Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

05.12.2018р. позивачка [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] (третя особа -Управління-служба у справах дітей Центральної районної у місті Дніпрі ради) про позбавлення батьківських прав (а.с. № 3-7). В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві зазначає, що від шлюбу з відповідачем у них є двоє спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У лютому 2014р. відповідач покинув сім`ю та з цього часу перестав цікавитися життям дітей. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2015р. шлюб між сторонами розірвано. Від сплати аліментів на утримання дітей відповідач ухиляється, має значну заборгованість. Позивачка просила позбавити батьківських прав щодо його малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. В наданих до суду 29.03.2019р. додаткових поясненнях позивачка зазначає, що її син, [PERSON] , [INFO] , добре розвинений, обдарований хлопець, має багато захоплень та досягнень. Займається професійно настільним тенісом, відвідує Комунальний заклад культури «Ансамбль «Сузір`я Придніпров`я» ДОР», добре вчиться та в цьому році став призером обласної олімпіади з математики. «Ансамбль «Сузір`я Придніпров`я», в якому займається танцем [PERSON] , багато років приймає участь в різноманітних фестивалях та культурних заходах як на території України, так і за її межами. Проте, її син не має можливості відвідувати закордонні фестивалі, екскурсії, заходи, тощо, адже рішення щодо його участі в тому чи іншому фестивалі чи заході приймаються дуже швидко, іноді лише за місяць до поїздки. Для виїзду дитини за кордон необхідні дозволи обох батьків, враховуючи, що батько дітей не спілкується а ні з дітьми, а ні зі мною, не сплачує аліменти, не приймає жодної участі в вихованні та житті дітей і місце його знаходження мені не відомо, позивачка змушена отримувати дозвіл на виїзд дитини за кордон через суд, а це займає більше часу, ніж один місяць, тому вона не має реальної можливості отримати такий дозвіл для мого сина, що спричинює страждання дитині адже він не може в повній мірі реалізувати свій потенціал і вільно отримувати новий досвід та враження. Підготовче засідання у справі відповідно до вимог ст. 197 та п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 28.05.2019р. задоволено клопотання про допит свідків (а.с. № 104-105). В судовому засіданні 01.07.2019р. позивачка позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні та не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в підготовчі засідання 04.04.2019р. та 28.05.2019р. та судове засідання, яке призначалося на 01.07.2019р., тричі постіль не з`явився, про час та дату підготовчих та судового засідань кожного разу був повідомлений належним чином, як шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленнями, за адресою місця реєстрації, так і шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с.№60, 94, 95, 108-110). Про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання відзиву на позов. Представник третьої особи Управління-служба у справах дітей Центральної районної у місті Дніпрі ради в судове засідання 01.07.2019р. також не з`явився, про дати та час слухання справи був повідомлений належним чином. В надісланому суду 03.05.2019р. клопотанні начальник управління-служби Шевченко Г.В. просила розглядати справу за відсутності їхнього представника та винести рішення відповідно до норм чинного законодавства (а.с. № 96). За частиною 4 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, з урахуванням згоди позивачки, ухвалою від 01.07.2019р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) суд ухвалив у відповідності до ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача та третіх осіб з винесенням по справі заочне рішення на підставах встановлених главою 11 ЦПК України. В ході судового розгляду справи здійснювалась повна фіксація судового процесу технічними засобами відповідно до положень ч.1 ст. 247 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 03.08.2002р., від шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 18.07.2006р. серії [NUMBER] , видане Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області - а.с№10) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 03.05.2012р. серії [NUMBER] , видане Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області - а.с.№11). Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2015р. по справі № 201/13468/14-ц, що підтверджується копією заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2015р. (а.с.№12-13). Відповідач [PERSON] мешкає окремо від дітей з квітня 2014р., діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується копією заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2015р.(а.с №12, 13). Відповідач з дітьми не бачиться, станом їхнім здоров`я, успіхами у навчанні та особистими досягненнями не цікавиться, що підтверджується копією характеристики та довідки з місця навчання [PERSON] [INFO] (СШ № 19) та КЗК «Ансамбль «Сузір`я Придніпров`я» ДОР», копією характеристики [PERSON] [INFO] з ДНЗ (ясла-садок № 227) компенсуючого типу» (а.с.№ 16, 17, 18, 83, 84). Відповідач не виконує своїх обов`язків щодо утримання дітей, через що виникла велика заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується копією довідки - розрахунку Соборного ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області № 47263015/В13 від 13.02.2019 р. (а.с.№40), копією розрахунку державного виконавця заборгованості зі сплати аліментів від 01.03.2019р. (а.с.№87). Позивачка характеризується за місцем роботи позитивно, що підтверджується характеристикою ПАТ «АБ «РадаБанк» (а.с.№ 19). Позивачка приділяє належну увагу вихованню дітей, діти розвинуті, що підтверджується характеристикою [PERSON] з КЗО «ЗСШ № 19» від 14.05.2018р., довідкою КЗК «Ансамбль «Сузір`я Придніпров`я» ДОР», від 18.06.2018р., характеристикою [PERSON] [INFO] з КЗО ДНЗ (ясла-садок № 227) компенсуючого типу» ДМР від 16.07.2018р. (а.с.№16, 17, 18, 83, 84), . Позивачка проживає разом із дітьми, батько не відвідує дітей протягом останніх п`яти років, жодним чином не приймає участі у їх вихованні та матеріальному утриманню що підтверджується показаннями свідків [PERSON] (близька подруга) та [PERSON] (бабуся), допитаних 01.07.2019р. (а.с. № 113-116). Відповідно до висновку Виконавчого комітету Центральної районної у м. Дніпрі ради від 17.04.2019р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , вихованням та утриманням дитини займається мати - [PERSON] , батько дітей [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків, не цікавиться фізичним та духовним розвитком дітей, їхнім навчанням, не спілкується з синами, свідомо нехтує своїми обов`язками з виховання та матеріального забезпечення дітей (а.с. №97-99). Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні 01.07.2019р. позивачка пояснила суду, що з 03.08.2002р. по 13.03.2015р. перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі. Відповідач ніколи не працював, дітей забезпечували вона та її батьки. [PERSON] пішов із сім`ї у 2014р., після цього, вже п`ять років вона його не бачила, на зв`язок він не виходить, за місцем реєстрації не проживає. Відповідач не приймає участі в вихованні дітей, не цікавиться їх здоров`ям, матеріальним станом. Діти талановиті, [PERSON] займається танцями, та отримує запрошення на конкурси із закордону, проте отримати дозвіл батька на виїзд мати не може. 01.07.2019р. в судовому засіданні допитано у якості свідка [PERSON] , яка пояснила суду, що позивачка є хрещеною матір`ю її сина. Колишнього чоловіка [PERSON] вона не бачила вже близько 5-6років. Вихованням дитини, її забезпеченням займається [PERSON] та її мати. Також 01.07.2019р. було допитано у якості свідка [PERSON] , яка пояснила суду, що вона мати позивачки. Колишнього чоловіка доньки вона не бачила вже 5 років, онукам він не допомагав ні коли вони з [PERSON] були в шлюбі, ні після розлучення, ніде не працював, брехав, що працює. Отже, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання та матеріального забезпечення дітей, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надає необхідного для дітей грошового забезпечення. Малолітні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] знаходяться виключно на утриманні своєї матері. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду у з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач з дітьми разом не проживає, матеріальну допомогу на їх утримання не надає, долею дітей не цікавиться. Здоров`ям, духовним, моральним та фізичним вихованням та розвитком дітей не опікується, з дітьми не спілкується, не відвідує синів, ані за місцем їх проживання, ані за місцем їх навчання, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, суд при прийнятті рішення дійшов висновку, що відповідач, поклавши виховання своїх синів на позивачку, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та не бажає опікуватися над малолітніми дітьми. Доказів протилежного суду надано не було. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги позицію органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] і вважає за необхідне позов задовольнити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704грн.80коп., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору, наявною в матеріалах справи (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved