Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

06 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про зміну (збільшення) розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. В обгунтування позову вказує, що раніше, вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 16 жовтня 2012 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, під актовим записом № 1312. Зазначає, що під час шлюбу з відповідачем у них народилась спільна донька - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що 26 травня 2017 року, Дубенським міськрайонним судом Рівненської області, вказаний шлюб було розірвано. Крім того, вищевказаним рішенням суду від 26 травня 2017 року, одночасно з розірванням шлюбу, в примусовому порядку, з відповідача було призначено до стягнення аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. Відповідач з моменту призначення аліментів не зробив жодного платежу, чим утворив значну заборгованість по аліментам яку станом на сьогодні не погасив. Додатково вказує, що раніше призначені аліменти станом на сьогодні є меншими ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини. Однак і це відповідача зовсім не хвилює. Крім сплати аліментів, відповідач також повністю самоусунувся від несення додаткових витрат таких як оплата лікування дитини на період її захворювань, несення витрат пов`язаних із навчанням, адже дитина 01 вересня 2019 року пішла до школи і на те, щоб їй придбати шкільний одяг, підручники, канцтовари, мною було затрачено значну суму грошових коштів. Весь матеріальний тягар утримання дитини повністю на ній. У зв`язку з цим просить суд збільшити розмір аліментів на утримання дитини. У зв`язку з повною зневагою з боку відповідача прав та інтересів нашої спільної доньки, ухиленням від її матеріального утримання, виховання, ухиленням з боку батька від навчального процесу дитини, її культурного, творчого та духовного розвитку, ухиленням батька в додаткових витратах щодо лікування дитини за наявними у неї діагнозами, вважає доцільним у судовому порядку одночасно із збільшенням розміру аліментів врегулювати питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Вказує, що всі ці роки вона перешкод для побачень відповідача з дитиною не чинила. Відповідач завжди мав можливість вільно бачитись з дитиною в разі як би у нього було б таке бажання. Вказує, що зазначене вище свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дочки, у зв`язку із чим вона звертається до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду, враховуючи, що його місце проживання невідоме, був повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала поданий суду висновок. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26 травня 2017 року рішенням Дубенського міськрайоного суду Рівненської області по цивільній справі № 559/207/17 було задоволено позовні вимоги та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. 00 коп. щомісячно на утримання дитини [PERSON] [INFO] . З моменту призначення аліментів відповідач не зробив жодного платежу, чим утворив значну заборгованість по аліментам яку станом на сьогодні не погасив, що підтверджується довідкою № 73538 від 03.09.2019 р. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до п. п. 1, 3, ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно частини першої ст. 192 СК України, пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна сімейного стану, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При визначення розміру аліментів, суд враховує такі обставини, а саме, те що відповідач є працездатною особою. Враховуючи вищезазначену норму СК України, суд вважає, що в позивача є всі підстави для зміни розміру аліментів шляхом їх збільшення, з урахуванням інфляції та зміни рівня життя, суд вважає, що у позивача є право на збільшення розміру аліментів та їх стягнення у розмірі 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з висновком органу опіки та піклування, Рівненської міської ради, орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин першої, другої, третьої та п`ятої статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як з`ясовано у судовому засіданні відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дочки, не проявляє батьківської турботи та любові, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дочкою та не проявляє інтересу до неї. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Саттею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На підставі викладено, суд приходить до висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved