Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

07.02.2018 [PERSON] звернувся до з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. Вважає, що оскільки спірна квартира придбавалася за кошти, які належали йому особисто, але по ? частині на кожного з подружжя, то ? частина спірної квартири належить йому на підставі п. 3 ч.1 ст. 57 СК України, тобто є його особистою приватною власністю, а до ? частини спірної квартири, яка придбана на ім'я [PERSON] слід застосувати ч. 7 ст. 57 СК України, яка передбачає, що якщо у придбання квартири вкладені крім спільних коштів і кошти, які належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до внеску, є його особистою приватною власністю. 17.02.2017 ухвалою Печерського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі. 19.05.2017 відповідач подала зустрічний позов в якому просила поділити майно домашнього вжитку, що знаходиться у квартирі [ADDRESS]. Також заявила про поділ автомобіля марки BMW 320і, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] (далі - автомобіль марки BMW 320і). 06.07.2017 відповідач подала заяву про збільшення позовних вимог в якому додатково просила встановити факт проживання однією сім'єю з позивачем у період з липня 1996 року по 22 листопада 2003 року та при вирішенні питання про поділ майна відступити від засади рівності часток у її сторону шляхом визнання за нею права власності на 2/3 частини спільно нажитого майна. 06.12.2017 позивач подав заперечення проти зустрічної позовної заяви в якому погодився на часткове задоволення зустрічного позову щодо поділу майна домашнього вжитку згідно із поданого ним переліку, погодившись на стягненням з нього на користь відповідача грошової компенсації в сумі 60322,00 грн. Цього ж дня відповідач подала заяву про збільшення позовних вимог в якій просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки BMW 320, укладений між позивачем та [PERSON] та витребувати його з чужого незаконного володіння. 19.12.2017 відповідачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки BMW 320і. Ухвалою від 14.02.2018 Печерського районного суду м. Києва заяву представника відповідача задоволено та накладено арешт на автомобіль марки BMW 320і, який належить [PERSON] 22.03.2018 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] (далі - третя особа) подано відзив на зустрічний позов відповідача в якому просила відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог відповідача в частині щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки BMW 320і, укладеного між позивачем та [PERSON] та витребування його з чужого незаконного володіння. 25.06.2018 представник відповідача подала до суду заяву про залишення без розгляду вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю з позивачем у період з липня 1996 року по 22 листопада 2003 року та вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки BMW 320і, укладеного між позивачем та [PERSON], витребування його з чужого незаконного володіння. Просила поділити майно домашнього вжитку, що знаходиться у квартирі [ADDRESS] згідно поданого переліку та про стягнення з позивача 60322,00 грн. як різницю між виділеним йому та відповідачу майном, що підлягає поділу, а також врахувати суму грошових коштів, які позивач отримав від відчуження автомобіля марки BMW 320і. Ухвалою від 16.07.2018 Печерського районного суду м. Києва зустрічний позов відповідача щодо встановлення факту проживання з позивачем спільно без реєстрації шлюбу у період з липня 1996 року по 22 листопада 2003 року, щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки BMW 320i, укладеного між позивачем та [PERSON], щодо витребування майна із чужого незаконного володіння - автомобіля марки BMW 320i, - залишено без розгляду. З урахуванням змінених позовних вимог сторін до переліку майна, щодо якого необхідно вирішити питання щодо його поділу входить квартира [ADDRESS], предмети домашнього вжитку, що знаходяться в ній та грошові кошти отримані позивачем від реалізації автомобіля марки BMW 320i. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 22.11.2003 між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного суду м. Києва зареєстровано шлюб. Рішенням від 31.07.2013 Печерського районного суду м. Києва шлюб розірвано, що підтверджується копією рішення від 31.07.2013 Печерського районного суду м. Києва. За період шлюбу, 11.08.2005 сторони в рівних частинах набули право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 11.08.2005 за №2-І-2595 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М. за ціною 909000,00 грн. Реєстрація права власності на вказану квартиру підтверджується Інформаційною довідкою КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2016 №52861 від 17.01.2017. Відповідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з п 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно набуте чоловіком/дружиною за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власність чоловіка, дружини. Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. За змістом ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. З аналізу фактичних правовідносин, що виникли у сторін встановлено, що кожен з них, перебуваючи у шлюбі, 11.08.2005, набув по ? частки квартири [ADDRESS], тобто вони стали спільними власниками об'єкту, що підлягає поділу з підстав, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. При цьому ч. 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Законом передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності (ч. 1 ст. 60 СК України). Враховуючи те, що спірна квартира зареєстрована за сторонами у справі в рівних частках, то вона належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності. При цьому частка кожної із сторін як окремий об'єкт майнових прав у розмірі ? належить кожному з подружжя на праві спільної сумісної власності як така, що набувалася у період шлюбу на підставі ч. 1 ст. 60 СК України. Таким чином у позивача виникло право на поділ лише ? частини квартири, яка зареєстрована за відповідачем та належить їм на праві спільної сумісної власності. Однак, позивач просить припинити право спільної часткової власності на квартиру та визнати за ним право власності на всю квартиру. Підстави припинення права на частку у спільному майні подружжя встановлені ст. 365 ЦК України. Зокрема: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим та за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Таким чином, оскільки право власності на ? частину спірної квартири виникло у відповідача на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.08.2005, який у передбаченому законом порядку не був визнаний недійсним, підстав для припинення її права власності на ? частину у спірній квартирі не має, а за позивачем не може бути визнано право власності на ? частину спірної квартири з підстав, передбачених ч. 7 ст. 57 СК України. Щодо поділу предметів домашнього вжитку, що знаходяться в квартирі [ADDRESS] суд виходить з позиції сторін, які досягли згоди щодо його поділу шляхом виділення та визнання за позивачем наступного майна: 1) два кондиціонера марки «Mitsubishi», придбані в інтернет-магазині в 2006 році вартістю 5000,00 грн.; 2) телевізор марки «Pioneer», придбаний через інтернет-магазин в 2006-2007 роках вартістю 10 000,00 грн. на загальну суму 15000,00 грн. Відповідачу виділити та визнати за ним право власності наступне майно: 1) диван марки «Неаполь» придбаний у ПП [PERSON] 08.08.2006 року, вартістю 2000,00 грн.; 2) поверхня фірми «Whirpool», модель АКМ 441 NB, придбана у ПП [PERSON], 03.12.2005, вартістю 1705,00 грн.; 3) стіл комп'ютерний СЛ 52 та навісна полиця модель «Ніч», придбана у ФОП [PERSON] 11.12.2010, вартістю 3614,00 грн.; 4) матрац «Матермол» «Люкс», придбаний у ФОП [PERSON] 10.12.2005 вартістю 1610,00 грн.; 5) меблі для спальні, виробництва Gami Copenharuk придбані у ФОП [PERSON], 20.10.2005, які складаються з ліжка, тумби при ліжкової, комоду, шафи загальною вартістю 6727,00 грн.; 6) меблі для вітальні, які складаються з тумби під телевізор і ТБ техніку, пеналу для посуду, навісної декоративної полки виробництва фірми Puchades серія Global Dia, придбані у ФОП [PERSON], 21.11.2005, загальною вартістю 6400,00 грн.; 7) журнальний стіл виробництва фірми Puchades серія Global Dia, придбаний у ФОП [PERSON], 09.12.2005, вартістю 1600,00 грн.; 7) кухонні меблі, виробництва ТОВ «МЕРКС», модель «Глорія», придбані у ТОВ «Меркс Трейд» 02.12.2005 вартістю 10 000,00 грн.; 8) шафи-купе, 2 шт. «Mr. Braun», придбані у СГ-ФО [PERSON], 01.12.2005 вартістю 13 900,00 грн.; 9) карнизи для штор, індивідуальний пошив штор, покривала і подушок, придбані у ЗАТ «Текстиль дизайн компані», 16.06.2006 вартістю 12500,00 грн.; 10) кондиціонер марки «Mitsubishi», придбаний в інтернет-магазині в 2006 році вартістю 2500,00 грн.; 11) телевізор марки «Panasonic» придбаний через інтернет-магазин в 2005 році вартістю 6000,00 грн.; 12) домашній кінотеатр марки «Pioneer», придбаний через інтернет-магазин в 2006-2007 роках вартістю 2 000,00 грн.; 13) DVD марки «Pioneer», придбаний через інтернет-магазин в 2006-2007 роках вартістю 1500,00 грн.; 14) меблі для спальні які складаються з 2-спальне ліжко + матрац, комод, придбані в ТЦ «Квадрат» на бульварі Дружби народів у м. Києві в 2012 році вартістю 12 000,00 грн.; 15) 2 барних стільця марки «Gautier», придбані в меблевому магазині Готьє в м. Києві у 2005-2006 році загальною вартістю 3000 грн.; 16) посудомийна машина марки «Bosch», придбана через інтернет-магазині у 2005 році вартістю 2000,00 грн.; 17) витяжка марки « Elica», придбана через інтернет-магазин у 2005 році вартістю 2100,00 грн.; 18) холодильник марки « Whirpool», придбаний через інтернет-магазин у 2005 році вартістю 4000,00 грн.; 18) соковижималка для цитрусових марки «Phillips Krups», придбана в магазині «Ельдорадо» у 2006-2007 роках вартістю 600,00 грн.; 19) соковижималка для цитрусових марки «Phillips Krups», придбана в магазині «Ельдорадо» у 2006-2007 роках вартістю 700,00 грн.; 20) пральна машина марки «Bosch», придбана через інтернет-магазин у 2004 році, вартістю 2100,00 грн.; 21) вовняний килим виробництва Туреччина, придбаний у 2006-2007 роках в магазині «Килимова лавка» на вул. Мишуги 9а у м. Києві, вартість 9 000,00 грн.; 22) вовняний килим марки «EKEA», придбаний в магазині «EКЕА» у 2012 році, вартістю 1600 грн.; 23) дві фотокартини під склом, придбані в 2006 році магазині декору «SIA» загальною вартістю 800 грн.; 24) фотокартина «Червоний Амараллис», придбана в ТЦ Метроград на Бессарабській площі у м. Києві в 2009 році, вартістю 1500 грн., всього на загальну суму 111456,00 грн. Cудом також встановлено, що у період перебування сторін у шлюбі позивач придбав автомобіль марки BMW 320і, який у подальшому, після розірвання шлюбу, 08.07.2014 відчужено [PERSON] на підставі довідки-рахунку ВІА №476772, що підтверджується листом від 27.10.2017 Регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві. Фактично позивач на власний розсуд розпорядився майном, що належав йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Про даний факт відповідач дізнався не пізніше 07.08.2014, що підтверджується копією позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дитини (т. 2 а.с. 45-49), де відповідач зазначив, що йому відомо, що позивач після розірвання шлюбу відчужив автомобіль марки BMW 320. Відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. З урахуванням наведеного судом встановлено, що відповідач звернувся до суду з позовом про поділ автомобіля марки BMW 320і знаючи про те, що він є проданим, а тому не підлягає поділу. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. З цього приводу суд ще раз зазначає, що відповідач знав про те, що позивачем відчужено автомобіль марки BMW 320і, а заяву про виділення та визнання за нею права власності на грошові кошти, отримані позивачем відповідач подала тільки 25.06.2018, тобто після спливу трьох років після того, як вона дізналася про порушення свого права. Позивач заперечуючи проти задоволення вказаної позовної вимоги заявив про застосування до неї наслідків, передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України. Відповідач не просила поновити строки позовної давності та не навела поважних причин пропуску вказаних строків. Таким чином в частині задоволення позовної вимоги про поділ грошових коштів отриманих позивачем після відчуження автомобіля марки BMW 320і слід відмовити. Беручи до уваги наведене, судом може бути вирішено питання щодо фактичного поділу майна подружжя, яке є предметами домашнього вжитку, що знаходиться в квартирі [ADDRESS] на загальну суму 126456,00 грн. Так як в грошовому еквіваленті вартість майна, що виділяється позивачу є меншою від частини майна, що виділяється відповідачу, то з останнього підлягає стягненню на користь позивача грошова компенсація в розмірі 48228,00 грн. (126456,00/2 - 15000 =48228,00). Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України з позивача підлягає стягненню на користь відповідача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 632,28 грн. Водночас, позивач на підставі п. 13 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв'язку з цим, документально підтверджена сплачена відповідачем сума судового збору у розмірі 640 грн. підлягає компенсації йому за рахунок держави.

Outcome: partial