Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

05 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт належності на праві власності будинку в порядку спадкування, визнати за ним права власності на спадкове майно та свої вимоги мотивує наступним. 28 березня 1968 року батьки позивача уклали шлюб. В шлюбі [INFO] року народився позивач [PERSON] 16 травня 1967 року батьку позивача на підставі рішення виконкому Сумської міської ради була відведена земельна ділянка загальною площею 700 кв. м., яка розташована по [ADDRESS] 30 травня 1967 року на замовлення батька позивача був виготовлений проект на одноквартирний двокімнатний будинок за адресою: [ADDRESS] 06 червня 1967 року було укладено з відділом комунального господарства договір на надання у безтермінове земельне користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти. У 1968 року батьки позивача як подружжя збудували будинок за свої особисті кошти, однак не ввели його в експлуатацію. У 1969 році батьки були зареєстровані в даному будинку, позивач зареєстрований в будинку з вересня 1989 року і по день звернення до суду. У 2002 році на вказаний будинок було виготовлено технічний план на домоволодіння та прийнято будинок в експлуатацію. На підставі рішення Сумської міської ради на будинок по [ADDRESS] було видано свідоцтво про право власності, відповідно до якого власником будинку та визначених споруд є [PERSON] на праві приватної власності. Позивач зазначає, що [INFO] року батько позивача помер, після смерті останнього відкрилася спадщина на ? частину зазначеного будинку, яку позивач прийняв фактично, проживаючи у будинку та володіючи ним. [INFO] року померла мати позивача, спадщину після якої прийняв позивач фактично. 10 вересня 2016 року позивач звернувся до Першої Сумської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину за померлими батьками, однак отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій на тій підставі, що свідоцтво про право власності на будинок було отримано на ім'я батька позивача вже після його смерті. Позивач вказує, що оскільки він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своїх батьків та прийняв спадок фактично, то просить встановити факт належності на праві спільної сумісної власності як подружжю батькам позивача - [PERSON] та [PERSON] по ? частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; встановити факт належності на праві власності померлій [PERSON] та позивачу [PERSON] право власності на ? частину спадкового майна, яким є житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], а саме: по ? частині цього будинку кожному в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON]; визнати за позивачем [PERSON] право власності на весь житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (1/4 частина в порядку спадк4ування після смерті батька та ? частини в порядку спадкування після смерті матері). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити, пояснивши суду, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті своїх батьків, однак позбавлений можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідач направив до суду письмовий відзив, в якому одночасно просив суд розглядати справу у відсутність представника та зазначив, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існує перешкоди для його оформлення в нотаріальному порядку. При вирішення зазначеної категорії справ суд повинен врахувати наявність таких письмових доказів: виписок із господарських книг про те, що будинок належить спадкодавцю; технічний паспорт на будинок; висновок спеціалістів щодо технічного стану будинку, дотримання санітарних, протипожежних вимог; рішення ради та договору про надання земельної ділянки безстрокове користування для будівництва будинку; відмови виконкому місцевої ради в оформленні права власності; постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Третя особа Сумська держноткантора направила заяву про розгляд справи у відсутність представника. 23 квітня 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження. 20 червня 2018 року судом постановлена ухвала про закриття підготовчого поводження та призначення справи до судового розгляду. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленої нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено, що 28 березня 1968 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (а.с.12). В шлюбі народився син - [PERSON], позивач по справі (а.с.13). Із копії свідоцтва про смерть вбачається, що [INFO] року помер [PERSON] (а.с.26), який є батьком позивача. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як між батьком та сином встановлено рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2018 року (а.с.83). Із наданих суду письмових доказів встановлено наступне. Із копії Акту про відведення земельної ділянки вбачається, що відповідно до рішення виконкому Сумської міської ради народних депутатів від 07 травня 1967 року № 355 було виділено в натурі земельну ділянку загальною площею 700 кв. м, розташовану в [ADDRESS] [PERSON] (а.с.14,94). 30 травня 1967 року виготовлено проект одноквартирного двокімнатного будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією проекту (а.с.15). Одночасно встановлено, що [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] рішенням Сумської міської ради №650 від 15 вересня1977 року і адреса спірного будинку визначена як [ADDRESS]. 06 червня 1967 року [PERSON] та виконком Сумської міської ради народних депутатів уклади безстроковий договір про надання у користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинка на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти (а.с.16-17). Крім того, Сумським обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 01 березня 1984 року було виготовлено поетажний план будинку (а.с.22 зворот). 12 серпня 2002 року ДКП Сумське ОБТІ було виготовлено технічний паспорт на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], власником якого вказано [PERSON] (а.с.21-23). Крім того, 10 листопада 2002 року прийомною комісією було складено акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального володіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Даний Акт було затверджено рішенням виконкому Сумської міської ради №723 від 19.11.2002 року (а.с.78-79). 05 грудня 2002 року на підставі рішення Сумської міської ради №723 від 19 листопада 2002 року [PERSON] було видано свідоцтво про право приватної власності на цілісний будинок з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] (а.с.25). Таким чином, судом встановлено, що за життя забудовником [PERSON] було отримано земельну ділянку та дозвільні документи на забудову за адресою: [ADDRESS]. Подружжям [PERSON] під час їх перебування у шлюбі було збудовано будинок. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю від 1969 року, що був чинним на час виникнення правовідносин між подружжям під час будівництва будинку, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю від 1969 року, що був чинним на час виникнення правовідносин між подружжям, частки подружжя у спільній сумісній власності визнаються рівними. Таким чином, подружжя [PERSON] мало право спільної сумісної власності на збудований ними під час подружнього життя будинок, і кожному з ним належало по ? частині даного нерухомого майна. З матеріалів справи вбачається. що введення в експлуатацію даного будинку розпочато за життя власника [PERSON], однак закінчено вже після смерті забудовника [PERSON] Статтею 529 ЦК України в редакції 1963 року встановлено, що при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Таким чином, спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] були його син та дружина. Як встановлено судом, на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] з ним проживали його дружина та син, які фактично прийняли спадщину у вигляді по ? частці кожний від ? частки, що належала спадкодавцю [PERSON] в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією домової книги, наданої суду (а.с.18-20). Таким чином, після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] стала власником ? часток будинку (1/2 частка подружнього майна + ? частка успадкованого після смерті чоловіка), а його син [PERSON] став власником ? частини будинку. Статтею 527 ЦК України в редакції 1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [INFO] року померла [PERSON], мати позивача (а.с.27). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Як встановлено раніше судом, на момент відкриття спадщини після смерті матері [PERSON], позивач [PERSON] проживав, був зареєстрований разом зі спадкодавцем та фактично прийняв спадщину. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом, в тому числі, мають діти спадкодавця. Тобто позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги. Інші спадкоємці за законом відсутні. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до Першої Сумської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, в тому числі і спірного будинку. Однак постановою нотаріуса від 10 вересня 2016 року було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], на тій підставі, що правовстановлюючий документ на житловий будинок - свідоцтво про право власності було видане виконкомом Сумської міської ради 05 грудня 2002 року на ім'я [PERSON] у той час, коли [PERSON] помер. Нотаріус зазначив, що у померлої особи не можуть виникати будь-які права та обов'язки, а дієздатність такої особи припиняється (а.с.11). Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: - земельна ділянка не відведена для цієї мети; - відсутній належний дозвіл на будівництво; - відсутній належним чином затверджений проект; - при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Так, 16 травня 2013 року Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в своєму листі № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п.3.2) визначив, що якщо відсутні документи про відведення земельних ділянок під забудову, таке будівництво слід визнавати самочинним та відмовляти у визнанні права власності на нього в порядку спадкування. Як вбачається з наданих та досліджених судом доказів, спадкодавцю [PERSON] було рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів 07 травня 1967 року № 355 виділено земельну ділянку в безстрокове користування, на підставі чого укладено Типовий договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідчений нотаріально. Крім того, спадкодавець в 1967 році виготовив проект спірного будинку, який затверджений належним чином. У вказаному вище листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 зазначено, що рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями, має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: - рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; - ступінь готовності самочинного будівництва; - чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; - в якому році було зведено самочинні будівлі; - відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; - наявність акта приймання (прийомки) в експлуатацію або сертифікату відповідності; - якщо нерухомість збудована в сільській місцевості, то потрібно встановити чи зареєстрована вона у погосподарській книзі сільської ради. Як вбачається з матеріалів справи, 01 березня 1984 року Сумським обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризацій виготовлено поетажний план спірного будинку, а 12 серпня 2002 року, після смерті [PERSON], КП «Сумське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на будинок, в якому власником зазначено [PERSON]. Із наданих суду письмових доказів вбачається, що після смерті власника будинку [PERSON] 10 листопада 2002 року було складено акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального володіння. Як встановлено судом, комісія складала акт в присутності [PERSON] в той час, коли забудовник [PERSON] помер. Вказаний акт було затверджено рішенням Сумської міської ради 19 листопада 2002 року. Таким чином, суд вважає доведеним у судовому засіданні факт того, що будівництво житлового будинку з надвірними спорудами відбувалося на законних підставах, це будівництво не є самочинним, процедура введення будинку в експлуатацію була розпочата, але не була завершена за життя спадкодавця [PERSON] Суд приходить до висновку, що цим будівництвом не порушуються права та законні інтереси будь-яких інших осіб. Крім того, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження твердження позивача, що він фактично прийняв спадщину після смерті батьків, оскільки був зареєстрований з ними за місцем відкриття спадщини, та проживав у будинку. За таких підстав суд вважає за можливе встановити факт належності на праві спільної сумісної власності померлому [PERSON] та померлій [PERSON] по ? частині кожному житлового будинку з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS]; встановити факт належності на праві власності померлій [PERSON] та [PERSON] по ? частині житлового будинку з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], оскільки іншим шляхом позивач позбавлений можливості відновити своє невизнане право. Позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним у порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року та після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року - підлягають задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем, згідно його заяви.

Outcome: approved