Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

06.11.2014 позивач звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 85000 гривень - кошти отримані за продаж земельної ділянки, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 13770 гривень, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 3046 гривень 02 копійки, та судовий збір в сумі 1018 гривень 16 копійок. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Позивачу на праві власності належала земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер 3210500000:09:025:0007, яка розташована у [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 12 серпня 2013 року відповідач [PERSON], який діяв від імені позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності, уклав в інтересах позивача договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, та, як зазначено в п.5 договору купівлі-продажу, продаж земельної ділянки вчинено за 85000 гривень, які відповідач отримав як її представник до підписання договору. Позивач стверджує, що відповідач не повернув їй кошти, отримані від продажу належного їй на праві власності майна, хоч вона неодноразово зверталась до відповідача з цією вимогою, уникає з нею зустрічей, не відповідає на телефонні дзвінки. Позивач просить суд, з урахуванням вимог ч.2 ст.625 ЦПК України задовольнити її позовні вимоги, стягнути 85000 гривень - кошти отримані за продаж земельної ділянки, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 13770 гривень, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 3046 гривень 02 копійки, всього на загальну суму 101816 гривень 02 копійки. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла письмова заява, в якій він просить суд розглянути справу у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем свого проживання, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не подав. Відповідно до вимог ст.ст.169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер 3210500000:09:025:0007, яка розташована у [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯК №21082, виданим Бориспільською міською радою 28.10.2011 на підставі рішення Бориспільської міської ради №4883 41 сесії 5 скликання від 09.10.2008 року, зареєстрованим відділом Держкомзему у м.Бориспіль Київської області 29.12.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №321050001002541 (а.с.4). 12 серпня 2013 року відповідач [PERSON], який діяв від імені та в інтересах позивача [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], 19.04.2013 за реєстровим №1603, уклав і підписав від імені позивача договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №3291 (а.с.5-6). Відповідно до вказаного договору [PERSON], від імені якої діє [PERSON], продала, а покупець [PERSON] купив належну позивачу земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 3210500000:09:025:0007, яка розташована у [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно з п.5 зазначеного договору купівлі-продажу від 12 серпня 2013 року, продаж земельної ділянки, за домовленістю сторін, вчинено за 85000 гривень (вісімдесят п'ять тисяч гривень), які покупець передав представнику продавця до підписання цього договору.. Так, як зазначено в п.7 договору купівлі-продажу, представник продавця своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за продану земельну ділянку, одержання від покупця грошей в сумі 85000 (вісімдесят п'ять тисяч гривень) та відсутність по відношенню до покупця будь-яких претензій фінансового характеру. За змістом ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч.3 вказаної статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Як зазначено в ч.1 ст.244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до ч.3 цієї статті довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Враховуючи, що главою 17 «Представництво» Цивільного кодексу в повній мірі не врегульовані права та обов'язки довірителя та представника та наслідки їх не виконання, суд керується вимогами ч.8 ст.8 ЦПК України, відповідно до якої, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). В даному випадку, суд прийшов до висновку, що слід застосовувати положення глави 68 «Доручення» Цивільного кодексу України, якою врегульовані подібні за змістом правовідносини. Так, відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Виходячи з положень ч.1 ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. З наведеного вбачається, що договір доручення, може посвідчуватись довіреністю, та є різновидом представництва інтересів особи-довірителя, що виникає на підставі договору. Обов'язки повіреного передбачені ст.1006 ЦК України. В тому числі відповідно до п.3 ч.1 цієї статті повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами п.4 ч.1 ст.532 ЦК України місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов'язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов'язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов'язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов'язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов'язаних із зміною місця виконання. При цьому за змістом п.п.1,2 ч.1 ст..537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку. За змістом ч.1 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо негайної передачі отриманих за договором купівлі-продажу земельної ділянки належних позивачу коштів в сумі 85000 гривень, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. За змістом ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо стягнення на її користь коштів, отриманих відповідачем за продаж земельної ділянки в сумі 85000 гривень, в тому числі з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми в межах заявлених позовних вимог за період з 12.08.2013 року по 22.10.2014 року, а саме: Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якої ухвалено рішення, має бути присуджені понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 1018 гривень 16 копійок (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved