Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

05 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить припинити стягнення з нього аліментів, що здійснюється за рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року, та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після припинення шлюбних відносин із [PERSON] та розірвання шлюбу між ними вони продовжували деякий час мешкати разом в с.Галицинове Вітовського району Миколаївської області Рішенням суду від 18 травня 2017 року за позовом відповідачки, з нього було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , та на підставі якого видано виконавчий лист 09.06.2017 року та Вітовським районним відділом державної виконавчої служби відкрито і розпочато виконавче провадження зі стягнення з нього аліментів. З урахуванням особистостей та режиму несення ним військової служби, сина почергово жив то з матір`ю то з ним. Натомість, навесні 2018 року відповідачка виїхала на постійне проживання до м. Миколаєва, винаймає житло, влаштувалась на роботу до супермаркету «АТБ», сина залишила із ним та його долею не цікавиться, стала до дитини байдужою. Син постійно проживає із ним та знаходиться на його утриманні, тому вважає, що стягнення з нього аліментів має бути припинено, а з відповідачки на його користь мають бути стягнуті аліменти, як одного з батьків, з ким проживає та на утриманні якого перебуває спільна дитина. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. Вказує, що син проживає із ним та знаходиться на його утриманні. Відповідач спілкується з дитиною дуже рідко, матеріальної допомоги не надає. Не зважаючи на те, що син проживає із ним, вона продовжує отримувати аліменти, що стягуються з нього на утримання дитини за рішенням суду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю відповідачки [PERSON] . Живе по сусідству із [PERSON] . Її донька дійсно залишила сина [PERSON] на позивача [PERSON] в березні 2018 року та з того часу з сином майже не спілкується, виховання та утримання дитини не здійснює. Вихованням та утриманням Єгора займається його батько [PERSON] та допомогу у вихованні та утриманні онука також надає і вона. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, хоча про час та місце судового розгляду повідомлена належно, в тому числі телефонограмою від 07.11.2018 року щодо часу, місця та дати розгляду даної справи, а також з надісланням судових документів за адресою проживання повідомленою нею ж (а.с. 32, 34), у зв`язку чим, відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивача, свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог суд встановив наступне. Сторони [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9), на утримання якого рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року на користь матері з батька дитини було стягнуто аліменти в розмірі 1/ 4 частини усіх видів доходу [PERSON] (а.с. 10). Згідно довідки Військової частини [NUMBER] від 27.08.2018 року вих.№249, з [PERSON] за період з липня 2017 року по серпень 2018 року включно на користь [PERSON] відраховано аліментів на загальну суму 35\~493, 11 грн. (а.с. 14). В той же час, як вказує позивач [PERSON] , їх із [PERSON] син [PERSON] з весни 2018 року проживає із ним та перебуває на його утриманні, що також підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] мати відповідачки [PERSON] , а також підтверджується даними довідки виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 23.08.2018 року (а.с.13) та з актів, підписаних свідками [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12) Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН\~\~\~20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від\~ 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~ 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2,3\~ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від\~\~26 квітня 2001 року\~(з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до положень\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.2\~ст.181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. (ч.3\~ст.181 СК України). Правова природа аліментів у розумінні\~глави 15 СК України\~є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. Отже, з аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків. Згідно з ч.2\~ст.188 СК України\~батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. За правилами ч.4\~ст.273 ЦПК України\~передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З досліджених письмових доказів встановлено, що з березня 2018 року неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком та окремо від матері та з цього часу саме батько утримує сина. Будь - яких доказів на підтвердження того, що відповідачка приймає участь в утриманні сина, матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, суд виходить з того, що звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання їх сина не суперечать вимогам сімейного права і відповідає інтересам дитини. Окрім того, з урахуванням положень ст.ст.180, 182 СК України щодо обов`язку батьків утримувати свою неповнолітню дитину, а також щодо мінімального розміру аліментів, який підлягає стягненню на утримання дитини, суд вважає вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх сина, такими що підлягають задоволенню, та заявлений їх розмір відповідає встановленого державою мінімально гарантованого їх розміру. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору за вимогами про стягнення аліментів.

Outcome: approved