Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

04 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В своєму позові [PERSON] посилалася на те, що В 2013 році вона уклала кредитний договір з АТ «[PERSON] Капітал». Для погашення цього боргу за цим кредитним договором [PERSON] у серпні 2014 року передала гроші відповідачу [PERSON] в розмірі 9500 гривень, яка на той час працювала у вище вказаному банку. Однак відповідачка отриманні кошти в розмірі 9500 гривень не поклала на рахунок позивача для погашення боргу за кредитом а використовувала для власних потреб. В кінці вересня 2014 року [PERSON] дізналася, що відповідач не сплачує надані нею кошти за кредитним договором у строки встановленні банком для погашення кредиту та звернулася до відповідача, щоб остання повернула їй кошти які не були внесенні на її рахунок, скільки відповідач не виконала доручення позивача. Відповідач в період з вересня по жовтень 2014 року повернула частину коштів в розмірі 2000грн. Та остаточний борг в розмірі 7500 гривень зобовязалась повернути до 12 листопада 2014 року, на підтвердження чого надала розписку від 31 жовтня 2014 року. В липні місяці 2015 року відповідач [PERSON] одружилася та змінила своє прізвище на «Гроза». Після надання розписки а саме в період 2015 року відповідачка перераховувала кошти на почтовий рахунок позивача, що підтверджується копіями квитанцій, тим саме визнаючи існуючий борг. Так відповідач в 2015 році сплатила борг: 19.02.2015 року - 640 грн.; 30.05.2015 року - 550 грн.; 15.07.2015 року - 465 грн.; 05.08.2015 року - 465 грн., тобто на загальну суму 2120 грн. В березні 2016 року позивачка звернулася з позовом до суду про стягнення боргу за договором позики, однак судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки суд в своєму рішенні яке має преюдиціальний характер вказав, що підставою для виникнення боргу були інші правові підстави, а саме невиконання умов договору доручення (ст. 1000 ЦК України). Під час розгляду справи №482/101/16-ц, представник відповідача визнав, що між позивачем та відповідачем був укладений усний договір доручення та визнав, що відповідач має за цим договором борг. Тобто сторони не оспорюють факт наявності між ними договору доручення та боргу який виник внаслідок невиконання умов договору відповідачем, та факт надання боргової розписки. З того моменту коли відповідач повинна була повернути кошти позивачу пройшло вже більше 1 року. Тобто відповідач порушила вимоги ст. 530 ЦК України, а саме не виконала своє зобовязання поверненню боргу у встановлений строк. Посилаючись на вищевикладене позивач просила стягнути з відповідача залишок боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, який згідно збільшених позовних вимог становить 9476,45грн., з яких сума боргу станом а 01.11.2016року 5380грн., інфляційні втрати 3737,45 та три відсотки річних 359грн. Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, але представник подав до суду заяву в якій просив справу розглядати у їх відсутність та задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не зявилася, але її представник подав заперечення в якому вказав, що позовні вимоги [PERSON] не визнає оскільки умови договору доручення на наявність якого посилається позивач, такі як сума, строк, порядок внесення платежів, а також умови сплати винагороди повіреному жодним чином не визначено і позивач безпідставно вказує на порушення відповідачем умов договору. Представник відповідача також зазначив, що позивач просить про стягнення суми за договором доручення однак не ставить питання про його розірвання чи визнання недійсним. На підставі вищевикладеного представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені докази суд встановив наступне. З матеріалів цієї справи та справи №482/101/16-ц видно, що у 2013 р. позивач [PERSON] уклала кредитний договір з акціонерним товариством «[PERSON] Капітал», за умовами якого отримала в кредит 20\~000 грн. На погашення боргу за цим кредитним договором [PERSON] щомісячно передавала гроші своїй знайомій відповідачу [PERSON], яка на той час працювала у вказаному Банку. Відповідач [PERSON] отримані від [PERSON] грошові кошти не спрямовувала на погашення кредиту останньої, а використовувала у власних цілях. Таким чином, [PERSON] отримала від [PERSON] 9\~500 грн, якими повинна була погасити кредит останньої. 31 жовтня 2014 р. [PERSON] повернула [PERSON] 2\~000 грн, а на решту суми, тобто 7\~500 грн написала безгрошову боргову розписка, в якій вона зобовязалась повернути гроші [PERSON] до 12 листопада 2014 р. 10 червня 2015 р. відповідач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на «Гроза». Вказані обставини сторонами не оспорюються. Викладене підтверджується і постановою заступника начальника слідчого відділення Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області від 21 липня 2015 р., за яким закрито кримінальне провадження за заявою [PERSON] щодо вчинення [PERSON] ([PERSON]А.) кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Вказана постанова правоохоронного органу [PERSON] не оскаржувалась. Крім того вищевказані обставини підтверджуються випискою наданою публічним акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]» з рахунку [PERSON] Наведене свідчить, що перед написанням боргової розписки між сторонами існували правовідносини щодо погашення відповідачкою за позивачку боргу за кредитним договором, а саме договір доручення, передбачений положеннями ст. 1000 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 1000 ЦК України \~за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Відповідно до ч.1 ст. 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі відмови довірителя або повіреного від договору. Звернення позивача з вимогою до відповідача про повернення залишку коштів переданих їй позивачем як довірителем, з метою виконання доручення по сплаті цих коштів для погашення боргу за кредитом, цілком очевидно свідчить про відмову довірителя від договору доручення. Про те що повірена була повідомлена про відмову довірителя від договору доручення свідчить надана нею боргова розписка. Так як передані повіреній кошти не були використані нею за призначенням - погашення боргу за кредитом то після припинення договору доручення у відповідача виникло зобовязання з повернення позивачу вказаних грошових коштів. Кінцева дата повернення залишку коштів вказана у борговій розписці відповідача є кінцевою датою виконання зазначеного грошового зобовязання про яку домовилися сторони. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За прострочення зобовязання 3 проценти річних розраховується за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Згідно з рекомендаціями ВСУ від 03 квітня 1997 року розрахунок боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується наступним чином. Сукупний індекс інфляції (сІІ) розраховується за формулою: сІІ = (II - 1:100) х (II - 2:100) х (11-3:100) х (II-4:100) тощо. Де II 1, це індекс інфляції за перший місяць; II - 2, це індекс інфляції за другий місяць, та інші місяці відповідно до нумерації. Сума заборгованості із розрахунків індексу інфляції розраховується за формулою: Б х сІІ = БсІІ, де Б сума боргу, сІІ - сукупний індекс інфляції, БсІІ сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції. Згідно позовних вимог [PERSON] (з урахування вже виплачених відповідачем сум) основна сума боргу станом на 01.11.2016року становить 5380грн. Інфляційне збільшення боргу з 12.11.2014 року по 01.11.2016 року становить: 1045,94 + 2031.06 + 660,45+ =3737,45 гривень: Три відсотки річних з 12.11.2014 року по 01.11.2016 року: 68+56+24+10+201 =359 гривень. Таким чином сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 процентів річних, становить: 5380 + 3737.45 + 359 = 9 476,45 грн. Дослідивши наведені позивачем розрахунки суд приходить до висновку щодо їх обґрунтованості, відповідності методиці розрахунку та правильності. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю. В силу статті 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені нею та документально підтверджені витрати по справі. Зважаючи на вищевикладене, на підставі ст. 625, ст.ст. 1000-1008 ЦК України,

Outcome: approved