Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

05 березня 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить: встановити факт прийняття спадщини за законом [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 7,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі, які перебували в колективній власності КСП імені Шевченка, що розташована на території Благодатівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, підтвердженого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0224545 виданого Великоолександрівського районною державною адміністрацією на підставі рішення від 15 травня 2000 року № 198 на ім`я [PERSON] та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 823, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після якої відкрилась спадщина у виді права на земельну частку (пай) розміром 7,04 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж частки в натурі, що розташована на території Благодатівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, підтвердженого сертифікатом серії ХС № 0224545 виданого на ім`я [PERSON] , яку фактично прийняв її чоловік [PERSON] , оскільки постійно проживав з дружиною на момент її смерті. [PERSON] батько позивача помер [INFO] після смерті якого відкрилась спадщина, прийнята ним від померлої дружини [PERSON] та яку він не оформив за життя. Вказане право належало батьку позивача на тій підставі, що він його успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом вступу у володіння її особистими речами наявними на момент смерті та спільного проживання з нею. Оскільки прийняття спадщини в частині свідчить про прийняття спадщини в цілому батько позивача прийняв спадщину після смерті своєї дружини в тому числі і щодо вказаного права на земельну частку (пай), яке у зв`язку з цим увійшло до спадкової маси. У відзиві, поданому представником відповідача 05 травня 2020 року, останній підтвердив відповідність дійсності всіх обставин викладених у позові позивачем та просив задовольнити позовну заяву. Під час розгляду справи суд, за клопотанням представника, ухвалою суду від 26 березня 2020 року залучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . На судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з зазначених в ньому підстав. На судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснивши, що батько позивача після смерті своєї дружини тобто матері позивача постійно проживав з нею, самостійно розпорядився особистими речами, що належали померлій, що свідчить про фактичне прийняття батьком позивача спадщини, а отже наявність підстав для встановлення вказаного факту. У зв`язку з цим, вказане право увійшло до спадкової маси, яка залишилась після смерті батька позивача, спадщину після якого позивач прийняла шляхом постійного проживання з батьком на момент його смерті. На судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив при винесенні рішення взяти до уваги наданий ним відзив на позовну заяву. На судове засідання третя особа - [PERSON] не з`явилася, надала заву в якій зазначила, що після смерті свого батька [PERSON] як спадкоємець першої черги, заяву про прийняття спадщини не подавала, спадщину не приймала, на час відкриття спадщини проживала окремо від батька, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У відповідності до частини третьої статті 200 ЦПК України, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується актовим записом № 19 зробленим 08 жовтня 1999 року Благодатівською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 08 жовтня 2019 року, актовий запис про смерть № 19 від 08 жовтня 1999 року). Відповідно до листа Відділу у Великоолександрівському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 22 лютого 2020 року та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0224545 від 01 червня 2000 року [PERSON] на момент смерті належало право на земельну частку (пай) розміром 7,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі, що розташована на території Благодатівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, підтвердженого сертифікатом. Відповідно до листа державного нотаріуса Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області Карастан Ольги Іванівни від 16 березня 2020 року та Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину та заповіти / спадкові договори) від 13 березня 2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] заводилась за № 1/2020р. приватним нотаріусом Бондар Н.В., на підставі чого видано свідоцтво про право на спадщину зареєстроване за № 163 на спадкоємицю [PERSON] на майно спадкодавця [PERSON] у вигляді земельної ділянки розміром 5,8519 га, розташовану на території Благодатівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області кадастровий номер 6520980500:07:001:0174. Відповідно до листа від 17 січня 2020 року приватного нотаріуса Бондар Н.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька [PERSON] на майно у вигляді земельної ділянки розміром 7,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі, які перебували в колективній власності КСП імені Шевченка, що розташована на території Благодатівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документу та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до довідки від 01 серпня 2019 року № 319 Благодатівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області [PERSON] на час смерті проживала та була зареєстрована в с. Андріївка Великоолександрівського району Херсонської області разом зі своїм чоловіком [PERSON] , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується актовим записом № 9 зробленим 27 квітня 2010 року Благодатівською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 27 квітня 2010 року). Відповідно до актового запису про народження № 1130 зробленим 07 серпня 1975 року Кіровським районним відділом ЗАГСу міста Семіпалатинська Казахської РСР, (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07 серпня 1975 року) та актового запису про шлюб № 4 зробленого 25 жовтня 1997 року виконкомом Білокриницької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25 жовтня 1997 року) [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] які відповідно до актового запису про шлюб № 14 зробленого 18 червня 1975 року Новобажиновськю сільською радою Жаносемейського районнного ЗАГСу (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18 червня 1975 року) перебували у шлюбі. Відповідно до рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2019 року заяву [PERSON] до Благодатівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області про встановлення факту проживання без реєстрації спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задоволено та встановлено факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини [INFO] за адресою [ADDRESS] . Відповідно до листа державного нотаріуса Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області Карастан Ольги Іванівни від 19 березня 2020 року та Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину та заповіти / спадкові договори) від 19 березня 2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до Акту зареєстрованого в реєстрі за № 27, 28 сусідами [PERSON] , а саме [PERSON] та [PERSON] підтверджено, що [PERSON] з квітня 2007 року по час смерті, а саме до [INFO] постійно проживав без реєстрації, за адресою: [ADDRESS] разом із донькою [PERSON] , [INFO] , підписи вказаних осіб та їх дієздатність засвідчено секретарем Благодатівської сільської ради Курганович Т.В. Відповідно до домової книги господаром домогосподарства за адресою: [ADDRESS] зазначено [PERSON] разом з ним зареєстровано [PERSON] . Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. При цьому, довідку від 17 січня 2020 року видану приватним нотаріусом Бондар Н.В. про те, що спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлого [INFO] є [PERSON] суд не приймає до уваги, з підстав її невідповідності вимогам щодо допустимості доказів, закріплених у статті 78 ЦПК України, адже до повноважень нотаріуса не належить встановлення такого факту у вищеописаний спосіб, та її не може бути віднесено до письмових засобів доказування. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу спадкових прав позивача на майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, що врегульовані нижченаведеними нормами Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі- ЦК України), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пунктів четвертого та п`ятого Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина після [PERSON] відкрилася до вказаної дати та до 01 липня 2003 року спірні правовідносини щодо спадкування після її смерті врегульовані нормами ЦК УРСР. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв`язку з його смертю. Суд установив, що [PERSON] , будучи віднесеним до спадкоємців першої черги за законом як чоловік, прийняв спадщину, що відкрилась після смерті його дружини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном у виді особистих речей померлої, які знаходились за адресою їх спільного проживання та у виді речей, які належали подружжю на праві спільної сумісної власності. Такі обставини підтверджені наявними доказами, відомостями наданими від відповідача як органу місцевого самоврядування, вбачаються з обставин справи та останнім не оспорювались. Оскільки факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] судом підтверджений, слід ствердити, що перший прийняв після другої спадщину у виді вказаного права на земельну частку (пай), яке увійшло до складу спадкового майна, як таке, що належало [PERSON] на момент смерті та не припинилося у зв`язку з цим. Поряд з цим, враховуючи ті самі приписи Прикінцевих та перехідних положень ЦК України порядок спадкування [PERSON] після [PERSON] врегульований нормами ЦК України, оскільки спадщина після смерті останньої відкрилася [INFO] . Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв`язку з його смертю. Отже, із зазначених положень цивільного законодавства вбачається, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті батька, шляхом постійного проживання з ним, а отже має право ставити на вирішення суду питання про перехід прав належних спадкодавцю до неї у порядку спадкування. Факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджений рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2019 року, яке у відповідності до частини четвертої статті 82 ЦПК України має преюдиційне значення, а відтак за відсутності заперечень з боку відповідача, не підлягає повторному доказуванню. Оскільки позивач прийняла спадщину після смерті батька на підставі закону слід констатувати прийняття нею у спадщину вказаного права на земельну частку (пай), яке належало померлому у відповідності до вищевказаних обставин та не припинилося у зв`язку зі смертю. Належність [PERSON] на момент смерті вказаного права на земельну частку (пай) та можливість переходу такого права в порядку спадкування, з урахуванням встановлених обставин, вбачається із приписів пункту 17 Перехідних положень Розділу Х ЗК України відповідно до якого, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Отже, позивач як така, що прийняла спадщину має право вимагати визнання за нею права на спадщину, що не була оформлена, при тому, що здійснення останнього не обмежено будь-якими строками. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, яка прийняла спадщину у виді права, що належало її батьку, який отримав його після смерті дружини, так і відповідача, який не набув таке право на спірне майно у порядку встановленому законом. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняла спадщину у встановленому законом порядку після смерті батька, у виді вказаного права, яке належало останньому на момент смерті на тій підставі, що він фактично прийняв спадщину після смерті його дружини. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останньої не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції відповідача та учать останнього обумовлена особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved