Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

06 червня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] (Володарського) у м. Павлограді Дніпропетровської області. Позовна заява мотивована тим, що 28 лютого 1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна: трикімнатної квартири №99 у житловому будинку №22 по вул. Володимирська (Володарського) у м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрований 28.02.1998 на Павлоградській товарній біржі за №2/33-НД. Право власності на квартиру зареєстровано 09 березня 1998 року в КП Павлоградське МБТІ. Проте вказаний договір було втрачено, отримати дублікат втраченого договору немає можливості оскільки Павлоградська товарна біржа ліквідована. Тому позивач просить визнати за ним право власності на вищевказану квартиру. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у\~судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №\~1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Судом встановлено, що 28 лютого 1998 року [PERSON] набув право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] (Володарського) у м. Павлоград Дніпропетровської області, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28 лютого 1998 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого 28.02.1998 на Павлоградській товарній біржі за №2/33-НД. Право власності на квартиру зареєстровано станом на 09 березня 1998 року в КП Павлоградське МБТІ за [PERSON]. Правовстановлюючий документ: договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28 лютого 1998 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 28.02.1998 на Павлоградській товарній біржі за №2/33-НД, втрачено. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З метою захисту прав позивача,

Outcome: approved