано доказів про незадовільний стан здоров`я, що позбавляє його можливості працевлаштуватись та здійснювати утримання дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] слід щомісячно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1059 грн. На думку суду, визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб дитини та достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року. Згідно ч.1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду у межах суми платежу за один місяць, у відповідності до п.1 ч.1ст. 430 ЦПК України, суд допускає до негайного виконання. Оскільки позовні вимоги задоволено, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави 840,80грн. судового збору.

Outcome: approved