Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

05.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду з наведеною вище позовною заявою до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2014 року (справа № 127/12689/13 - ц) стягнуто з відповідача на його користь недоплачене відшкодування втраченого заробітку у зв'язку з втратою працездатності внаслідок професійного захворювання за період з 1 травня 1992 року по 31 травня 2013 року у розмірі 72719,44 грн., вказане рішення набуло законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Вінницької області від 28 березня 2014 року. Відшкодування втраченого заробітку виплачено відповідачем в травні 2014 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 2 червня 2014 року (справа № 127/9030/14 - ц) зобов'язано відповідача здійснити нарахування та виплату [PERSON] відшкодування втраченого заробітку у зв'язку з втратою працездатності внаслідок професійного захворювання (страхових виплат) у розмірі 2497, 82 грн., щомісячно, починаючи з 1 червня 2013 року, з урахуванням проведених виплат, вказане рішення набуло законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Вінницької області від 07 липня 2014 року. Позивач вказує на те, що зазначеними рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлено порушення термінів відшкодування втраченого заробітку. В порядку позасудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити компенсацію втрати частини недоплаченого відшкодування втраченого заробітку в зв'язку з порушенням термінів його виплати. Однак відповідач надав відповідь за № 68-06-25-01 від 27 січня 2015 року, в якій зазначив, що компенсація втраченого заробітку у зв'язку з порушенням термінів виплати проводиться робочими Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України при наявності вини Фонду, коли несвоєчасно такі органи не визначили або не виплатили сум страхових виплат. Враховуючи те, що позивач у своїй заяві, посилаючись на ст. 40 Закону України № 1105 - ХІV від 23.09.1999 р., не вказував на конкретні факти вини відділення Фонду у м. Вінниці з не проведення страхових виплат, підстав для проведення виплати компенсації щомісячних страхових виплат з боку відділення ВД ФССНВ у м. Вінниці немає. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними, оскільки вина відділення виконавчої дирекції Фонду у несвоєчасному визначенні і відповідно виплаті страхових сум в повному обсязі встановлена рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2014 року, що набрало законної сили. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі, просили його задоволити з підстав, що у нього наведено. Представник відповідача Олійник А.М. в судовому засіданні посилаючись на свої письмові заперечення позов визнав частково, зокрема не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації за порушення строків страхових виплат за період з 01.01.1998 року по 01.04.2001 року в сумі 18815,02 грн. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2014 року (справа № 127/12689/13 - ц) стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань на користь [PERSON] недоплачене відшкодування втраченого заробітку у зв'язку з втратою працездатності внаслідок професійного захворювання за період з 1 травня 1992 року по 31 травня 2013 року у розмірі 72719,44 грн. (а.с. 20 - 22). Наведене рішення набуло законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Вінницької області від 28 березня 2014 року. (а.с. 23 - 26). Сторонами по справі в ході судового розгляду не заперечувався факт того, що вказане відшкодування втраченого заробітку виплачено позивачу відповідачем в травні 2014 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 2 червня 2014 року (справа № 127/9030/14 - ц) зобов'язано відповідача здійснити нарахування та виплату [PERSON] відшкодування втраченого заробітку у зв'язку з втратою працездатності внаслідок професійного захворювання (страхових виплат) у розмірі 2497, 82 грн., щомісячно, починаючи з 1 червня 2013 року, з урахуванням проведених виплат. (а.с. 27). Відповідно до ухвали апеляційного суду Вінницької області від 07 липня 2014 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2014 року у справі № 127/9030/14 - ц набуло законної сили. (а.с. 28 - 29). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 30.12.2014 року [PERSON] звернувся до відповідача по справі з заявою про проведення виплати йому компенсації за несвоєчасне відшкодування втраченого заробітку за період з 01.05.1992 по 31.05.2013 в розмірі 86 260, 88 грн. (а.с. 30 - 35). Відповідно до листа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Вінниці від 27.01.2015 року № 68 - 06 - 25 - 01 з посиланням на ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», [PERSON] відмовлено у виплаті такої компенсації у зв'язку з відсутністю вини Фонду. (а.с. 36). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач додав до позову відповідний розрахунок компенсації за період з 01 травня 1992 року по 31 травня 2013 року на суму 86260, 88 грн. (а.с. 8 - 19). В ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» наведено, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати ця сума виплачується без обмеження протягом будь - якого строку та підлягає корегуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці» (редакція від 01.04.2001 року). Як встановлено ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2014 року встановлено, що підприємство, на якому позивач отримав профзахворювання (з 24.10.1988 року по січень 2004 року відсоток втрати професійної працездатності [PERSON] збільшився з 40% до 70% та йому присвоєно ІІ групу інвалідності внаслідок професійного захворювання), а саме ВДП ВО «Хімпром», було ліквідовано без правонаступника, та з 01.06.2001 року страхові виплати [PERSON] виплачуються відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці. (а.с. 20-21). Пунктом 3 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено, що весь обсяг заборгованості потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим законом, підприємства, установи, організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами та організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Вирішуючи питання щодо розміру компенсації і періоду, за який компенсація повинна бути виплачена відповідачем позивачу, суд виходить з наступного. Постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427 затверджено «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати». Згідно ч. 2 даного Положення, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (компенсація) проводиться за певні періоди роботи, починаючи з 01.01.1998 року. Враховуючи наведене нарахування компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати має проводитись, починаючи з 01.01.1998 року. Ч. 3 Перехідних положень Закону встановлено, що на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в разі ліквідації підприємства покладається обов'язок по виплаті заборгованості потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом, підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я. Враховуючи те, що відповідач здійснював нарахування та виплату щомісячних страхових виплат позивачу відповідно до довідки про розмір страхових виплат, наданої роботодавцем ВДП ВО «Хімпром» після його ліквідації, що не заперечувалось сторонами, тобто безпосередньої вини щодо визначення розміру відшкодування втраченого заробітку у зв'язку з втратою працездатності внаслідок профзахворювання [PERSON] у відповідача немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме за період з 01.01.1998 року по 01.04.2001 року (початок діяльності фонду) в розмірі 18815,02 грн., розмір якої визнано відповідачем в ході судового розгляду. Вказана сума компенсації також відповідає розрахунку позивача за вказаний період. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах Закону. Згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки обидві сторони звільнені від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судовий збір компенсувати за рахунок держави. Інші судові витрати по справі нічим не підтверджені та перед судом не доведені, а тому в частині вимог про стягнення з відповідача судових витрат відповідно до квитанцій (п. 2 резолютивної частини позову) слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial