Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

06.06.2017 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які уточнив заявою від 22.08.2017 року та просить встановити факт його постійного проживання разом із [PERSON] на момент смерті останньої [INFO] за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1885 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER], мотивуючи тим, що вищевказане майно належить [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1885 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 12.08.2010 року [PERSON] залишила заповіт, згідно умов якого заповіла належній їй на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] - [PERSON]. Земельна ділянка площею 0,1885 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) залишилась не заповіданою, разом з тим, позивач просить визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку відповідно ч.2, 3 ст. 1225 ЦК України, оскільки вказана земельна ділянка передавалась для будівництва вказаного будинку. Позивач прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON] При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено, у зв'язку з тим, що відсутні докази про постійне проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою та у зв'язку із пропуском строку звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 20.07.2007 року, виданим виконавчим комітетом Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Крім того, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1885 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 24.03.2010 року Озерненською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.10.2012 року, виданого виконавчим комітетом Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,1885 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 12.08.2010 року секретарем Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 48, [PERSON] заповіла належній їй на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] - [PERSON]. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48999369 від 07.09.2017 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON], заповіт [PERSON], померлої [INFO], зареєстрований за № 48, не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Встановлено, що земельна ділянка площею 0,1885 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) залишилась не заповіданою. Разом з тим, відповідно ч.2, 3 ст. 1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно п. 10 Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Враховуючи, що [PERSON] був заповіданий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], а земельна ділянка площею 0,1885 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] була передана для будівництва вказаного житлового будинку, спадкування вказаної ділянки повинно здійснюватись за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] на момент смерті проживав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. За 3 роки до смерті [PERSON] переїхала до [PERSON], та він здійснював догляд за нею, оскільки [PERSON] дуже хворіла та самостійно не могла доглядати за собою. На момент смерті [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] але не була прописана. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Апреленко Р.І. за №133/01-16 від 18.05.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відсутні докази про постійне проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою та у зв'язку із пропуском строку звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За змістом ст. 1216, ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкуванням є перехід спадщини від спадкодавця до спадкоємців. Спадкоємець має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про відмову у її прийнятті. Відповідно до ч.2 ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. При цьому у п.23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач довів та підтвердив достовірними доказами факт постійного проживання із [PERSON] на час відкриття спадщини, тому вважається таким, який фактично прийняв спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved