Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

04 листопада 2016 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON], яку уточнив протягом розгляду справи заявою від 18.01.2017 року та просить суд зобов`язати [PERSON] усунути створені йому перешкоди у спілкуванні з їх спільною донькою - [PERSON], визначити наступні способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні його доньки: систематичні побачення кожного тижня на вихідних у суботу та неділю з 08.00 години до 20.00 години наодинці з дотриманням режиму дня дитини; спільний відпочинок щороку, з можливістю виїзду за межі України: 45 календарних днів влітку; 10 календарних днів взимку; 5 календарних днів восени (під час шкільних канікул); 5 календарних днів навесні (під час шкільних канікул). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи з 28.09.2007 року перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 28.07.2016 року зазначений шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу донька стала проживати зі своєю матір`ю - відповідачкою у справі. Відтоді у позивача стали виникати непорозуміння з відповідачкою щодо прийняття участі у вихованні доньки, іі відвідуванні. Весь цей час позивач намагається налагодити спілкування зі своєю колишньою дружиною та дитиною. Однак, відповідачка створює перешкоди у спілкуванні позивача з його донькою. Позивач працює, позитивно характеризується за місцем роботи. На обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався. Крім того, позивач має численні подяки, грамоти, зокрема за благодійні внески на придбання медичного обладнання для дитячого навчального закладу, який відвідує його донька, та середньої загальноосвітньої школи № 35 у м. Кам`янське, за допомогу переселенцям із зони АТО тощо. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування позивача з дитиною може негативно вплинути на неї, не існує. Створення відповідачкою перешкод у спілкуванні позивача з його донькою порушує не тільки його права як батька, але і порушує права і законні інтереси дитини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Під час судового розгляду позивач також підтримав позовні вимоги, пояснив, що дитина проживає разом з відповідачкою з часу припинення шлюбних відносин і на той час проблем у спілкуванні з дитиною у нього не виникало, але після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу стали виникати труднощі. Так відповідачка намагається заборонити дитині спілкування з ним у присутності жінки, з якою він підтримує стосунки, перешкоджає у спілкуванні з його батьками. Також позивачем надані письмові пояснення у справі від 13.03.2017 року, за змістом яких він стверджує, що діє виключно в інтересах дитини, турбується про неї та цікавиться її життям, забезпечує матеріально і взагалі дуже цінує відносини з донькою. Вважає, що має право на спілкування з дитиною наодинці, без присутності відповідачки. Представник позивача пояснила, що на даний час позивач спілкується з дитиною, але дитина іноді несприятливо налаштована, відчувається, що на неї здійснюється тиск; мали місце випадки, коли відповідачка не дозволила спілкування дитини з бабусею та дідусем батьками позивача. Позивач надає матеріальну допомогу дитині, хотів би забирати її на відпочинок і спілкуватись без перешкод, тому виникла необхідність звернутись до суду з даним позовом. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, пояснила, що не має заперечень проти спілкування дитини з батьком і ніколи цьому не перешкоджала позивач за родом діяльності часто у відрядженнях, батьки його живуть у м. Дніпро, раніше він винаймав квартиру поблизу з її місцем проживання, завжди давала йому і його батькам доньку і все було добре. Але з весни 2016 року позивач постійно мешкає у м. Одеса, з певного часу став підтримувати близькі стосунки з іншими жінками, приходив із ними до школи за донькою, проводив у їх присутності з нею час, що на її думку може негативно вплинути на дитину. Так дитині прикро, коли її батько при ній приділяє увагу жінці, з якою наразі підтримує близькі стосунки, дитина в силу свого віку не може правильно сприймати ці стосунки, це погано на неї впливає, вона повертається засмучена. Крім того, позивач недбало ставиться до заборон у певних видах харчування дитини, що одного разу призвело до алергічної реакції дитини, при цьому він знає про наявність обмежень у харчуванні доньки; не попереджає, що відвозить її до батьків у м. Дніпро. У разі задоволення вимог позивача просить встановити час спілкування позивача з дитиною з 11.00. до 17.00. тільки у її присутності та за умови задовільного стану здоров`я дитини. В наданих суду письмових запереченнях представник відповідача [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог або встановити наступний порядок зустрічей [PERSON] зі своєю донькою [PERSON]: кожної неділі з 11.00 години до 17.00 години в присутності матері [PERSON], за відсутності сторонніх осіб та за умови задовільного стану дитини. Зазначила, що у 2015 році позивач переїхав на постійне місце мешкання до іншого міста, спочатку до міста Дніпро, а згодом до міста [PERSON]. На час розгляду даної справи відповідачу достеменно не відомо де саме мешкає та працевлаштований позивач, з ким та які у нього умови проживання та матеріальний стан. З часу припинення шлюбних відносин і по цей день донька [PERSON] знаходиться на утриманні матері - [PERSON] та проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що після розірвання шлюбу весь час намагається налагодити нормальний зв'язок і спілкування із відповідачем та дитиною. Але, на його думку відповідачем створюються штучні перешкоди нормальному спілкуванню позивача з його донькою. Однак, таке твердження не відповідає дійсності, є необгрунтованим та не підтверджується належними доказами. Оскільки, за весь час, відколи сторони проживають окремо, [PERSON] ніколи не заперечувала та не створювала штучних перешкод у спілкуванні позивача з донькою. [PERSON] навчається у школі, у першому класі, кожного дня класний керівник дає домашні завдання, які потрібно виконувати після школи вдома. Дитина протягом тижня відвідує секції та гуртки. Але у разі виникнення надмірного втручання та зміни звичайного способу та ритму життя, це призведе до порушення інтересів дитини, позбавить можливості додаткового розвитку і вільного планування свого часу, а тому, батьку необхідно попередньо погоджувати час спілкування з дитиною, за умови задовільного стану здоров'я, що не є порушенням прав позивача. Відповідач просила завчасно попереджати її та інформувати про час, місце та періодичність побачень позивача із дитиною. Позивач всупереч проханням відповідача, приїздив та забирав їх спільну дитину з дитячого садка, а на даний час зі школи, не попереджаючи завчасно матір дитини. Про те, що дитина перебувала із батьком [PERSON] дізнавалася набагато пізніше від вихователів або вчителів. Так, 05.12.2016 року відповідачу надійшов телефонний дзвінок від учительки [PERSON], яка повідомила про те, що [PERSON] знову намагався забрати дитину під час уроку та зривав таким чином навчальний процес всього класу. Відповідач одразу ж відреагувала на таке тривожне повідомлення та відвідала школу, де виявила, що ні її доньки [PERSON], ні [PERSON] там вже не було. Лише згодом, відповідач отримала від позивача sms-повідомлення, згідно якого, дитина перебувала у нього. Як пояснила класний керівник у телефонній розмові, згодом прийшов позивач і вчинив у шкільному закладі сварку при дітях та вчителях, написав заяву у директора школи та забрав доньку. Дитина пропустила денний сон, не відвідала гурток та не підготувала обовязкові домашні завдання. [PERSON] повернув доньку додому лише увечері. Тим самим, позивач неодноразово порушував нормальний необхідний для дитини у її віці режим дня, а також необхідні заходи розвитку, а це призводить до дестабілізації фізичного та духовного розвитку [PERSON]. Відповідач ніколи не перешкоджала у спілкуванні доньки [PERSON] із родичами [PERSON], в тому числі і матері позивача (бабусі [PERSON]). Однак, 12 березня 2016 року, близько 16:00 відповідач зустріла свою дитину у центрі міста Дніпра з батьком та чужою жінкою, в той час коли була впевнена у тому, що [PERSON] знаходиться під наглядом своєї бабусі - [PERSON] На питання відповідача де знаходиться донька, мати позивача не змогла пояснити яким чином і чому дитина опинилася в центрі міста Дніпра. Крім того, після таких прогулянок із батьком, донька поверталася додому у пригніченому стані, була роздратованою та розповідала, що у батька є стосунки з іншою жінкою, яка є присутня під час таких зустрічей, та з якою [PERSON] зовсім не подобається спілкуватися, про що вона неодноразово казала [PERSON] [PERSON] позивачу байдуже на такі звернення дитини. Він наполягає саме на такому спілкуванні та примушує контактувати та спілкуватися дитину з іншою жінкою. Під час таких зустрічей донька почуває себе зайвою та непотрібною, не відчуває в повній батьківської любові та турботи. Оскільки увага батька приділяється не лише дитині, а і його новій дружині, що приносить моральні страждання [PERSON]. Отже, створення примусового спілкування доньки з батьком та його жінкою суперечить цілям такого спілкування і порушує в першу чергу інтереси самої дитини та негативно впливає на емоційний стан. [PERSON] не підтримує із донькою звязки на регулярній основі. Із самого народження дитини переважну участь у догляді за нею брала саме відповідач. Дитина з перших днів життя дуже хвороблива, інколи спостерігаються алергічні реакції на продукти харчування, ліки, а тому вона потребує постійного догляду та спостереження. Враховуючи вік дитини та нагальну потребу в такому віці дотримуватися режиму дня й харчування, і те, що батько не володіє достатніми навичками догляду за маленькою дитиною, він самостійно не зможе задовольнити всі потреби доньки. Також, позивач не володіє у повній мірі інформацією щодо стану здоровя дитини, рекомендації лікарів, а також, встановлені обмеження щодо продуктів харчування. Відповідач зауважує, що під час однієї із таких зустрічей, [PERSON] проігнорував застереження відповідача щодо алергічних реакцій у доньки на деякі продукти харчування. Після того як дитина повернулась із зустрічі з [PERSON] вона недобре себе почувала, у зв'язку з алергічними реакціями на продукти харчування, які вона вживала під час зустрічі з батьком. Це призвело до того, що дитина була довгий час на строгій дієті для усунення симптомів алергії. Про це було повідомлено [PERSON], що він також проігнорував. Тому присутність матері [PERSON] на побаченнях позивача із донькою, є необхідним та важливим для задовільного фізичного та стабільного психологічного стану дитини. Позивач [PERSON] просить суд визначити наступні способи участі у спілкуванні та вихованні доньки: систематичні побачення кожного тижня на вихідних у суботу та неділю з 8:00 до 20:00, наодинці з дотриманням режиму для дитини; спільний відпочинок щороку, з можливістю виїзду за кордон України: 45 календарних днів влітку; 10 календарних днів взимку; 5 календарних днів восени (під час шкільних канікул); 5 календарних днів навесні (під час шкільних канікул). Відповідач такий порядок спілкування батька з дитиною вважає недоцільним та таким, що суперечить інтересам малолітньої доньки [PERSON] та законним правам та інтересам матері [PERSON], з огляду на наступне. Оскільки, [PERSON] навчається в школі, кожного дня класний керівник дає домашні завдання, які потрібно обовязково виконувати після школи вдома. Крім того, дитина протягом тижня відвідує секції та гуртки. Але, у разі якщо суд задовольнить позовні вимоги [PERSON], будуть порушені права відповідача, як матері дитини. Відповідно до розпорядку дня дитини та у звязку з тим, що відповідач працює, вона не зможе спілкуватися із донькою в достатній мірі як того потребує дитина, тобто, в тому порядку, який існує зараз. Позивач не надає інформації про реальний стан його матеріального забезпечення, оскільки, до матеріалів справи [PERSON] надає довідки про доходи за 2014 рік, які можна вважати не дійсними. А тому, не можливо зробити висновок, що [PERSON] буде знаходитися у належних умовах поряд із батьком, [PERSON]С, оскільки, дитина потребує значних матеріальних затрат у цьому віці. Позивач не підтверджує того факту, що він зможе задовольнити всі потреби доньки. Відповідачу відомо, що позивач офіційно працевлаштований на роботі у місті [PERSON], де він на теперішній час постійно проживає, що також підтвердила матір позивача [PERSON] Кошти відправлялися [PERSON] саме з міста [PERSON]. За вказаних обставин, [PERSON] вважає неможливим побачення [PERSON] з дитиною у іншому місті, у режимі побачень, який він вимагає, оскільки, [PERSON] проживає разом із відповідачем за адресою: [ADDRESS]. Тому буде доцільним, якщо позивач буде проводити зустрічі із [PERSON] на території місця мешкання дитини, а саме, у межах міста Камянське в присутності матері [PERSON] без сторонніх осіб. Крім того, позивач просить суд надати йому можливість вивозити дитину закордон, але, така вимога не є законною, оскільки, відповідно до чинного законодавства, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд дитини за межі України заборонений. Представники третіх осіб служба у справах дітей Кам`янської міської ради, орган опіки та піклування в особі адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради до суду не з`явились, просили про розгляд справи за їх відсутності, органом опіки направлено висновок у справі (л.с.103-104). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що є батьками позивача та відповідно бабусею та дідусем малолітньої [PERSON] Стосунки з відповідачкою характеризують як нормальні, але останнім часом вона стала налаштовувати дитину негативно, в тому числі і по відношенню до них; так під час їх відвідування дитини у школі на день [PERSON] дитина боялась виразити до них приязне ставлення, виглядала заляканою. Їх син зараз вдруге одружився, до його дружини дитина ставиться нормально, син працює та надає достатню матеріальну допомогу дитині, піклується про неї. Суд, взявши до уваги позицію сторін, покази свідків, вивчивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу україни той із батьків, хто проживає окремоо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. В судовому засіданні встановлено, що з 28.09.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від подружніх відносин мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 28.07.2016 року зазначений шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу донька за погодженням сторін залишилась проживати зі своєю матір`ю - відповідачкою у справі - у м. Кам`янському. Позивач постійно мешкає в м. Одеса, працює у сфері бізнесу, іноді перебуває у відрядженнях, однак відвідує доньку, сплачує аліменти на її утримання за рішенням суду на користь відповідачки і надає добровільно матеріальну допомогу; на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює і за місцем роботи характеризується позитивно. До звернення до суду з даним позовом брав активну участь у житті дитини, про що, зокрема, свідчать документи навчальних закладів за місцем її навчання, в тому числі про надання спонсорської та благодійної допомоги. Відповідачка теж працює, є державним службовцем, офіційно на час розгляду справи судом у шлюбі не перебуває. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а отже не підлягають доказуванню згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Відповідачка фактично частково визнала позовні вимоги і не заперечувала проти встановлення певного часу для зустріч дитини з позивачем, однак наполягала на проведенні таких зустрічей виключно у її присутності та в період з 11.00. до 17.00. у неділю за умов задовільного стану дитини, стосовно виїзду позивача з дитиною за кордон позов не визнала. Протягом судового розгляду відповідачкою змінено місце реєстрації з Баглійського на Заводський район м. Дніпродзержинська. В передбаченому ст. 158 Сімейного кодексу України порядку рішення органом опіки та піклування не приймалось, що однак не позбавляє сторони права звернення за захистом до суду. Згідно витребуваного судом висновку органу опіки та піклування в особі адміністрації Заводського району м. Дніпродзержинська від 18.05.2017 року орган опіки вважає доцільним спілкування [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], на рівних правах з матір`ю дитини (л.с.103-104). Приймаючи до уваги вказаний висновок, а також рівність прав батьків при прийнятті участі у вихованні дитини, суд враховує обставини справи, зокрема, те, що між сторонами донедавна були відсутні суперечки з даного приводу і виникли вони фактично лише після офіційного розірвання шлюбу та залучення позивачем до цього спілкування третіх осіб, присутність яких під час зустрічей батька з дитиною викликала негативну реакцію з боку відповідачки. Вирішуючи питання щодо часткового задоволення позовних вимог, суд виходить насамперед з інтересів дитини, а також з того, що батьки, виконуючи свої обов'язки по її вихованню, повинні у першу чергу керуватись саме інтересами дитини. Так суд враховує вік дитини, котра є малолітньою, психологічні особливості, котрі очікувано відповідають її віку та впливу на неї стосунків між сторонами, що склалися після їх розлучення, тому заперечення відповідачки щодо присутності при зустрічах з дитиною позивача інших осіб, в тому числі особи, з якою позивачем укладено повторний шлюб, суд вважає такими, що заслуговують уваги, виходячи з інтересів дитини. Крім того, згідно ст. 159 СК України, лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Сторонами не доведено у суді шляхом надання належних та допустимих доказів доцільності побачень позивача з дитиною у обов`язковій присутності інших осіб, як відповідачки, так і третіх осіб. Відповідно сторонами не заявлялось клопотань щодо проведення судово-психологічної експертизи, залучення спеціаліста до справи тощо для з`ясування психологічного стану дитини. При цьому присутність батьків позивача під час цих зустрічей суд вважає цілком прийнятною, оскільки у дитини вже сформувались родинні стосунки з дідом та бабою. Згідно ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. При цьому ст. 260 СК України визначено, що лише якщо мачуха, вітчим проживають однією сім'єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. Позивач має рівні з відповідачкою права відносно участі у вихованні дитини, під час судового розгляду відповідачкою не доведено фактів зловживання ним своїми правами, навмисного завдання моральної чи фізичної шкоди дитині, тому на думку суду відсутні підстави позбавлення його можливості спілкування з дитиною наодинці без присутності матері. Доводи позивача стосовно негативної реакціїї дитини, її скутості у присутності матері під час зустрічей з батьком, з урахуванням стосунків між сторонами суд знаходить переконливими. Твердження відповідачки, що дитина під час спілкування з батьком внаслідок порушення режиму харчування отримала алергічний прояв, не є безперечним доказом навмисної або недбалої поведінки позивача, адже дитина постійно проживає з відповідачкою, тому вона повинна надавати актуальні рекомендації з даного приводу батькові дитини, а вже він у свою чергу неухильно їх виконувати. Доказів настання суттєвих негативних наслідків для дитини за даним фактом суду сторонами не надано. З урахуванням віку дитини, необхідності відвідування навчального закладу, а у вихідні - необхідності відпочинку, суд виходить з того, що батьки мають діяти в інтересах дитини і планувати проведення часу з нею не на шкоду дитині, тому вважає доцільним встановлення позивачеві часу для систематичних побачень з дитиною кожного тижня на вихідних у суботу та неділю з 09.00. години до 19.00. години. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, позовні вимоги щодо встановлення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини шляхом спільного відпочинку щороку з можливістю виїзду за кордон, не підлягають задоволенню, оскільки не обгрунтовані посиланням на відповідні норми закону, доказами відмови відповідачки надати нотаріально засвідчений дозвіл на виїзд дитини у конкретний період часу та відповідно заявлені позивачем передчасно.

Outcome: partial