Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

05.06.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання частки померлої особи у праві спільної сумісної власності на будинок та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його матір [PERSON] . За життя [PERSON] , як член обслуговуючого кооперативу садівничого товариства «Спутник» отримала у користування земельні ділянки № [NUMBER] та № [NUMBER] . Впродовж 2009 - 2010 р.р. [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] на зазначених земельних ділянках, за спільні кошти та власними силами побудували будинок. Право власності на цей будинок 05.02.2019 року було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за [PERSON] . Позивач [PERSON] вважає, що зазначений будинок є спільною сумісною власністю його померлої матері та [PERSON] , оскільки його було збудовано та зареєстровано під час їх шлюбу. Таким чином, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , окрім всього іншого належного їй майна, входить і 1/2 частка будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги після смерті [PERSON] звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак державний нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії, пославшись на те, що [PERSON] не надано правовстановлюючі документи на будинок. Отже, позивач позбавлений можливості отримати належне йому спадкове майно - частку будинку [ADDRESS] у позасудовому порядку, що на його думку порушує його права як спадкоємця. У зв`язку з чим [PERSON] просить суд визнати, що частка спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] у праві спільної сумісної власності подружжя на будинок [ADDRESS] , становить 1/2 частину, а також визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частку цього будинку. 12.06.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 10.09.2020 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позов. Останній проти позову заперечував у повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] 30.04.2008 року звернувся до голови садівничого товариства «Спутник», із заявою про прийняття його в члени цього товариства та виділення йому у користування земельної ділянки. В члени товариства його прийняли, але земельну ділянку не виділили, у зв`язку з чим він за власні кошти придбав у [PERSON] земельну ділянку [NUMBER] у цьому садівництві та розташований на цій ділянці будинок. Зазначений будинок було побудовано на ділянці у 1989 році, а не як стверджує позивач у 2009-2010 роках. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 14.02.2009 року, а тому земельна ділянка [NUMBER] та садовий будинок розташований на ній є індивідуальною власністю [PERSON] , а не спільним майном подружжя. Також, 10.09.2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання садового будинку [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] , посилаючись на те, що зазначений будинок було придбано ним до реєстрації шлюбу за власні кошти. 21.09.2020 року до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якому той висловив свої заперечення щодо позиції [PERSON] . Зазначив, що у 2008 - 2009 роках користувачем земельної ділянки № [NUMBER] була саме [PERSON] а не [PERSON] , що підтверджується книгою «Списку членів ОК СТ «Спутник», довідкою головного бухгалтеру ОК СТ «Спутник» [PERSON] та прибутково-касовими ордерами за період з 2007 року по 2008 рік. 09.10.2020 року до суду від представника [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. При цьому, останній зазначив, що право власності на садовий будинок [ADDRESS] було зареєстровано 05.02.2019 року, у той час коли [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, а отже саме з цього моменту у померлої [PERSON] та [PERSON] виникло право спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, а не з моменту прийняття їх у члени садівничого товариства «Спутник». У зв`язку із цим вважає, що позов [PERSON] про визнання садового будинку [ADDRESS] його особистою приватною власністю задоволенню не підлягає. 21.10.2020 року ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя зустрічну позовну заяву об`єднано в одне провадження з первісним позовом та до участі у справі як третю особу залучено [PERSON] 27.11.2020 року підготовче засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Пояснив, що його мати - [PERSON] з 2006 року перебувала у відносинах із [PERSON] . Шлюб вони зареєстрували 14.02.2009 року. У 2008 році [PERSON] як член садівничого товариства «Спутник» придбала за власні кошти в користування земельну ділянку № [NUMBER] . Ця земельна ділянка граничить із ділянкою [NUMBER] , яка знаходилась у користуванні їх сім`ї вже багато років. Ділянку № [NUMBER] [PERSON] придбала у [PERSON] , але у зв`язку з тим, що зазначена земля не приватизована передача відбулась шляхом виходу [PERSON] із товариства та подальшою передачею права користування земельною ділянкою [PERSON] . На момент отримання ділянки [NUMBER] у користування на ній вже знаходилася невелика господарська споруда. Впродовж подальших п`яти років спільними зусиллями сім`ї цю споруду було перебудовано у великий та сучасний будинок. Будівництво здійснювалось в основному за кошти [PERSON] , однак у ньому приймала участь вся сім`я: матір - [PERSON] , відповідач - [PERSON] , позивач - [PERSON] , його брат - [PERSON] , а також брат [PERSON] . Незадовго до своєї смерті, приблизно у 2016-2017 роках [PERSON] передала право користування земельною ділянкою [NUMBER] своєму чоловіку [PERSON] . У 2019 році [PERSON] ввів будинок збудований на земельній ділянці [NUMBER] в експлуатацію та оформив на нього право власності. Земельна ділянка по теперішній час перебуває у користуванні, не приватизована та не має кадастрового номеру. Позивач вважає, що право власності на майно виникає з моменту його реєстрації, а отже враховуючи те, що [PERSON] зареєстрував садовий будинок у 2019 році, перебував у цей час у шлюбі з [PERSON] , тому зазначене майно є спільною власністю подружжя. Виходячи із зазначеного, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на Ѕ частину цього будинку. Спадкоємцями є чоловік померлої - [PERSON] та сини - [PERSON] і [PERSON] . Оскільки [PERSON] не має вимог щодо спірного майна, позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ј частку будинку [ADDRESS] . Проти задоволення зустрічного позову заперечував у повному обсязі, вважаючи його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що розписку надану позивачем за зустрічним позовом раніше ніколи не бачив та не знав про її наявність, а також наголосив, що свідок [PERSON] , який нібито був присутній під час її складання, є близьким другом [PERSON] , що ставить під сумнів показання зазначеного свідка. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, свої права та інтереси довірив представляти [PERSON] , який у судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечував у повному обсязі. Зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що 30.08.2008 року [PERSON] придбав земельну ділянку № [NUMBER] в садівничому товаристві «Спутник». За три місяці до цього, 02.05.2008 року [PERSON] у цьому ж товаристві придбав земельну ділянку № [NUMBER] , тобто на момент придбання ділянки № [NUMBER] він вже був членом садівничого товариства «Спутник». Шлюб з [PERSON] його довіритель зареєстрував через пів року після придбання ділянок, а отже жодна з них не є спільною власністю подружжя та являється особистою приватною власністю [PERSON] . Також, зазначив, що [PERSON] не надано документів, які підтверджують те, що саме [PERSON] придбала або отримала у користування земельну ділянку № [NUMBER] , а також те, що остання та [PERSON] разом побудували будинок на цій ділянці. Факт того, що саме [PERSON] придбав ділянку № [NUMBER] підтверджується розпискою, наданою [PERSON] за якою той продав [PERSON] ділянку та будинок, який на ній розташований за що отримав грошові кошти у розмірі 1500 доларів США. Зазначив, що твердження [PERSON] про побудову будинку у 2009 - 2010 роках спростовується також даними технічного паспорту на будинок, відповідно до якого роком побудови споруди є 1989 рік. З приводу вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на ј частку будинку зазначив, що крім позивача за первісним позовом спадкоємцями після смерті [PERSON] є також його брат [PERSON] та чоловік [PERSON] , жоден зі спадкоємців від своєї частки у спадщині не відмовився, а тому все спадкове майно повинно бути розділено між ними трьома. Третя особа (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити позов [PERSON] та відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Пояснив, що у користуванні його матері [PERSON] перебувала земельна ділянка № [NUMBER] у садівничому товаристві «Спутник». У 2008 році вона придбала у сусіда ділянку № [NUMBER] у цьому ж товаристві. Придбання відбулось шляхом передання права користування ділянкою. У 2009 році розпочалось будівництво спірного будинку. Зазначений будинок був побудований на ділянці [NUMBER] , шляхом розширення та перебудови старої господарської будівлі, яка знаходилася на цій ділянці під час її придбання. У будівництві приймала участь вся сім`я: [PERSON] , її брат, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Будівництво відбувалось за кошти [PERSON] , які та отримала від продажу своєї квартири. Зазначив, що [PERSON] та [PERSON] розпочали свої відносини до 2006 року. На час реєстрації їх шлюбу спірного будинку ще не було. На свою частку спадкового майна у цьому будинку [PERSON] не претендує, бажає щоб вона перейшла [PERSON] , так як брат вклав більше сил у його будівництво. Офіційно у нотаріуса не відмовлявся на користь брата від спадщини. Щодо пояснень свідка [PERSON] пояснив, що той ввів суд в оману, коли сказав, що не був знайомив з [PERSON] до 2009 року. [PERSON] є колегою та близьким другом [PERSON] , а відтак спілкувався і з [PERSON] . Все свята, на їх запрошували [PERSON] і [PERSON] гостей, проходили за участю [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є близьким другом [PERSON] . У 2008 році він разом з [PERSON] приїхали оглянути земельну ділянку № [NUMBER] в садівничому товаристві «Спутник», яку останній після огляду її і купив. При ньому відбулась передача грошових коштів у сумі 1500 доларів США від [PERSON] до [PERSON] за купівлю ділянки [NUMBER] та будинку, що на ній знаходився. При цьому, між останніми було складено розписку, яку [PERSON] підписав як свідок. Під час покупки ділянки на ній вже був розташований кам`яний будинок, придатний для проживання. Купівля-продаж ділянки відбувалась на садовій ділянці, яка належала [PERSON] . При здійсненні угоди були присутні він, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Пояснив, що раніше з [PERSON] знайомий не був, вона з [PERSON] на час придбання останнім земельної ділянки у відношеннях не перебувала. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знала [PERSON] більше 20 років. З [PERSON] познайомилась приблизно у 2007-2008 роках. Вони були сусідами по дачі та товаришували. Стосовно ділянки № [NUMBER] розповіла, що остання спочатку належала [PERSON], який продав її [PERSON] . Останній, приблизно 3 роки, був користувачем ділянки, а у 2008 році передав її у користування [PERSON] . На загальних зборах членів товариства було прийнято рішення, виключити [PERSON] із членства у садівничому товаристві, після чого ділянка № [NUMBER] у журналі була переписана на [PERSON] . Свідок пояснила, що вона з 2009 року по 2012 рік працювала бухгалтером у садівничому товаристві «Спутник», приймала від членів товариства оплату за воду, світло та членські щорічні внески. Оплату за садову ділянку № [NUMBER] завжди вносила [PERSON] [PERSON] мав у користуванні земельну ділянку № [NUMBER] , та сплачував внески за неї. [PERSON] оплачувала одразу за 2-3 ділянки, при цьому номер ділянки в квитанції не вказувався, але квитанція завжди виписувалась виключно на користувача ділянкою, не залежно від того хто приніс кошти. Пояснила, що коли [PERSON] купила ділянку № [NUMBER] , то там вже був літній будинок, але для щорічного проживання він був не пристосований. За будинком був котлован. У 2009 році почалась перебудова зазначеного літнього будинку, яка тривала 3-4 роки. Було забито сваї, укріплено фундамент, розширено будівлю, добудовано другий поверх. Будівництвом займались [PERSON] та сини [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] . Вони як сусіди також допомагали будувати. Фінансово більше приймала участь [PERSON] , оскільки вона працювала, а [PERSON] перебував на пенсії та був завжди вдома. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона з 2015 року є головою садового товариства «Спутник». Коли вона вступила до посади, користувачем ділянки № [NUMBER] був вже [PERSON] . Також він є користувачем ділянки № [NUMBER] . Архівні документи про те на яких підставах [PERSON] став користувачем ділянки № [NUMBER] їй попередній голова кооперативу не передавав, оскільки багато документі згоріли в пожежі. Пояснила, що всі земельні ділянки належать кооперативу, так як не є приватизованими. [PERSON] та [PERSON] є лише їх користувачами. Внески за ділянки № [NUMBER] та № [NUMBER] практично завжди вносила [PERSON] , яка на той час перебувала у шлюбі з [PERSON] . Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб від 14.02.2009 року, виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 14.02.2009 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] про що зроблено актовий запис № 65. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 209124725 від 15.05.2020 року 05.02.2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Комишувахської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Ананьєвською А.В. проведено реєстрацію права власності за [PERSON] на садовий будинок [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 19.10.2019 року виданого Комунарським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] померла [INFO] . Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 15.01.1983 року [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . 07.11.2019 року [PERSON] звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері - [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 610/02-31 від 02.05.2020 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] на садовий будинок [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем не надано документи, що підтверджують право власності. 30.04.2008 року [PERSON] звернувся до голови садового товариства «Спутник» із заявою про прийняття його у члени садового товариства «Супутник» та про виділення йому земельної ділянки. Згідно з квитанцій до прибуткового касового ордеру № 284 від 02.05.2008 року, № 462 від 05.06.2008 року, № 350 від 19.06.2008 року та № 361 від 18.08.2008 року вбачається, що [PERSON] вносив до садового товариства «Спутник» членські внески та внески на розвиток садового товариства. З довідки, виданої головою обслуговуючого кооперативу садового товариства «Спутник» вих. № 2 від 18.01.2019 року вбачається, що [PERSON] є членом кооперативу та володільцем ділянок [NUMBER],[NUMBER] на яких розташований садовий будинок. Відповідно до канцелярської книги (списку членів) садівничого товариства «Спутник» вбачається, що [PERSON] та [PERSON] у 2009 році вносили оплату за членські внески, користування трубами та водою. З довідки, виданої [PERSON] вбачається, що вона з 2009 року по 2012 рік працювала бухгалтером в садівничому товаристві «Спутник». За цей період членом кооперативу садівничого товариства «Спутник» [PERSON] була здійснена оплата за ділянки [NUMBER] та [NUMBER] по членським внескам, оплата за технічну воду та електроенергію. Згідно з квитанцій до прибуткового касового ордеру вбачається, що [PERSON] у період з 2012 року по 2014 рік, у 2016 році та в період з 2018 року по 2019 рік (включно) вносив бухгалтеру садового товариства «Спутник» оплату за електроенергію та воду. Відповідно до прибутково-касових ордерів [PERSON] у 2007 - 2008 роках вносила бухгалтеру садового товариства «Спутник» оплату за воду та електроенергію та членські внески. Посилання [PERSON] та його представника, що останній придбав земельну ділянку [NUMBER] та будинок, розташований на ній до реєстрації шлюбу за власні кошти не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. На підтвердження цього факту представник [PERSON] надав у судовому засіданні розписку від імені [PERSON] , квитанції про сплату членських внесків і платежів та суд допитав свідка [PERSON] . Згідно розписки від 30.08.2008 року [PERSON] , 1978 р.н. отримав за проданий ним будинок на ділянці [NUMBER] грошові кошти у сумі 1500 доларів США в кооперативі «Спутник». Свідком у даній розписці зазначено [PERSON] . Водночас, на думку суду, вказана розписка не свідчить про те, що [PERSON] придбав у 2008 році садовий будинок [ADDRESS] . По-перше, у розписці, на яку посилається [PERSON] , не зазначено від кого [PERSON] отримав грошові кошти та кому продав земельну ділянку [NUMBER] і будинок, що на ній був розташований. Більш того, юридичних повноважень у [PERSON] на здійснення продажу зазначеної ділянки не було, оскільки ділянка не є його власністю, не приватизована та була виділена йому у користування як члену садівничого товариства «Супутник». Таким, чином [PERSON] фактично за грошові кошти відступив не зазначеній в розписці особі своє право користування ділянкою [NUMBER] у садовому товаристві. По-друге, на момент виникнення правовідносин (2008 р.) діяли положення ЦК України від 16.01.2003 року, який набув чинності 01.01.2002 року. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Частиною 3 ст.640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. В даному випадку у 2008 році договір купівлі-продажу житлового будинку підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією. Отже, договір купівлі-продажу будинку без реєстрації і нотаріального посвідчення є неукладеним і таким, що не породжує для сторін права та обов`язки. Показання [PERSON] жодним чином не вливають на висновки суду про недоведеність факту купівлі [PERSON] спірного будинку у 2008 році, так як незрозуміло свідком якого факту був [PERSON] , враховуючи, що останній не був нотаріусом. Також, [PERSON] є другом [PERSON] , тому маються сумніви у правдивості усіх показання останнього. Квитанції про оплату [PERSON] бухгалтеру садового товариства членських внесків та платежів за воду і електроенергію не можуть бути належними доказами набуття ним права користування земельною ділянкою [NUMBER] , оскільки у цих квитанціях номер ділянки, за яку вносилась оплата, не вказаний, а як встановлено судом із пояснень сторін та свідків у [PERSON] з 02.05.2008 року у користуванні була інша земельна ділянка (№ [NUMBER] ), окрім ділянки № [NUMBER] . Твердження [PERSON] про те, що спірний будинок було побудовано у 1989 році, як зазначено у технічному паспорті, спростовуються поясненнями свідка [PERSON] , яка пояснила, що на ділянці дійсно був літній садовий будинок, але у 2008 році його почали перебудовувати та розширяти всі члени сім`ї [PERSON] та [PERSON] , у т.ч. позивач та третя особа по первісному позову. Крім того, суд зауважує, що відомості у технічному паспорті щодо року побудови будинку були зазначені зі слів особи, яка замовила технічну документацію - [PERSON] , а інших письмових даних про будівництво будинку у 1989 році суду надано не було. Згідно положень ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до вимог ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.41 Конституції України право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності. Нормами ст.ст. 57, 60 СК України встановлені загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Постановою Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17 визначено, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Таким чином, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши всі надані сторонами докази, суд дійшов висновку про доведеність позову [PERSON] в часині того, що спірний будинок є спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки право власності на спірний будинок [ADDRESS] виникло у останніх 05.02.2019 року, тобто у період їх шлюбних відносин. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/4 частку садового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті його матері - [PERSON] , слід зазначити таке. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається зі змісту ст. ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом роз`яснень, що містяться в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Так, у відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] , подавши заяву до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про прийняття спадщини, через відмову нотаріуса не зміг отримати у нього свідоцтво про право на спадщину за законом на частку садового будинку [ADDRESS] , розташованого у садівничому товаристві «Спутник», іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у нього немає, а тому, з урахуванням викладеного вище, суд вважає позовні вимоги у цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Разом з тим, вирішуючи питання, щодо розміру частки [PERSON] у спадковому будинку [NUMBER]/34 суд виходить із того, що після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом окрім [PERSON] є ще його брат - [PERSON] та чоловік померлої - [PERSON] . Жоден із спадкоємців не відмовився від своєї частки у спадковому майні, а тому Ѕ частка садового будинку [ADDRESS] , після смерті [PERSON] підлягає поділу між спадкоємцями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах. З огляду на це суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку садового будинку [ADDRESS] . Враховуючи викладено, зустрічний позов [PERSON] про визнання садового будинку особистою приватною власністю останнього задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю цього факту з боку відповідача [PERSON] [PERSON] при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 2925 грн. та 840,80 грн. У своєму позові [PERSON] заявляв дві позовні вимоги: 1) визнати, що частка спадкодавця [PERSON] у праві спільної сумісної власності подружжя становить Ѕ частину садового будинку [ADDRESS]; 2 ) визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку садового будинку [ADDRESS] у порядку спадкування після [PERSON] . Фактично, як вбачається з вказаних позивних вимог, вони є майновими. Відповідно до п.2 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подачу позову майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається з довідки про ринкову вартість об`єкта нерухомості від 18.05.2020 року, найбільш ймовірна ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме: садового будинку за адресою: [ADDRESS] складає 292 492 грн. Таким чином, [PERSON] мав би сплатити судовий збір у сумі 2193 грн. 69 коп. (146 246 грн. (вартість Ѕ будинку) + 73123 (вартість &#188; будинку) Х 1 %). Тобто, [PERSON] було сплачено надлишок судового збору у розмірі 1572 грн. 11 коп. (2925+840,8-2193,69). Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, а саме - на 83,33 %, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно в сумі 2 788,86 грн. (2193,68Х83,33/100).

Outcome: partial