Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

05.12.2018 р. адвокат Гузєв Ігор Григорович - представник позивача [PERSON] подав до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що позивач перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем на посаді водія автотранспортних засобів, 26.11.2013 р. близько о 20-10 год., з вини відповідача під час виконання трудових обов'язків в ремонтному боксі автоколони спеціальних та господарчих автомобілів№54 гірничотранспортному цеху №1 ПАТ «ПівнГЗК», внаслідок нещасного випадку отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: «закритий гвинтоподібний перелом н/3 правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків. Забій н/3 правого стегна». Відповідно до п. 10 акту форми Н-1, нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку посадових осіб відповідача. Висновком МСЕК від 16.09.2015 р. позивачу встановлено 10% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва - безстроково. У зв'язку із вказаним нещасним випадком порушені нормальні життєві зв'язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку із загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травм, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, що супроводжуються значною втратою працездатності в молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань. Просить стягнути на користь позивача з відповідача 18410 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 10.01.2019 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 25.01.2019 р.. 25.01.2019 р. за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 07.02.2019 р.. Відповідач у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими, оскільки [PERSON] було визнано винним у настанні нещасного випадку, так як останній сам порушив положення локальних документів відповідача, які регламентують заходи з охорони праці, що призвело до настання нещасного випадку з ним. Також зазначає, що на підтвердження факту спричинення моральної шкоди позивачем не надано жодних доказів та вказує, що заявлена позивачем сума моральної шкоди нічим не обґрунтована і не відповідає вимогам розумності, справедливості та критеріям судової практики. Представниками позивача та відповідача (кожним окремо) подані суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та підтримку позовних вимог і заперечень на них відповідно (вх.№2468, №2471 від 07.02.2019 р.). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Позивач - [PERSON] з 01.02.2010 р. по 17.12.2014 р. працював водієм автотранспортних засобів автоколони спеціальних та господарчих автомобілів №54 ПАТ «ПівнГЗК» (а.с.30). Відповідно до акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форми Н-1 за № 2 затвердженого 21.07.2015 року, причинами настання нещасного випадку, що стався 26 листопада 2013 р. на ПАТ «ПівнГЗК» з [PERSON] є: основна: організаційна - невиконання вимог інструкцій з охорони праці; супутні: невиконання посадових обов'язків. Особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці зазначено: [PERSON] - водія автотранспортних засобів ГТЦ-1 ПАТ «ПівнГЗК», [PERSON] - начальника зміни ГТЦ-1 ПАТ «ПівнГЗК», [PERSON] - в.о. начальника автоколони спеціальних та господарчих автомобілів №54 ГТЦ-1 ПАТ «ПівнГЗК», (а.с. 12). В акті проведення розслідування нещасного випадку, що стався 26 листопада 2013 року о 20 годині 10 хвилин у ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» форми Н-5, складеного 31.07.2015 р., зроблено висновок, що нещасний випадок з [PERSON] вважається пов'язаним з виробництвом і на нього складається акт за формою Н-1 (а.с.18). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №013601 від 16.09.2015 р. позивачу первинно з 07.09.2015 р. встановлено 10% втрати працездатності безстроково у зв'язку з виробничою травмою від 26.11.2015 р. (а.с. 7). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов'язку відповідач не виконав. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 3 ст. 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Так, внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку порушенням нормальних життєвих зв'язків, позбавленням можливості реалізовувати свої звички та бажання, що призводить до порушення його звичайного способу життя. Негативні зміни у житті відповідача є незворотними, що завдає йому душевного болю та страждань. Суд відхиляє заперечення відповідача про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Доводи відповідача, що травмування позивача відбулося внаслідок зокрема і його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов'язків. Крім того, посилання відповідача щодо відсутності факту вини підприємства, суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, та беручи до уваги конкретні обставини по справі, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, враховуючи принципи розумності і справедливості, а також і наявність вини самого [PERSON] у настанні нещасного випадку, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума в розмірі 9000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому, враховуючи, що позивач від сплати судового збору звільнений, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 704,80 грн., оскільки ця сума щодо немайнових позовних вимог не залежить від розміру стягнення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial