Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

04 серпня 2016 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу недійсним. У вказаному позові позивач в особі представника за довіреністю [PERSON] просив визнати недійсним договір купівлі продажу житлового будинку від 31.03.2016 року (далі - Договір), укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], застосувавши повернення сторін зазначеного правочину у первісний стан, тобто реституцію. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача вказав, що 03 липня 2015 року померла мати позивача, [PERSON], яка була власником домоволодіння, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Наскрізна, буд. 70 (далі - Будинок). У 2014 році за життя мати позивача, [PERSON] продала [PERSON] та її сину [PERSON] ? частину вказаного домоволодіння, фактично отримавши гроші за останню, у звязку з чим надала свою згоду на реєстрацію місця проживання вказаних осіб в даному домоволодінні. Проте, у звязку зі смертю [PERSON], не встигла оформити документи на [PERSON]М та [PERSON] на право власності ? фактично купленого ними домоволодіння. Позивач взяв на себе обовязок виконати вказане зобовязання замість матері. Після смерті матері позивач, оскільки є юридично не обізнаний, домовився із ФОП [PERSON] про покладення на неї обовязків, повязаних із процесуальною підготовкою дій, зокрема з питань оформлення спадкових прав після смерті його батька - [PERSON] та матері - [PERSON], а також продажу належного йому майна, а саме:домоволодіння, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Наскрізна, буд. 70. У звязку із тим, що у позивача склалося тяжке матеріальне становище, а саме він мав нагальну необхідність у грошових коштах для погашення заборгованості перед сусідом [PERSON], банківською установою та на допомогу своєму єдиному близькому родичу - [PERSON], а саме на забезпечення сплати аліментів останнім, одразу після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Наскрізна, буд. 70, [PERSON], використовуючи довірчі стосунки з позивачем, знаючи, що фактично ? домоволодіння вже придбана іншими людьми, одразу запропонувала йому продати вищезазначене майно [PERSON], яка готова придбати останнє за 15 000 (пятнадцять тисяч) доларів США. 31 березня 2016 року, коли позивач прибув до нотаріуса, від [PERSON] та [PERSON] дізнався, що дійсно [PERSON] згодна придбати ? домоволодіння, але попередньо оговорена ціна у 15 000 (пятнадцять тисяч) доларів США є ринковою ціною за увесь житловий будинок, а безпосередньо [PERSON] може придбати ? частину домоволодіння за ціною 30 000 (тридцять тисяч) грн. Крім того, [PERSON] повідомила позивачу, що така ціна буде достатньою для того, щоб він перекрив всі боргові зобовязання та мав змогу зробити ремонт у кімнаті (31/100 частка), яка йому дісталась після смерті батька, у житловому будинку № 22 по вул. Інгульський проїзд в м. Миколаєві (є непридатною для проживання, у звязку із знаходженням у аварійному стані), суттєво зменшить суми податкових відрахувань за проведений правочин, також [PERSON] наголосила на тому, що у разі його відмови від продажу, вона перестане йому допомагати у пошуку клієнтів на зазначену частину. Враховуючи всі вказані обставини, що склалися у житті позивача, він погодився на укладення договору купівлі продажу на вкрай невигідних для нього умовах. Вказав, що вказаний договір купівлі продажу є недійсним, оскільки укладений під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, оскільки перелічені умови та обставини свідчать про несприятливе матеріальне становище позивача та крайню нужденність. На підставі викладеного, просив задовольнити позов. 20 жовтня 2016 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в цілому, в якій вона просила винести судове рішення, яким встановити її право власності на житло індивідуальний садибний житловий будинок №70 у м. Миколаєві за адресою: вул. Наскрізна в цілому, посилаючись на те, що вказане підтверджується підписом [PERSON] у договорі купівлі продажу, експлікацією приміщень технічного паспорту до плану садибного будинку. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва в судовому засіданні 20.10.2016 року зустрічні позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом в одному провадженні. До судового засідання позивач не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечив у повному обсязі. Суду пояснив, що спірний договір купівлі-продажу позивач підписав під впливом тяжких життєвих обставин, оскільки мав ряд боргових зобовязань та не мав коштів на їх виплату. Також вказав, що відповідачем було позивача введено в оману щодо вартості домоволодіння за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Наскрізна, буд. 70. Вказав, що відсутнє документальне підтвердження факту передачі грошових коштів позивачу відповідачем за договором купівлі продажу домоволодіння. Зустрічні позовні вимоги не визнав у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечив у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] первісні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зустрічний позов підтримала. Суду пояснила, що договір купівлі продажу між позивачем та відповідачем укладено правомірно, жодні вимоги закону при цьому порушено не було. Вказала, що з відповідачем вона знаходилась у добрих відносинах та на момент укладання договору купівлі продажу домоволодіння у [PERSON] не було ніяких складних життєвих умов. Оцінка домоволодіння є правомірною та проведена була у відповідності до норм законодавства. Зауважила, що проданий знаходиться в неблагополучному районі міста (Ялтах), а тому знайти бажаючих придбати його було вкрай важко, тому ціна така невисока, але на цю ціну позивач погодився добровільно, і інших варіантів продати будинок не було. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] первісні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зустрічний позов підтримав. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. За договором купівлі продажу житлового будинку від 31 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] (продавець) передав, а [PERSON] (покупець) прийняла у власність житловий будинок №70, який знаходиться за адресою: місто Миколаїв, вулиця Наскрізна друга. Згідно п. 4 вказаного Договору, відповідно до звіту з незалежної оцінки, виданого товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежний центр оцінки, експертизи та аналітики «Пи Кан», оціночна вартість відчужуваного майна станом на 30 березня 2016 року становить 30\~012,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Позивач скористався своїм процесуальним правом і просив визнати договір купівлі продажу квартири недійсним, як укладений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. За змістом ст. 233 ЦК України для визнання правочину недійсним повинні існувати обидві умови, тобто і вплив тяжкої обставини і вкрай невигідні умови правочину. Окрім цього, позивач повинен довести, що у нього не було можливості укласти правочин на більш вигідних умовах та, те що за інших обставин, він би на таких умовах договір не уклав би. Як вбачається з матеріалів справи, позивач усвідомлював наслідки укладення саме договору купівлі продажу домоволодіння, зокрема позивачем не надано доказів того, що саме відповідач якимось чином сприяв укладенню договору на невигідних умовах, та те, що позивач мав можливість укласти договір купівлі продажу на більш вигідних умовах. Обставини, на які посилався позивач як на тяжкі - наявність боргів, необхідність погашати кредит, виплачувати реструктурізовану заборгованість по комунальним послугам, передати частину коштів брату, який відмовився від спадщини на його користь, - є надуманими і не заслуговують на увагу, оскільки об'єктивно їх обсяг не був критичним і відсутні докази, що вони були просрочені.Тобто їх наявність не створювала умов для негайного продажу Будинку. Вказані обставини не свідчать про наявність підстав передбачених ст.233 ЦК України. Також, Будинок позивач здавав в оренду за що отримував в другій половині 2015 року та на початку 2016 року орендну плату в розмірі - 1700 грн. на місяць, про що свідчать договори оренди від 11 серпня 2015 року та від 18 грудня 2015 року. Крім того, згідно умов Договору, оціночна вартість відчужуваного Будинку станом на 30 березня 2016 року становить 30\~012,00 грн. Позивач не надав суду доказів, що вартість вказаного будинку перевищує вказану суму і у нього була можливість продати Будинок за суму, яку він зазначав у позові іншим покупцям. Тому, суд приходить до висновку про те, що не мали місце такі тяжкі обставини, безпосередньою причиною яких стало укладення оспорюваного договору, життєві обставини позивача не виключали можливості не укладати такий договір взагалі або укласти інший договір, а також позивач мав можливість укласти договір купівлі - продажу з іншою особою та відчужити свою власність за більш вигідною для цього ціною та на вигідніших умовах, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі продажу домоволодіння, як укладеного під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, слід відмовити за безпідставністю. Вивчивши матеріали зустрічного позову, суд приходить до винсновку, що він задоволенню не підлягає за безпідставністю виходячи з наступного. Згідно ст.3 ЦПК України особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 зазначеної статті передбачено обовязок суду вирішувати спори лише в межах заявлених особами вимог. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що згідно Договору право власності на Будинок і так належить відповідачу, а тому відсутні підстави для додаткового захисту права власності позивача у обраний ним спосіб.

Outcome: dismissed