Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

06.11.2019 від [PERSON] до суду надійшов цивільний позов до Межигорецької сільської ради про визнання неправомірними та скасування рішень сільської ради та зобов`язати вчинити певні дії, який передано на розгляд судді Юсип І. М. 23.10.2020 на підставі наказу № 02-03/71 суддю Юсип І. М. відраховано зі штату Галицького районного суду Івано-Франківської області. Відповідно до змісту протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2021 справу ЄУН 341/1902/19 передано судді Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергелю М. Р. Ухвалою суду від 23.03.2021 Межигорецьку сільську раду замінено на її правонаступника - Дубовецьку сільську раду. Оскільки новий склад суду прийняв справу до провадження на стадії судового розгляду по суті, то питання про залучення третіх осіб не вирішувалось. Позов [PERSON] обґрунтований протиправністю рішення восьмої сесії Межигорецької сільської ради від 16.12.2011 в частині вилучення у померлої [PERSON] земельної ділянки площею 0,14 га в урочищі «За долиною», а також протиправністю відмови сільської ради у надані дозволу на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (ділянка [ADDRESS] ). Тому просить суд зобов`язати відповідача повторно розглянути на сесії сільської ради її заяву про надання дозволу на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель. Вказує на те, що земельну ділянку площею 0,14 га в урочищі «За долиною» було надано її мамі у приватну власність ще у 1993 році, яку оспорюваним рішенням ради протиправно вилучено. Після смерті матері у 2003 році вона продовжила користуватися спірною земельною ділянкою, обробляти таку щорічно. Також, зазначає, що 29.08.2017 сільська рада необґрунтовано відмовила у надані дозволу на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га, яка включає в себе надані матері 0,14 га, оскільки підстави для такої відмови були відсутні і такі взагалі не зазначені у протоколі сесії ради від 29.08.2017. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просив його задовольнити повністю та зазначив, що про оспорюване рішення від 16.12.2011 [PERSON] стало відомо лише у березні 2018 року, коли її представник звернувся до сільської ради з відповідним запитом. Водночас, у змісті позову зазначено, що про вказане рішення позивачка дізналася після відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою 29.08.2017. Первісний відповідач Межигорецька сільська рада та її правонаступник - Дубовецька сільська рада позов не визнали. У судовому засіданні представник Дубовецької сільської ради просив у позові відмовити, зокрема з підстав правомірності оскаржуваних рішень. Крім того, представник відповідача просив застосувати наслідки закінчення позовної давності. Повідомив, що спірна земельна ділянка 0,2085 га на цей час перебуває у приватній власності громадянина [PERSON] на підставі рішення Межигорецької сільської ради від 29.08.2017. Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників спору, повно і всебічно дослідивши наявні у справі письмові докази, установив наступні фактичні обставини у цій справі. Постановою Галицького районного суду від 16 травня 2011 року у справі № 2-а-1493/11, яка набрала законної сили 27 травня 2011 року (а. с. 8-10), задоволено позов [PERSON] до Межигорецької сільської ради про скасування рішення. Вказаною постановою суду установлено наступні фактичні обставини. Рішенням Межигорецької сільської ради від 22 травня 2009 року «Про надання дозволу на збір матеріалів місця розташування земельної ділянки для передачі її у власність» надано дозвіл гр. [PERSON] на збір матеріалів місця розташування земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2085 га по [ADDRESS] в межах населеного пункту. Згідно з копією Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯД № 896811, виданого [PERSON] , яка проживає в с. Межигірці на підставі розпорядження Галицької райдержадміністрації від 14.11.2006 № 330 вона є власником земельної ділянки площею 0.2907 га, яка розташована в с. Межигірці для ведення особистого підсобного господарства, акт видано 12.11.2008. Рішенням Тустанської сільської ради № 21 від 27.12.1993 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадян» [PERSON] в с. Межигірці передано в приватну власність присадибну ділянку розміром 0.16 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0.23 га. З копії виписки з земельно-кадастрової книги установлено, що за [PERSON] в с. Межигірці рахувались земельні ділянки площею: присадибне господарство - 0,16 га, в урочищі «За долиною» - 0,23 га та 0,14 га. У відповіді Галицької РДА від 22.03.2009 № 29/187 на запит громадян зазначено, що урочище «За долиною», яке входить до земель с. Межигірці, розподілене між жителями села у 1992 році Тустанською сільською радою для ведення особистого селянського господарства. За матеріалами звітності (форма-6 зем.) ці ділянки перебувають у складі сільськогосподарських угідь Межигірської сільської ради, занесені до книги погосподарського обліку будинковолодінь громадян, а тому громадяни, які обробляють ділянки в цьому урочищі є законними землекористувачами. Згідно з відповіддю Головного управління Держкомзему у Івано-Франківській області від 19.10.2009 громадяни, які обробляють ділянки в урочищі «За долиною» є законними землекористувачами. Примусове вилучення земельних ділянок та припинення права на землю нинішніх землекористувачів суперечить вимогам Земельного кодексу України в частині забезпечення їх прав та законних інтересів. Врегулювання земельних відносин можливе на підставі добровільної відмови громадян від права користування земельними ділянками. Про те, що громадяни с. Межигірці, в тому числі і [PERSON] , звертались з заявою до прокурора Галицького району про захист порушених їхніх прав щодо приватизації своїх земельних ділянок в урочищі «За долиною», в чому їм було відмовлено, свідчить колективне звернення від 23.02.2009. Відповідно до приписів частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, рішенням (постановою) у цивільній справі, яке набрало законної сили, установлено, що у [PERSON] (мами позивачки) в с. Межигірці у користуванні перебувала, зокрема земельна ділянка в урочищі «За долиною» площею 0,14 га. Як пояснили під час розгляду справи сторони і визнали такі обставини, земельна ділянка в урочищі «За долиною» площею 0,14 га увійшла до складу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.2085 га по [ADDRESS] . На час виникнення спірних відносин у 2017 році - земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.2085 га по [ADDRESS] . Крім того, рішенням Галицького районного суду від 07.11.2011 у справі № 2-671/11 задоволено позов [PERSON] та скасовано рішення Межигорецької сільської ради від 06 вересня 2010 року в частині надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,2085 га, що розташована в [ADDRESS] ) для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Визнати недійсним Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 483498 площею 0.2085 га, що розташована в [ADDRESS] ), який виданий [PERSON] для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Таким чином, суд у цій справі встановив, що станом на 2010 рік земельна ділянка площею 0,14 га в урочищі «За долиною» уже як окремий об`єкт цивільних правовідносин не існувала, а така увійшла до складу сформованої і виділеної на місцевості земельної ділянки площею 0.2085 га, що розташована в [ADDRESS] ), який виданий [PERSON] для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Як убачається з відповіді ГУ Держкомзему від 19.10.2009 № 278 (а. с. 86) відповідний масив, де знаходилась земельна ділянка площею 0,14 га, відповідно до генерального плану забудови села запроектовано під індивідуальну житлову забудову. Рішенням Межигорецької сільської ради від 16.12.2011 на підставі статей 12, 28, 31, 80 Земельного кодексу України та статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема, вилучено земельну ділянку площею 0,14 га в урочищі «За долиною» у померлої громадянки [PERSON] та передано таку у землі запасу сільської ради. 19 березня 2012 року [PERSON] , який представляв інтереси позивачки у справі № 2-а-1493/11, звертався до Межигорецької сільської ради із заявою про виділення земельної ділянки по [ADDRESS] ). 31 липня 2017 року [PERSON] звернулась до Межигорецької сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проєкту відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , оскільки земельна ділянка знаходилась у її користуванні. Листом від 28.08.2017 № 166/02.2-11 (а. с. 14) рада повідомила позивачці, що земельну ділянку 0,14 га в урочищі «За долиною» рада вилучила у померлої [PERSON] , а позивачка використовує спірну земельну ділянку не законно. На засіданні сесії Межигорецької сільської ради 29.08.2017 проголосовано проти задоволення заяви [PERSON] та підтримано заяву [PERSON] , що підтверджується відповідним протоколом (а. с. 16-18). Водночас, рішенням Межигорецької сільської ради 29.08.2017 надано дозвіл [PERSON] на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (ділянка [ADDRESS] ). Рішенням Межигорецької сільської ради 04.03.2019 [PERSON] передано у власність земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель. Вважаючи, що рішенням ради від 16.12.2011 в частині вилучення у померлої [PERSON] земельної ділянки площею 0,14 га в урочищі «За долиною» та рішенням ради від 29.08.2017 порушено її права на земельну ділянку як спадкоємиці [PERSON] , яка постійно продовжувала користуватися земельною ділянкою з 2003 року, [PERSON] звернулась до суду з цим позовом. Допитані у судовому засіданні як свідки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , підтвердили, що з 1990 років [PERSON] і позивачка обробляли земельну ділянку площею 0,14 га в урочищі «За долиною». Водночас свідок [PERSON] зазначила, що позивачка постійно дивилась за свекрухою [PERSON] та вела з нею спільне господарство. У своїх поясненнях від 15.09.2020 відповідач наголошує на тому, що позивачка є невісткою [PERSON] , а не її дочкою. Своєю чергою, позивачка доказів того, що вона є саме дочкою [PERSON] суду не надала. Надаючи правову оцінку спірним відносинам та установленим у цій справі обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення восьмої сесії сільської ради від 16.12.2011 в частині вилучення у померлої [PERSON] земельної ділянки площею 0,14 га в урочищі «За долиною», суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачка звернулась до суду з цим позовом з метою захистити своє, як вона вважає, порушене право спадкоємця на земельну ділянку площею 0,14 га в урочищі «За долиною», яка увійшла до складу земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (ділянка [ADDRESS] ). Як у своїх запереченнях на відзиві від 05.06.2020 стверджує позивачка, [PERSON] померла у квітні 2003 року, тобто на час дії ЦК Української РСР (1963 року). У статті 524 ЦК Української РСР було установлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР було визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Статтями 529, 530 ЦК Української РСР було передбачено, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Зважаючи на те, що [PERSON] не належала до жодної з черг спадкування за законом після смерті [PERSON] , відсутній заповіт на користь позивачки щодо майна померлої [PERSON] , то суд дійшов висновку про безпідставність посилання позивачки на наявність у неї права користування земельною ділянкою площею 0,14 га в урочищі «За долиною», якою користувалася [PERSON] .

Outcome: partial