Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

05.03.2018 року [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м.Одеси з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрований 01.10.2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції; визначення місця мешкання дитини [PERSON], [INFO] з матірю та розподілу сумісного майна подружжя, шляхом поділу квартири №47 у будинку №201 по сул. Костанді у м.Одесі та автомобіля марки Ніссан мікра, мотивуючи позов тим, що сімя з відповідачем не склалась, подружніх відносин вони не підтримують, проживають окремо, поновлювати відносини не бажають, між ними є домовленість щодо визначення місця мешкання сина з позивачем, про що [PERSON] не заперечує, а також слід розділити майно придбане за час перебування у шлюбі, що стало підставою для звернення до суду з дійсним позовом. Позивачем 24.05.2018 року було надано уточнення до позову, відповідно до яких [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 01.10.2005 року, а також провести розподіл сумісного майна подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на 75/100 частин у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,1 кв.м, в тому числі житловою площею 23,1 кв.м, окремою кухнею площею 13,2 кв.м, санвузол площею 4,2 кв.м, коридор площею 5,4 кв.м, лоджія площею 4,2 кв.м, визнати за [PERSON] право власності на 25/100 частину праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,1 кв.м, в тому числі житловою площею 23,1 кв.м, окремою кухнею площею 13,2 кв.м, санвузол площею 4,2 кв.м, коридор площею 5,4 кв.м, лоджія площею 4,2 кв.м. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19.07.2018 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл майна передано за підсудністю до Київського районного суду м.Одеси для прийняття до провадження та розгляду справи по суті. Через автоматизований розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Київського районного суду м.Одеси Луняченку В.О. Ухвалою судді Київського району м.Одеси від 30.08.2018 року Цивільну справу за позовом [PERSON] до \~[PERSON]\~про \~розірвання шлюбу\~та \~розподіл майна прийняти до провадження. Позивач [PERSON] до судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в заяві позовні вимоги підтримані в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю. В матеріалах справи міститься відзив на позов відповідача [PERSON], в якому останній визнав в повному обсязі позовні вимоги, не заперечує проти розірвання шлюбу, та розподілу сумісного майна подружжя в тому порядку як визначено у позові, а також останнім зазначено у відзиві, що він згоден на визначення місця проживання сина з матірю. також в матеріалах справи є заява, в якій останній просить розглядати справу за його відсутністю. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач та позивач розпорядилися на свій розсуд. Відповідно до положення ст. 200 ч.3,4 ЦПК України суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 01 жовтня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №1516, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8). від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин з лютого 2016 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Причиною розпаду сімї є втрата почуття любові, відсутність між подружжям взаєморозуміння та поваги. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини з відповідачем не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини немає потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. В позові зазначено, що сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання сина з матірю. Відповідно до ст.56 ч.3 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Стаття 105 ч.3 Сімейного Кодексу України наголошує нате, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу, відповідно до вимог ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. За таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Беручи до уваги згоду відповідача на розірвання шлюбу, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що 30.03.2011 року [PERSON] став власником однокімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 50,1 кв.м, в тому числі житловою площею 23,1 кв.м, що підтверджено свідоцтвом про право власності від 30.03.2011 року яке видане на підставі договору №99/37 про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» (ФФБ) від 08.11.2010 року, договору відступлення майнових прав на обєкт інвестування від 18.02.2011 року, додаткової угоди №072 від 18.02.2011 року, акту прийому- передачі квартири від 18.02.2011 року. Дійсне також підтверджене витягом про державну реєстрацію прав КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» від 13.04.2011 року витяг №29647033. Дана квартира була придбана [PERSON] під час перебування з [PERSON] у шлюбі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу) також вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, про що наголошує ч.2 тієї ж статті. Положення ст. 69 ч.1 СК України наголошує на те. що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Згідно п.23\~Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З огляду на вищенаведене судом достовірно встановлено, що спірне майно набуто сторонами під час шлюбу, а отже являється об'єктом спільної сумісної власності подружжя сторін. Виходячи з засад виваженості та справедливості, а також беручи до уваги той факт, що після розірвання шлюбу неповнолітній син залишиться проживати з [PERSON] та визнання позову відповідачем, суд вважає можливим провести розподіл майна подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 75/100 частин \~у праві\~ спільної\~сумісної власності\~ на\~квартиру [ADDRESS],\~загальною площею\~ 50,1\~кв.м,\~ в\~тому числі\~ житловою\~ площею\~23,1\~кв.м,а\~також визнати\~за [PERSON] \~ право\~власності на\~25/100 частин у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,1 кв.м, в тому числі житловою площею 23,1 кв.м, що була придбана ним у період перебування у шлюбі з [PERSON]. Крім того, відповідно до ч.1\~ст.142 ЦПК України, беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог у підготовчому судовому засіданні до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50%, а саме 4117,40 грн., від судового збору сплаченого позивачем у розмірі 8234,80 грн. ( 704,80 грн.+7530,00 грн.) при зверненні до суду з дійсним позовом. На підставі викладеного

Outcome: approved