Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

06.08.2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частини 31/100 частини будинку [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона з 23.02.2002 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірвано рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 09.09.2019 року. Під час шлюбу позивач разом з відповідачем придбали 31/100 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] за рахунок спільно нажитих грошових коштів. Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване за [PERSON] . Тому позивач вважає, що вищезазначений будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В добровільному порядку вирішити спір немає можливості. З метою захисту своїх майнових прав змушена звернутись до суду. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в заяві просила задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Судове засідання просила провести без її присутності. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації. Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання; не подав відзив на позов та позивач в заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Встановлено, що 23 лютого 2002 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб. Шлюбний договір сторони не укладали. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду № 285/2951/19 від 09.09.2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6-7). Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 19.03.2003 року відповідач [PERSON] придбав 31/100 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 62,9 кв.м. і став одноособовим власником зазначеного нерухомого майна (а.с. 8-10). Позивач зареєстрована за вказаною адресою з 21.10.2009 року (а.с. 4), однак не проживає за вказаною адресою на момент розгляду справи (а.с. 11). Правовідносини між сторонами регулюються положеннями Сімейного кодексу України та загальними принципами Цивільного кодексу України. Ст. 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Також відповідно до положень ст.ст. 61, 63 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, відповідно до положень ст. 70 СК України, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При постановленні рішення суд приймає до уваги положення Постанови ПВСУ від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Аналізуючи зазначені норми права та встановивши фактичні обставини по справі, суд вважає доведеним той факт, що 31/100 будинку [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана відповідачем в період шлюбу та в інтересах сім`ї з метою забезпечення місця проживання. Відтак встановлені підстави для задоволення позову у повному обсязі. Також наявні підстави згідно ст. 141 ЦПК України для стягнення із відповідача понесених позивачем судових витрат у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved