Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

04 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], в якому просив визнати частково недійсним договір № 0004143 від 03 вересня 2015 року, укладений між мною та ФОП [PERSON]. в частині редакції п.3.2. щодо зобов'язання відповідача виготовити та встановити вироби «після виконання п.3.1.», зобовязати ФОП [PERSON] належним чином виконати умови укладеного договору №0004143 від 03 вересня 2015 року та встановити в належній йому квартирі [ADDRESS] на балконі дві ствірки із енергозбережуючими склопакетами, стягнути з відповідача пеню у зв'язку із простроченням виконання зобов'язання за період з 16 жовтня 2015 року по день фактичного повного виконання зобов'язання та встановлення в належній йому квартирі [ADDRESS] на балконі двох ствірок із енергозбережуючнми склопакетами, стягнути з відповідача 4000 грн. в рахунок спричиненої неправомірними діями моральної шкоди, стягнути з відповідача 49,53грн., пов'язаних із витратами на направлення претензії у зв'язку із невиконанням зобов'язань, стягнути з відповідача 400 грн. в рахунок витрат по сплаті послуг адвоката із складання позовної заяви до суду, стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. та 974,40 грн. Позов мотивовано тим, що 03 вересня 2015 рокупозивач уклав з відповідачем договір, за яким відповідач мав виготовити та встановити ПВХ-конструкції. При укладанні договору позивачем було сплачено аванс на суму 4000 грн. Проте відповідач в повному обсязі свої зобовязання за договором не виконав, на письмові претензії позивача не реагує, у звязку з чим позивач змушений звернутись до суду. Позивач у судовому засіданні просив позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково, визнала, що в повному обсязі свої зобовязання за договором не виконала, оскільки виконати замовлення немає технічної можливості, не заперечувала компенсувати позивачу витрати на послуги адвоката, витрати по оплаті судового збору та витрати на направлення претензії у зв'язку із невиконанням зобов'язань. Заслухавши сторін та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №0004143. Відповідно до п.1.1, п.2.1 Договору замовник отримує, а виконавець зобовязується виконати роботи з виготовлення та встановлення ПВХ-конструкції, вартість робіт складає 4968 грн. Згідно п.3.1, п.3.2 замовник зобовязується оплатити вартість замовлення, що складає 4968 грн., після виконання п.3.1 виконавець зобовязується виготовити та встановити вироби протягом 30 робочих днів. Згідно п.4.2 у випадку невиконання виконавцем п.3.1 за його виною виконавець зобовязаний сплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості даного договору за кожен день прострочки. Позивач сплатив на виконання договору 4000 грн., що не заперечувала відповідач. Згідно пояснень сторін, наданих в судовому засіданні, жодних специфікацій, схем встановлення ПВХ-конструкції до вказаного договору підписано сторонами не було, проте відповідач в судовому засіданні визнала, що в повному обсязі свої зобовязання за договором не виконала. Посилання відповідача, що в повному обсязі свої зобовязання за договором не виконала, оскільки виконати замовлення немає технічної можливості, суд не приймає до уваги, оскільки ці твердження відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами. Судом в судовому засіданні розяснено право заявити у справі технічну експертизу, проте вказаним правом відповідач не скористалась. Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, вимога позивача зобовязати фізичну особу-підприємця [PERSON] виконати умови договору №0004143 від 03 вересня 2015 року, укладеного між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON], підлягає задоволенню. Вимога позивача щодо визнання недійсним п.3.2 договору №0004143 від 03 вересня 2015 року задоволенню не підлягає, оскільки згідно положень ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, вказана умова договору не є несправедливою, не встановлює істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Вимога позивача про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягає, оскільки умовами договору встановлено сплату неустойки у випадку невиконання п.3.1 договору, яким встановлено обовязок замовника повністю оплатити вартість замовлення, що складає 4968 грн. Що стосується відшкодування моральної шкоди суд виходив з наступного. Згідно ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Згідно роз'яснень, наданих Верховним Судом України в п. 9 постанови Пленуму від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Відповідач не реагував на претензії позивача, тривалий час не виконував умови договору, що змусило позивача звернутись з позовом до суду. Виходячи з вищевикладеного, а також враховуючи тривалість неправомірних дій відповідача, характер заподіяної позивачу шкоди та обсяг перенесених позивачами страждань, суд вважає, що розумний, співрозмірний, достатній та справедливий розмір моральної шкоди становить 2000 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно частин 1, 3 ст. 87 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.87 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач уклав 24 грудня 2015 року договір про надання юридичних послуг з адвокатом, проте позивачем не надано суду квитанції про оплату адвокату 400 грн. за складання позовної заяви, що є підставою для відмови позивачу у вимозі про стягнення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката у звязку з ненаданням позивачем належним та допустимих доказів оплати адвокату 400 грн. Судом в судовому засіданні розяснено позивачу необхідність довести оплату послуг адвоката, проте позивач не був впевнений щодо наявності у нього квитанції про оплату послуг адвоката. Відповідач не заперечувала проти компенсації позивачу витрат, повязаних з направленням претензії у розмірі 49,53 грн. Таким чином, позов є таким, що підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial