Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

06.12.2016р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (треті особи Управління у сфері реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, Управління служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку (а.с. № 3-5). В обґрунтування позовних вимог, позивач в позовній заяві посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.1996р., йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. 19.08.2005р. між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб, в шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON], 06.06.2012р.н., які були зареєстровані в належній позивачу квартирі. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2014р., шлюб з відповідачкою був розірваний, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2016р., задоволений позов [PERSON] та виключено запис про батька з актового запису про народження дітей [PERSON], та [PERSON] З червня 2014р. відповідачка разом з дітьми не проживають в належній позивачу квартирі, проте відповідачка добровільно не зняла з реєстраційного обліку неповнолітніх дітей, тим самим чинить позивачу, як власнику перешкоди в користування належним йому житлом, оскільки в квартирі залишаються зареєстровані її діти, що перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися належним йому житлом, виходячи з чого, позивач просить суд визнати неповнолітніх [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та усунути перешкоди в користуванні належним йому житлом шляхом зняття їх з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] в судове засідання 24.04.2017р. не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в наданій 24.04.2017р. заяві позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглянувши справу за його відсутності (а.с. № 41). Відповідачка [PERSON] в судові засідання по справі, які призначалися на 31.01.2017р., 16.03.2017р. та 24.04.2017р. неодноразово не з,явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації згідно відповіді адресного довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській обл. (а.с. № 18), конверти були повернуті до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 19, 33, 48). Представник третьої особи Управління у сфері реєстрації департаменту адміністративних послуг до дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради [PERSON] (діє на підставі довіреності від 11.01.2017р. а.с. № 49) в судове засідання 24.04.2017р. не зявився, надав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без участі представника департаменту (а.с. № 35). Представник третьої особи Управління служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради [PERSON] (діє на підставі довіреності від 16.01.2017р. ) в судове засідання 24.04.2017р. не зявилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. № 40). В наданій 24.04.2017р. заяві представник 3-ї особи просила розглядати справу за її відсутності, без фіксування процесу технічними засобами, враховуючи, що неповнолітні діти не є членами сімї позивача, відомості про батька в актових записах про народження були записані на підставі заяви матері [PERSON], що підтверджується відповіддю ВДРАЦС, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. № 44). За такими обставинами, згідно до ст. 76 ЦПК України відповідачка є належним чином повідомленою про дату розгляду справи та за правилами ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки і постановити по справі заочне рішення суду. На підставі поданих до суду заяв інших учасників процесу суд розглянув справу за їх відсутністю. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно до ч.2 ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.1996р. зареєстрованого в реєстрі за №1155, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], позивач [PERSON], є власником квартири [ADDRESS] (колишня назва міста м.Дніпропетровськ). Право власності було зареєстроване Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 12.03.1999р., про що внесено запис №79-157 до реєстрової книги №365П (а.с. № 6). 19.08.2005р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Жовтневим ВРАЦС ДМУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №762. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2014р. (рішення набрало чинності 28.02.2014р.) шлюб між [PERSON], та [PERSON], було розірвано. Рішення суду встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами були припинені з 15.12.2013р., а з 08.02.2014р. сторони проживають окремо (а.с. № 8). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2016р., виключено з актових записів про народження дітей: [PERSON] 09.03.2008р.н., №337 та [PERSON] 06.06.2012р.н., №726, вчинених Жовтневим ВДРАЦС ДМУЮ даних про батька дітей [PERSON], оскільки останній не є їх біологічним батьком, та оспорював своє батьківство (а.с. № 9-10). Як вбачається з письмової відповіді Соборного районного у м. Дніпрі ВДРАЦС від 12.04.2017р. (а.с. № 45) відомості про батька в актових записах про народження дітей були записані на підставі заяви матері згідно до ст.135 СК України. Згідно довідки про склад сімї та місце реєстрації №35571 від 24.11.2016р. (а.с. № 7) неповнолітні діти [PERSON], та [PERSON] є зареєстрованими за адресою [INFO], проте, відповідачка [PERSON] разом зі своїми дітьми з лютого 2014р. не проживає за адресою [INFO], що підтверджується актом від 19.10.2016р., який було складено на підставі письмових пояснень сусідів позивача та затвердженим житловою організацією за місцем знаходження житла позивача, в якому діти залишаються зареєстрованими (а.с. № 11). З урахуванням викладеного, з огляду на те, що неповнолітні діти [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO] не є членами сімї позивача власника житлового приміщення, більше ніж рік мешкають разом з матір'ю [PERSON], за місцем її реєстрації, яка діючи в інтересах дітей, самостійно не знімає їх з реєстраційного обліку в житловому приміщенні, яке належить позивачу, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] про усунення йому перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 551,20 грн. (за ставками 2016р., оскільки позов надійшов до суду 06.12.2016р.), що підтверджується квитанцією (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved