Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

05.12.2016 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу та технічним паспортом. Вказує, що вона та [PERSON] перебували в шлюбі з 24.11.1990, від якого мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14.11.2013 шлюб між ними розірвано, після чого відповідач продовжував проживати в даній квартирі, але через зловживання ним алкогольними напоями всі свої заробітки він витрачав на придбання алкоголю. Комунальні послуги вона оплачувала самостійно, що підтверджується випискою з банку про зняття коштів з її кредитної картки щомісяця на оплату комунальних послуг. [PERSON] в березні 2016 року переїхав до своїх батьків, які мешкають за адресою: Черкаська область, м. Канів, вул. Садова, 17, де і проживає до теперішнього часу, але залишається зареєстрованим у квартирі №13 будинку №9, що по вул. Героїв Дніпра в м. Канів разом з нею та дітьми. [PERSON] фактичного проживання осіб від 17.11.2016 виданого Житлово-експлуатаційною конторою, у квартирі № 13, що знаходиться в м. Канів по вул. Г. Дніпра, 9, фактично проживає троє осіб, а саме позивач та її діти. Посилаючись на норми ст.ст.71,72 ЖК України позивач вважає, що оскільки відповідач з березня 2016 року у вищевказаній квартирі не проживає, то втратив право користування квартирою внаслідок його відсутності понад шість місяців, тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 13 в будинку №9 по вул. Героїв Дніпра у м. Канів Черкаської області та примусово зняти його з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені у позові, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 13.11.2016 (а.с.43-45) позов підтримала повністю, просить його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заявлений позов не визнав, посилаючись на те, що квартиру [ADDRESS] придбали з позивачем 18.08.1995 у період шлюбу і незалежно від розірвання шлюбу у 2013 році він продовжував проживати у даній квартирі, в якій залишились його особисті речі. Деякий час у спірній квартирі він дійсно не проживав з поважних причин, так як тривалий час хворів, переніс черепно-мозкову травму, в подальшому з хірургічним втручанням. Крім того, позивач умисно перешкоджає його проживанню у даній квартирі, так як змінила замки на дверях, чинить сварки, у звязку з чим він звертався до правоохоронних органів. Вважає позов безпідставним та просить суд відмовити в його задоволенні. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору №120 по надання правової допомоги від 28.12.2016 (а.с.97-102), просить суд відмовити в позові. Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 24.11.1990 перебували в зареєстрованому шлюбі до 14.11.2013, під час шлюбу позивачем [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.08.1995 Канівською міською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-967 (а.с.11). [PERSON] технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] (а.с.12,13) вбачається, що її власником зазначено позивача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.1995 на цілу квартиру, посвідчений Канівською міською держнотконторою по реєстру №1-1967. Рішенням Канівського міськрайонного суду №697/2852/13-ц від 14.11.2013 шлюб між сторонами було розірвано, після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] залишено прізвище «Руденко» (а.с.10). [PERSON] довідки виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області від 16.11.2016 № 4540 (а.с.14) вбачається, що у спірній квартині №13 по вул. Г. Дніпра, 9 в м. Каневі Черкаської області зареєстровані позивач [PERSON], син [PERSON], син [PERSON] та колишній чоловік [PERSON]. [PERSON] акту фактичного проживання осіб №655 від 17.11.2016 (а.с.15) вбачається, що мешканці житлового будинку № 9 по вул. Героїв Дніпра в м. Каневі, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] засвідчують, що [PERSON], [INFO], в квартирі № 13 зареєстрований, але фактично не проживає з березня 2016 року по даний час. Допитана в суді свідок [PERSON], показала, що постійно проживає у [INFO], тобто є безпосереднім сусідом сторін по справі і підтверджує, що [PERSON] протягом року не проживає у [INFO] з невідомих причин. Допитана в суді свідок [PERSON], показала, що до 2008 року проживала у [INFO], де мешкає її донька підтверджує, що [PERSON] після лікування в 2016 році не проживає у [INFO]. Допитана в суді свідок [PERSON], показала, що є хрещеною матір'ю сина сторін по справі і їй відомо, що [PERSON] близько одного року не проживає у [INFO] так як після лікування проживає у батьків. З виписок з картки ПАТ КБ «ПриватБанк» виданої на імя [PERSON] за період з 01.01.2014 по 25.11.2016 (а.с.18-42), вбачається, що з даної картки від імені [PERSON] проводилися регулярні платежі по оплаті комунальних послуг отриманих за адресою: вул. Г.Дніпра, 9/13. В судовому засіданні з достовірністю встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Канівської ЦРЛ з 17.05.2016, 19.05.2016 його стан різко погіршився, він переведений до АІТ з діагнозом: гострий церебральний інсульт в басейні ЛСМА, 20.05.2016 переведений до неврологічного відділення, де встановлено заключний діагноз: «ЗЧМТ, ушиб головного мозку», що підтверджується епікризом неврологічного відділення Канівської ЦРЛ із історії хвороби №2117 (а.с.74). В період з 20.05.2016 по 02.06.2016 відповідач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», з діагнозом: «Тяжка закрита ЧМТ, підгостра субдуральна гематома над правою гемісферою головного мозку. Лінійний перелом лобно-тім'яної кістки. Набряк тканини головного мозку. Дислокаційний синдром. Кома І», що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №5612 (а.с.61-64). В період з 02.06.2016 по 21.06.2016 відповідач [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Канівської ЦРЛ з заключним діагнозом: «Відновний період після тяжкої ЧТМ, забій головного мозку, стан після видалення субдуральної гематоми. Виражений правобічний геміпарез, порушення зору та виражений психоорганічний с-м», що підтверджується випискою з історії хвороби №2373. Рекомендовано нагляд сімейного лікаря (а.с.65,75). Суд критично оцінює акт фактичного проживання осіб №655 від 17.11.2016, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.15) відповідно до якого мешканці житлового будинку № 9 по вул. Героїв Дніпра в м. Каневі, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] засвідчили, що [PERSON], [INFO], в квартирі № 13 не проживає з березня 2016 року по даний час, так як це спростовується наданою на запит суду випискою з журналу реєстрації Канівської підстанції Черкаської СШМД - філії КУ «ОЦЕМД та МК ЧОР» за травень 2016 року (а.с.103,104), відповідно до якої 17 травня 2016 року о 16 год. 15 хв. за №4285/13 зареєстровано виклик швидкої медичної допомоги від хворого [PERSON], [INFO] за адресою [ADDRESS], при дослідженні якого було встановлено діагноз: «Неускладнений гіпертензивний криз». А тому, враховуючи викладене, суд вважає, що причини не проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі [ADDRESS] після 17 травня 2017 року у звязку з його лікуванням є поважними. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 23.11.2016 звертався до Канівського ВП Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області з заявою на неправомірні дії позивача [PERSON] з приводу того, що остання забрала ключі від вхідних дверей їх спільної квартири за адресою [ADDRESS], що підтверджується висновком Канівського ВП від 28.11.2016 (а.с.82). Після закінчення лікування та на момент звернення до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій позивача, відповідач [PERSON] за станом свого здоровя потребував сторонньої допомоги, а тому був змушений тимчасово проживати у своїх батьків за адресою: вул. Садова, 17, м. Канів, Черкаської області. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Посилання позивача на відсутність відповідача у квартирі понад шість місяців та застосування вимог ст.ст.71,72 ЖК України є безпідставним, оскільки за встановлених судом фактичних обставин до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення статей 150, 156 ЖК України та статті 405 ЦК України. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, судом встановлено, що відповідач не мав можливості проживати в спірній квартирі [ADDRESS] з травня 2016 року, так як тяжко захворів, проходив тривалий час лікування в медичних закладах, після чого потребував сторонньої допомоги та тимчасово проживав за адресою своїх батьків, що є поважною причиною. З огляду на положення статей 156 ЖК України та 405 ЦК України, виходячи з того, що відповідач був відсутній в квартирі за місцем своєї реєстрації з травня 2016 року з поважних причин, припинення сімейних відносин з власником квартири (колишньою дружиною) не позбавляє його права користування цією квартирою, а тому немає підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та примусового зняття з реєстрації у вказаній квартирі. Отже в позові слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнена від сплати судового збору, а тому його сплату необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed