overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

07.09.2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 28.10.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 1596. Позивач у судове засідання не зявилася, подала на адресу суду заяву, якою просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала, щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подав, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши подані докази суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з врахуванням наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 28.10.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЕГ № 007227 від 17.11.2005 року (а.с. 4). 31.08.2002 року у сторін народилася донька Іванна, що вбачається із копії свідоцтва про народження серії 1-ЕГ № 099867 від 26.09.2002 року (а.с.5). Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, спільна дитина проживає із позивачем. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам неповнолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

07.09.2015 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулось публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України, складання повного рішення може бути відкладено на строк не більше як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, але вступну і резолютивну частину суд має проголосити в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

07.09.2015 року до суду звернулась позивач про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частини від його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебували в шлюбі, однак 23.05.2011 року шлюб було розірвано. Від шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно дитині не допомагає, хоча має таку можливість, оскільки працює електриком в Рівненському РЕС. В судовому засідання позивач свої вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, пояснив, що працює у ВП «Акватон» м. Рівне. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого Майстрівською сільською радою, 04.01.2006 р., сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] Згідно довідки №578 від 02.09.2015 р. дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів. З урахуванням обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що аліменти в розмірі 1/3 частини від його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, є сумую, що відповідає обов'язку батька дитини забезпечити частину витрат на її утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дитини і матеріального стану відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

07.09.2015 року заявниця звернулась до суду з заявою про визнання її доньки [PERSON], [INFO], недієздатною. Вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок психічної хвороби донька не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити та наполягала на визнанні її доньки недієздатною, щоб в подальшому уникнути притягнення її, як матері, до відповідальності за вчинки її доньки. Представник органу опіки та піклування при вирішенні даної справи поклалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) має повну цивільну дієздатність (ст. 34 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Психічний стан особи у тих випадках, коли є дані, що викликають сумнів у її осудності чи можливості в період провадження у справі усвідомлювати свої дії або керувати ними, встановлюється судовими експертами під час провадження судово-психіатричної експертизи. Встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою заявниці. [PERSON], являючись матір'ю, відноситься до близьких родичів особи, відносно якої ставиться питання про визнання недієздатною, а тому відповідно до положень ст. 237 ЦПК України вправі звертатись з заявою про визнання особи недієздатною. На момент розгляду справи в суді [PERSON] не досягла повноліття, у зв'язку з чим проведення судово-психіатричної експертизи щодо визначення її психічного стану є неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Для визнання особи недієздатною необхідний висновок відповідної експертизи. Посилання заявниці на те, що її донька [PERSON] періодично проходить обстеження та лікування в Житомирській обласній психіатричній лікарні №1, а відтак є психічно хворою, є безпідставним, ґрунтується на її власних припущеннях, тому відповідно до закону не може бути належним доказом у даній справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про визнання її доньки [PERSON] недієздатною, не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

07.09.2015 року ПАТ Альфа-Банк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 25.11.2014 року він уклав із відповідачем\~ кредитний договір, за яким надав останньому кредит в сумі 66295,25 грн. на строк з 25.11.2014 р. по 26.11.2019 р., на визначених кредитним договором і графіком до нього умовах. Посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язань по кредитному договору позивач просив достроково стягнути з нього заборгованість станом на 03.08.2015 року по кредиту, процентам, комісії, а також штрафні санкції в загальній сумі 75618,55 грн.\~ В судове засідання представник позивача не з`явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У зв`язку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів.\~\~ Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 25.11.2014 року сторони уклали кредитний договір, за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 66295,25 грн. на строк з 25.11.2014 р. по 26.11.2019 року зі сплатою 15,99 % річних, а також комісії передбаченої п. 2.8 договору. В свою чергу відповідач зобов`язався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки і комісію шляхом внесення щомісячних, рівних (ануїтетних) платежів 26\~ числа кожного місяця, згідно графіку платежів. (а.с. 5-17) Передбачені кредитним договором кошти відповідачем отримані в повному обсязі і ця обставина не заперечується сторонами. (а.с. 22) Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 03.08.2015 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 64656,75 грн.; по відсоткам за користування кредитом 6230,41 грн.; по комісії 3481,39 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нарахована неустойка у формі штрафу в розмірі 1250 грн. (а.с. 21) Таким чином загальна сума заборгованості становить 75618,55 грн. Ст. 1050 ч. 2 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача\~ на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 75618,55 грн., а також судові витрати.\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

07.09.2015 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 05.05.2011 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким видав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5600 грн. зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 30.06.2015 року по кредиту, процентам за користування ним, а також штрафні санкції в загальній сумі 14169,59 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 05.05.2011 року сторони уклали договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5600 грн. зі сплатою 36 % річних (3 % в місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом, обслуговування якої здійснюється за тарифами і правилами банку. (а.с. 7-32) Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 5279,11 грн.; по відсоткам за користування кредитом 7739,55 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 650,93 грн. (а.с. 5-6) Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 14169,59 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

07.09.2015 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 17.12.2010 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким видав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1600 грн. зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 31.07.2015 року по кредиту, процентам за користування ним, комісії, а також штрафні санкції в загальній сумі 10196,72 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 17.12.2010 року сторони уклали договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1600 грн. зі сплатою 36 % річних (3 % в місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом, обслуговування якої здійснюється за тарифами і правилами банку. (а.с. 7-35) Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 31.07.2015 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 1066,95 грн.; по відсоткам за користування кредитом 5588,02 грн.; по комісії 2580,00 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 461,75 грн. (а.с. 5-6) Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 10196,72 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

07.09.2015 року позивач [PERSON]В звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з [PERSON] посилаючись на те, що з відповідачем по справі з 16.06.2012 року знаходиться у шлюбі та від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між ними припинені та відповідач відмовляється добровільно надавати їй матеріальну допомогу, тому вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, до досягнення сином [PERSON], 17.08.2014року народження трьох років, оскільки не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на позові наполягала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України за наявності для того законних підстав про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 16.06.2012 року знаходяться у шлюбі (а.с.2), від якого у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.3), який мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с.4). Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дружини, з якою перебуває у шлюбі та має сумісних дітей, хоча відповідно до ст. 84 ч. 2 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Також, відповідно до ст. 84 ч. 4 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 487,20грн., згідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

07.09.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою по справі [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 24.12.2011 року. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що співжиття з відповідачкою не склалося, оскільки за час спільного проживання він дійшов висновку, що у них різні характери та погляди на сімейне життя. Вони не підтримують подружні стосунки та спільне господарство не ведуть. При таких обставинах [PERSON] вважає, що його шлюб з [PERSON] носить формальний характер і підлягає розірванню. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, якою на задоволенні позовних вимог наполягає і просить справу розглянути у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала до суду заяву, якою просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.\~\~ Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 165378 (а.с.3), сторони уклали шлюб 24.12.2011 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2108. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на вищевикладене суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка та жінки й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили та спільного господарства не ведуть, а також той факт, що чоловік і жінка або обоє, мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

07.09.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 21.11.2009 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання у шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, у них різні характери, різні погляди на життя. Тривалий час вони проживають окремо, спільного побуту не ведуть. Позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, тому просить суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явились, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: позивач [PERSON] на позові наполягає та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON], відповідач [PERSON] проти позову не заперечує (а.с. 20,21 - заяви). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без участі сторін та без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21.11.2009 року, про що Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено актовий запис № 679 ( а.с. 4 - копія свідоцтва про шлюб). В період спільного проживання у шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] ( а.с. 5,6 - копії свідоцтв про народження). Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного побуту, тому шлюб суперечить їх інтересам, інтересам дітей, і його слід розірвати. Відповідно до ст.ст. 105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він приймає рішення про його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити їй прізвище [PERSON], суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище -[PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved