Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

06.10.2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа - Зміївська державна нотаріальна контора Харківської області, в якій вказала, що [INFO] померла її донька [PERSON], у якої залишились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які є онуками заявника. Рішенням Чугуївського міського суду від 12.08.2015 року по справі № 636/2746/15-ц вказані вище обставини підтверджуються та не потребують доказуванню. Зазначеним судовим рішенням також було задоволено зустрічну позовну заяву [PERSON] щодо оспорювання ним батьківства відносно молодшої онуки [PERSON]. Для оформлення опікунства над онукою [PERSON] - [PERSON], яка залишилась без батьків, заявнику необхідно зібрати документи, в тому числі щодо належності їй на праві власності житла. Після смерті чоловіка [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO], заявник разом зі своїми дітьми успадкувала в рівних частках житловий будинок з надвірними будівлями в с. Геніївка Зміївського району Харківської області, про що їй 10.01.1984 року державним нотаріусом Готвальдівської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом. 01.10.2015 року державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори [PERSON] був виданий дублікат Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за № 1-1054. На час оформлення нотаріусом зазначеного Свідоцтва [PERSON] не звернула уваги на правильність написання свого прізвища і лише після відмови в проведенні державної реєстрації її речового права на частку в будинку вона дізналась про наявність помилки в Свідоцтві про право на спадщину за заповітом, яка перешкоджає їй використовувати її власність на свій розсуд, зареєструвати своє речове право та оформити опіку над своєю малолітньою онукою. На підставі наведеного, різниця у написані прізвища заявника у одну літеру, є наслідком довільного перекладу її прізвища з російської, якою було складено усі правовстановлюючі документи часів СРСР, на українську мову, з боку осіб, які після закінчення існування держави СРСР заповнювали та видавали документи українською мовою. Враховуючи викладене, [PERSON] просила встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - дублікату Свідоцтва про право на спадщину за законом, який був виданий Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області 01.10.2015 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-1054. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягала. Представник Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, дійшов наступного висновку: Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З копії рішення Чугуївського міськрайонного суду Харківської області від 12.08.2015 року вбачається, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], яка померла [INFO]. За життя [PERSON] народила трьох доньок - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які, відповідно, є онуками заявника /а.с. 6-9, 10/. Встановлено, що 10.01.1984 року державним нотаріусом Готвальдівської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] на ім'я його спадкоємців - дружини [PERSON] та неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с. 11, 12/. Отже, з вказаного вище вбачається, що в Свідоцтві про право на спадщину прізвище, ім'я та по-батькові заявника зазначено на російській мові, тоді, як вбачається з копії її паспорту, [NUMBER], в перекладі на українську її прізвище, ім'я та по-батькові - «[PERSON]» /а.с. 3-4/. На час оформлення нотаріусом зазначеного Свідоцтва [PERSON] не звернула уваги на правильність написання свого прізвища і лише після відмови в проведенні державної реєстрації її речового права на частку в будинку вона дізналась про наявність помилки в Свідоцтві про право на спадщину за законом, яка перешкоджає їй використовувати її власність на свій розсуд, зареєструвати своє речове право та оформити опіку над своєю малолітньою онукою. Дана помилка є саме опискою, допущеною внаслідок неправильного перекладу прізвища з російської на українську мови, однак, судом встановлено, що даний документ належить саме [PERSON]. З огляду на вищевикладене, а також враховуючи відсутність у [PERSON] можливості іншим шляхом встановити факт належності їй правовстановлюючого документу на спадщину, суд вбачає підстави для задоволення її заяви.

Outcome: approved