Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

06 червня 2017 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 11/1 по вулиці Довженка в місті Маріуполі Донецької області, укладений на Азовській універсальній товарній біржі між нею, [PERSON] та відповідачем. В обґрунтування позову зазначила, що 28 травня 1998 року на Азовській універсальній товарній біржі вона разом з [PERSON] придбала у відповідача будинок за адресою: місто Маріуполь, вулиця Довженка, 11/1. Договір купівлі-продажу був укладений у формі біржового контракту на Азовській універсальній товарній біржі. На час укладення договору вона мала прізвище [PERSON]. Під час підписання контракту вони як покупці передали відповідачу як продавцю повну вартість будинку в сумі 16000 гривень, обумовлену у договорі. Після продажу відповідач звільнила будинок, передала їм документи на будинок та ключі від нього. Вони у свою чергу почали користуватись будинком як власники, зареєструвались та проживають у ньому. Право власності на будинок було зареєстровано за ними у Маріупольському БТІ. Всі умови договору були виконані продавцем і покупцями, отже фактично договір купівлі-продажу відбувся. Але на той час договір не був нотаріально посвідчений,а на даний час відповідачка відмовляється від цього, посилаючись на свій похилий вік. Через наведені обставини звертається до суду з даним позовом. Позивач за зали судових засідань не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Третя особа [PERSON] до суду не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі. За наведених обставин, суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 травня 1998 року на Азовській універсальній товарній біржі між [PERSON] як продавцем, та [PERSON], [PERSON], як покупцями, був укладений біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 1945, за яким продавець зобовязався передати у власність, а покупці прийняти та оплатити будинок за адресою: місто Маріуполь, вулиця Довженка, 11/1 (житловий будинок літ.А-1, житлова прибудова літ. А-1 з усіма надвірними будівлями і спорудами, житловою площею 50,8 кв.м). Зазначений будинок на момент його продажу належав продавцю на підставі свідоцтв про право на спадкування за заповітом, посвідчених Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою 20 травня 1998 року, реєстрові номери 2-636, 2-637, зареєстровані Маріупольським БТІ 25 травня 1998 року. За умовами договору сторони погодили вартість квартири 16500 гривень. Позивач стверджує, що обумовлену вартість будинку вони як покупці сплатили продавцю під час укладання договору купівлі-продажу. Будь-яких доказів на спростування наведених обставин суду не надано. Згідно свідоцтва про одруження, виданого 06 серпня 1998 року Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], одружились 06 серпня 1998 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - Саркісян. Згідно зі\~статтею 227 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. \~На виконання вимог частини 2\~статті 227 ЦК УРСР\~(1963 року) 25 травня 1998 року спірний договір був зареєстрований у Маріупольському бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 19995. \~\~За змістом статей\~128,\~153 ЦК УРСР\~(1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. \~\~Відповідно до\~статті 224 ЦК УРСР\~(1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. \~Стаття 227 ЦК УРСР передбачала обов'язкову нотаріальну форму договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрацію органами місцевого самоврядування. Згідно зі\~статтею 15 Закону України «Про товарну біржу»\~не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Маріупольським бюро технічної інвентаризації права власності на квартиру за позивачами на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на травень 1998 року не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності та об'єктів нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Оскільки покупці (позивач та третя особа), та продавець, тобто відповідач, повністю виконали всі умови договору купівлі-продажу будинку, так, продавець передала у власність, а покупці сплатили за придбане майно обумовлену у договорі вартість, що ніким не заперечується, зареєстрували договір відповідно до частини 2\~статті 227 ЦК УРСР\~ в Маріупольському бюро технічної інвентаризації, зареєструвались у придбаному житлі, суд дійшов висновку про визнання угоди дійсною, та вважає, що позивачі на підставі статей\~128,\~153 ЦК УРСР\~і\~статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набули право власності на будинок 11/1 по вулиці Довженка в місті Маріуполі і правомірно володіють ним. З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним спірного договору купівлі-продажу будинку та вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved