Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

05 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 08 вересня 2007 року. Від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Однією сімєю не проживають більше ніж півроку. На даний час сімя фактично розпалась внаслідок відсутності взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства і виховання дитини. Посилаючись на те, що подальше спільне життя не можливе, позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 18). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовом згодний (а. с. 19). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 08 вересня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції Сумської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №103. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 6). [PERSON] і [PERSON] мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а. с. 7). Причиною розпаду сімї стала відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства і виховання дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам сторін та їх малолітньої дитини, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви позивачки та у відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні, [PERSON]. Від стягнення з відповідача судових витрат у виді судового збору, сплаченого при зверненні з даним позовом до суду, позивачка відмовилась, про що подала відповідну письмову заяву (а. с. 18). На підставі викладеного,

Outcome: approved