overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

06 червня 2017 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 19.01.2013 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком вказаної дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що і стало причиною звернення позивача до суду.\~Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки його доходу до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не зявилася, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі.\~\~ Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.ст. 169, 224-225 ЦПК України та розглянути справу заочно.\~\~ Приймаючи до уваги позицію позивача, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.3).\~ Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 06.06.2017 року. Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за 1 місяць. Оскільки при подані позову позивач була звільнена від обовязку сплати судового збору, то у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

06 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вимоги обгрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем має малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка на даний час знаходиться лише на її утриманні через відокремлене від сімї проживання батька дитини та відсутність матеріальної допомоги з його боку. Вказує, що відповідач працює у Роменському обєднанні «Таланпром» та отримує постійну заробітну плату, має задовільне здоровя, утриманців не має. У звязку з цим, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 400 грн. щомісячно, допустивши негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Тому, зважаючи на наявну в справі згоду позивача на розгляд справи у заочному порядку, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 29 вересня 2016 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] разом із дитиною, яка перебуває на її утриманні, проживає [INFO] (а.с.2, 6). [PERSON] зареєстрований [INFO]. Встановивши зазначені обставини та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що малолітня дочка сторін потребує матеріальної допомоги на своє утримання, а в силу ст.180 СК України відповідач, як її батько, може і зобовязаний утримувати свою дитину шляхом сплати щомісячно аліментів на користь матері дитини. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1426 грн. Враховуючи, як того вимагають положення ст.182 СК України, матеріальне становище дитини, платника аліментів (зокрема наявність у нього сталого регулярного доходу), відсутність відомостей про наявність у платника аліментів інших утриманців, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

06 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 09 листопада 2000 року, мотивуючи тим, що між ними виникають сварки з приводу використання сімейного бюджету та ведення спільного господарства. Від шлюбу мають синів: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання також не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення, а справу просив розглянути за його відсутності. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 2000 року. Від вказаного шлюбу мають синів: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Зі змісту позовної заяви та письмових заяв сторін видно, що вони проживають окремо. Причиною цього є сварки з приводу використання сімейного бюджету та ведення спільного господарства. Примирення між собою категорично заперечують. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

06 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб з відповідачем. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 24 грудня 2007 року перебуває зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей, а саме дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Між сторонами склалися напружені стосунки. Сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Подальше спільне життя з відповідачем суперечить її інтересам та інтересам малолітніх дітей. Примирення вважає неможливим. В судовому засіданні позивач [PERSON] пред'явлений позов підтримала повністю. Суду пояснила, що більше одного року не проживають однією сім'єю, вона втратила до відповідача почуття поваги та любові. Відповідач зловживає спиртними напоями та влаштовує скандали, не приділяє уваги вихованню дітей. Просила суд розірвати шлюб з відповідачем, оскільки не вбачає підстав для збереження сім'ї. В судовому засідання відповідач [PERSON] пред'явлений позов не визнав, вважає за можливе збереження сім'ї. У задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Зарічненського районного управління юстиції Рівненської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 56, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 24 грудня 2007 року (а.с.9). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, а саме: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що стверджується дослідженими в ході судового розгляду копіями свідоцтв про народження (а.с.11-12). З досліджених судом свідоцтв про народження батьками дітей записані сторони по справі. Спору щодо місця проживання малолітніх дітей між сторонами немає. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому засіданні позивач [PERSON] довела, що подальше спільне подружнє життя з відповідачем неможливе, та суперечить її інтересам. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін суд приходить до висновку про те, що подальше їх спільне життя та збереження сім'ї є неможливим, і таким, що суперечить інтересам позивача, а відтак позов підлягає до задоволення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

06 червня 2017 року [PERSON] предявила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 29 липня 2006 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Однак сімейне життя між ними не склалося. В грудні 2014 року її чоловік виїхав за кордон та про місце його перебування їй нічого не відомо. Після відїзду чоловіка вона у квітні 2015 року разом з сином [PERSON] перейшла проживати в квартиру своїх батьків, де проживає по даний час. З грудня 2014 року вони з відповідачем не підтримують подружніх відносин, не ведуть сумісного господарства та проживають окремо. Між ними відсутні почуття взаєморозуміння та любові, шлюб носить формальний характер, а тому вона вирішила звернутись в суд. В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 29 червня 2017 року о 09.20 год., позивач [PERSON] не зявилась та подала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. З грудня 2014 року вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

06 червня 2017 року до суду надійшла вказана заява. В заяві заявник просить: встановити факт прийняття ним спадщини, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] та складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Заява обґрунтована тим, що [INFO] померла матір заявника - [PERSON] Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді ? частини квартири [ADDRESS], яка належала померлій та заявнику на підставі договору міни від 11.12.1995 року. Померла заповіту не залишила. Єдиним спадкоємцем після смерті матері є заявник. Як зазначає заявник, його мати була зареєстрована у вказаній квартирі з 25.01.1996 року по 25.03.1999 року, а потім з 08.04.1999 року по день смерті була зареєстрована за іншою адресою. Проте весь цей час померла мати проживала разом із заявником в квартирі [ADDRESS], оскільки вона була хворою людиною та потребувала постійного стороннього догляду. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник Київської міської радив судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про слухання справи в їх відсутність. В запереченнях, які надійшли до суду 10.10.2017 року представник просив прийняти рішення згідно чинного законодавства. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін, які не з'явились в судове засідання. Дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення представника заявника, свідків, суд приходить до висновку про задоволення заяви виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі Договору міни від 11.12.1995 року. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [PERSON] є сином [PERSON]. Як пояснила в судовому засіданні представник заявника та свідки [PERSON] та [PERSON], з моменту придбання квартири померла проживала в ній, в зв'язку із сімейними обставинами вимушена була зареєструватись на вул.Салютній, проте в тій квартирі жодного дня не проживала. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України суд встановлює факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, в судовому засіданні доведено факт, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] та складається з ? частини квартири [ADDRESS] та не відмовився від її прийняття, а тому суд вважає за можливе задовольнити заяву. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

06 червня 2017 року до суду надійшла заява [PERSON], в якій він просить суд встановити факт належності йому. Державного акта [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 1,4002 га, яка розташована на території Вирівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що йому 24 березня 2006 року Кам'янка-Бузькою РДА випдано Державний акт [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 1,4002 га, яка розташована на території Вирівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області. Однак при видачі такого компетентним органом помилково вказано його прізвище [PERSON] замість правильного [PERSON], що відповідає його паспортним даним. Зазначає, що з метою подальшого розпорядження належним йому майном виникла необхідність для встановлення в судовому порядку факту належності правовстановлюючого документу. В судове засідання заявник не з'явився, його представник [PERSON] через канцелярію суду подав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вимоги заяви підтримав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився. Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Як видно з паспорта громадянина України [NUMBER], виданого 29.08.2013 р. Червоноградським МС ГУ ДМСУ у Львівській області, такий виданий на ім'я [PERSON], 18 травня 1936 року (а.с.3). Згідно з копією Державного акта [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 1,4002 га, яка розташована на території Вирівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області, такий виданий 24.03.2006 р. Кам'янка-Бузькою РДА, власником зазначено [PERSON] (а.с.2). Таким чином, має місце невідповідність прізвища заявника, яке зазначено у правовстановлюючому документі та в його паспорті гр. України, що створює заявнику перешкоди в розпорядженні належним йому майном. Проте, із представлених суду доказів беззаперечно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та сама особа, а його прізвище помилково зазначено у правовстановлюючому документі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи, що факт належності правовстановлюючого документу заявнику доводиться матеріалами справи, а встановлення такого факту є необхідним для вчинення ним подальших дій щодо розпорядження належним йому майном, то суд дійшов до висновку, що заяву слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

06 червня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.06.2017 р. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.06.2017 р. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений, тривожний, в розмову вступає неохоче. На запитання відповідає з роздратуванням, злобою, незадоволенням. Настрій знижений, афект роздратованості. Висловлює маячні ідеї відносини на адресу матері, погрожує їй фізичною рас правою, не заперечує відмови від вживання їжі, пояснює тим, що «мать меня травит». Озирається по сторонам, прислуховується. Мислення паралогічне, непослідовне, резонерське. Повністю свої хворобливі переживання не розкриває. Критика до свого стану грубо порушена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

06 червня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл.., Новомосковський р-н, с. Знаменовка, вул. Українська, 121. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 06.06.2017р. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 06.06.2017р. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням чергового лікаря лікарні КЗ «Новомосковської ЦРЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, занепокоєна. Вважає, що в її вухах спеціальні прилади, сама з собою розмовляє. Висказує маячні ідеї отруєння. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved