overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

05 вересня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 12.10.1977 р.\~н., який мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м.\~Павлоград, вул.\~Горького, буд.\~120. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.09.2016 р. о 15 год. 54 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є небезпечним у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.09.2016\~р. о 15\~год. 54\~хв. гр.\~[PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за направленням лікаря-психіатра Кабанець, КЗ «Павлоградська МЛ №\~1» ДОР». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що у хворого скарги на безсоння, тривогу. Говорить, що «цигани бажають забрати дім, побили мене». Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

05 вересня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 14.06.1977 р.\~н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 05.09.2016 р. о 12 год. 18 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є безпорадним, не може забезпечувати свої життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність, у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 05.09.2016\~р. о 12\~год. 18\~хв. гр.\~[PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за направленням лікаря-психіатра Карасьова, КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий зазнає слухових обманів сприйняття коментуючого та інформуючого характеру, виказує маячні ідеї відношення, переслідування. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

05 вересня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр.\~[PERSON], 22.03.1985 р.\~н., яка мешкає за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м.\~Підгородне, вул.\~Жовтнева, буд.\~42. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.09.2016\~р. о 22\~год. 10\~хв. гр.\~[PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора є небезпечною у звязку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.09.2016\~р. о 22\~год. 10\~хв. гр.\~[PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за направленням лікаря-психіатра [PERSON], КЗ «Дніпропетровська ЦРЛ» ДОР». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, кричить, оголюється, кидається на оточуючих. Гр.\~[PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

05 вересня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр.\~[PERSON], 29.05.1960 р.\~н., яка мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м.\~Дніпропетровськ, Індустріальний район, вул.\~Г.\~Корольової, буд.\~19. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.09.2016\~р. о 22\~год. 40\~хв. гр.\~[PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора є безпорадною, не може забезпечувати свої основні життєві потреби у звязку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.09.2016\~р. о 22\~год. 40\~хв. гр.\~[PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за направленням лікаря-психіатра Лотакова, КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, метушлива, важко осмислює задане питання. Інтелектуально-мнестичні процеси знижені. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз розлади особистості і поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складного ґенезу. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

05 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі з 03.08.2007 року. Від даного шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити, шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, просить шлюб розірвати. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з'явилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 03.08.2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.08.2007 року, актовий запис №1071. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.04.2010 року, актовий запис №293 та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.10.2013року, актовий запис №1007. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Враховуючи, що відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та суперечать інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

05 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем 24.10.1998 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені півроку тому у звязку з різними поглядами на сімейні стосунки та сімейне життя. Примирення між ними неможливе. Просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти позовних вимог, після розірвання шлюбу прізвище просила залишити [PERSON]. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-НО №046852, виданим Кіровським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Донецька, актовий запис № 638. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані . Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружини залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

05 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на гараж, розташований за адресою : [ADDRESS] в порядку ст.. 392 ЦК України, посилаючись на те, що рішенням Ізюмської міської ради № 592 від 22 квітня 1994 року її чоловіку [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаража для зберігання автотранспорту за адресою: [ADDRESS]. Про закінчення будівництва свідчить комісійний акт та висновок технічного бюро Ізюмської міської ради. [INFO] [PERSON] помер. Починаючи з 2003 року вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє гаражем , підтримує його в належному стані. 27 липня 2016 року, як спадкоємець звернулась до Ізюмської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на гараж, але отримала відмову у зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності померлого чоловіка на майно, яке успадковується. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Кисельова Н.С. заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач не довела існування права власності на гараж за адресою : [ADDRESS] за нею ні за її покійним чоловіком. Наданий до суду акт про закінчення будівництва та введення до експлуатації індивідуального гаражу не містить підписів членів комісії та відтиску печатки. Вислухавши представників сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що рішенням Ізюмської міської ради № 592 від 22 квітня 1994 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаража для зберігання автотранспорту та виділено земельну ділянку площею 32, кв.м. із земель міськземфонду за адресою: [ADDRESS], для будівництва гаражу розміром 4,0х7,5 м. (а.с.8) Відповідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як вбачається з наданої до суду копії акту про закінчення будівництва та введення до експлуатації індивідуального гаражу, останній не містить дати його складання, підписів членів комісії та печатки.(а.с. 9) Відомостей про набуття позивачем чи її померлим чоловіком - [PERSON] права власності на гараж за адресою:[ADDRESS] до суду не надано. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на гараж за адресою: [ADDRESS] не підлягають задоволенню за їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

05 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2014 року. Мають з відповідачем неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказала, що одруження з відповідачем не склалося, вони фактично припинили подружнє життя, між ними втрачені фізичні та духовні звязки, оскільки протягом останнього року вони не можуть проживати разом як сімя, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності дитини. Позивач вважає, що в подальшому це може суттєво вплинути на психіку дитини, погляди на життя, зокрема, на життя в шлюбі, та формування її світогляду особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь-якій сімї. З серпня 2016 року вони припинили спільне життя. У судове засіданні позивача [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідача [PERSON] надав суду заяву, в якій вказав, що він не заперечує проти позову, просить справу розглянути без його участі. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд вважає, що зобовязати сторони проживати у шлюбі неможливо, це суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

05 вересня 2016року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 14 вересня 2000року він уклав шлюб з відповідачкою. Позивач зазначив, що від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказав, що в останній час шлюбні відносини між подружжям фактично припинились те, що дружина зрадила йому . Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність в якій вказала що позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2000року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФП №024903 виданим Сухоєланецькою сільською радою Новоодеського району Миколаївській області 14 вересня 2000року. Сторони мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинилися більш ніж чотири місяців тому, позивач на примирення не згоден та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Оскільки від відповідача не надходило клопотань про зміну прізвища після розірвання шлюбу то їй слід залишити прізвище «Ковенько»

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

05 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 18 липня 1992 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 40 розірвати. В обґрунтування позову вона зазначила, що від шлюбу у них 08 травня 1993 року народився син [PERSON], який є повнолітнім. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. Позивач у судове засідання не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутності в якій зазначила, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Матеріалами справи встановлено, що сторони 18 липня 1992 року уклали шлюб (арк.с.6). Від шлюбу у них 08 травня 1993 року народився син [PERSON], який є повнолітнім. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Судом надавався сторонам строк для примирення один місяць, примирення не відбулося, шлюбні відносини не відновилися. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved