Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

06.06.2017 позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України « Про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади ». Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що в період з 11.04.2013 по 07.11.2016 він неодноразово звертався до відповідача з заявами про вчинення кримінальних правопорушень, однак відповідач, в порушення вимог ст. 214 КПК України, не вніс його повідомлення в ЄРДР, у звязку з чим він вимушений був оскаржувати бездіяльність відповідача у судовому порядку. Прокуратурою Полтавської області, на підставі ухвали слідчого судді Октябрського райсуду м. Полтави від 12.03.2014, були внесені відомості до ЄРДР за його заявою від 23.12.2013 про вчинення кримінального правопорушення, за яким він є потерпілим. Незаконною бездіяльністю посадових осіб прокуратури Полтавської області, які на протязі тривалого часу грубо порушували приписи КПК України, та перешкоджали йому, як особі постраждалої від кримінального правопорушення, доступу до правосуддя, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він на протязі тривалого часу, був вимушений звертатися та відвідувати суди різних рівнів, поновлення своїх порушених прав. В результаті незаконних дій посадових осіб відповідача, його стан здоровя значно погіршав, у звязку з чим, він, як інвалід 2 групи, був вимушений проходити відповідне лікування. Крім того, внаслідок вказаних неправомірних дій відповідача, був порушений його звичайний лад життя, що призвело до погіршання та позбавленню можливості в реалізації своїх звичок та бажань, принизило його честь, гідність, що в свою чергу вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В результат вказаних дій відповідача, він на протязі тривалого часу, фізично та душевно страждає, тому вважає наявність достатніх підстав для встановлення такого факту, тому просить суд стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди в розмірі 647000 гривень, завданої йому вищевказаними незаконними діями Гпрокуратури Полтавської області. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав, на які він посилається в своєї позовної заяві. При цьому наголошував на тому, що саме незаконними діями органу державної влади, яким є прокуратура Полтавської області, йому були заподіяні вказані моральні страждання, тому вона повинна бути відшкодована Державною казначейською службою України за рахунок державного бюджету, відповідно до приписів ст.ст. 23, 1174 ЦК України. Представник відповідача прокуратури Полтавської області [PERSON], яка діє на підставі відповідної довіреності ( а.с. 112 ), у судовому засіданні позов не визнала з підстав на які вона посилаються в своїх письмових запереченнях ( а.с.а.с. 116-120 ) пояснив, що позивачем не надано суду достатніх даних, які б свідчили про те, що діями посадових осіб органу державної влади, йому заподіяна моральна шкода у вказаному розмірі. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. ( а.с. 92 ). При таких обставина, суд враховуючи позиції позивача та представника відповідача та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу за відсутності представника співвідповідача - Державної казначейської служби України. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача прокуратури Полтавської області [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов про стягнення моральної шкоди обґрунтованим, однак таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( стаття 11 ЦПК України ). Згідно ст. 10 ч. 2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. У судовому засіданні, з оглянутих та досліджених доказів вбачається, що в період з 2013 року по 2016 рік позивач [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з заявами про вчинення у відношенні його окремими посадовими особами прокуратури Полтавської області та СУ УМВС України в Полтавської області, кримінальних правопорушень, однак відповідач, в порушення вимог ст. 214 КПК України, не вніс його повідомлення в ЄРДР, у звязку з чим позивач вимушений був оскаржувати бездіяльність відповідача у судовому порядку. ( а.с.а.с. 6-31, 35-50, 53-55, 57-67 ). Також, у судовому засіданні встановлено, що прокуратурою Полтавської області, на підставі ухвал слідчого судді Октябрського райсуду м. Полтави від 22.11.2013 та 12.03.2014, були внесені відомості до ЄРДР за заявами позивача від 15.10.2013 та 23.12.2013 щодо вчинення у відношенні нього посадовими особами СУ УМВС України в Полтавської області кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 ч. 1 КК України, за яким він є потерпілим. ( а.с.а.с.51-52, 56, 107-108 ). Зазначені обставини не заперечувались у судовому засіданні як позивачем, так і представником відповідача. пПи цьому представник відповідача у судовому засіданні не заперечував факту неодноразового звернення позивача з відповідними заявами до прокуратури Полтавської області з приводу вчинення у відношенні нього кримінальних правопорушень Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача з приводу того, що позивачем суду не надані дані які б свідчили про заподіяння йому моральної шкоди з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. У судовому засіданні встановлено факт порушення конституційних прав позивача, внаслідок бездіяльності посадових осіб прокуратури Полтавської області, про що свідчать відповідні судові рішення. Вказані обставини, а також подальша необхідність звернення позивача до суду, в порядку визначеному приписами КПК України, з заявами про усунення перешкод, як особі постраждалої від кримінального правопорушення, доступу до правосуддя, на думку суду безумовно привели до моральних та фізичних страждань позивача, який крім того, є особою похилого віку, при цьому у звязку з наявністю тяжких, хронічних захворювань визнаний інвалідом 2 групи безстроково. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Відповідно до ст.ст. 1173-1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Частиною 6 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього ( досудового ) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди » ( далі Постанова ) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт заподіяння позивачу [PERSON] неправомірними діями прокуратури Полдтавської області моральної шкоди, що привело до тривалих моральних страждань. Але позивач [PERSON] достатньо не обгрунтував, з чого саме він виходив при визначенні суми відшкодування, чому саме така сума в розмірі 647000 гривень, яка ним заявлена, є достатньою для компенсації спричинених йому фізичних та моральних страждань. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне\~ за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого\~ спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Outcome: partial