Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

05.07.2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом до виконавчого комітету Грушівської сільської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона була знайома з [PERSON] , якій допомагала доглядати за її чоловіком [PERSON] до дня смерті останнього - [INFO] . Вона допомагала [PERSON] по господарству, підтримувала порядок в домогосподарстві, що розташоване в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] [PERSON] разом з донькою [PERSON] виїхали з будинку на постійне місце проживання до м. Кандалакша с. Лупче-Савіно Російської Федерації, передавши їй документи на будинок. Оскільки після смерті [PERSON] у вказаному будинку ніхто не проживав і житло почало занепадати та руйнуватися, вона разом із сином у 2002 році вселилася до будинку та з цього часу почала здійснювати всі необхідні заходи щодо відновлення та ремонту будинку. Потім їй стало відомо, що [PERSON] померла за місцем проживання на території РФ, а донька [PERSON] за місцем знаходження спадщини до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася. До цього часу будинок зареєстрований за [PERSON] . За час проживання у будинку, належному [PERSON] , вона в повному обсязі виконувала всі обов`язки власника будинку: будинок відремонтовано, сплачуються комунальні послуги та податки, що свідчить про те, що вона відкрито та безперервно володіє вказаним нерухомим майном, тому на підставі ч.1 ст.344 ЦК України просить визнати за нею право власності на домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] . В судовому засіданні 25.02.2020 року представник позивача адвокат Кудлюк О.І. позов підтримав та просить його задовольнити. В судове засідання 20.08.2020 року позивач та її представник не прибули, представником позивача подано заяву про підтримання позову та розгляд справи без його участі. Відповідач виконком Грушівської сільської ради Дніпропетровської області до судового засідання не з`явився, 03.10.2019 року представником відповідача подано клопотання, в якому зазначено про розгляд справи без участі представника відповідача, щодо заявлених позовних вимог повідомлено суд про те, що будь-яких заперечень проти задоволення позовних вимог відповідач не має, оскільки позивачка з 2020 року користується спірним житловим будинком, сплачує комунальні платежі та платежі за користування земельною ділянкою. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Позивач згідно даних паспорту 07.04.1988 року зареєстрована в [ADDRESS] . З акту депутатського обстеження від 25.06.2019 року встановлено, що в [ADDRESS] , з 2002 року проживає [PERSON] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.04.2019 року власником будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі договору дарування від 19.10.2000 року. З копії спадкової справи № 294/2002 до майна [PERSON] , померлого [INFO] в м. Кандалакша Мурманської області, встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] шляхом подання заяв про прийняття спадщини. Також судом встановлено, що 20.08.2002 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане нотаріусом м. Кандалакша Мурманської області. 10.10.2005 року свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] отримала [PERSON] . Вказане свідоцтво видане державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори на 1/3 частину спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна не видано. З матеріалів спадкової справи також встановлено, що [PERSON] згідно довіреності, посвідченої 10.10.2002 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В., уповноважена [PERSON] бути представником останньої у державній нотаріальній конторі з питань оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] . Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.ст.16, 328 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до ст.344 ЦК України визначається, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не зі своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Володілець за давністю є незаконним володільцем, про це зазначено в ч.1 ст.344 ЦК (особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає, хто є його власником. Відповідно до правового висновку щодо застосування норм права, висловленого ВП ВС у постанові від 14.05.2019 року (справа № 910/17274/17, пункти 66-67), умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що право власності на спірний будинок, розташований в [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцями померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] , які спадщину прийняли в установленому законом порядку. Також судом встановлено, що позивач вселилася до спірного будинку за згоди [PERSON] , що свідчить про те, що позивач заволоділа спірним будинком з волі співвласника будинку [PERSON] , тобто позивач не може вважатися незаконним володільцем спірного майна в розумінні ч.1 ст.344 ЦК України, крім того, заволодіння майном не є безтитульним. Оскільки власники майна [PERSON] у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.346, ст. 347 ЦК України не відмовилися від права власності на належне їм спірне майно, позивач володіє спірним майном з волі його співвласника, суд приходить до висновку про відмову позивачу у позові в повному обсязі в зв`язку з відсутністю у позивача законних підстав для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки не можна вважати володіння позивачем спірним будинком без титульним та добросовісним.

Outcome: dismissed