Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

07.08.2015 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивачі просять суд визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], а також визнати за [PERSON]право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], як за членом робочого двору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивачів. Заповіту [PERSON] не складала, а спадкоємцями першої черги за законом є позивачі. [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, а [PERSON] подав заяву про прийняття такої. Згідно з довідкою сільської ради, станом на 01.06.1990 року, домоволодіння по [ADDRESS] відносилося до типу робочого двору членами якого були [PERSON] (голова двору), [PERSON] та померла [PERSON] Рішенням суду від 21.01.2012 року за позивачами визнано по 1/6 частині домоволодіння, в порядку спадкування після померлого [PERSON]. Частки членів робочого двору у домоволодінні були рівними і на момент смерті [PERSON] не втратила своє право на таку частку. 13.07.2015 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з метою отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину домоволодіння, що належала його померлій матері, проте отримав відмову - по причині відсутності правовстановлюючого документу на майно. При цьому [PERSON] звернувся до реєстраційної служби Карлівського РУЮ, з заявою про реєстрацію належної йому 1/3 частини домоволодіння, як члену робочого двору. [PERSON] було відмовлено в реєстрації права - за відсутності правовстановлюючого документу на майно. З зазначених підстав, позивачі звернулися до суду з цим позовом. В судовому засіданні представник позивачів підтримує позовні вимоги у повному обсязі і просить суд задовольнити позов з підстав, що у ньому зазначені. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій просить суд розглядати справу за їх відсутності, при цьому просить суд задовольнити позов. Від третьої особи надійшла заява, в якій вона просить суд розглядати справу без її участі. Позиція щодо позову в заяві третьої особи не зазначена. Заслухавши пояснення представника позивачів та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 2017 ЦК, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1258 ЦК визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі статтею 1261 ЦК, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Зі свідоцтва про смерть [NUMBER] вбачається, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 7) Свідоцтва про народження [NUMBER] та [NUMBER] свідчать, що позивачі є рідними синами померлої [PERSON] (а.с. 8-9) З постанови нотаріуса від 13.07.2015 року вбачається, що після смерті [PERSON] має місце спадкування за законом і [PERSON] подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після померлої. (а.с. 11) [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину, що підтверджується заявою [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, а також свідоцтвом про смерть чоловіка [PERSON] - [PERSON]. [PERSON] мав намір успадкувати 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], проте йому було відмовлено на підставі п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - за відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. (а.с. 11) В матеріалах справи міститься витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказаний будинок. Згідно витягу, станом на 20.02.2013 року зареєстровано право на частки у спільній частковій власності на цей будинок, а саме: 1/6 частина за [PERSON] та 1/6 частина за [PERSON] (а.с. 20-21) В технічному паспорті на вказаний будинок, власниками також значаться лише позивачі, з відповідними частками. (а.с. 14-18) Таким чином, право померлої на 1/3 частину будинку не зареєстроване. Згідно довідки Федорівської сільської ради від 13.07.2015 року будинковолодіння по [ADDRESS], станом на 01.06.1990 року відносилося до типу робочого двору членами якого були [PERSON] (голова двору), [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10) Згідно з довідкою сільської ради від 28.02.2015 року, [PERSON] була зареєстрована і на момент смерті проживала у вказаному будинку і разом з нею проживали [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19) Згідно з положеннями ст. 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 123 ЦК Української РСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до ст. 127 ЦК Української СРС, що була чинною станом на 01.06.1990 року, у власності господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, що ґрунтується виключно на особистій праці членів господарства, крім майна, зазначеного в статті 120 цього Кодексу, може бути робоча худоба і сільськогосподарський реманент, необхідні для обробітку ділянки землі, відведеної в користування цим громадянам. Майно господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, зазначене у частині першій цієї статті, належить їм на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). До відносин сумісної власності господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, застосовуються правила статей 121-126 цього Кодексу. В особистій власності окремих членів господарства громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, не може бути майно, зазначене в частині першій цієї статті. Положеннями статей 120-126 ЦК Української СРС було врегульовано питання щодо майна колгоспних дворів. У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», роз'яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Пунктом 6 дано роз'яснення щодо застосування норм, якими було врегульовано питання щодо майна колгоспних дворів і враховуючи зазначені вище норми, такі роз'яснення можна застосувати і щодо майна робочого двору. Досліджені вище докази свідчать, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] не втратила своє право на частку в будинку, як член робочого двору, оскільки постійно проживала в будинку, користуватись таким, отже своєю працею і коштами брала участь у веденні спільного господарства двору. Враховуючи положення ст. 123 ЦК Української РСР, як член робочого двору [PERSON] мала право на 1/3 частину будинку, що розташований по [ADDRESS]. Після її смерті, право на спадщину має син [PERSON] проте не може оформити таке право в нотаріальному порядку, по причині відсутності документа, що підтверджує право власності померлої на майно. Право власності померлої дійсно не було зареєстровано у встановленому законом порядку, про що свідчить витяг. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину будинку, що розташований по [ADDRESS], з відповідною частиною господарчих будівель і споруд, в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] Позивачі також просили суд визнати за [PERSON] право власності на належну йому частину в робочому дворі. Згідно довідки [PERSON] був одним із членів робочого двору, отже має право на 1/3 його частину - на рівні з іншими членами робочого двору. [PERSON] не втратив свого права на частку з тих самих підстав, що і [PERSON], оскільки вони разом проживали в такому будинку, що підтверджується раніше дослідженими доказами. Досліджений раніше витяг свідчить, що право позивача на 1/3 частину будинку не зареєстроване. В матеріалах справи міститься 2 рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, які свідчать, що [PERSON] не може зареєструвати своє право на частину будинку, оскільки не має документів, що підтверджують виникнення чи перехід речового права. (а.с. 12-13) Таким чином, [PERSON] не може оформити своє право в позасудовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], як за членом робочого двору.

Outcome: approved