Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

06 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» (далі - ТОВ «Очаківський райагрохім»). Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] належать на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,63 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яких знаходяться багаторічні насадження - виноградники. На даний час земельна ділянка безпідставно перебуває у користуванні відповідача, оскільки будь-яких договорів оренди на вказані земельні ділянки з ТОВ «Очаківський райагрохім» позивач не укладав. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється у добровільному порядку повернути земельну ділянку, просить витребувати її з чужого незаконного володіння та зобов`язати ТОВ «Очаківський райагрохім» повернути земельну ділянку її власнику разом з багаторічними насадженнями (виноградниками). Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили про його задоволення. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, не повідомивши про причини неявки, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином повісткою. До судового засідання надано письмові пояснення за підписом представника ТОВ «Очаківський райагрохім» Ялової В.П., в яких вона не заперечує, що спірна земельна ділянка, що належить [PERSON] , перебуває у користуванні ТОВ «Очаківський райагрохім» без укладення договору оренди. Зазначила, що на земельній ділянці розташовані багаторічні насадження виноградників, які були висаджені у 2001 року СЗАТ «Ольвія», та на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2009 року перейшли у власність ВАТ «Очаківський райагрохім», реорганізованого у 2011 році в ТОВ «Очаківський райагрохім» і перебувають на балансі останнього, а тому вважає неможливим повернення земельної ділянки позивачеві, якому пропонувалось укладення договору оренди земельної ділянки (а.с.63). Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. На підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації від 28 лютого 2005 року № 49 [PERSON] передана у власність земельна ділянка площею 0,63 га, кадастровий номер [NUMBER] , за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, що підтверджується копією державного акту серії [NUMBER] від 15 серпня 2005 року (а.с.9). Як вбачається з інформації ТОВ «Очаківський райагрохім» від 18 лютого 2019 року № 186, наданої згідно ухвали суду, на вищевказаній земельній ділянці висаджені виноградники ізабельних сортів в кількості 1678 кущів (рік посадки 2001), встановлена шпалера (залізобетонні стовпчики в кількості 485 шт., натягнуто та закріплено дроту в кількості 806 кг) (а.с.62). Таким чином, суд вважає встановленим, що на час отримання позивачем земельної ділянки у власність на ній були розташовані багаторічні насадження - виноградники. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На обґрунтування своїх письмових заперечень представник відповідача посилається на договір купівлі-продажу виноградників від 05 червня 2009 року №81, укладений між СЗАТ «Ольвія» та ВАТ «Очаківський райагрохім». Як вбачається з копії вищевказаного договору та додатків №1 та №2 до нього, предметом купівлі-продажу є насадження виноградників на суму 17390696 грн. 40 коп. та на суму 19342383 грн. 32 коп., відповідно. При цьому, зазначено лише їх загальну вартість. Таким чином, відповідачем не доведено той факт, що об`єктом купівлі-продажу були насадження виноградників, розташовані саме на земельній ділянці позивача. Відповідно до копії ухвали господарського суду Миколаївської області від 19 вересня 2014 року у справі про банкрутство, СЗАТ «Ольвія» ліквідовано. За змістом статті 19, частини другої статті 22\~ЗК України багаторічні насадження - це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до частини другої статті 79\~ЗК України право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Згідно з частиною третьою статті 373\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Враховуючи викладене, у правовідносинах, що склалися між сторонами, багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. Таким чином, навіть у разі перебування багаторічних насаджень на балансі підприємства, це не може вважатися підтвердженням права власності на ці насадження, оскільки баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна і не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації). Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 лютого 2015 року у справі № 6-14цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів від 10 травня 2018 року у справі №495/3710/13-ц. Отже, [PERSON] разом із земельними ділянками були передані й розміщені на них багаторічні насадження та з цього часу [PERSON] став відповідно власником і багаторічних насаджень. Згідно з частиною першою статті 78\~Земельного кодексу\~України (далі - ЗК України) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125\~ЗК України в редакції на теперішній час). Відповідно до ст.125 ЗК України в редакції, яка діяла на час передачі позивачці земельної ділянки у приватну власність, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до ст.ст. 321, 387 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що ТОВ «Очаківський райагрохім» без законних правових підстав користується земельною ділянкою, що належить позивачеві, а тому його позовні вимоги про витребування земельної ділянки разом з багаторічними насадженнями (виноградниками) є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved