Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

07.05.2014 року до Зачепилівського районного суду надійшов позов [PERSON] до ТОВ «Новий сад» про визнання договору оренди недійсним, в якому зазначено, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 15.07.2002 р. № 90 серія ІІІ-ХР №063891 позивач є власником земельної ділянки площею 6,91 гектарів в межах Забаринської сільської ради Зачепилівського району Харківської області. Згідно з договором оренди № 200 від 01.04.2008р., який зареєстровано у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області 21.03.2011р., земельна ділянки знаходиться в оренді у відповідача. Відповідно до п. 18 вищевказаного договору він набуває чинності після його реєстрації та підписання сторонами. А згідно п. 6.2., договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється за актом приймання-передачі у строк 10 днів після державної реєстрації цього договору. З 2008 року до моменту реєстрації договору в 2011 році відповідач користувався земельною ділянкою [PERSON] та користується нею і в цей час. Однак, договір оренди земельної ділянки від 01.04.2008р. № 200 та акт прийому-передачі земельної ділянки позивач не підписувала, оскільки взагалі є безграмотною і не вміє ні читати, ні писати. Тому [PERSON] звернулася до суду з вимогою про визнання недійсним договору оренди земельної частки (паю) № 200 від 01.04.2008р. площею 6,91 га, який зареєстровано у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області 21.03.2011р.; зобов'язати відповідача повернути самовільну зайняту земельну ділянку позивачеві; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи: - позовну заяву; - квитанція про оплату судового збору № 31 від 23.04.2014р. в сумі 1255,45 грн.; - копію паспорту [PERSON]; - копію договору оренди земельної частини (паю) № 200 від 01.04.2008 р.; - копію державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ХР № 063891 виданий 15.07.2002 р.; - копія пенсійного посвідчення серія [NUMBER] видане 05.08.2004 р. на ім'я [PERSON]; - копія викопіювання технічної документації щодо передачі земельних часток (паїв) із земель колективної власності реформованого КСП « 8 Березня»; - копія експлікації земель; - копії довідок відділу земельних ресурсів у Зачепилівському районі; - копія висновку відділу земельних ресурсів у Зачепилівському районі від 09.07.2008 р. ; - довідка відділу Держземагенства у Зачепилівському районі Харківської області № 1485/б від 26.03.2014 р.; - судові повідомлення; - заперечення проти позову ТОВ «Новий Сад»; - довіреність представника ТОВ «Новий Сад» від 05.03.2013р. дійсна до 07.05.2016р.; - ордер адвоката [PERSON] та витяг з договору № 101 про надання правової допомоги від 14.05.2014 р. ; - копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 319 від 30.06.1993 р. [PERSON]; суд вважає, що спірні правовідносини мають регулюватися наступними нормами права: - ч. 1 ст. 16 ЦК України: «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу»; - ст. 60 ЦПК України: «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу». - ч.1 та ч. 2 ст. 11 ЦК України: « 1. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти»; - ч.1 ст. 215 ЦК України: «1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу»; - ч.ч. 1 - 5 ст. 203 ЦК України: « 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним»; - ч.1 та ч.4 ст. 202 ЦК України: «1. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 4. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін»; - ч.1 та ч.2 ст. 509 ЦК України: «1. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. 2. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу»; - ч.1 ст. 525 ЦК України: «Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом»; - Ст. 526 ЦК України: «1. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться»; - Ст. 629 ЦК України: « Договір є обов'язковим для виконання сторонами». Аналізуючи обставини, що суд встановив у справі у співвідношенні їх з вищеназваними нормами права, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Сторони визнали в судовому засіданні, що земельна ділянка, яка належить відповідачу на праві власності згідно до державного акту серії ІІІ-ХР №063891 (а.с.10) дійсно знаходиться у користуванні відповідача згідного договору оренди земельної ділянки від 01.04.2008р. №200, який зареєстровано 21.03.2011 р. (а.с.6-9). Позивач протягом 2009 - 2014р. отримував орендну плату за користування цією земельною ділянкою (визнано сторонами в судовому засіданні): - за 2008р. у розмірі 1723,62 грн. В тому числі: 700 грн. - зерном, 300 грн. - насінням соняшника, залишок у 723,62 грн. - грошима; - за 2009р. в розмірі 1723,62 грн. В тому числі: 400 грн. - ячменем, 30 грн. - яблуневим соком, 90 грн. - медом, 84 грн. - посівом ячменю, залишок у 1119,62 грн. - грошима; - за 2010р. в розмірі 1723,62 грн. В тому числі: 435 грн. - соломою, 1625 грн. - послугами комбайну, 500 грн. - кукурудзою, 135 грн. - мукою, різниця зарахована за 2011р.; - за 2011р. в розмірі 1723,62 грн. - грошима; - за 2012р. в розмірі 4765,20 грн. В тому числі: 1750 грн. - ячменем, 2000 грн. - кукурудзою, 150 грн. - медом, залишок у 865,20 грн. - грошима; - за 2013р. в розмірі 4765 грн. В тому числі: 1400 грн. - пшеницею, 800 грн. - ячменем, 300 грн. - мукою, залишок у 2265 грн. - грошима. Визнання сторонами цих фактів свідчить про те, що вони, діючи добровільно протягом шести років вчиняли конклюдентні дії, які явно вказують на виконання сторонами договору, що є предметом спору. При цьому, суд звертає увагу на те, що жодна з вищенаведених норм права не вказує на те, що при вчиненні сторонами правочину має значення особа підписанта договору. Юридичне значення мають дії сторін договору, а не його підписантів. Отже, заява позивача, яка добросовісно, протягом шести років виконувала спірний договір, надаючи свою земельну ділянку в оренду позивачу, та отримуючи за це орендну плату в обумовленому сторонами розмірі, про те, що спірний договір підписувала не вона свідчить на цей час лише про те, що вона має намір в односторонньому порядку відмовитись від договору, що суперечить положенням ст. 526 та ст. 629 ЦК України. Суд звертає увагу й на те, що за іншими умовами спірний договір не має вад ні змісту, ні форми, які б дозволяли визнати його недійсним. Позивач та її представник не змогли вказати, які саме її права або охоронювані законом інтереси було порушено при укладені, державній реєстрації та виконанні спірного договору. Позивач ухилилась від укладення мирової угоди, запропонованої представником відповідача. Тому, суд має достатній рівень впевненості у тому, що позивач [PERSON] звернулась з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки за уявних обставин, маючи на меті протиправне ухилення від виконання своїх договірних зобов'язань орендодавця. А це є явним порушення принципу непорушності договору, встановленого ст. 629 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed