Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

06.05.2020 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до відповідачів [PERSON] ,. і Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Моісєєнко Д.О 27.05.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи 28.05.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 13.08.2020 року. 13.08.2020 року закінчене підготовче судове засідання до участі в розгляді справи залучена [PERSON] ,. в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Справа призначене до розгляду на 22.09.2020 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 22.09.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , 1947 року народження, померлого [INFO] , терміном в один місяць з дати набрання рішенням суду . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] помер [PERSON] , який є його дядьком Після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, яке складається в тому числі із земельної ділянки площею 5.3846 га, що розташована на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. За життя спадкодавцем, [PERSON] , на його ім`я та на ім`я його двоюрідного брата [PERSON] був складений заповіт, посвідчений Морозовою Олесею Василівною, приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, 20 серпня 2013 року за реєстровим номером № 1150. 05.12.2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Кам`янського нотаріального округу Моісєєнка Дениса Олександровича із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого [PERSON] . Однак, постановою приватного нотаріуса від 05.12.2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, що й стало причиною звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що він не знав про смерть дядька та про складання ним заповіту на його користь. Про наявність заповіту йому стало відомо із повідомлення нотаріуса і він тоді звернувся із заявою про видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини, але виявилось, що він пропустив строк для прийняття спадщини. Відповідачі, представник Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області і [PERSON] ,, в судове засідання не з`явилися, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзиву на позовну заяву не надали. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Письмових пояснень суду не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який за доводами позивача є його дядьком, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається в тому числі із земельної ділянки площею 5.3846 га, що розташована на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. За життя спадкодавцем, [PERSON] , на ім`я позивача та на ім`я двоюрідного брата позивача, [PERSON] , був складений заповіт, посвідчений Морозовою Олесею Василівною, приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, 20 серпня 2013 року за реєстровим номером № 1150, згідно якого спадкодавець на випадок своєї смерті заповів земельну ділянку площею 5.3846 га, що розташована на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в розмірі 1/3 частини позивачеві і 2/3 частини [PERSON] , що підтверджується копією заповіту. 05.12.2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Кам`янського нотаріального округу Моісєєнка Дениса Олександровича із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого [PERSON] . Однак, постановою приватного нотаріуса від 05.12.2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини З наведеного вище судом встановлено, що порушені права позивача щодо прийняття спадщини. Позивачем обраний спосіб захисту порушених прав, у вигляді відновлення його порушеного права, передбачений нормами ЦК України, а саме: визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з яким погоджується суд. За нормами ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки не знав про смерть дядька та про наявність заповіту на його ім`я. Судом встановлено, що [PERSON] , не був членом сім`ї позивача,та не проживав разом з позивачем. тому погоджується з даними доводами позивача, оскільки вони не спростовані будь-якими іншими доказами . На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Відповідно до ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» - Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. В свою чергу дотримання принципу «пропорційності», визначено практикою застосування норм права Європейським судом з прав людини передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , звернулися [PERSON] і [PERSON] , яким видані свідоцтва про право на спадщину лише на те майно, яке було заповідане їм спадкодавцем. Спадщина у вигляді 1/3 частини вищевказаної земельної ділянки на даний час залишається відкритою. Також судом встановлено, що шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , закінчився 24.06.2019 року. Позивач звернувся з позовною заявою про визначення строку для прийняття спадщини в грудні місяці 2019 року. Тобто між закінченням строку для прийняття спадщини і зверненням позивача до нотаріуса, а потім до суду пройшов незначний період часу Відповідно до правової позиції ВС/КЦС, викладеній у справі № 681/203/17 від 17.10.2018 року зазначається, що незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про визначення додаткового строку про прийняття спадщини є підставою для задоволення позовних вимог. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки позивач не був обізнаний із наявністю заповіту на його ім`я. І в матеріалах спадкової справи відсутнє повідомлення нотаріусом позивача про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] . Відповідно при відмові у задоволенні позовних вимог лише з формальних підстав буде порушуватись принцип пропорційності та право власності позивача на майно, що залишилось після смерті спадкодавця. Крім того інші спадкоємці не заявили свої вимоги щодо успадкування майна, яке за заповітом залишене позивачеві. Також суд вважає, що додатковий строк для прийняття спадщини, потрібно визначити позивачеві тривалістю в один місяць з моменту набрання чинності рішенням суду, який на думку суду буде достатнім для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Понесені позивачем витрати по сплату судового збору суд, вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачається вини відповідача у порушенні прав позивача. На основі ст.ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved