Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

05 січня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до Кодимського районного суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору в сумі 13495 грн. 18 коп. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] (діє відповідно до довіреності, строком дії до 31 грудня 2017 року) зазначив, що 27 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким відповідачеві було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку на суму 2700,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кредиту. Укладений сторонами кредитний договір складається із заяви позичальника [PERSON] та Умов і правил надання банківських послуг, пункти 3.2, 3.3 та 5.3 яких передбачають можливість збільшення Банком за власною ініціативою кредитного ліміту в будь-який момент, а також право Банку односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин кредитного договору. Однак, свої зобовязання відповідач належним чином не виконує, зокрема вчасно не повертає кредит та не сплачує відсотки за користування кредитними коштами, що призвело до спричинення позивачеві матеріальних збитків, розмір яких станом на 30 листопада 2015 року склав 13495 грн. 18 коп., у т.ч., заборгованість за кредитним договором 2653 грн. 01 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 7191 грн. 83 коп., заборгованість за пенею та комісією 2531, 52 грн., а також передбачені п.8.6 Умов і правил надання банківських послуг штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 618 грн.82 коп. ( процентна складова). В судове засідання представник позивача не прибув, надавши до суду письмову заяву від 17 грудня 2015 року, в якій позов підтримав та просив його задовольнити, розглянувши справу без його участі. В цій же заяві вказав про згоду позивача на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт укладення з позивачем спірного кредитного договору, однак надала до суду заяву про застосування позовної давності та відмову з цих підстав у задоволенні позові. По суті предявленого позову пояснила, що дійсно 27 листопада 2007 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, за яким їй було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку, строк дії якої закінчився у грудні 2011 року, що підтверджується копією платіжної картки, доданої до матеріалів справи. У звязку з пропуском позивачем строку позовної давності просила відмовити у задоволенні позову. Дослідивши позовну заяву позивача та надані ним письмові докази, вислухавши пояснення відповідача, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, окрім іншого, є договори та правочини. Судом встановлено, що 27 листопада 2007 року відповідач [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій, після ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг (далі Умови і Правила надання банківських послуг), просила надати їй грошовий споживчий кредит. Того ж дня заява [PERSON] була задоволена та їй було видано платіжну картку «Кредитка «Універсальна» №4149605357680073, строком дії до грудня місяця 2011 року. Таким чином, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким останній було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку на суму 2700,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кредиту При цьому, суд з врахуванням розяснень, які є в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», укладеним сторонами кредитним договором визнає заяву відповідача [PERSON] від 27 листопада 2007 року про надання кредиту, а також Умови і Правила надання банківських послуг. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до договору відповідач [PERSON] взяла на себе зобовязання вчасно сплачувати Банку частину від суми отриманого кредиту в якості погашення заборгованості за кредитним договором та відсотки за фактичне використання кредитних коштів. У відповідності з вимогами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. У відповідності до ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, у встановлений строк його виконання. Згідно ст.1049 ЦК України (правила якої застосовуються до відносин за кредитним договором) позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що всупереч цих вимог відповідач [PERSON] взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором належним чином не виконує. Правовими наслідками невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов є покладення на сторону обовязків, передбачених ст.611 ЦК України, зокрема сплати неустойки та відшкодування збитків. Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення свого зобовязання, при цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею неустойка що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобовязань призвело до виникнення кредитної заборгованості, розмір якої станом на 30 листопада 2015 року склав 13495 грн. 18 коп., у т.ч., заборгованість за кредитним договором 2653 грн. 01 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 7191 грн. 83 коп., заборгованість за пенею та комісією 2531, 52 грн., а також передбачені п.8.6 Умов і правил надання банківських послуг штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 618 грн.82 коп. ( процентна складова). Стаття 256 ЦК України визначає певний строк (позовну давність), в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу. Так, цивільне законодавство України передбачає загальну і спеціальну позовну давність. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Укладений сторонам кредитний договір не містить положень про збільшення строку позовної давності (ст.259 ЦК України), тому для вирішення вказаного позову суд застосовує загальний строк позовної давності, який складає три роки (ст.257 ЦК). Відповідно до пункту 3.1.1 Умов і правил надання банківських послуг видана [PERSON] кредитна картка дійсна до останнього календарного дня місяця указаного на ній. Таким місяцем є грудень 2011 року, про що вказано на лицьовій стороні картки. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. За змістом пункту 3.1. Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 3.1.3 Умов). Пунктом 3.2 Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Судом встановлено, що граничний строк дії виданої відповідачеві кредитної картки закінчився у грудні місяці 2011 року, отже трирічний строк позовної давності розпочався саме з цього часу, коли у позивача виникло право в судовому порядку вимагати виконання відповідачем взятих на себе зобовязань. До суду вказаний позов надійшов лише 05 січня 2016 року, тобто з пропуском встановлено ст.257 ЦУ України трирічного строку позовної давності, який закінчився у грудні 2014 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову (частина четверта\~статті 267 ЦК України), В п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, що суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення Відтак, заява відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності та про відмову з цих підстав у задоволенні позові підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed