Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

05 травня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач [PERSON] із позовом до ТОВ «Гранд Престиж Плюс» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. В подальшому позовні вимоги позивачем неодноразово було уточнено, та обґрунтовано тим, що згідно наказу від 01 липня 2014 року ТОВ «Гранд Престиж Плюс» її було прийнято на роботу головним бухгалтером за сумісництвом. 02 березня 2015 року, згідно наказу від 31 січня 2014 року її було звільнено згідно п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін. Починаючи з грудня 2014 року відповідач заробітну плату не виплачував. На день звільнення сума заборгованості по заробітній платі склала 2730,13 гривень. Вважає, що таким чином, ТОВ «Гранд Престиж Плюс» повинне було виплатити їй в день звільнення всі суми, що належали до виплати. Фактичне погашення заборгованості по заробітній платі відбулося 23 листопада 2015 року, що підтверджується відповідною розпискою. Вказувала на те, що враховуючи, що прострочення заборгованості по заробітній платі тривало з 03 березня 2015 року по 23 листопада 2015 року, та виходячи з розміру середньоденної заробітної плати і кількості робочих днів в період з 03 березня 2015 року по 23 листопада 2015 року, середній заробіток за час затримки у виплаті зарплати становить 8655,42 гривень. На підставі викладеного просила уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 березня 2015 року по 23 листопада 2015 року включно в розмірі 8655,42 гривні. Присутня у судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення по суті справи, підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі в підстав та мотивів викладених в уточненій позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача, - ТОВ «Гранд Престиж Плюс» до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про відкладення розгляду справи. Однак, з урахуванням розумності строків розгляду справи, суд вважає за доцільне провадити подальший розгляд справи без його участі, оскільки доказів поважності неявки до суду представником суду не надано. Будучи присутнім у попередніх судових засіданнях представник відповідача, - ТОВ «Гранд Престиж Плюс», [PERSON] проти уточнених позовних вимог заперечував у повному обсязі, надав до суду письмові заперечення, в яких посилався на ті обставини, що обставини щодо прийняття на роботу позивача згідно наказу №11 від 01 липня 2014року на підставі заяви, та звільнення згідно наказу №4 від 30 січня 2015 року відповідачем визнаються. Вказував на те, що заборгованість по виплаті заробітній платі перед позивачем зі сторони відповідача виникла не з вини останнього, а отже вимоги позивача [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, задоволенню не підлягає. На підставі викладеного просив у задоволенні уточнених позовних вимог позивача [PERSON] відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Так, з письмових матеріалів справи судом встановлено наступне. З копії наказу директора ТОВ «Гранд Престиж Плюс» №11 від 01 липня 2014 року «Про призначення» вбачається, що позивача [PERSON] (а.с.3, 4, 5) з 01 липня 2014 року було призначено на посаду головного бухгалтера за сумісництвом з окладом 900,00 гривень згідно штатного розпису (а.с.23). Дана обставина підтверджується також відповідними довідками (а.с.27, 28), з яких вбачається, що дохід позивача за період з 01 грудня 2014 року по 02 березня 2015 року склав 3394,00 гривень, а залишок заборгованості підприємства перед позивачем [PERSON] станом на 15 травня 2015 року складав 696,19 гривень. В подальшому, 23 вересня 2015 року представником відповідача до суду було надано письмові пояснення щодо неналежним чином оформлених доказів, та зазначено, що у звязку із невірним розрахунком, дійсна заборгованість по заробітній платі станом на 02 березня 2015 року становила 2730,13 гривень, а середньоденний заробіток за два останні місяці складає 47,82 гривні (а.с.52-53). З копії наказу директора ТОВ «Гранд Престиж Плюс» №4 від 30 січня 2015 року «Про звільнення» вбачається, що позивача [PERSON] було звільнено з посади головного бухгалтера за сумісництвом з 02 березня 2015 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП (а.с.24). З копії розписки від 17 березня 2015 року, наданої громадянкою [PERSON] вбачається, що останній було передано заробітну плату позивача [PERSON] за січень 2015 року у розмірі 2000,00 гривень, із зобовязанням передачі останній особисто (а.с.25). Однак, у судовому засіданні позивачем [PERSON] було зазначено, що ніяких грошових коштів від [PERSON] вона не отримувала. З приводу цього, представником відповідача суду надано було копію витягу з ЄРДР , відповідно до якого 12 серпня 2015 року слідчим Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] було внесено відомості за заявою посадових осіб ТОВ «Гранд Престиж Плюс» про притягнення до відповідальності невстановленої особи, котра 17 березня 2015 року перебуваючи в приміщенні ТОВ «Гранд Престиж Плюс», шляхом обману та зловживання довірою заволоділа грошовими коштами у сумі 2000,00 гривень. Попередню кримінально-правову кваліфікацію визначено за ч.1 ст.192 КК України, обставини вчиненого кримінального правопорушення встановлюються (а.с.57). З остаточного розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні від 26 листопада 2015 року, наданого до суду позивачем [PERSON] вбачається, що остання вирахувала його розмір, - 8655,42 гривні, виходячи із наступного: період прострочення виплати заборгованості по заробітній платі при звільненні, - з 03 березня 2015 року по 23 листопада 2015 року; розмір середньої заробітної плати, - 47,82 гривні; кількість робочих днів у цьому періоді, - 181 день; а всього, - 181 день х 47,82 гривень = 8655,42 гривень (а.с.60). 26 листопада 2015 року судом було задоволено клопотання позивача [PERSON] та винесено ухвалу, якою зобовязано ТОВ «Гранд Престиж Плюс» надати належним чином завірену довідку про середньоденний та середньомісячний заробіток позивача [PERSON] за весь час її роботи на ТОВ «Гранд Престиж Плюс» (а.с.44). З наданої на вимогу суду довідки №3 від 10 грудня 2015 року за підписом директора та головного бухгалтера ТОВ «Гранд Престиж Плюс» вбачається, що дохід позивача [PERSON] за період роботи на ТОВ «Гранд Престиж Плюс», тобто з 01 липня 2014 року по 02 березня 2015 року склав, - 7894,00 гривень; середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] за період роботи на ТОВ «Гранд Престиж Плюс» склала, - 45,90 гривень; середньомісячна заробітна плата позивача [PERSON] за період роботи на ТОВ «Гранд Престиж Плюс» склала, - 981,11 гривень (а.с.62). Згідно ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Розмір суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню, визначається за правилами встановленими Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Так, суму заборгованості по заробітній платі відповідачем сплачено у повному обсязі, заявленому позивачем [PERSON], тим самим визнавши її розмір у повному обсязі. Згідно до наданої відповідачем довідки розмір середньоденного заробітку позивача [PERSON] за період роботи на ТОВ «Гранд Престиж Плюс» склав, - 45,90 гривень. Позивач була звільнена з роботи 30 січня 2015 року, виплата заробітної плати була проведена остаточно 23 листопада 2015 року, тобто строк затримки розрахунку складає 181 робочих дня. З урахуванням наведеного сума компенсації повинна складати, - 8 307,90 гривень. Що стосується посилань про те, що заробітну плату за січень 2015 року позивачеві [PERSON] було передано третьої особою суд до уваги не сприймає, оскільки доказів того, що вказані кошти було отримано позивачем представником відповідача не надано, а вказаний факт позивачем [PERSON]В заперечувався. Крім того, 23 листопада 2015 року представником відповідача позивачеві [PERSON] було передано грошові кошти в рахунок відшкодування заборгованості по заробітній платі, що сторонами не заперечувалося. На думку суду, цими діями відповідачем було визнано про наявність дій ТОВ «Гранд Престиж Плюс», якими було порушено трудові права позивача [PERSON] На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення уточнених вимог позивача [PERSON] Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивача звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір за часткове задоволення позовних вимог в сумі 243,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial