Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

06.01.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач посилався на те, що 04 липня 2008 третя особа [PERSON] та ВАТ «ВТБ Банк» уклали договір № 43-ДФВ8/2008 від 04.07.2008 року відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 150\~000,00 грн. (сто пятдесят тисяч) із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21 %на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 03 липня 2023 року. 04 липня 2008 року між ВАТ «ВТБ банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 43п1-ДФВ8/2008 у відповідності до якого поручитель відповідач, поручився перед банком за виконання позичальником зобовязань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені штрафних санкцій та збитків. 04 липня 2008 року між ВАТ «ВТБ банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 43з-ДФВ8/2008 року, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого за № 1187, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку квартиру № 9 по вул. Владичанського в буд. №39 в м. Донецьку, загальною площею 46,2 кв.м. У порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач свої зобовязання за вказаним договорам належним чином не виконав, тому станом на 26.12.2016 року відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 299\~155,49 грн. (двісті девяноста девять тисяч сто пятдесят пять) гривень 49 копійок, яка складається з 131\~081,51 грн. заборгованість за кредитом, 29\~724,57 грн. заборгованість по відсоткам, а також урахування індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст.. 625 УК України, що становить 138\~349,41 гривень. 08 липня 2015 року за договором факторингу №080715ін від ПАТ «ВТБ Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги, в т.ч. й за договором № 43-ДФВ8/2008 від 04.07.2008 року, укладений між ПАТ «ВТБ Банк» й [PERSON], а також 43з-ДФВ8/2008 від 04.07.2008 укладений між ПАТ «ВТБ Банк» й [PERSON] Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, наполягав на задоволенні позову, спираючись на доводи, викладені у позовній заяві. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Третя особа про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив Суд постановив ухвалу про розгляд справи за наявними матеріалами заочно. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору позики, оскільки 04 липня 2008 року останній з ПАТ «ВТБ Банк» уклали договір № 43-ДФВ8/2008 від 04.07.2008 року, згідно якого Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 150\~000,00 грн. (сто пятдесят тисяч гривень) з умовами повернення відсотків за його користування у розмірі 21 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у кредитному договорі строки. 04 липня 2008 року між ВАТ «ВТБ банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 43п1-ДФВ8/2008 у відповідності до якого поручитель відповідач, поручився перед банком за виконання позичальником зобовязань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені штрафних санкцій та збитків. 04 липня 2008 року між ВАТ «ВТБ банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 43з-ДФВ8/2008, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого за № 1187, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку квартиру № 9 по вул. Владичанського в буд. №39 в м. Донецьку, загальною площею 46,2 кв.м. 08 липня 2015 року за договором факторингу №080715ін від ПАТ «ВТБ Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги, в т.ч. й за договором № 43-ДФВ8/2008 від 04.07.2008 року, укладений між ПАТ «ВТБ Банк» й [PERSON], а також за іпотечним договором №43з-ДФВ8/2008 від 04.07.2008 укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» й [PERSON]В Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору, третя особа зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків Позивача, які мають вираз у залученні Позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та витрат по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Ст.1048 ЦК України встановлено право позикодавця (банку) на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З метою забезпечення виконання зобовязань третьої особи за Кредитним договором від 04 липня 2008 між ПАТ ВТБ Банк та відповідачем [PERSON] було укладено Договір застави (іпотечний договір № 43з-ДФВ8/2008 року) нерухомого майна, відповідно до умов якого відповідач передає в іпотеку квартиру № 9 по вул. Владичанського в буд. № 39 в м. Донецьку, що належить на праві власності [PERSON]. Згідно із ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved