Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

07.04.2021 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 4738, посвідченого 17 грудня 1999 року Первомайською філією Південної Товарної Біржі відповідачі продали, а позивачка придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Рішення про державну реєстрацію права власності від 24 квітня 2007 року. З того часу сім`я [PERSON] проживає в цій квартирі. Зараз вона бажає розпорядитись вказаною квартирою, але як виявилось, договір купівлі- продажу між ними є недійсним, оскільки згідно ст. 227 ЦК України ( в редакції 1963 року), який діяв на час укладення угоди, посвідчення договору купівлі-продажу житлових будинків та квартир необхідно було здійснювати в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 р), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Угода повністю відбулась [PERSON] отримала в повне розпорядження квартиру, в якій проживає її сім`я, вони підтримують квартиру в належному стані. Таким чином, виконувала всі повноваження власника майна. На протязі тривалого часу продавці квартири не мають до неї ніяких претензій з приводу договору купівлі-продажу квартири, оскільки продали її і отримали за неї визначену суму. Таким чином, між ними фактично відбулась угода купівлі-продажу квартири. Цю угоду вони посвідчили на Первомайській філії Південної товарної біржі, яка на той час мала повноваження посвідчувати такі угоди. Вважає, що за нею можливо визнати право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яку позивачка придбала у відповідачів, посвідчивши угоду 17.12.1999 року на Первомайській філії Південної товарної біржа. Названі вище норми закону не суперечать нині діючому законодавству: ст.ст. 220, 715 ЦК України (в ред.2004 року). Представник позивачки надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце слухання справи оповіщені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов не подали. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні був встановлений факт укладення 25.11.1999 р. між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , договору купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] (а.с. 6). Даний договір було зареєстровано 25.11.1999 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року. Згідно цього договору [PERSON] та [PERSON] передали, а [PERSON] прийняла в управління та користування квартиру, сплативши їм договірну вартість в розмірі 4000 грн., що є доказом про того, що сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Нотаріальне посвідчення договору неможливе через те, що право власності на будинок зареєстроване в Первомайському МБТІ за позивачем. Рішення про державну реєстрацію права власності від 24 квітня 2007 року (а.с. 6,7). Вирішити дане питання з відповідачами у позивачки немає змоги, оскільки їй не відомо їх місцезнаходження. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved