Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

06 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свої вимоги заявниця мотивує тим, що з квітня 1998 року проживала однією сім'єю та вела спільне господарство зі своєю тіткою, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. З останньою мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки. [INFO] року [PERSON] померла. Після смерті тітки відкрилася спадщина на земельну ділянку розміром 4,907 га, розташовану на території Терещенківської сільської ради Білопільського району, посвідчену державним актом серії [NUMBER]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно. З метою прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, заявниця [PERSON] просить встановити юридичний факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою від 08 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за вказаною заявою та призначено її до судового розгляду (а. с. 23-24). У судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] заяву підтримали. Представник заінтересованої особи - Терещенківської сільської ради Білопільського району Сумської області у судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав заяву про розгляд справи без участі їх представника, заявлені вимоги підтримують (а. с. 29). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції Сумської області в судове засідання не з'явився. Завідувач держнотконтори Ковальова Л. Б. надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 28). Заслухавши заявника [PERSON], її представника [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю, складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Ці права і обов'язки не обов'язково мають бути обов'язками щодо взаємного утримання. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права і обов'язки. За приписами ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Новоандріївка Білопільського району Сумської області померла [PERSON] (а. с. 6-13,15). За життя остання склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Терещенківської сільської ради Білопільського району Сумської області 19 грудня 2003 року, зареєстрований в реєстрі за №72, яким заповіла все своє майно племінниці, [PERSON] (а. с. 14). Державним актом серії [NUMBER], виданим Терещенківською сільською радою Білопільського району Сумської області 15 серпня 2002 року на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 04 червня 2002 року №214, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №74, посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,907 га в межах згідно з планом, яка знаходиться на території Терещенківської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 17). З довідки Терещенківської сільської ради від 18 серпня 2018 року вбачається, що [PERSON] на день смерті, [INFO] року, постійно безвиїзно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до запису погосподарського обліку на 2011-2015 роки власником домогосподарства, розташованого за вказаною адресою був [PERSON]. Разом із [PERSON] на день її смерті були зареєстровані та проживали: [PERSON] (нині покійний) та [PERSON] (нині покійна). Крім того без реєстрації за вказаною адресою проживали [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Заповіт від імені [PERSON], складений та посвідчений виконкомом Терещенківської сільської ради 19 грудня 2003 року за реєстровим №72 не змінювався та не скасовувався. Інформацією щодо прийняття спадкоємцями спадщини [PERSON] виконком сільської ради не володіє. Довідки для оформлення спадщини виконкомом сільської ради не видавалися (а. с. 16). Заявник зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак нотаріус своєю постановою відмовив їй у вчиненні нотаріальних дій та рекомендував звернутися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем не менше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини (а. с. 18). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] з 1998 року і до дня смерті останньої [INFO] року проживали однією сім'єю в [ADDRESS], вели спільне господарство, мали взаємні права і обов'язки. Заявниця здійснила поховання [PERSON] та розпорядилася її майном. Підстав сумніватись у показах вищевказаних свідків у суду немає, так як вони не суперечать один одному і підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи в їх сукупності. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю з 1998 року і до дня смерті останньої 14 жовтня 1998 року, за адресою: [ADDRESS]. Суд прийшов до висновку, що встановлення факту, про який просить заявник, має для неї юридичне значення та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав заінтересованих осіб. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів та законодавства переконує суд, що заявником надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення факту проживання заявника зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а отже, заява [PERSON] підлягає задоволенню. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне - 18 вересня 2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». На підставі викладеного,

Outcome: approved