Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

05 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на час навчання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Свої вимоги позивач мотивує тим, що продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, батько матеріальної допомоги не надає, хоча має таку\~ можливість. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позов визнає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що позивач є донькою відповідача. Вказана обставина встановлена на підставі копії свідоцтва про її народження серії І-БП №307360 /а.с. 2/. З матеріалів справи вбачається, що на даний час позивач є повнолітньою, але не досягла 23 років, є студенткою денної форми навчання вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія». Термін навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2019 року /а.с. 6/. Донька зареєстрована окремо від своїх батьків та у звязку з повною зайнятістю на навчанні, не спроможна повністю забезпечити свої потреби, самостійного доходу не має, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання доньки, що продовжує навчання, не надає, хоча має таку можливість. Наведене\~ відповідач, визнаючи позов, не спростовував. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З урахуванням встановлення при розгляді даної справи наявності перелічених вище обставин, з якими закон пов`язує обґрунтованість стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання його повнолітньої доньки [PERSON] на період навчання, починаючи\~ від дня подання позовної заяви до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення донькою віку 23 років. При цьому, визначаючи розмір цих аліментів, суд керується наступним. Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, відсутність відомостей щодо перебування на його утриманні інших дітей або непрацездатних батьків та інших членів сімї, а також те, що визнаючи позов, відповідач фактично погоджується з розміром аліментних платежів, заявлених до стягнення позивачем, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу щомісячно. З урахуванням викладеного, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved