Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~04 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки 13014 гривень 02 копійки заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою судді від 06 лютого 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Рожнятівського районного суду від 15 березня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 березня 2016 року між акціонерним товариством «Комерційний банк «Приват Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 11000 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за ставкою відповідно до встановлених банком Тарифів. При цьому відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ними вказаний договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та\~Правил надання банківських послуг. Порушуючи умови договору, відповідачка зобовязання за договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 20 січня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 13014 гривень 02 копійки, яка складається з: 2247 гривень 20 копійок заборгованість за кредитом, 6824 гривні 35 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом, 2846 гривень 46 копійка пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500-штраф (фіксована частина), 595 гривень 91 копійок - штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не прибув, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не прибула повторно, про час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки по зареєстрованому місцю проживання. Причини неявки не відомі. За таких обставин суд вважає за потрібне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку встановлено ч. 2 ст. 247 ЦПК України з постановлення заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 15 березня 2016 року між АТ КБ «Приват Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 11000 гривень на картковий рахунок із сплатою відсотків за користування кредитними коштами на підставі відповідних Тарифів банку обслуговування кредитних карт «Універасальна», що підтверджується копіями Анкети заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приват-Банку (а. с. 6), Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 7 ) та витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 8-22). Підписом у заяві відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає укладений між ним та Банком даний кредитний договір (а. с. 6). Позивач також зазначає у позовній заяві, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір. У звязку з порушенням зобовязань станом на 20 січня 2019 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить: 2247 гривень 20 копійок заборгованість за кредитом, 6824 гривні 35 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом, 2846 гривень 46 копійка пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500-штраф (фіксована частина), 595 гривень 91 копійок - штраф (процентна складова), що в сумі складає ціну позову та підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 5). Згідно зі\~статтею 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Згідно ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Поняття договору позики наведене у\~ст. 1046 ЦК України, відповідно до ч.1 якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами ч. 1 та 3\~ст. 1049 ЦК України\~встановлений обов»язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 та 2\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом ч. 2\~ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що відповідачкою 15 березня 2016 року була підписана заява - анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, копія якої міститься у справі. Підписанням цієї заяви відповідачка погодилася з тим, що вона разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді . Згідно із частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, судом встановлено, що відповідачка уклала з банком договір приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши грошові кошти на кредитну карту. Згідно розрахунку заборгованості (а. с. 5) останньою датою внесення клієнтом коштів на погашення заборгованості зазначено 01 грудня 2018 року, сума платежу - 18 гривень 09 копійок. Отже відповідач з цього часу відповідачка припинила виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, і з цього часу банк мав отримав можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд щодо повернення кредиту. З даним позовом до суду банк звернувся 04 лютого 2019 року. Законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У Постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 (провадження N 12-14гс18)\~та від 28 березня 2018 року справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) Велика палата Верховного Суду висловила таку позицію щодо застосування положень\~ст. 1048 ЦК України\~у боргових зобовязаннях: відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої\~статті 1054 ЦК\~та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої\~статті 1057 ЦК. Наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК\~боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, заборгованість по кредиту складається із суми поточної та простроченої заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 20 січня 2019 року заборгованість по тілу кредиту становить 1603 гривні 24 копійки. За цей час нараховані відсотки як плата за користування коштами, сума яких, виходячи із процентної ставки (колонка №6 Розрахунку), складає 6824 гривні 45 копійок. Відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого для всіх видів кредитних карт згідно з Тарифами банку становить 500 гривень+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Таким чином, розмір даного штрафу від заборгованості за кредитом складає 500(фіксована частина)+5% від суми заборгованості (421,38), що дорівнює 921 гривня 38 копійок. Оскільки Умови та правила надання банківських послуг не містять положень про підстави застосування у разі прострочення зобовязання пені, заява позичальника про приєднання до умов та правил надання банківських послуг також не містить погоджених умов щодо пені, у розрахунку заборгованості міститься інформація, що на час укладення договору ставка пені була нульовою (колонка № 11 розрахунку (а. с. 5), банком пеня стала нараховуватися лише з 01 червня 2018 року і відсутні докази про те, що умова договору щодо пені була погоджена з позичальником, тому суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача пені на користь банку відсутні. Крім того, відповідно до ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15., яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, у стягненні з позичальника пені та штрафів тягне за собою подвійну відповідальність за невиконання зобов'язань, що є неправомірним, тому суд приходить до висновку, що це є обставиною, що має істотне значення, для зменшення розміру неустойки та вважає що з відповідача слід стягнути тільки штрафи, нараховані за невиконання кредитних зобов'язань. У зв'язку із наведеними обставинами,

Outcome: partial