Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

04 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду с позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, де зазначає, що 12 серпня 2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від вказаних стосунків мають спільну дитину, [PERSON], [INFO]. Батько матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Дитина постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на утримання неповнолітньої доньки до її повноліття. [PERSON] у судовому засіданні просила її позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання доньки задовольнити. Представник [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підпримала у повному обсязі. [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що він надає кошти на утримання доньки заплатив за утримання дитини у дитячому садку 500 гривень, намагався домовитись з позивачкою про утримання дитини, але та не хоче з ним розмовляти. Позивачка не дає можливості йому бачитись з дитиною. Вважав, що коли судом буде встановлено порядок його участі у вихованні дитини то після цього він буде виплачувати аліменти на утримання дитини. 02.02.2017 року [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають у частині стягнення аліментів задоволенню, а питання щодо побачень батька з донькою повинне бути вирішено в іншому провадженню. У відповідності з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до наданого до суду свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] її батьком є [PERSON] (а.с.6) Дитина проживає з матірю. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст. 150 СК України\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Згідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч.2 ст.182 СК України). Таким чином, судом встановлено, що відповідач, є батьком дитини, матеріальну допомогу не надає, позивач бажає одержувати аліменти на утримання сина за рішенням суду. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України судовий збір суд стягує з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved