Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

04 червня 2020 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , треті особи: Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з батьком. В обґрунтування позову зазначив, що є батьком [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] , з якою позивач перебував у шлюбі з 16 липня 2011 року по 23 травня 2017 року, померла [INFO] . До розірвання шлюбу між батьками дитина проживала з матір`ю у будинку бабусі [PERSON] . Після смерті [PERSON] дитина залишилася проживати з бабою [PERSON] проти волі позивача. Комісією з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради при розгляді заяви [PERSON] про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вирішено за недоцільне в інтересах малолітньої дитини позбавити його батьківських прав у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Також комісією вирішено дитину тимчасово залишити проживати з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у звичайній для неї психологічній атмосфері, бабусі не чинити перешкоди батькові у налагодженні стосунків з донькою, батькові знаходити шляхи порозуміння з метою налагодження стосунків з малолітньою донькою. [PERSON] чинить перешкоди у налагодженні стосунків між батьком та дочкою. Рішенням Виконавчого комітету Новокодацької у м. Дніпрі ради від 25 березня 2020 року визначено місце проживання [PERSON] за місцем проживання її батька. Однак, відповідач [PERSON] не виконує зазначене рішення виконавчого комітету, а також відмовляє батьку в спілкуванні з донькою. На підставі викладеного позивач просить встановити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , а також винести рішення про відібрання в [PERSON] дитини [PERSON] , [INFO] та передачу її батькові [PERSON] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. 28 липня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] до неї відмовити, оскільки позивач ще до смерті матері [PERSON] не спілкувався з дитиною, не цікавився її здоров`ям, не приймав участі в вихованні, ухилявся від сплати аліментів, дитина не знала батька та боїться, що її заберуть від баби (а.с.28-29). [PERSON] у квітні 2020 року звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визнання місця проживання малолітньої дитини разом з бабусею та встановлення опіки. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року цивільну справу направлено за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2020 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визнання місця проживання малолітньої дитини разом з бабусею та встановлення опіки прийнято до провадження (а.с.118). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2020 року об`єднано в одне провадження справу № 175/1493/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визнання місця проживання малолітньої дитини разом з бабусею та встановлення опіки зі справою № 205/4009/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з батьком (а.с.134-135). Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська цивільну справу передано до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. У позовній заяві [PERSON] просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та призначити [PERSON] опікуном [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] є її онукою. У грудні 2015 року донька [PERSON] - [PERSON] разом зі своєю дитиної [PERSON] переїхали до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Пізніше шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З грудня 2015 року [PERSON] не приймав участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] , не спілкувався з нею, не цікавився станом здоров`я. Вихованням та утриманням дитини займалися [PERSON] , її мати [PERSON] зі своїм чоловіком. З січня 2019 року у зв`язку з хворобою матері дитини та її перебуванні на стаціонарному лікуванні в лікарні, дитина [PERSON] перебувала під опікою та на утриманні [PERSON] . [PERSON] інтересу до дитини не проявляв, відмовлявся також утримувати дитину та сплачувати аліменти. 09 квітня 2019 року подав позов до суду про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Провадження по справі було закрито у зв`язку зі смертю матері дитини - [PERSON] . Так, з грудня 2015 року по теперішній час дитина проживає з бабою в будинку, який належить [PERSON] на праві власності за адресою: [ADDRESS] . Дитина соціально адаптована за цим місцем мешкання, де створені всі необхідні умови проживання, розвитку і відпочинку, та бажає проживати з бабою, батька боїться. Позивач вважає, що визначення місця проживання з бабою відповідатиме найкращим інтересам дитини. 17 лютого 2021 року від [PERSON] надійшов відзив на позов [PERSON] , в якому заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що після розірвання шлюбу з [PERSON] , він продовжував спілкуватися з колишньою дружиною, з донькою також спілкувався, зустрічався, цікавився її життям, матеріальну допомогу надавав добровільно з грудня 2015 року по лютий 2019 року. Також [PERSON] вказує, що відмовлятися від дитини не збирається, бажає піклуватися про неї, її здоров`я та проживати разом (а.с.149-157). 09 березня 2021 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якому вона заперечувала проти доводів [PERSON] , викладених у відзиві на її позов (а.с.167-168). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче засідання закінчено, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримав, просив задовольнити, заперечував проти задоволення позову [PERSON] . У судовому засіданні [PERSON] та іі представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову [PERSON] , позов [PERSON] підтримали, просили задовольнити. У судовому засіданні представник третьої особи: Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради Нікіфорова Ю.В. просила задовольнити позов [PERSON] , у позові [PERSON] відмовити. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради Лєвіт І.А. у заяві просив розгляд справи проводити без його участі, винести рішення в інтересах малолітньої дитини [PERSON] . Суд, заслухавши [PERSON] та її представника, [PERSON] , представника третьої особи, свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст.ст. 79,80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2011 року (а.с.60). Від спільних подружніх відносин [INFO] в [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.61). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.64). Судовим наказом, виданим Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 01 березня 2019 року, стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з лютого 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.76). Станом на 01 грудня 2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складала 23 999,50 грн.(а.с.79). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.85). Також у судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з грудня 2015 року. Домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 червня 2010 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с.92). З акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 23 жовтня 2019 року за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що дитина має за місцем проживання окрему кімнату, умови проживання дитини задовільні (а.с.100). Згідно з психолого-педагогічною характеристикою на [PERSON] , наданою 09 грудня 2019 року комунальним закладом освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 77» Дніпровської міської ради важливу роль у вихованні дитини брала бабуся [PERSON] , батько жодного разу не з`являвся до дитячого садочку (а.с.66). З медичних довідок вбачається, що [PERSON] з дитиною до поліклініки не звертався (а.с.67-68). Згідно з довідкою № 168 від 10 грудня 2019 року, наданою службі у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради комунальним закладом «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, психологом [PERSON] та соціальним педагогом [PERSON] проведено психологічне діагностування емоційного стану дитини [PERSON] , [INFO] . В результаті обстеження виявлено, що дитина переживає психологічну травму через втрату матері, своєю родиною вважає бабусю та дідуся, ставлення дитини до батька неможливо визначити, оскільки дитина ігнорує питання про нього. Під час бесіди дівчинка зазначила, що боїться з ним спілкуватися та боїться, що батько забере її від бабусі та дідуся (а.с.96). Відповідно до витягу з протоколу № 12 засідання комісії з питань захисту прав дитини Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 11 грудня 2019 року комісія при розгляді заяви [PERSON] про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] та заяви [PERSON] про повернення дитини на виховання та проживання батькові, вирішила: дитину тимчасово залишити проживати з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у звичній для неї психологічній атмосфері; бабусі не чинити перешкоди батькові у налагодженні стосунків з донькою, батькові знаходити шляхи порозуміння з метою налагодження стосунків з малолітньою донькою (а.с.11). Як вбачається з вищевказаного витягу, комісією встановлено з пояснень батька, що він бажає приймати участь у вихованні дитини, в її розвитку та становленні, як особистості, спілкуватися з нею, розвивати її здібності, розширювати її світогляд, піклуватися про стан здоров`я, відпочивати разом з нею (а.с.11). Згідно з висновком органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 24 грудня 2019 року орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради вважає за недоцільне в інтересах малолітньої дитини позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні його малолітньої доньки [PERSON] (а.с.98). Відповідно до рішення виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 149 від 25 березня 2020 року про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет зі згоди комісії з питань захисту прав дитини, виходячи з інтересів дитини, вирішив визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання її батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). З довідки № 5, виданій 27 квітня 2020 року комунальним закладом освіти «Середня загальноосвітня школа № 85» встановлено, що батько учениці [PERSON] - [PERSON] з 01 вересня до жовтня 2019 року до школи не з`являвся, після смерті матері дитини в кінці жовтня батько почав відвідувати школу, намагався налагодити відносини з донькою. Дитина на контакт з батьком не йшла, відносини між ними напружені. Батько [PERSON] робить все для того, щоб покращити відносини з донькою: відвідує її в школі, привозить подарунки. Однак, дитина не хоче спілкуватися з батьком (а.с.69). Згідно з актом обстеження умов проживання від 30 липня 2020 року, складеним службою у справах дітей Слобожанської селищної ради, у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , створені належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку дитини,є кімната для дитини, яка облаштована: сучасним спальним гарнітуром, місцем для навчання, комп`ютерною технікою, є розвиваючі ігри відповідно до віку дитини (а.с.33). Згідно з довідкою № 116 від 09 листопада 2020 року, наданою службі у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради комунальним закладом «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, психологом [PERSON] та соціальним педагогом [PERSON] проведено повторне психологічне діагностування емоційного стану дитини [PERSON] , [INFO] . У ході діагностування виявлено, що дитина отримала ретравматизацію через втрату дідуся, її психоемоціональний стан нестабільний, дитина відчуває страх втрати близької людини, батька взагалі не знає, відповідно, існує страх перед невідомим, зміна місця проживання призведе до погіршення психоемоціонального стану дитини (а.с.176-178). З показань свідка [PERSON] , яка є вчителької [PERSON] , встановлено, що батько намагається налагодити стосунки з донькою, але дитина не бажає, каже, що [PERSON] - чужа людина. З матеріалів справи вбачається, що батько [PERSON] працює (а.с.146), має стабільний дохід (а.с.147), має житло, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дитини, бажає налагодити з донькою зв`язок, спілкуватися, виховувати та піклуватися про неї та проживати з нею разом. Суд не оцінює медичні документи [PERSON] (а.с.70-75), оскільки вони не стосуються предмету спору в даній справі. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.4 ст.29 Цивільного Кодексу України, ст.160 Сімейного Кодексу України, місцем проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як вбачається зі ст.ст.151, 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що після смерті матері малолітньої [PERSON] , місцем проживання дитини необхідно визначити місце проживання її батька [PERSON] . При цьому суд констатує, що спір про визначення місця проживання дитини можливий лише між батьками дитини, як це вбачається зі ст.ст.160, 161 Сімейного Кодексу України, а не між одним з батьків та іншими родичами. Аналіз норм чинного сімейного законодавства України, а саме ч.2 ст.161, абз.2 ч.1 ст.162, ч.3 ст.163 Сімейного Кодексу України, засвідчує, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Разом з тим, [PERSON] не надано доказів, які б свідчили про те, що батько малолітньої дитини [PERSON] не може створити належних умов для її виховання чи розвитку, навпаки, матеріалами справи підтверджено, що батько спроможний створити належні умови для виховання та розвитку дитини, щодо аморальної поведінки батька належних доказів не надано. Крім того, [PERSON] цікавився життям дитини, після смерті дружини активно висловив бажання забрати дитину від діда та баби, займатись вихованням доньки, налагодити з нею зв`язок та спілкування, для реалізації своїх прав звертався до органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, у школі вносив оплату за навчальні посібники. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] не проявляв інтересу до доньки спростовуються названими вище доказами. Окрім того, стаття 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. На підставі викладеного, суд доходить висновку що позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком заадресою: [ADDRESS] . Таким чино, оскільки позов [PERSON] задоволено в частині визначення місця проживання дитини з батьком, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з бабусею, встановлення опіки та призначення опікуна. Вирішуючи вимогу [PERSON] щодо відібрання дитини у [PERSON] та передачу її батькові, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Згідно з ч. 5 ст. 170 СК України до відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає, застосовуються положення частин першої - третьої цієї статті. Виходячи з аналізу зазначених положень ст. 170 СК України, суд доходить висновку, що підставами для відібрання дитини є: залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання; безпосередня загроза для життя або здоров`я дитини. Судом при розгляді справи встановлено, що зазначених у ст. 170 СК України підстав для відібрання дитини в [PERSON] немає. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. Судом на підставі досліджених доказів та показань свідка [PERSON] , яка є дипломованим психологом, займає відповідну посаду в обласному комунальному закладі «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги», та проводила психологічне діагностування емоційного стану дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено, що [PERSON] є найближчою людиною для [PERSON] , з батьком у дитини на даний час немає емоційного зв`язку, дитина переживає через психотравмуючі події - смерть матері та дідуся, тому різка зміна місця проживання призведе до погіршення психоемоціонального стану дитини. Отже, відібрання дитини від баби на підставі рішення суду, шляхом його примусового виконання, суперечить інтересам дитини. Окрім того, як вбачається з доказів, наявних в матеріалах справи за місцем мешкання дитини з бабою за адресою: [ADDRESS] , створені задовільні умови для проживання дитини, тому негайної необхідності у відібранні дитини із застосуванням заходів примусового виконання рішення суду на даний час не існує. Враховуючи викладене, виходячи передусім з інтересів дитини, суд відповідно до ч. 3 ст. 163 СК України відмовляє у задоволенні позову [PERSON] в частині вимог щодо відібрання дитини у [PERSON] та передачу її [PERSON] , оскільки встановлено, що це суперечить інтересам дитини. Також суд звертає увагу сторін, що в матеріалах справи наявний витяг з протоколу № 12 засідання комісії з питань захисту прав дитини Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 11 грудня 2019 року, відповідно до якого комісією вирішено: [PERSON] не чинити перешкоди батькові дитини [PERSON] у налагоджені стосунків з донькою, а батькові знаходити шляхи порозуміння з метою налагодження стосунків з малолітньою [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки дитини мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Отже, враховуючи, що в інтересах дитини у задоволенні вимоги щодо відібрання дитини від [PERSON] судом було відмовлено для збереження її психологічного здоров`я, проте, судом визначено місце проживання дитини саме з її батьком, тому сторонам для забезпечення інтересів малолітньої дитини [PERSON] слід дотримуватись вищезазначеного рішення комісії з питань захисту прав дитини Новокодацької районної у м. Дніпрі ради. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ІПК України. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, судові витрати понесені позивачем у розмірі 840,80 грн. не відшкодовуються. З урахуванням того, що позов [PERSON] задоволено частково, документально підтвердженні судові витрати, понесені [PERSON] при подані позову у розмірі 1681,60 грн. (а.с.1) підлягають стягненню на його користь в розмірі 840,80 грн. з [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial