Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

05 лютого 2020 року позивач - [PERSON] , від імені якого діє представник - адвокат Білоцерковець Ю.С., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до першого відповідача [PERSON] , другого відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., про визнання недійсним договору відступлення права вимоги та договору про відступлення прав за договором іпотеки. На обґрунтування позову представник позивача зазначив наступне. 11.04.2007 року між позивачем та відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/4070/82/32206, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20120 доларів США на строк до 10.04.2017 року включно. 04 липня 2012 року між сторонами укладено додаткову угоду №014/4070/82/32206/81-1-0-00/392, згідно з якою змінено дату остаточного погашення кредиту на 04.06.2027 року. На забезпечення виконання вказаного договору 11 квітня 2007 року між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки за реєстровим №583, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д., за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку Банку належну їй на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . У подальшому ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив право вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп». 27.07.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на підставі договору відступлення права вимоги №29-07/19 відступило право вимоги за даним кредитним договором. Того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. посвідчено договір відступлення прав за іпотечним договором, а яким іпотекодержатель ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» відступило [PERSON] право вимоги за договором іпотеки на квартиру, що розміщена за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого [PERSON] набув статусу іпотекодержателя за договором іпотеки. 12.11.2019 року приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Д.В. провів державну реєстрацію прав власності квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Позивач вважає, що договір відступлення права вимоги №29-07/19 від 27.07.2019 року суперечить нормам матеріального права, а тому має бути визнаний судом недійсним; відтак, і договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором та реєстрація права власності на нерухоме майно також підлягає до скасування як похідний результат за договором, який забезпечує виконання основного зобов`язання. Недійсність оспорюваного договору відступлення права вимоги №29-07/19 від 27.07.2019 року позивач пояснює тим, що останній за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву) є договором факторингу. Оскільки відповідач [PERSON] не є фінансовою установою у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», він не може надавати фінансові послуги, у тому числі у формі факторингу, відповідно цей договір суперечить вимогам чинного законодавства (ст. 203 ЦК України), що дає підстави визнати його недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України. Крім того, підставою для недійсності вказаного договору представник позивача зазначає одержання новим кредитором прибутку у формі різниці (8773,82 грн) між реальною вартістю права вимоги, що становить 133774,82 грн, яка відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором відступлення права вимоги - 125000,00 грн. Також позивач ставить питання про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, яким забезпечено кредитний договір, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, з посиланням на ст. 216, 236, 548 ЦК України. Оскільки згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт, з метою реального захисту та відновлення порушених прав позивача, його представник заявив вимогу про скасування рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіна Д.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49709833 від 16.11.2019 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію прав власності на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 31). Згідно з поданим відзивом на позов від 15.09.2020 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнає та просить суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі з наступних підстав. Зокрема, представник відповідача зазначає, що сферою застосування факторингу є коло підприємницьких відносин, а також спрямованість договору факторингу на усунення недостатності оборотних коштів. Стверджує, що якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в такому випадку відносин факторингу немає, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України). При цьому, посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №909/968/16 (постанова від 11.09.2018), правові висновки Верховного Суду у справах №756/668/15-ц, 465/646/11, №906/1174/18. Також представник відповідача наголошує, що метою укладення оспорюваного позивачем договору було саме передання права вимоги, а не фінансування за рахунок відступлення права вимоги до боржника. У відповіді на відзив від 24.09.2020 року представник позивача вказує, що відступивши від правової позиції у справі №922/5334/15, на яку посилається відповідач, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 року у справі №909/968/16 зробила висновок, що уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором банк отримав фінансування, а інша сторона договору набула право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги. Вважає, що обставини справи повністю підпадають під обставини, що були предметом розгляду ВП ВС. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі позивача. Представник відповідача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі відповідача 1. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. подав клопотання від 06.07.2020 №115/01-16 про розгляд справи без її участі. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши подані сторонами письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до наступних висновків. Судом з додаткової угоди №014/4070/82/32206/81-1-0-00/391 до кредитного договору № 014/4070/82/32206 від 11 квітня 2007 року, укладеної 26 червня 2012 року між кредитором - публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником [PERSON] , встановлено, що з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ сторони досягли згоди врегулювати заборгованість позивальника за кредитним договором, строк сплати якої настав у такому порядку: - станом на дату укладення цієї додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 11737,66 доларів США; - станом на дату укладення цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав, складає 3870,03 доларів США, у тому числі2012,80 доларів США - заборгованість з погашення суми кредиту та 1857,23 долар США - заборгованість з погашення процентів (арк. спр. 18-20). Відповідно до п. 6.5. додаткової угоди №014/4070/82/32206/81-1-0-00/391 від 26 червня 2012 року кредитор у встановленому законодавством України порядку має право без згоди позичальника відступити своє право за кредитним договором будь-якій особі, передати це право у заставу або обтяжити ці права іншим чином. 04 липня 2012 року між сторонами укладено додаткову угоду №014/4070/82/32206/81-1-0-00/39 до кредитного договору № 014/4070/82/32206 від 11 квітня 2007 року, згідно з якою сторони узгодили, що станом на дату укладання цієї додаткової угоди заборгованість за кредитом складає 13594,89 долари США. З дати укладення цієї додаткової угоди сторони погодили змінити валюту виконання зобов`язань за кредитним договором з доларів США на гривні, у зв`язку з чим розмір заборгованості за кредитним договором становить 108657,16 грн та підлягає сплаті на умовах, передбачених цією додатковою угодою. Сторони узгодили, що з дати укладання цієї додаткової угоди проценти за користування кредитом розраховуються на основі процентної ставки в розмірі 10,50% річних (арк. спр. 21-22). Також сторонами узгоджено викласти пункт кредитного договору, що стосується строку користування кредитними коштами, у редакції, якою змінено дату остаточного погашення кредиту на 04 червня 2027 року. 11.04.2007 року для забезпечення вимоги іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №014/4070/82/32206 від 04 квітня 2007 року, укладеного між іпотекодержателем - відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та боржником - [PERSON] , за умовами якого боржник зобов`язаний до 03.04.2017 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 20120 доларів США, зі сплатою 13,75% процентів річних, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) та [PERSON] (майновий поручитель за зобов`язаннями [PERSON] , іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. за реєстровим номером № 583 (арк. спр. 15-17). Предметом іпотеки є нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності, а саме, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 16.6 кв.м., загальною площею 34.00 кв.м. (п. 1.2. договору іпотеки). 29.07.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (кредитор) та [PERSON] (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 29-07/19 за кредитним договором (арк.спр. 23-26). Крім того, 29.07.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (іпотекодержатель та/або кредитор) та [PERSON] (іпотекодержатель та/або новий кредитор) укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. (арк.спр. 27). З умов оспорюваних договорів судом встановлено, що юридична особа за законодавством України - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» відступає фізичній особі - [PERSON] за плату належні кредитору права вимоги за кредитним договором №014/4070/82/32206 від 04 квітня 2007 року, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються). За узгодженим сторонами договору відступлення права вимоги № 29-07/19 визначенням «меж відступлення прав вимоги» відступаються права вимоги за грошовими зобов`язаннями боржника [PERSON] у національній валюті України, які виникли за умовами кредитного договору на дату укладення даного договору, крім можливості нарахування відсотків, комісій, штрафних санкцій (пені) як банківська (фінансова) установа, тобто відступається сума заборгованості боржника перед кредитором в повному обсязі, що вказана в додатку №1 до договору. Загальна вартість прав вимоги за договором становить 125000,00 грн. За п. 8.6. договору відступлення права вимоги № 29-07/19 вказаний договір є змішаним, що містить елементи договору відступлення права вимоги та договору про відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до додатку №1 до договору відступлення права вимоги № 29-07/19 від 29.07.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та [PERSON] здійснили розрахунок заборгованості [PERSON] (боржника) за кредитним договором №014/4070/82/32206 від 04 квітня 2007 року та засвідчили, що станом на 29 липня 2019 року заборгованість боржника перед кредитором за кредитом становить 133774,82 грн. та складається із заборгованості за кредитом - 98949,21 грн. та заборгованості за відсотками - 34825,61 грн. Крім того, за предметом договору про відступлення прав за договором іпотеки від 29.07.2019 року, іпотекодержатель - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» передав, а новий іпотекодержатель [PERSON] прийняв всі права вимоги за договором іпотеки, предметом якої є квартира [ADDRESS] . З моменту відступлення прав вимоги новий кредитор заміщає кредитора у всії правовідносинах, які склалися між ним та боржником за договором іпотеки. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого мана (номер інформаційної довідки 189468883) судом встановлено, що згідно з номером запису про право власності 34174559 власником квартири [ADDRESS] , значиться [PERSON] , а підставою виникнення права власності зазначено рішення іпотекодержателя на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» (арк. спр. 12-14). Отже, новий кредитор - [PERSON] задовольнив забезпечені іпотекою вимоги за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (частина друга статті 628 ЦК України). Водночас, згідно з частиною третьою статті 6 ЦК України регламентовано, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. За положеннями статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Згідно зі статтею 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. У розумінні частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Також цивільне законодавство регламентує порядок і підстави заміни сторони - боржника чи кредитора у зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Як встановлено судом, при укладенні оспорюваних позивачем договорів про відступлення права вимоги від 29.07.2019 року сторони не керувалися положеннями глави 73 ЦК України. Протилежного позивачем не доведено належними та допустимими доказами. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до частини першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням зазначених норм права вбачається, що укладений ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та [PERSON] договір відступлення права вимоги № 29-07/19 від 29.07.2019 року є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним. Крім того, [PERSON] не є суб`єктом підприємницької діяльності, як цього вимагають приписи статті 1079 ЦК України стосовно особи клієнта, що також підтверджує факт укладення між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та [PERSON] договору про відступлення прав вимоги, а не факторингу. Оскільки підстав для визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 29.07.2019 року №29-07/19, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та [PERSON] , судом не встановлено, то відповідно відсутні підстави для визнання недійсним договору про відступлення прав за договором іпотеки, укладеного 29.07.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрованого у реєстрі за №1597. Крім того, з огляду на вищенаведене немає підстав для задоволення похідної вимоги позивача щодо про скасування рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіна Д.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49709833 від 16.11.2019 року. З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed