Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

06 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на утримання, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини - малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, а також стягнути з відповідача на свою користь кошти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), посилаючись на те, що безпосередньо на її утриманні знаходиться малолітня дитина [PERSON], [INFO], а відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина та на її утримання не надає, внаслідок чого вона опинилася в скрутному матеріальному становищі та самостійно не взмозі задовольнити повною мірою потреби сина, оскільки у звязку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною, вона не працює, знаходиться вдома та здійсненням догляду за малолітньою дитиною. Відповідач добровільно відмовляється від надання матеріальної допомоги на її утримання та утримання малолітнього сина, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити за викладеними у позовній заяві підставами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте надав суду заяву, в якій просить розглянути справи за його відсутністю Позовні вимоги [PERSON] визнає частково, просить зменшити розмір аліментів на утримання дружини та врахувати ті обставини, що за рішенням суду він також сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справ, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 12 травня 2015 року виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, актовий запис № 37, про що свідчить свідоцтво про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.2). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого батьком записаний [PERSON], відповідач у справі, що відповідачем не оспорюється (а.с.3). Малолітня дитина мешкає з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (1-2) та дитина знаходиться на утриманні поивачки, що підтверджується довідкою ДНЗ «Дніпрорудненський професійний ліцей» за № 1065/01 від 06.10.2016 року, що відповідачем також не оспорюється (а.с.4,10). Згідно рішення Василівського районного суду Запорізької області від 27.02.2007 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17 січня 2007 року та до повноліття дитини. Дане рішення набрало законної сили 09.03.2007 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Згідно з положеннями ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою мешкає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ст.181 СК України способами виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до положень ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою мешкає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, з урахуванням матеріального та сімейного становища відповідача, а також матеріального становища позивачки, яка має на утриманні малолітнього сина, на теперішній час позивачка [PERSON] не працює, постійного та регулярний заробітку не має та у неї відсутнє самостійне джерело існування, оскільки перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином [PERSON], [INFO], який не досяг трирічного віку. Крім того, заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги відповідачем [PERSON] визнані у частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], до досягнення останнім повноліття, тому відповідно до положень ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню, а також враховуючи матеріальне та сімейне становище відповідача, який є фізично здоровою та працездатною особою, офіційно не працевлаштований, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів відповідач не перебуває, на утриманні непрацездатних батьків, які є інвалідами та потребують постійної сторонньої допомоги, відповідач немає, тому суд вважає, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати на користь позивачки [PERSON] аліменти у визначеній нею частці від доходів (заробітку) відповідача щомісячно, а саме: в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення [PERSON] повноліття, оскільки відповідач належної матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина та утримання дружини не надає, хоча має фінансову можливість, домовленості щодо порядку утримання малолітнього сина сторони не дійшли, угоди про утримання дитини між сторонами не досягнуто, внаслідок чого позивачка [PERSON] опинилася у скрутному матеріальному становищі та самостійно матеріально утримувати малолітнього сина та забезпечувати йому належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому заявлені [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення аліментів на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] у визначеному позивачкою розмірі суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, що буде відповідати об'єктивним можливостям відповідача [PERSON] та забезпечить мінімальні потреби дитини. Разом з тим, заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на її користь та на її утримання до досягнення малолітнім [PERSON], [INFO], трирічного віку, підлягають задоволенню частково, оскільки позовні вимоги в цій частині суд вважає надто завищеними та, враховуючи матеріальне становище відповідача [PERSON], який на теперішній час офіційно ніде не працевлаштований, регулярного доходу та постійного джерела прибутку немає та, крім того, на теперішній час за рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2007 року, яке набрало законної сили, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення донькою повноліття, тому суд вважає необхідним та достатнім стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на її користь та на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду і до досягнення малолітнім [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до 29 січня 2019 року. Крім того, відповідно до положень ст.ст.79,88 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за предявлення до суду позову майнового характеру, у розмірі 551,20 грн., оскільки позивачка [PERSON] по даній категорії справ про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial