Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

05 січня 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 травня 1997 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач не виконує свій обов'язок з матеріального утримання дитини, просить суд стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно. Ухвалою судді від 24 січня 2018 року відкрито провадження у справі та встановлено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Позивач будь-яких додаткових пояснень щодо позову не надала. Відповідач відзив на позов у строк встановлений судом не надав, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі отримав поштою. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, однак не подав відзив, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі починаючи з 24 травня 1997 року (а.с.3). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.4). Як зазначено у статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач, не проживає разом з сином та не приймає участі в його утриманні, отже він зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з дитиною. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Під час судового розгляду не встановлено обставин щодо поганого матеріального становища дитини, або поганий стан її здоров'я. Позивач доказів протилежного суду не надала. Відповідач інших утриманців не має і доказів протилежного суду не надав. Інших істотних обставин при визначенні розміру аліментів суд не знаходить. При цьому, частиною дев'ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На думку суду, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, а також беручи до уваги рівність прав та обов'язків батьків в утриманні дитини, на користь позивача з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000,00 грн. на дитину щомісяця. Цих коштів, на думку суду, буде достатньо для покриття витрат на задоволення життєвих потреб дитини, зокрема її фізичного та духовного розвитку. Заявлений позивачем розмір аліментів у 2 000,00 грн. є явно завищеним, оскільки перевищує встановлений прожитковий мінімум для дитини, а батьки мають нести рівні обов'язки щодо утримання дитини. Тому суд задовольняє позовні вимоги частково та присуджує аліменти у розмірі 1 000,00 грн., а у решті позовних вимог відмовляє у зв'язку з безпідставністю. Крім того, частиною другою статті 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Тому суд вважає за необхідним стягувати аліменти з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Також частиною другою статті 182 СК України (в редакції чинній з 08 липня 2017 року), визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане правило має застосуватися і до аліментів, присуджених в твердій грошовій сумі, а тому в судовому рішенні суд визначає, що розмір стягуваних аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У статті 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Оскільки при зверненні до суду позивач не сплачувала судового збору у розмірі 704,80 грн., як особа звільнена від його сплати, тому його слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: partial