Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

07.08.2018 [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина до його повноліття у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 1/2 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, судові витрати покласти на відповідача. Позов мотивує тим, що 22.08.2015 між сторонами укладено шлюб, в якому\~15.01.2016\~народився син.\~З липня 2018 року сторони спільно не проживають, подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Перебувати у шлюбі не бажає. З березня 2016 року позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, син проживає з нею. Зазначає, що відповідач є працездатним і має можливість сплачувати аліменти. 31.10.2018 в підготовче засідання позивач не з'явилась, про причини неявки не повідомила. Відповідач з'явився, відзив на позовну заяву не подав без поважних причин. Пояснив, що з липня 2018 року спільно з позивачем та дитиною не проживає. Позивач заявила відповідачу, що втрачено почуття любові і бажає розірвати шлюб. Відповідач вживав заходи для збереження сімї, але позивач все одно звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Інших дітей та утриманців у відповідача немає. Відповідач вказав, що добровільно погоджується на розірвання шлюбу, позов повністю визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у разі визнання позову в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 ЦПК України. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.2015 між позивачем і відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис №614, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БП №101513. 15.01.2016 у позивача та відповідача народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БП №201233, виданим Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції 27.01.2016, актовий запис №103. Судом також встановлено, що сторони подружні стосунки не підтримують, зберегти не бажають, оскільки втрачено почуття любові. Позивач проживає окремо з липня 2018 року, спільне господарство сторони не ведуть. Дитина проживає з позивачем, домовленості щодо утримання дитини між сторонами немає. Вказані обставини визнаються сторонами, оскільки зазначені позивачем в позовній заяві, та у поясненнях відповідача, наданих у підготовчому засіданні, тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу,\~Закону України\~Про міжнародне приватне право, законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом\~№ 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Відповідно до ст.ст. 106, 110 Сімейного кодексу (далі СК) України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. \~Відповідно до\~ст.\~112\~СК України\~суд з'ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини з\~інвалідністю та\~інші обставини\~життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визначений в ст. 51 Конституції України принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу і є правом на повагу до свого приватного і сімейного життя. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини відсутності вільної згоди сторін на перебування у шлюбі, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст.ст.\~182,\~183\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що аліменти на утримання сина до його повноліття у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини і мають бути стягнуті з моменту звернення позивача до суду, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Згідно із пп.3 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір позивачем було сплачено судовий збір за розірвання шлюбу у розмірі 704 грн. 80 коп., тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на дитину позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, тому виходячи з положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір стягується з відповідача на користь держави.

Outcome: approved