Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

05 вересня 2019 року представник позивача Чепіга Д.О. від імені Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначив, що відповідач [PERSON] відповідно до підписаної заяви № б/н від 06.07.2011 року отримала кредит у розмірі 500,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду. Щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору. При укладанні договору сторони керувались ст. 634 ЦК України. Відповідно до якої договором приєднання є договір, умови, якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору і в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи, що відповідачем не виконуються зобов`язання належним чином, тому просить суд, стягнути з відповідача 21637,73 заборгованості, яка складається з: 0,00 грн заборгованість за тілом кредита, 563,44 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 16067,73 грн заборгованість за пенею за прострочення зобов`язання, 3500,00 грн заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1006,56 грн. штраф (процентна складова). 28.08.2019 року представник позивача подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб та про розгляд справі у відсутності позивача. 28.08.2019 року подав клопотання позивач про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою суду від 16 вересня 2019 року визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін та запропоновано відповідачеві, зокрема, в 15-денний строк подати відзив на позов. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов не подала. Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подала відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. При цьому, відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача суд не розцінює як визнання позовних вимог, оскільки подання заперечень на позов є правом, а не обов`язком відповідача і не звільняє позивача від доведення певних обставин як то передбачено ч. 3 ст.\~12\~та ч.1 ст.81 ЦПК України. Судом \~встановлено,\~що [PERSON] відповідно до підписаної заяви № б/н від 06.07.2011 року отримала кредит у розмірі 500,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та « Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана копія анкети-заяви про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, з якої вбачається, що [PERSON] підписала вищезазначену анкету-заяву 06.07.2011 року. Крім того, представником позивача подано до суду копії наступних документів: розрахунок заборгованості відносно [PERSON] станом на 15.08.2019 року, який підписаний від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; Витяг із Умов і правил надання банківських послуг; копію паспорта відповідача. Будь-яких інших документів суду не надано, ніяких клопотань з цього приводу заявлено не було. Відповідно до ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.8\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991\~нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно з ч. 3 ст.\~12\~та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень\~ст. 83 ЦПК України\~позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Крім того, розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає\~Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Копія анкети-заяви, яка додана до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні\~ЦК України\~і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якої підтверджується доданими до позовної заяви документами, що свідчить про відсутність договору між сторонами. У вищезазначеній анкеті-заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання, зокрема: розмір кредитного ліміту, відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, відсутня умова про обов`язок повернення цих коштів відповідачем, відсутні дані про вид договору, реквізити розрахункових рахунків, номер платіжної карти. Нечіткість у заповненні даної анкети-заяви (не заповнення деяких граф) робить анкету незрозумілою для особи, яка її підписує, не дає однозначного уявлення про істотні умови кредитного договору, який укладається. Матеріали справи також не містять доказів отримання будь-яких платіжних карток відповідачем. Позивачем взагалі не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів, в тому числі і у зазначений в заяві позичальника спосіб. Умови та Правила надання банківських послуг не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом. Додана до позову роздруківка витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача із саме цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку. Крім того, у анкеті-заяві не ідентифіковано, що Умови та Правила надання банківських послуг, додані до позову, є чинними на момент підписання відповідачем анкети-заяви і що саме з ними вона була ознайомлена. Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11.03.2015 у справі №6-16цс15, згідно якої посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т.д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник при отриманні банківської карти. До позову додано копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Разом з тим, цей витяг має чотири різних види тарифів та не має будь-яких позначок, з які б вказували, який саме вид тарифу був обраний відповідачем та чи взагалі відповідач ознайомився із цими тарифами. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні\~підстави вважати,\~що при\~укладенні договору\~з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того,\~враховуючи позицію,\~викладену у\~постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду \~№342/1801/17\~від 03.07.2019\~року,\~суд вважає,\~що Витяг\~з Тарифів\~обслуговування кредитних\~карт «Універсальна»\~«Універсальна,\~30\~днів пільгового\~періоду» та\~Витяг з\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг\~в ПриватБанку\~ресурс:\~Архів Умов\~та правил\~надання банківських\~послуг розміщені\~на сайті:\~https://privatbank.ua/terms/,\~які містяться\~в матеріалах\~даної справи\~не містять\~підпису відповідача,\~тому їх\~не можна\~розцінювати як\~частину кредитного\~договору,\~укладеного між\~сторонами 06.07.2011\~року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту укладення із відповідачем договору на умовах, зазначених позивачем, та факту видачі кредиту, що свідчить про недоведеність порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог. При цьому, відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача суд не розцінює як визнання позовних вимог, оскільки подання заперечень на позов є правом, а не обов`язком відповідача і не звільняє позивача від доведення певних обставин як то передбачено ч. 3 ст.\~12\~та ч.1 ст.81 ЦПК України. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу\~ст. 141 ЦПК України\~відшкодуванню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.634,\~1046,\~1054 ЦК України,\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed