Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

06 березня 2017 року [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вищезазначеною позовною заявою де просить ухвалити судове рішення, яким визнати спільним сумісним майном колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] домоволодіння розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Урицького, б. 10, яке складається з житлового будинку загальною площею 65,0 кв.м., житловою 41,6 кв.м. «А», з господарчими спорудами: літня кухня саманна обкладена шлакоблоком «Б», погріб шлаколітий «В», сарай цегляний «Г», сарай шлакоблоковий «Ж», сарай саманний обкладений шлакоблоком «Е», вбиральня деревяна «Д» огорожа штахетна №1-3, водопровід І, вимощення асфальтне ІІ. Та здійснити його поділ, шляхом визнання права власності по 1/2 частині за [PERSON] та\~ [PERSON]. Стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2001 року по 07 березня 2014 року. Під час шлюбу, 10 травня 2007 року ними було придбано будинок №10 по пров. Уріцького в м. Жовті Води Дніпропетровської області, який було зареєстровано на ім`я відповідача. З того часу і по теперішній час вона разом із спільними дітьми проживає в цьому будинку. Оскільки враховуючи те, що останнім часом від відповідача все частіше надходять претензії стосовно того, що лише він є власником цього будинку і що вона йому заважає розпоряджатися ним, тому вона вимушена була звернутись до суду з даним позовом. Позивач, [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася направивши до суду свого представника. Повноважний представник позивача - адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 06 березня 2017 року в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі на підставах викладених у позовіта просив їх задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суду пояснив, що дійсно, з позивачем по справі перебував у зареєстрованому, шлюбі з 2001 по 2014 рік. В період шлюбу, вони з дружиною придбали в кредит будинок № 10 по вул. Уріцького в м. Жовті Води Дніпропетровської області. На сьогоднішній день кредит вже погашено в повному обсязі. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Сторони із 05 травня 2001 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області 07 березня 2014 року, що підтверджується копіями свідоцтва про одруження та рішенням суду (а.с. 3,4). Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]./а.с.21, 22/ Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 10 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського нотаріального округу [PERSON], під час шлюбу за кошти спільного сімейного бюджету, сторонами по справі було придбано будинок №10 по провулку Уріцького в м. Жовті Води Дніпропетровської області загальною площею 65,0 кв.м., житловою 41,6 кв.м. «А», з господарчими спорудами: літня кухня саманна обкладена шлакоблоком «Б», погріб шлаколітий «В», сарай цегляний «Г», сарай шлакоблоковий «Ж», сарай саманний обкладений шлакоблоком «Е», вбиральня деревяна «Д» огорожа штахетна №1-3, водопровід І, вимощення асфальтне ІІ.(а.с.5). Спроби поділити майно в досудовому порядку не дали результату. Відповідач відмовляється вчиняти будь-які дії щодо визнання за позивачем право власності на перелічене вище майно. Оскільки відповідач не бажає добровільно поділити спільне майно, то є необхідність такого поділу судом. Запропонований позивачем варіант визнання за нею права власності на ? частку майна не суперечить вимогам діючого законодавства та спрямований на захист прав сторін та їх спільних дітей на недоторканість житла та таємницю особистого життя. Відповідно вимог статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу сторони не здійснювали розподіл спільного майна подружжя, у тому числі і вказаних транспортних засобів. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, тому майно колишнього подружжя знаходиться у спільній частковій власності сторін. Відповідно до п.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник\~ має\~право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник,\~ який бажає\~ виділу,\~ має право\~ на\~одержання\~ від\~інших\~ співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може\~ бути\~ надана\~ лише\~за\~ його згодою. Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:\~ 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;\~ 2) річ є неподільною;\~ 3) спільне володіння і користування майном є неможливим;\~ 4) таке припинення на завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно з ч.4. ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. За положеннями ч. 1\~ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи викладене, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати по справі. На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: approved