Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

06.12.2017 року до Енергодарського міського суду Запорізької області звернулась [PERSON] (далі\~ позивач)в\~особі свого\~представника за\~письмовим договором\~(а.с.8)\~ адвоката\~[PERSON] (далі\~ представник\~позивача)\~з позовною\~заявою до\~[PERSON] (далі - відповідач) в якій просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 06 вересня 1997 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Енергодара Запорізької області, про що зроблено актовий запис №373 та видано свідоцтво про укладання шлюбу серії І-ЖС №297937; після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище «Никитенко». В обґрунтування позовних вимог, сторона позивача зазначає, що між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюбу 06 вересня 1997 року, від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. З 2016 року між сторонами почалися непорозуміння щодо ведення спільного господарства, виховання та догляду за дитиною, тощо, намагання зберегти шлюб позитивного результату не дали. На даний час сторони хоча і проживають в одній квартирі, однак спільного господарства не ведуть, подружні відносини між ними припинено, збереження сім`ї сторона позивача вважає неможливим та не доцільним. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області Капустинського М.В. від 08 грудня 2017 року по справі відкрито провадження та призначено розгляд (а.с.12). Ухвалою суду від 01 грудня 2017 року, сторонам по справі надано строк на примирення до 01 серпня 2018 року (а.с.19). У звязку із закінченням повноважень у судді Енергодарського міського суду Запорізької області Капустинського М.В., розпорядженням заступника керівника Енергодарського міського суду №13-122 від 23.05.2018 року було призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи (а.с.22) та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана цивільна справа була розподілена до провадження судді Енергодарського міського суду запорізької області [PERSON] (а.с.23). Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області Бульба О.М. від 25 травня 2018 року дану цивільну справу було прийнято до провадження та залишено зупиненою до закінчення строку наданого на примирення (а.с.24). Ухвалою від 01 серпня 2018 року провадження по справі було відновлено та справу призначено до розгляду з викликом сторін (а.с.25). 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені редакцією ЦПК України від 15.12.2017 р. (зі змінами). В судове засідання позивач та її представник не зявились, надали до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги просять задовольнити (а.с.38). У судове засідання відповідач не зявився повторно, про причини неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, заяв про зміну місця проживання, відзиву або заперечень на позовну заяву до суду не надав. Про час та місце слухання справи був повідомлений вчасно та належним чином про що свідчить надана ним до суду письмова заява про надання строку на примирення (а.с.17), а також рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення про явку до суду на 14.09.2018 р. (а.с.27). В подальшому, судові поштові відправлення, які надсилалися рекомендованою кореспонденцією через відділення поштового звязку «Укрпошта», відповідачем не отримувались та повернулися на адресу суду з відповідною відміткою (а.с.31, 36). Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов'язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи. Відповідно до ст.10 ЦПК України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (заява №3236/03, Страсбург), суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», судам дано роз'яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене, а також те, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, від нього не надійшло заяв або клопотань про відкладення слухання справи, відзиву або заперечень на позовну заяву, а також приписи ст.223, 280 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних чи доказів, в порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку з неявкою всіх сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач 06 вересня 1997 року зареєстрували шлюб, про що отримали відповідне свідоцтво серія І-ЖС №297937 (а.с.6), від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який на час розгляду справи є повнолітнім (а.с.7). Судом, вживалися заходи щодо збереження сім`ї сторін по справі, враховуючи письмову заяву відповідача про надання строку на примирення (а.с.17) та ухвалою суду від 01 лютого 2018 року сторонам надавався строк на примирення (а.с.19). За змістом ст.51 Конституції України, ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем та скористався наданим законодавством правом звернутися до суду з даним позовом. У відповідності зі ч.2 ст.112 СК України, шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Після строку на примирення, сторона позивача наполягає на розірванні шлюбу між позивачем та відповідачем, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Приймаючи до уваги зазначене вище, а також те, що судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам однієї за сторін позивачу по справі, суд дійшов висновку, що вимоги сторони позивача щодо розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягають задоволенню. Відповідачу, при державній реєстрації шлюбу, було змінено прізвище з «Попова» на «Никитенко» (а.с.6), сторона позивача просить залишити прізвище позивачу набуте під час реєстрації шлюбу «Никитенко». Згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже вимога позову в цій частині також підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.3 ст.115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили. Згідно ч.2 ст.115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі викладеного,

Outcome: approved