Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

06.10.2006 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON], у якому просила встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме, що [PERSON] є сестрою [PERSON], а також визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказувала, що ? частина житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Харківської районної ради 20.02.1991 року, а інша ? частина вказаного будинку належить [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 19.07.2006 року. Також [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] помер [INFO], а його дружина [PERSON] померла [INFO]. Позивач вказувала, що її мати [PERSON], є рідною сестрою [PERSON], а відтак є спадкоємцем після його смерті, однак від прийняття спадщини вона відмовляється на її, [PERSON], користь. Вони з матір'ю прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, поховали [PERSON], однак у зв'язку з втратою свідоцтва про народження [PERSON] та відсутністю свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок у нотаріальній конторі їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06.11.2006 року позов задоволено. Суд вирішив: встановити, що [PERSON] є братом [PERSON]; визнав за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,24 га на території Лизогубівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті дядька [PERSON], померлого [INFO]. Цим же рішенням суд зобов'язав КП «Харківське районне БТІ» зареєструвати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS]. (т.1 а.с.30-31). 06 січня 2016 року з апеляційною скаргою на вказане рішення звернулася [PERSON], яка не брала участі у справі, проте вважає, що вказаним рішенням вирішено питання про її права та обов'язки і просила рішення Харківського районного суду від 06.11.2016 року скасувати, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, і просила ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, [PERSON] вказувала, що суд безпідставно визнав доведеними обставини, на які посилалася позивач, за відсутністю належних доказів, які б свідчили про такі обставини; що в дійсності позивач не зареєстрована і не проживала в спірному будинку; що суд розглянув справу за відсутністю відповідача, за відсутністю даних про те, чи зверталася вона до нотаріуса, чи подавала заяву про відмову від прийняття спадщини; що суд прийняв на віру доводи позивача без їх перевірки; що суд не встановив хто саме в дійсності є належним відповідачем по справі. [PERSON] вказувала, що вона є племінницею дружини спадкодавця [PERSON] - [PERSON], весь час до смерті [PERSON] вона мешкала з ним, доглядала його та надавала фінансову допомогу, що саме вона разом з чоловіком поховали [PERSON], фактично вступили в управління спадковим майном, що вона у визначеному законом порядку і строки звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Таким чином, саме її позивач мали б залучити до справи у якості відповідача. (т.1 а.с.38-41, 50-55) Ухвалою судді-доповідача Апеляційного суду Харківської області від 12.02.2016 року, постановленою в порядку, передбаченому ст.297 ЦПК України, задоволено заяву [PERSON] про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Харківського районного суду від 06.11.2016 року, відкрито апеляційне провадження, а ухвалою судової колегії апеляційного суду призначено справу до розгляду. (т.1 а.с.72,73). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09.03.2016 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Харківського районного суду Харківської області від 06.11.2006 року. Ухвалюючи вказане судове рішення, колегія суддів виходила з того, що [PERSON] не є прямим спадкоємцем після смерті [PERSON], що відсутнє рішення, яке б підтвердило ту обставину, що [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], проживала однією сім'єю з [PERSON] не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а відтак рішення суду від 06.11.2006 року не зачіпає її права як спадкоємця. (т.1 а.с.112-114). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.12.2016 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09.03.2016 року скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. Задовольняючи скаргу [PERSON], суд касаційної інстанції вказав на положення ст.129 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 року у справі № 11-рп/2007 щодо визначення меж реалізації права особи на судовий захист шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій, на перегляд рішень в апеляційному та касаційному порядку, як гарантію відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина, та зазначив, що суд апеляційної інстанції, закриваючи апеляційне провадження, до висновку про відсутність права [PERSON] на апеляційне оскарження рішення суду від 20.11.2016 року дійшов із порушенням вимог процесуального закону, не перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, дійшов до передчасного висновку про відсутність даних про порушення прав [PERSON], не врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року4 у справі № 6-885цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. (т.1 а.с.171-173). При повторному перегляді апеляційним судом рішення суду першої інстанції [PERSON] та її представник [PERSON] апеляційну скаргу підтримали і просили задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Для підтвердження своїх доводів про прийняття спадщини [PERSON] надала копії довідок виконавчого комітету Лизогубівської сільської ради (за підписом голови сільради Кануннікової О.М. та секретаря Овчінніково Г.М.) в яких зазначено, що [PERSON] здійснювала догляд за своїм дядьком [PERSON] який помер [INFO] і до дня його смерті мешкала разом з ним; що [PERSON] до дня смерті тітки [PERSON], померлої [INFO], постійно мешкала з нею в [ADDRESS]; що ні [PERSON], ні [PERSON] не були зареєстровані і не проживали з [PERSON] в селі Лизогубівка до та після його смерті; що похованням [PERSON] займалася племінниця [PERSON], яка здійснила поховання за свої кошти, а також просила допитати свідків (т.1 а.с.183, 193, 195, 196, 206,217). Позивач [PERSON] в судові засідання не з'явилася, а її представник адвокат Преображенська Т.Б., апеляційну скаргу [PERSON] не визнала і просила відхилити з підстав недоведеності обставин, на які посилається [PERSON] та її представник. Також представник позивача звернулася з клопотанням про залучення до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], яким позивач [PERSON] і апелянт [PERSON] продали 03.03.2009 року спірний будинок [ADDRESS], вказуючи, що судове рішення може вплинути на їх права та обов'язки. Крім того, сторони просили допитати свідків з метою підтвердження доводів проживання зі спадкоємцем на день його смерті. Апеляційним судом задоволені лише ті клопотання осіб, що беруть участь справі, які відносяться до його повноважень з огляду на положення ст.ст.303, 304 ЦПК України, та стосуються предмету розгляду даної справи. Виконуючи ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.12.2016 року, висновки якої, згідно частини 4 статті 338 ЦПК України, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції, апеляційним судом вжиті заходи з метою забезпечення повноти, всебічності та об'єктивності з'ясування обставин справи, задоволення клопотання учасників про залучення до справи письмових доказів, витребування матеріалів спадкової справи. З наданих апеляційному суду зазначених письмових доказів, зокрема матеріалів спадкової справи, вбачається, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], який на день смерті постійно мешкав в [ADDRESS], із заявою про прийняття спадщини ніхто, крім [PERSON], проживаюча по [ADDRESS] та подала заяву 03.08.2006 року про прийняття спадщини, до нотаріуса у порядку та строки, передбачені ст.ст.1268-1270 ЦК України, не звертався. Згідно довідки виконавчого комітету Лизогубівської сільської ради №1323 від 24.11.2006 року за підписом сільського голови Кануннікової О.М. та секретаря Овчіннікової Г.М. в [ADDRESS] на день смерті [PERSON] і протягом шести місяців з дня його смерті інші особи не жили і не були там зареєстровані. Відповідач [PERSON] померла [INFO], після її смерті державним нотаріусом Першої нотаріальної контори Харківського району Харківської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого позивач [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] 1/2 частини спадкового майна у виді 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS]. Дані про іншого спадкоємця після смерті відповідача [PERSON], яка згідно позовної заяви [PERSON], є спадкоємцем після смерті [PERSON], в матеріалах справи відсутні. (т.1 а.с.240, 251, 256, 269-281). Після отримання відповідей нотаріусів та вказаних матеріалів спадкової справи позивач [PERSON] звернулася з клопотанням про перенесення розгляду справи з 05.06.2017 року на іншу дату з посиланням на розірвання угоди з адвокатом Преображенською Т..Б. та необхідністю ознайомлення з матеріалами іншим представником. (т.1 а.с.284). Однак станом на 20.07.2017р. ні позивач, ні новий представник для ознайомлення з матеріалами не з'явилися, з заявами не зверталися. Зважуючи на вимоги ст.ст.1, 303-1, ч.2 ст.305 ЦПК України щодо завдань суду вирішувати справи у розумний строк, враховуючи наявність поштового повідомлення про завчасне отримання позивачем 11.07.2017 року судової повістки про явку в суд 20.07.2017 року, колегія суддів розглядає справу за відсутністю позивача. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів при ходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав. Як зазначив суд касаційної інстанції в ухвалі від 14.12.2016 року положення ч.1 ст.292 ЦПК України треба розуміти так, що право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції мають не тільки сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також і особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки. При цьому визначення щодо вирішення прав та обов'язків особи, необхідно оцінювати у широкому розумінні цього значення, з урахуванням положень ст.129 Конституції України та висновків, викладених в рішенні Конституційного Суду України від 11.12.2007 року у справі № 11-рп/2007 щодо визначення меж реалізації права особи на судовий захист шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій, а також у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15. Так, викладена в зазначених судових рішеннях, які є обов'язковими для застосування, зазначено, що за змістом статті 292 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Оскільки громадянка [PERSON] на час розгляду справи і постановлення оскарженого нею рішення була співвласником житлового будинку [ADDRESS], їй належала ? частина будинку на підставі рішення Харківського районного суду від 19.07.2006 року, що визнавала і позивач, а також зважуючи на те, що [PERSON] 03.08.2006р., тобто в передбачений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], не можна вважати, що рішення Харківського районного суду від 06.11.2006 року її не стосується, не зачіпає її права та інтереси. Отже [PERSON] має право на апеляційне оскарження вказаного рішення. Вирішуючи справу по суті апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та допущеними судом порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Так, 06 листопада 2006 року Харківський районний суд Харківської області постановив рішення про встановлення того факту, що [PERSON] є рідним братом [PERSON], про визнання за [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] і на ? частину земельної ділянки площею 2,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лизогубівської сільської ради, та зобов'язуючи КП «Харківське районне БТІ» зареєструвати за [PERSON] вказане нерухоме майно, суд першої інстанції в тексті вказаного рішення відтворив зміст позовної заяви [PERSON] і, пославшись на довідку КП «ХРБТІ», державний акт на право приватної власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку, які ніхто не оспорював і не оспорює, а також на ст.ст.1262, 1266, 1268 ЦК України та зробив висновок, що [PERSON], будучи племінницею спадкодавця, прийняла спадщину шляхом фактичного вступу до управління і володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а [PERSON] - сестра спадкодавця, відмовилася від прийняття спадщини на користь [PERSON] (т.1а.с.30-31). Разом з тим, поза увагою суду залишилася та обставина, що позивачем не надано, а матеріали справи не містили даних, які б свідчили, що [PERSON], яка, згідно тверджень позивача, є рідною сестрою спадкодавця [PERSON], тобто спадкоємцем другої черги (ст.1262 ЦК України), прийняла спадщину в порядку, передбаченому частиною 3 ст.1268 ЦК України як спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в порядку, передбаченому ст.ст.1269,1270 ЦК України, тобто як спадкоємець, який постійно не проживав зі спадкодавцем на момент його смерті, але в шестимісячний строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Усупереч вимог ст.ст.10,11, 60, 130, 158, 179, 212-215 ЦПК України суд поспішно постановив рішення за участю лише позивача, не сприявши всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не встановивши коло осіб, які, з огляду на предмет спору, мають брати участь у справі, постановив рішення на припущеннях. Особливості розгляду даної категорії справ передбачають обов'язкове вирішення питань, передбачених ч.6 ст.130 ЦПК України, що полягають у з'ясуванні кола спадкоємців, їх черговості при спадкуванні за законом, даних про здійснення ними права на спадкування та обставин, які перешкодили їм реалізувати це право і оформити право на спадщину у нотаріуса. Для з'ясування вказаних обставин суд має витребувати у нотаріуса матеріали спадкової справи. За умови, якби суд дотримався цих правил, то вочевидь мав би достатні дані для правильного визначення кола осіб, чиїх прав, обов'язків та інтересів зачіпає вирішення позову [PERSON], мав би підстави для виконання положень ст.ст.10, 33-35-36 ЦПК України. За загальним правилом ст.ст.3,10 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та довести суду, шляхом надання належних та допустимих доказів, що саме та особа, яку вона визначила відповідачем, порушує, не визнає або оспорює права цієї особи, і що саме у визначений цією особою спосіб у відповідності до вимог закону суд має захистити її права. Позивачем не надано, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили, що саме [PERSON] порушує права [PERSON] Разом з тим, а ні [PERSON], як співвласник спірного житлового будинку, як особа, що звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а ні нотаріус, який відмовив у оформленні права на спадщину, а ні орган місцевого самоврядування, який у разі відсутності спадкоємців за законом та за заповітом, має право на визнання спадщини відумерлою, судом до участі у справі залучені не були. Крім того, усупереч вимог ст.11 ЦПК України, суд в оскарженому [PERSON] рішенні поклав обов'язки вчинення реєстраційних дій на КП «Харківське районне БТІ», яке не тільки не залучено до розгляду справи, а й до якого позивач [PERSON] жодних вимог не заявляла. Натомість передбачені ч.1 ст.214 ЦПК України питання у повному обсязі судом не вирішено, а в рішенні, усупереч п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України, не зазначено мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність факті якими обґрунтовувалися вимоги позивача, бере до уваги або відхиляє докази. Глава 1 «Апеляційне провадження» розділу 1V ЦПК України «Перегляд судових рішень» не передбачає право суду апеляційної інстанції залучати до розгляду справи відповідачів, співвідповідачів, третіх осіб. Ці питання, згідно розділів 1, і 111 ЦПК України відносяться до повноважень суду першої інстанції. Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Оскільки судом першої інстанції допущено суттєві порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а суд апеляційної інстанції за законом, як зазначено вище, не наділений повноваженнями на їх усунення, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Харківського районного суду Харківської області від 06.11.2006 року з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову. Посилання позивача та її представника на те, що [PERSON] набула права на спадщину за рішенням суду від 19.07.2006 р., яке також має вади, що [PERSON] на протязі декількох років після смерті [PERSON] не вчиняла дії щодо набуття права на спадщину, а у 2009 році спільно з нею продала спірний будинок іншим особам, частково підтверджуються матеріалами справи, однак вирішального значення не мають, оскільки рішення суду від 19.7.2006р. набрало законної сили і, згідно ст.14 ЦПК України, є обов'язковим, а дії [PERSON] щодо продажу будинку іншим особам можуть бути предметом іншої справи. Апеляційний суд відхиляє доводи осіб, що беруть участь у справі, на спільне, узгоджене між собою відчуження [PERSON] і [PERSON] спірного будинку у 2009 році та судові рішення і правочини, вчинені після цього за участю чи стосовно цих осіб, оскільки вони безпосередньо не впливають на визначення законності і обґрунтованості рішення суду від 06.11.2006 року, а перелічені ст.ст.294, 297 ЦПК України питання щодо строків на апеляційне оскарження вирішені іншим судом і їх перегляд при повторному апеляційному розгляді справи не передбачено.

Outcome: approved