Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

06 червня 2018 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 442 340 грн. 00 коп. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з розглядом справи в суді, які складаються з витрат на професійну правову допомогу в сумі 13 000 грн. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи 18.10.2018 справу передано на розгляд даного складу суду у звязку з закінченням повноважень судді Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Бисирової Л.О. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05 вересня 2012 року між ним та відповідачем [PERSON] було досягнуто згоди, згідно якої позивачем було надано відповідачу позику грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, а відповідач повинен був прийняти та повернути ці кошти в повному обсязі до 30.03.2013 року. Грошові кошти відповідач [PERSON] отримав в повному обсязі. Зазначені обставини підтверджуються розпискою від 05.09.2012 року, складеною відповідачем власноруч. Оскільки відповідач не мав змоги віддати весь борг до 30.03.2013 року, то за усною домовленістю між позивачем та відповідачем було продовжено термін позики до повного повернення боргу. Починаючи з травня 2013 року по січень 2018 року відповідач [PERSON] сплатив позивачу 3 000 доларів США в рахунок погашення свого боргу. Проте, починаючи з січня 2018 року по теперішній час відповідач відмовляється від повернення боргу за розпискою. Сплата боргу відповідачем [PERSON] за розпискою від 05.09.2012 року в період з травня 2013 року по січень 2018 року свідчить про визнання відповідачем свого боргу, а тому перебіг позовної давності було перервано. Станом на теперішій час відповідач винен позивачу 17 000 доларів США, що становить 442 340 грн. 00 коп., які відповідач відмовляється повертати, тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Від представника відповідача адвоката Стребіж А.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за розпискою, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування відзиву зазначила, що згідно позовної заяви позивачем зазначено, що нібито 05.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Істотними умовами вказаного договору було: предмет договору - грошові кошти в розмірі - 20 000,00 доларів США, строк дії договору - до 30.03.2013 року. Відповідач [PERSON] не укладав 05.09.2012 року з [PERSON] договір позики з таким предметом та таким строком дії. В тексті позовної заяви [PERSON] було вказано, що нібито відповідачем [PERSON] було складено 05.09.2012 року власноруч розписку. В підтвердження викладеного позивачем був наданий суду доказ: ксерокопія розписки від 05.09.2012 року, однак текст якої навіть на перший погляд очевидно складений з двох різних частин, а тому викликає сумнів з приводу його достовірності. 08.04.2019 року позивачем у суді надано оригінал розписки від 05.09.2012. Враховуючи норми чинного законодавства та той факт, що з боку [PERSON] 05.09.2012 року не отримувались грошові кошти в розмірі 20 000,00 доларів США, а відповідно такого змісту власноруч він не складав розписку, подану позивачем до суду, тому на думку представника відповідача договір позики є неукладеним. Крім того, надана позивачем [PERSON] розписка від 05.09.2012 року нібито була складена [PERSON] 05.09.2012 року з чітким зазначенням в останній строку повернення грошових коштів, а саме до 30.03.2013 року. Відповідач не погоджується з твердженнями позивача про те, що у нього з [PERSON] існувала усна домовленість про продовження терміну позики до повного повернення боргу та начебто про сплату відповідачем з травня 2013 року по січень 2018 року 3 000,00 доларів США, оскільки дані твердження не підтверджуються позивачем жодними належними та допустимими доказами, а вказані факти були вигадані [PERSON] з метою ввести в оману суд та з метою обґрунтування пропуску останнім строків позовної давності. Просила призначити судово-почеркознавчу експертизу, на розгляд якої поставити питання чи виконаний підпис від імені [PERSON] саме ним чи іншою особою, чи виконано текст у розписці саме у той час, яким датовано документ, чи в один і той же час виконані рукописний текст розписки і підпис у ній. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності щодо позовних вимог та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Сафронов О.С. підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач пояснив у суді, що давно з дитинства знає відповідача, останній підтримав його, коли позивач отримав травму, внаслідок якої став інвалідом 1 групи; відповідач займався купівлею-продажем автомобілів і йому були потрібні гроші для купівлі квартири колишньої дружини; гроші за розпискою позивач давав у присутності свідка [PERSON] ; гроші це особисті заощадження позивача; після отримання грошей у борг відповідач придбав квартиру; давав гроші відповідачеві ще у 2009 році, але той борг він повернув. Пояснив, що розписку про отримання позики взяв за ініціативою самого відповідача, так як стосунки були довірительні, тому не надавав значення формі розписки. Точних дат повернення боргу, яке відбувалось, позивач не записував, так як вважав, що відповідач повертає відсотки, а не борг. У присутності свідків [PERSON] і [PERSON] відповідач повертав у січні 2018 року 500 доларів США. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Стребіж А.О. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог, відзив на позов підтримали. Адвокат Стребіж А.О. зазначила, що відповідач [PERSON] заперечує проти власноручного написання тексту та підпису у розписці від 05.09.2012 року, оскільки жодних договірних відносин укладено 05.09.2012 року між ним, [PERSON] та [PERSON] , викладених у розписці від 05.09.2012 року не було, та відповідно [PERSON] не були отримані грошових коштів від [PERSON] . Договірні відносини між [PERSON] та [PERSON] були укладені раніше, а саме: 12.04.2011 року та виконані з боку [PERSON] у повному обсязі, а саме повернуті грошові кошти [PERSON] , про що свідчить наявність у відповідача оригіналу розписки від 12.04.2011 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у його присутності у 2012 році [PERSON] позичив у [PERSON] у борг 20 тис.доларів США, обіцяв повернути; його як свідка запросив сам [PERSON] додому до [PERSON] . Сам свідок теж позичав гроші у [PERSON] . У 2018 році був свідком, як [PERSON] вимагав повернення боргу у [PERSON] , той занервував. Свідок радив йому щось продати, щоб повернути борг. [PERSON] хотів купити машину і свідок привіз йому 3 тис. доларів США, але вони не знадобилися, так як тоді у 2018 році під час спілкування [PERSON] повернув 3 тис. доларів США [PERSON] . [PERSON] просив у [PERSON] нову розписку, на меншу суму, але свідкові невідомо чи той писав її. Чи був присутній саме при підписанні розписки від 05.09.2012 свідок не пам`ятає. [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що доглядала за позивачем протягом близько 9 років, оскільки він є інвалідом і потребує догляду; не була присутньою при передаванні грошей 05.09.2012, але їй відомо, що близько 2 років тому відповідач віддав [PERSON] 3 тис.доларів США; про те, що борг існує, їй розповів сам позивач і показував саму розписку, вона лежала у папці у квартирі; відповідач приносив якісь гроші позивачеві, але вона не вникала в суть; приблизно з 2014 року позивач став їй розповідати, що [PERSON] взяв у нього у борг і не віддає гроші; розписку бачила, вона датована приблизно 2012 роком і виконана червоною кульковою ручкою; коли відбулась передача грошей [PERSON] у 2018 році вона разом із ними обома їздила до м. Київ купувати машину Шорскіну. Суд, взявши до уваги позицію сторін, заслухавши пояснення свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно письмової розписки від 05 вересня 2012 року (арк.с. 64) відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] позику в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США під 300% на місяць строком до 30.03.2013 року з виплатою відсотків щомісячно. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої експертизи документів № 29174/19-34/29175 від 03.02.2020 рукописний текст та підпис від імені [PERSON] виконано [PERSON] , кульковою ручкою, спорядженою пастою червоного кольору, без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів ( арк.с. 95-103). Як зазначив позивач та свідки [PERSON] , [PERSON] , виплати в рахунок суми боргу за вказаною розпискою здійснювались відповідачем у 2018 році частково, а саме в розмірі 3000 доларів США. Точних дат повернення боргу, яке відбувалось, як пояснив позивач у суді, він не записував, так як вважав, що відповідач повертає відсотки, а не борг. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання свого боргового зобов`язання, позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Положення статті 12\~ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню у справі, якщо суд не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання. Згідно ст.\~ст.\~77-79\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення.\~Сторони мають\~право обґрунтовувати\~належність конкретного\~доказу для\~підтвердження їхніх\~вимог або\~заперечень.\~Суд не\~бере до\~розгляду докази,\~що не\~стосуються предмета\~доказування.\~Суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом.\~Обставини справи,\~які за\~законом мають\~бути підтверджені\~певними засобами\~доказування,\~не можуть\~підтверджуватися іншими\~засобами доказування.\~Достовірними є\~докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи.\~Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення.\~Сторони мають\~право обґрунтовувати\~належність конкретного\~доказу для\~підтвердження їхніх\~вимог або\~заперечень.\~Суд не\~бере до\~розгляду докази,\~що не\~стосуються предмета\~доказування.\~Достовірними є\~докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи. Відповідно до ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладаються у письмовій формі, обов`язку нотаріального посвідчення договорів позики між фізичними особами законом не встановлено. Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася та сплати процентів. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором; якщо строк повернення боргу не визначений, кредитор має право заявити вимогу про його повернення у будь-який час, а боржник повинен сплатити суму боргу протягом місяця з дня заявлення вимоги; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. В наданій позивачем [PERSON] розписці від 05.09.2012 року зазначено строк повернення позики 30.03.2013 року, при цьому твердження позивача про існування з відповідачем [PERSON] усної домовленості про продовження терміну позики до повного повернення боргу та часткову сплату відповідачем боргу і відповідно переривання строку позовної давності для вимоги за даним видом зобов`язання, який настав 30.03.2016, не знайшли своє підтвердження протягом судового розгляду шляхом надання суду належних та допустимих доказів. Так, пояснення свідків у суді стосовно повернення частини боргу відповідачем у 2018 році не можуть бути достовірними доказами переривання таким шляхом строку позовної давності за борговою розпискою від 05.09.2012 року (Постанова Верховного Суду у справі № 569/24347/18). Згідно статті 218\~ЦК України заперечення факту виконання правочину повинно доводитися письмовими доказами, а рішення суду не може ґрунтуватися на свідченні свідків. Саме оригінал розписки, який знаходиться у кредитора, як раз і доводить той факт, що зобов`язання боржника із повернення боргу не виконано. Згідно пункту 4, ст. 245 ЦК України, якщо кредитор не повертає боржнику борговий документ або не видає розписку про повернення коштів при їх фактичному поверненні настає прострочення кредитора. Таким чином позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за розпискою 06 червня 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки факт переривання строку позовної давності не доведено у суді. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Згідно п.9 ст. 5 Закну України Про судовий збір позивача звільнено від судового збору через наявність інвалідності 1 групи, тому суд вважає необхiдним судові витрати у вигляді судового збору у даній справі віднести на рахунок держави. Виходячи з\~викладеного,\~

Outcome: dismissed