Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

05.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Первомайської районної державної адміністрації Харківської області, про часткове скасування рішення органу опіки та піклування та про визначення місця проживання дитини. Після деяких усних уточнень в обґрунтування позову зазначила, що з березня 2006 року по вересень 2015 року з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який бкло розірвано за рішенням Первомайського міськрайонного суду і після того вони почали мешкати окремо. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: син - [PERSON], [INFO], та дочку - [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишилися проживати з батьком. 14.08.2014 року розпорядженням голови Первомайської райдержадміністрації Харківської області було визначене місце проживання сина в родині батька за адресою: [ADDRESS], фактично - [ADDRESS]. Про таке рішення вона дізналася, отримавши його поштою 22.08.2016 року. Вона не згодна з таким рішенням, саме, в частині визначення місця проживання з батьком. Так, вони до теперішнього часу не дійшли спільної згоди щодо проживання сина, а так як дитині вже більше 11-ти років, то він самостійно може визначитися щодо своїх побажань з ким із батьків проживати. Позивач зазначила, що має постійний і стабільний дохід, робочий час з 8-900 год. по 12-00 год., проживає в м. Харкові і має час відводити сина до школи, та займатися його вихованням. З моменту розірвання шлюбу діти хотіли проживати з нею, оскільки дуже прихильні до матері. Вона не зловживає алкоголем, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. Крім того рішення опікунської ради фактично розлучила брата та сестру. Наразі дитина вже проживає в родині матері і не бажає повертатися до батька Ухвалою суду від 06.09.2017 року позовну заяву залишено без руху оскільки не був сплачений судовий збір. Після усунення вказаних недоліків ухвалою суду від 09.10.2017 року провадження у справі відкрито з призначення до розгляду по суті на 20.11.2017 року та у зв'язку із неявкою сторін розгляд справи відкладено на 05.12.2017 року. З 05.12.2017 року відкладено розгляд справи за заявою представника позивача на 20.12.2017 року. В той день вирішувалося питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви і відкладення розгляду справи на 29.01.2018 року, а потім на 21.02.2018 року через неявку сторін. 22.02.2018 року суддя перебув у відрядження у м. Львів і розгляд відкладено на 19.03.2018 року. З 19.03.2018 року розгляд справи відкладався на 19.04.2018 року, а потім на 16.05.2018 року через неможливість прибути на розгляд представника позивача. 16.05.2018 року ухвалою суду прийнято до спільного провадження зустрічний позов [PERSON] і відкладено розгляд на 05.06.2018 року, а потім через зайнятість адвокати [PERSON] відкладено на 19.06.2018 року. З 19.06.2018 року відкладено розгляд справи на 30.07.2018 року через перебування представника органу опіки та піклування у черговій відпустці. З 30.07.2018 року через хворобу [PERSON] відкладено розгляд справи на 28.08.2018 року. В судовому засіданні постановлено ухвалу про залишення зустрічного позову без розгляду. В судове засідання сторони не прибули. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі на задоволенні позову наполягає. Від відповідача та його представника дійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі та про визнання позову у повному обсязі. Від представника Органу опіки та піклування надійшла заява про розгляд справи без її участі, просила ухвалити рішення на розсуд суду. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з березня 2006 року до його розірвання 23.09.2015 року за рішенням Первомайського міськрайонного суду (а.с.13). Від шлюбу мають двох двох неповнолітніх дітей: син - [PERSON], [INFO] (а.с.14), та дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.15), які після розірвання шлюбу залишилися проживати з батьком. 14.08.2014 року розпорядженням голови Первомайської райдержадміністрації Харківської області було визначене місце проживання сина в родині батька за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Рішення ухвалювалося без участі матері, яка з ним частково не згодна. Дочці визначили місце проживання з нею, а з проживанням сина з батьком вона не згодна. Так, вона має постійний і стабільний дохід, робочий час з 8-900 год. по 12-00 год., проживає в м. Харкові і має час відводити сина до школи, та займатися його вихованням. З моменту розірвання шлюбу діти хотіли проживати з нею, оскільки дуже прихильні до матері. Мати не зловживає алкоголем, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. Під час розгляду справи стало відомо, що неповнолітній син [PERSON], який вже має повні 12 років вже проживає разом з позивачкою, з чим згоден позивач, фактично визнавши позов. Відповідно до ст. ст. 161-162 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій.. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, судом не встановлено перешкод у прийнятті визнання позову відповідачем. Оскільки на день розгляду справи фактично не існує спору між батьками про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], який проживає з матір'ю, батько визнав позов і визнання позову прийнято судом, а представник Органу опіки та піклування прямо не заперечує проти проживання дитини з мамою, суд вважає, що позовні вимоги законні, обгрутовані та такі, що підлягають задоволенню. .

Outcome: approved