Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

05.02.2015 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, яким просять визнати за ними в рівних частках право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,1586 га, кадастровий номер 3220884800:04:009:0107, що знаходиться на території Любарецької сільської ради Бориспільського району та право власності в рівних частках на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що [INFO] року помер їхній батько [PERSON] (спадкодавець), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 травня 2012 року. Після смерті спадкодавця в Бориспільській районній державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу у Спадковому реєстрі 53714103, у нотаріуса 441/2012, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі. Спадщину було прийнято ними. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлого немає. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи. Серед іншого майна до складу спадщини входить земельна ділянка на території Любарецької сільської ради Бориспільського району площею 0,1586 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] побудований в 1956 році. За життя спадкодавець правовстановлюючого документу не отримав, свого права власності на будинок не зареєстрував. На замовлення спадкодавця в 2012 році Комунальним підприємством Бориспільської районної ради «Бориспільське районне Бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на будинок на ім'я [PERSON]. Також належність спадкодавцеві вказаного будинку підтверджується випискою з погосподарських книг Любарецької сільської ради №929 від 26.11.2014р. Право спадкодавця на земельну ділянку під будинком підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 №420037. Крім того, восени 2014 року позивачі дізналися, що на ім'я спадкодавця виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №635795, що посвідчує право спадкодавця на земельну ділянку, розташовану на території Любарецької сільської ради Бориспільського р-ну, площею 0,1586 га, кадастровий номер 3220884800:04:009:0107. Проте державний акт за життя спадкодавець не отримати не встиг. На даний момент державний акт знаходиться в Управлінні Держземагенства в Бориспільському районі Київської області. За даними управління ділянка обліковується спадкодавцем, що підтверджується довідкою № 06-08/2709 від 18.12.2014 року. Оскільки правовстановлюючий документи на будинок та земельну ділянку спадкодавцем не отримано, нотаріус не має можливості видати позивачам свідоцтва про право на спадщину на будинок для наступної реєстрації їх прав, отже позивачі не мають змоги завершити оформлення прав на успадкований будинок в загальному порядку. Зазначене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою 06.12.2014 року державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипкою А.О. за №2408/02-31. В судове засіданні позивачі не з'явилися, проте від їх представника [PERSON] надійшла письмова заява, в якій останній просить розглядати справу за його відсутності та наполягає на позовних вимогах. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Від відповідача Люберецької сільської ради також надійшла заява в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить справу слухати у відсутність їхнього представника. В зв'язку з неявкою всіх учасників судового засідання, фіксація судового процесу в даному випадку не проводиться, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані по справі докази у їх сукупності і дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть відділом записів актів громадського стану було зроблено відповідний актовий запис № 25 (а.с.7). Після його смерті була відкрита спадкова справа (а.с.28-63). Позивачі в порядку спадкування за заповітом успадкували три земельні ділянки, які належали спадкодавцеві (а.с.54,55,56), але вказане нерухоме майно, що є предметом спору не ввійшло у спадкову масу, не було оформлено з підстав відсутності право- установчих документів (а.с.63). Відповідно до копії технічного паспорта на жилий будинок [ADDRESS] виготовлений на ім'я [PERSON], будинок збудований в 1956 р., а надвірні будівлі та споруди до 1985 р. (а.с.10-13). З виписки з погосподарської книги Любарецької сільської ради вбачається, що на [PERSON] було виписано особовий рахунок [NUMBER] на житловий будинок [ADDRESS] У 1975 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» №19-32/319 від 21 лютого 2005 року, «у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку». З 01.01.13р. державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється згідно Закону України №1952-ІУ від 01.07.04р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (набрав чинності з 03.08.04р.) зі змінами внесеними до цього Закону згідно із Законом України №1878-УІ від 11.02.10р. та є обов'язковою (ч.1 ст.3 цього Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч.4 ст.3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Натомість, пункт 5 ч.1 ст.19 даного Закону встановлює, що підставою для реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили. Також при життю спадкодавця на його ім'я було виготовлено державний акт на право приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,1586 га, кадастровий номер 3220884800:04:009:0107, що знаходиться на території Любарецької сільської ради Бориспільського району (а.с.17), але він не зареєстрований та не отриманий спадкодавцем за життя (а.с.18). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому ч. 2 даної норми визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є - визнання права. Відповідно до ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 81 ЗК громадяни України набувають право власності на земельні ділянки в тому числі і на підставі прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1. ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Частина 2 вказаної статті зазначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до Інформаційного листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - п. 3.1. право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Таким чином, беручи до уваги вищевикладене та ту обставину, що позивачі з об'єктивних причин не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищезазначене спадкове майно, тому вона має право на набуття права власності на своє ім'я майна, що належало спадкодавцю на правових підставах. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Щодо вимоги про визначення точної ціни позову в частині визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1586 га суд дане витання вирішив під час постановлення ухвали про доплату судового збору. Позивачі не ставили вимогу про стягнення судового збору на їхню користь, тому суд дану вимогу не розглядав. На підставі ст.ст. 16,328, 392, 1216,1220, 1225, 1268,1270 ЦК України, ст.ст. 3,19 Закон України №1952-ІУ від 01.07.04р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ст.ст. 10,11,60, 197, п.2 ч.1 та ч.3 ст.208, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

Outcome: approved