Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

06 вересня 2017 року Львівське комунальне підприємство «Снопківське» (далі - ЛКП «Снопківське») звернулося до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог (т.1,а.с.168, т.2,а.с.50) просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість з оплати послуг утримання будинку та прибудинкової території у сумі 10227,67 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , а ЛКП «Снопківське» рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради визначене виконавцем житлово-комунальних послуг в будинку. [PERSON] , [PERSON] оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території здійснювали несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01 вересня 2019 року становить 10227,67 грн. 24 вересня 2018 року позивачі звернулися до суду із зустрічним позовом до ЛКП «Снопківське», в якому просили зобов`язати позивача здійснити перерахунок розміру плати за послуги утримання будинку та прибудинкової території у період з вересня 2015 року по липень 2017 року. Вимоги зустрічного позову мотивували тим, що ЛКП «Снопківське» протягом зазначеного періоду не надавались послуги з обслуговування систем водопостачання та водовідведення, освітлення місць загального користування, обслуговування димовентиляційних каналів, прибирання прибудинкової території, сходових кліток, здійснення поточного ремонту будинку. У зв`язку з цим відповідачами спільно з представниками позивача були складені акти-претензії, проте у перерахунку плати їм було відмовлено. 07 вересня 2017 року судом було відкрите провадження у справі. За результатами здійснення 15 жовтня 2019 року повторного автоматичного розподілу справи така передана у провадження судді Фролової Л.Д. Ухвалою суду у цьому складі від 18 жовтня 2019 року справа прийнята до провадження з урахуванням збільшених позовних вимог, розгляд справи вирішено проводити у загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 09 січня 2020 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач ЛКП «Снопківське» свого представника до суду не направило. В письмовій заяві від 27 січня 2020 року представник позивача просив розгляд справи провести за його відсутності, задовольнити позовні вимоги ЛКП «Снопківське» та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник позивачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Суду пояснила, що послуги з утримання будинку та прибудинкової території надаються позивачем не у повному обсязі. Зі всіх послуг, що передбачені, здійснюється лише вивіз сміття та частково прибирання сходових кліток та прибудинкової території. Поточний ремонт будинку з 2015 року не проводився, димовентиляційні канали не перевіряються. Під`їзд будинку перебуває у незадовільному стані. Відповідачами були складені акти-претензії щодо неналежного утримання будинку, проте на ці акти позивач лише надав відповідь, жодних робіт не проводилось. Між сторонами укладався договір про реструктуризацію заборгованості, однак він не був виконаний. Просить суд задовольнити вимоги зустрічного позову. 30 липня 2018 року відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву, в якій останній зазначив, що ЛКП «Снопківське» протягом зазначеного періоду не надавались послуги з обслуговування систем водопостачання та водовідведення, освітлення місць загального користування, обслуговування димовентиляційних каналів, прибирання прибудинкової території, сходових кліток, здійснення поточного ремонту будинку, прочищення зливових водостоків. Заслухавши думку представника відповідачів, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає до задоволення. Згідно з положеннями ч. 1,4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власність зобов`язує. Судом встановлено, що відповідно до довідки ЛКП «Снопківське» від 30 серпня 2017 року № 5323, [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Вказаний будинок перебуває на обслуговуванні ЛКП «Снопківське», яке є виконавцем житлово-комунальної послуги з утримання будинку та прибудинкової території в силу закону, оскільки договору про надання вказаного виду послуг між сторонами не укладалось. Згідно з наданої стороною позивача суду відомості про нарахування послуги з утримання будинку та прибудинкової території мешканцям квартири [ADDRESS] (т.2,а.с.51), заборгованість за вказаний вид послуг за період з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2019 року складає 10227,67 грн. Під час спірного періоду 11 лютого 2016 року між сторонами було укладено договір щодо погашення заборгованості, відповідно до якого визначено, що заборгованість позивача перед відповідачем за послуги з утримання будинку та прибудинкової території станом на дату підписання цього договору складає 4040 грн. 09 коп. (п.2.1.1), яку позивач зобов`язувався сплатити, а відповідач, в свою чергу, зобов`язувався анулювати заборгованість позивача в розмірі 5950 грн. 88 коп., шляхом визнання її безнадійною, з моменту повного розрахунку позивача за цим договором. Згідно з поясненнями представника позивача в судовому засіданні, зобов`язання за вказаним договором виконані не були. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі Закон в редакції 2004 року) до житлово-комунальних послуг відносяться, зокрема, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо). Типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються ЛКП, мешканцями розроблені у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України та затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 561 від 31 травня 2012 року «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку». Згідно зі статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. У статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічна норма наявна у ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року. У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду (справа № 210/5796/16-ц) від 18 березня 2019 року, також зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Суд зазначає, що відсутність укладеного договору між споживачем та надавачем послуг не звільняє споживача від оплати наданих йому фактично послуг. Таким чином, чинним законодавством України встановлений обов`язок власника квартири нести витрати на утримання житлового будинку. Встановлено, що у період з вересня 2015 року по серпень 2019 року позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується належними та допустимими доказами: копіями договорів укладених для надання послуг з електропостачання, дезінфекції, дератизації та дезінсекції, робочих листків виконання сантехнічних робіт, послуг електрика, малярів, покрівельника, актів приймання-передачі виконаних робіт з контрагентами, дислокацій для проведення дератизаційних робіт; затверджених прибиральних площ двірників; журналу реєстрації виконаних робіт (т. 1,а.с. 35-120). Твердження відповідачів з приводу неналежного надання ЛКП «Снопківське» житлово-комунальних послуг суд вважає необґрунтованим. Відповідно до статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року N 529 був затверджений Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у п. 16 якого рекомендовано передбачити умову, що у разі порушення виконавцем умов цього договору споживачем та представником виконавця складається акт-претензія із зазначенням у ньому строків, виду порушення, кількісних і якісних показників послуг тощо. Представник виконавця повинен з`явитися за викликом споживача для підписання акта-претензії не пізніше ніж протягом двох робочих днів. З матеріалів справи вбачається, що протягом спірного періоду споживачем [PERSON] було складено п`ять актів-претензій від 07 грудня 2016 року, від 01 березня 2017 року, від 25 квітня 2017 року, від 04 червня 2018 року та від 21 листопада 2018 року щодо неналежного надання послуги з утримання будинку та прибудинкової території та адресовані відповідачеві заяви про перерахунок розміру плати за цей вид послуг (т.1,а.с.150-159,т.2,а.с.12). Листом від 20 грудня 2016 року (т.1,а.с.207) ЛКП «Снопківське» повідомило [PERSON] щодо виконання вимог, висловлених в акті-претензії від 07 грудня 2016 року. Зокрема зазначено, що від ремонту сходових кліток відмовилися жителі верхніх поверхів, які визнали як пріоритет ремонт покрівлі. Електриками та сантехніками підприємства проводяться роботи з утримання відповідних мереж будинку, здійснюється вчасна заміна лампочок освітлення тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо ненадання належної якості житлово-комунальних послуг, не заслуговують на увагу, оскільки крім наданих актів, інших доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем надано не було. Показання допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] не свідчать про відсутність факту надання житлово-комунальних послуг позивачем мешканцям буд. [ADDRESS] . Свідком підтверджені факти підписання актів-претензій та звернення до ЛКП з приводу неналежної якості їх послуг. Крім того, у даному випадку не може бути застосована норма ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2004 року щодо порядку складання актів-претензій та їх оформлення, оскільки сторонами не було укладено письмового договору про надання послуг утримання будинку та прибудинкової території, де би цей порядок був визначений. Факт надання послуг позивачем підтверджується наведеними вище судом доказами, а також тим фактом, що відповідачем фактично визнається заборгованість. Про вказане свідчать часткові проплати послуг у лютому та березні 2016 року, травні 2017 року, укладення договору про реструктуризацію боргу. За наведених обставин, суд вважає доведеною та обґрунтованою вимогу ЛКП «Снопківське» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та задовольняє первісний позов. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги, суд враховує наступне. У відповідності до ч.1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції (далі-Закону), порядок надання житлово-комунальних послуг, їхні якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Частиною другою статті 21 цього Закону передбачено обов`язок виконавця послуг, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а також розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості. Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі затверджено постановою Кабінету Міністрів України №970 від 11 грудня 2013 року, яким визначено механізм проведення такого перерахунку. Пунктом 5 цього Порядку визначено, що перерахунок проводиться не рідше одного разу на рік протягом кварталу, наступного за періодом перерахунку, з урахуванням результатів перерахунків, проведених з початку звітного року, виходячи з фактично понесених у звітному періоді витрат на надання послуг щодо кожного будинку окремо з урахуванням обсягу наданих послуг в межах тарифу, періодичності та строків надання послуг, установлених рішенням органу місцевого самоврядування, з урахуванням складених виконавцем планів та графіків виконання робіт, пов`язаних з наданням послуг. У разі надходження актів-претензій від споживачів за встановленою формою та прийняття рішення про їх задоволення перерахунок проводиться протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії (п.11 Порядку). Цим пунктом 11 Порядку також передбачено, що акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій і перерахунок за таким актом-претензією проводиться для усіх споживачів будинку, яким не були надані послуги. Невиконання певного виду робіт, пов`язаних з наданням послуг, у зв`язку із ненастанням строку їх виконання за планом або графіком, складеним виконавцем, не є підставою для проведення перерахунку за актом-претензією. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 16 ЦК). При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3 ст. 16 ЦК). Отже, під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. Відповідно до змісту статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, засіб юридичного захисту порушеного права повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року). Надаючи оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права у виді зобов`язання відповідача здійснити перерахунок оплати за вказаний вид житлово-комунальних послуг шляхом списання коштів, суд звертає увагу, що такий спосіб захисту не передбачений ні загальною нормою статті 16 ЦК України, ні спеціальною нормою, що міститься у статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та якою закріплено право споживача послуг на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості, в порядку, визначеному договором або законодавством. Суд, враховуючи характером спірних правовідносин (за зустрічним позовом), наведені норми матеріального права, які підлягали застосуванню, дійшов висновку про відсутність правових підстав для захисту права відповідачів в обраний ними спосіб, а тому відмовляє у задоволенні зустрічного позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволення первісного позову, з відповідачів на користь Львівського комунального підприємства «Снопківське» підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 1600,00 грн в рівних частинах, по 800,00 грн з кожного.

Outcome: approved