Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

06.02.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач [PERSON], який є батьком вищевказаної дитини, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини, а саме без поважних причин не підтримує жодних зв'язків з малолітнім, в тому числі не спілкується, не займається вихованням, не піклується про стан здоров'я, його фізичний, духовний та моральний розвиток, злісно ухиляється від матеріального утримання сина (сплати аліментів за рішенням суду), що, в свою чергу стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради в судове засідання не з'явився. Надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та ухвалити рішення, яке б відповідало інтересам дитини. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку, оскільки позивач у судовому засіданні не заперечувала проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Так судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 43) Як слідує з письмових доказів (а.с.9-11, 13-15) малолітня дитина проживає разом з позивачем [PERSON], яка займається її вихованням, здійснює матеріальне утримання дитини та забезпечує всі необхідні умови для розвитку останньої. Відповідач є дієздатною особою, проте не працює, прибутків не отримує. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини ухиляється, тобто не піклується про стан здоров'я малолітнього, його фізичний, духовний, моральний розвиток відповідно до потреб останнього, не займається вихованням та взагалі не спілкується з ним, не цікавиться його долею (а.с. 12, 17-18). Водночас відповідач не надав суду доказів, що підтверджують поважність причин їх невиконання в минулому та доказів, що свідчать про бажання виконувати ці обов'язки в майбутньому. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за № 3 від 30.03.2007 року). За таких обставин, приймаючи до уваги письмовий висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 13.01.2017 року, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина.

Outcome: approved