Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

05 вересня 2014 року [PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 11649,33 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вироком Нововолинського міського суду від 30 грудня 2010 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Також вищевказаним рішенням суду з нього, як роботодавця засудженого, було стягнуто в користь [PERSON] 40000 грн. моральної шкоди, а в користь [PERSON] 25000 грн. моральної шкоди. На виконання вироку він сплатив всі кошти потерпілим від кримінального правопорушення та, у відповідності до ст.1191 ЦК України звернувся до відповідача з зворотною вимогою про виплату йому грошових коштів, відшкодованих потерпілим. Рішенням Нововолинського міського суду від 16 липня 2012 року його позов було задоволено та стягнуто з [PERSON] в його користь 65000 грн., а також 650 грн. судового збору та 881 грн. витрат на правову допомогу. На підставі цього рішення Нововолинським міським судом був виданий виконавчий лист, за яким відкрилися виконавчі провадження в ВДВС Нововолинського МУЮ за №34558157 і №34562015. В примусовому порядку державною виконавчою службою в період з 03 жовтня 25012 року до 11 квітня 2014 року з [PERSON] стягувалося по 150 грн. в місяць. 16 квітня 2014 року була винесена постанова про закінчення зведеного виконавчого провадження №373514001 на підставі п.7 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» і виконавчі листи йому були повернуті. 25 квітня 2014 року вищевказані виконавчі листи Нововолинського міського суду повторно подані до виконання. За вказаними виконавчими документами 30 квітня 2014 року відкриті виконавчі провадження, які приєднанні до зведеного виконавчого провадження №43243183, а виконавчі листи направлені у відділ з виплати пенсії Управління пенсійного фонду України в м. Нововолинську. В примусовому порядку з [PERSON] виконавцем в період з 30 квітня 2014 року по 01 вересня 2014 року стягувалося приблизно по 380 грн. в місяць. Станом на 01 вересня 2014 року заборгованість [PERSON] становить 62475,20 грн. У відповідності до ст.625 ЦК України, просить стягнути з відповідача в свою користь 11649,33 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання та судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, пояснили, що у відповідача, за рішенням Нововолинського міського суду від 16 липня 2012 року існує заборгованість перед [PERSON] і в період з 31 липня 2012 року по 01 вересня 2014 року заборгованість ним не погашена Вважають, що з [PERSON], в порядку ст.625 ЦК України підлягає до стягнення 7585,05 грн. інфляційних витрат та 4064,28 - 3% річних. Просять позов задоволити та стягнути з відповідача в користь позивача всього 1649,33 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, 243,60 грн. судового збору та 1500 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав в повному обсязі не обґрунтовуючи свої заперечення. Визнає, що станом на 01 вересня 2014 року сума його заборгованості перед [PERSON] становить 62475,20 грн. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно копії рішення Нововолинського міського суду від 16 липня 2012 року з [PERSON] в користь [PERSON] в порядку регресу стягнуто 65000 грн. сплачених на відшкодування моральної шкоди, 650 грн. судового збору та 881,60 грн. витрат на правову допомогу (а.с.17). На підставі вищевказаного рішення Нововолинським міським судом 21 вересня 2012 року судом був виданий виконавчий лист (а.с.18). Згідно копії довідки-розрахунку заборгованості за зведеним виконавчим провадженнями з [PERSON] на користь [PERSON] за період з 03 жовтня 2012 року по 16 квітня 2014 року стягнуто 2606,65 грн., а до стягнення підлягає 63623,15 грн. Тобто, позивачем, в судовому засіданні дійсно підтверджено факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за рішенням суду. Позивач в позові просить застосувати до спірних правовідносин вимоги ст.625 ЦК України та стягнути з відповідача кошти за прострочення виконання грошового зобов'язання, однак підстав застосовувати ст.625 ЦК України до стягнень, які виникли на підставі вищевказаного рішення суд не вбачає. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. У відповідності до п.п.2,5 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Отже, статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК України в разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК України. Адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність. Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватися проценти за користування чужими коштами, що теж є відповідальністю. Нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія ч.2 ст.625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Вищевикладене дає суду підстави у позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання відмовити повністю. Оскільки, в задоволені позову позивачу було відмовлено, тому судовий збір в сумі 243,60 грн. та 1500 грн. витрат на правову допомогу, суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed