Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

06 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 13.04.2011 року шлюб між ними розірвано. Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає, хоча офіційно працює та має можливість надавати матеріальну допомогу. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Позивач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У позовній заяві зазначила, що бажає, щоб справу розглянули без її участі, оскільки на час розгляду справи буде перебувати за межами території України. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до таких висновків. Згідно з ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про народження, серії І ЖС №131745, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м.Запоріжжя, сторони є батьками неповнолітної дитини [PERSON], [INFO], актовий запис №304 (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження, серії І ЖС №113888, виданого Заводським відділом реєстраці актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітної дитини [PERSON], [INFO], актовий запис №138 (а.с.9). Згідно із довідки про реєстрацію місця проживання особи №04-19/2/4900 від 04.10.2016 року, виданої начальником відділу РФО Департаменту реєстраційних послуг, разом з [PERSON] за адресою: м.Запоріжжя, вул.Друкарська, буд.18, проживають малолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.10). Відповідно до рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2011 року шлюб між сторонами по справі розірвано (а.с. 12). Згідно із довідкою, виданої 17.11.2016 року начальником дистанції СП «Хортицька дистанційна колія» РФ «Придніпровська залізниця» [PERSON], [PERSON] працює на вказаному підприємстві монтером колії, його сукупний дохід з травня 2016 року по жовтень 2016 року склав 38789,23 гривні. Отже, судом встановлено, що на даний час діти [PERSON] та [PERSON] знаходяться на утриманні матері [PERSON], проживають разом із нею. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатним. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов повністю, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved