Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

05.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус:[PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину щодо нерухомості. В подальшому, 09.02.2018 року позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги. Вимоги уточненого позову обґрунтовує тим, що він 01 грудня 2017 року звернувся до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про відкриття спадщини за законом після померлого батька - [PERSON]. Вчинивши всі необхідні дії, приватний нотаріус [PERSON] повідомили позивача про відсутність будь-якого нерухомого майна померлого, що підлягає спадкуванню. Даний факт викликав у позивача подив, оскільки позивач був переконаний, що батьківський будинок в якому позивач народився і проживав довгий час в м. Виноградів, вулиця Купальна, 25 перебуває у спільній власності подружжя - матері позивача [PERSON] і померлого батька [PERSON]. Позивач звернувшись 01 грудня 2017 року до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, він довідався про вибуття житлового будинку з надвірними спорудами за адресою м. Виноградів, вулиця Купальна 25 та земельної ділянки кадастровий номер 2121210100-00-004-0701, на якій він розташований, із спільної власності подружжя [PERSON] у власність [PERSON] за договором купівлі-продажу посвідченим 01 серпня 2008 року приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] J1.I. Як вбачається із змісту договору купівлі-продажу від 01 серпня 2008 року:житловий будинок загальною корисною площею 379,4 кв. м. (в т.ч. житлова площа 147,5 кв. м.) належить продавцю ( матері позивача [PERSON]О.) на праві власності згідно Свідоцтва про право власності, виданого Виноградівською міською радою 01.02.2006 року №39, зареєстрованого у Виноградівському бюро технічної інвентаризації за № 1078,в книзі № 1, зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 4479577. Даний правочин вчинено братом позивача [PERSON]І, від імені і за згодою матері позивача [PERSON]О на підставі довіреності виданої 08.04.2008 року та посвідченої приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] J1.I. (реєстраційний №766 в реєстрі нотаріальних дій), без письмової та нотаріально посвідченої згоди батька позивача [PERSON]; Правочин вчинено за 847 892 (вісімсот сорок сім тисяч вісімсот дев'яносто два) гривень 00 копійок. Далі позивач зазначає, що право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою м. Виноградів, вулиця Купальна 25 виникло у матері позивача [PERSON] значно раніше 01.02.2006 року, а саме: на 1/4 будинку на підставі Свідоцтва про спадщину за законом від 23 березня 1978 року, на 3/4 будинку на підставі Свідоцтва про спадщину за законом від 6 грудня 1989 року. Відповідно до даних, зазначених у вищезгаданому Свідоцтві про спадщину, площа будинку, що спадкується становить 36,1 кв. м.. Реєстрація права власності за [PERSON] в Виноградівському міжміському бюро технічної інвентаризації відбулась у грудні 1989 року. Мати позивача [PERSON] перебувала у шлюбі з батьком позивача [PERSON] в період з 26 червня 1965 року по 21 вересня 2017 року. Саме за час шлюбу відбулось істотне збільшення вартості та площі особистого майна (будинку) [PERSON] (з 36,1 кв. м. до 379,4 кв. м.) за рахунок спільних трудових і грошових затрат (ч.1 ст. 62 Сімейного кодексу України), а отже, житловий будинок загальною корисною площею 379,4 кв. м. (в т.ч. житлова площа 147,5 кв. м.) за адресою м. Виноградів, вулиця Купальна 25 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Батько позивача [PERSON] не надавав письмової та нотаріально посвідченої згоди на продаж об'єкту права спільної сумісної власності подружжя - житлового будинку загальною корисною площею 379,4 кв. м. (в т.ч. житлова площа 147,5 кв. м.) за адресою м. Виноградів, вулиця Купальна 25. За таких обставин позивач вважає договір купівлі-продажу від 01 серпня 2008 житлового будинку з надвірними спорудами загальною корисною площею 379,4 кв. м. (в т.ч. житлова площа 147,5 кв. м.) за адресою м. Виноградів, вулиця Купальна 25 та земельної ділянки кадастровий номер 2121210100-00-004-0701 на якій він розташований, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] JI.I. без письмової та нотаріально засвідченої згоди [PERSON] які є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, нікчемним - таким, що порушує конституційне право [PERSON] володіти, користуватися і розпоряджатися набутим під час шлюбу з [PERSON] спільним майном та спрямованим на незаконне заволодіння ним, а тому вважає його нікчемним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що вимоги заявленого позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та про те, що вимоги заявленого до них позову визнають повністю. Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач 01 грудня 2017 року звернувся до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про відкриття спадщини за законом після померлого батька - [PERSON]. Вчинивши всі необхідні дії, приватний нотаріус [PERSON] повідомили позивача про відсутність будь-якого нерухомого майна померлого, що підлягає спадкуванню. Даний факт викликав у позивача подив, оскільки позивач був переконаний, що батьківський будинок в якому позивач народився і проживав довгий час в м. Виноградів, вулиця Купальна, 25 перебуває у спільній власності подружжя - матері позивача [PERSON] і померлого батька [PERSON]. Позивач звернувшись 01 грудня 2017 року до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, він довідався про вибуття житлового будинку з надвірними спорудами за адресою м. Виноградів, вулиця Купальна 25 та земельної ділянки кадастровий номер 2121210100-00-004-0701, на якій він розташований, із спільної власності подружжя [PERSON] у власність [PERSON] за договором купівлі-продажу посвідченим 01 серпня 2008 року приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] J1.I. Як вбачається із змісту договору купівлі-продажу від 01 серпня 2008 року:житловий будинок загальною корисною площею 379,4 кв. м. (в т.ч. житлова площа 147,5 кв. м.) належить продавцю ( матері позивача [PERSON]О.) на праві власності згідно Свідоцтва про право власності, виданого Виноградівською міською радою 01.02.2006 року №39, зареєстрованого у Виноградівському бюро технічної інвентаризації за № 1078,в книзі № 1, зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 4479577. Даний правочин вчинено братом позивача [PERSON]І, від імені і за згодою матері позивача [PERSON]О на підставі довіреності виданої 08.04.2008 року та посвідченої приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] J1.I. (реєстраційний №766 в реєстрі нотаріальних дій), без письмової та нотаріально посвідченої згоди батька позивача [PERSON]; Правочин вчинено за 847 892 (вісімсот сорок сім тисяч вісімсот дев'яносто два) гривень 00 копійок. Право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою м. Виноградів, вулиця Купальна 25 виникло у матері позивача [PERSON] значно раніше 01.02.2006 року, а саме: на 1/4 будинку на підставі Свідоцтва про спадщину за законом від 23 березня 1978 року, на 3/4 будинку на підставі Свідоцтва про спадщину за законом від 6 грудня 1989 року. Відповідно до даних, зазначених у вищезгаданому Свідоцтві про спадщину, площа будинку, що спадкується становить 36,1 кв. м.. Реєстрація права власності за [PERSON] в Виноградівському міжміському бюро технічної інвентаризації відбулась у грудні 1989 року. Мати позивача [PERSON] перебувала у шлюбі з батьком позивача [PERSON] в період з 26 червня 1965 року по 21 вересня 2017 року. Саме за час шлюбу відбулось істотне збільшення вартості та площі особистого майна (будинку) [PERSON] (з 36,1 кв. м. до 379,4 кв. м.) за рахунок спільних трудових і грошових затрат (ч.1 ст. 62 Сімейного кодексу України), а отже, житловий будинок загальною корисною площею 379,4 кв. м. (в т.ч. житлова площа 147,5 кв. м.) за адресою м. Виноградів, вулиця Купальна 25 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Батько позивача [PERSON] не надавав письмової та нотаріально посвідченої згоди на продаж об'єкту права спільної сумісної власності подружжя -житлового будинку загальною корисною площею 379,4 кв. м. (в т.ч. житлова площа 147,5 кв. м.) за адресою м. Виноградів, вулиця Купальна 25. За таких обставин, договір купівлі-продажу від 01 серпня 2008 житлового будинку з надвірними спорудами загальною корисною площею 379,4 кв. м. (в т.ч. житлова площа 147,5 кв. м.) за адресою м. Виноградів, вулиця Купальна 25 та земельної ділянки кадастровий номер 2121210100-00-004-0701 на якій він розташований, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] JI.I. без письмової та нотаріально засвідченої згоди [PERSON] які є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, нікчемним - таким, що порушує конституційне право [PERSON] володіти, користуватися і розпоряджатися набутим під час шлюбу з [PERSON] спільним майном та спрямованим на незаконне заволодіння ним, виходячи з наступного. Так, згідно з ч.1 ст.51 Конституції України, ч.б ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права й обов'язки у шлюбі та сім'ї.Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, ч.1 ст.60, ч.1 ст.61 СК України будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і є об'єктом такого права. З огляду на положення ч.1 ст.369 ЦК України, ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При цьому, згідно з ч.2 ст.369 ЦК України, ч.1 і ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою й при укладенні договорів (вчиненні правочинів) одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого із подружжя. Водночас, ч.2 ст.369 ЦК України, ч.3 ст.65 СК України встановлено, що для укладення (вчинення) одним із подружжя договорів (правочинів), які потребують нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації, згода другого з подружжя має бути подана (висловлена) письмово і нотаріально посвідчена. З метою забезпечення реалізації фізичними і юридичними особами права на визнання державою правочинів, щодо яких передбачена державна реєстрація, й до прийняття Верховною Радою України на виконання вимог ст.210 ЦК України відповідного закону Кабінетом Міністрів України Постановою від 26 травня 2004 р. № 671 (втратила чинність з 01 січня 2013 р.) було затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів. Відповідно до п.п. 2, 5, 6 цього Тимчасового порядку державна реєстрація правочину проводиться шляхом внесення державними нотаріальними конторами або приватними нотаріусами запису до Державного реєстру правочинів одночасно з нотаріальним посвідченням правочину. Згідно з п.п. 35, 43, 44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 р. № 20/5 (втратила чинність з 07 березня 2012 p.), договори про відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, при цьому правочини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю, що подаються для нотаріального посвідчення, підписуються всіма співвласниками цього майна чи уповноваженими ними особами. Посвідчуючи правочини щодо розпорядження спільним майном, котрі підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, якщо правовстановлювальний документ оформлений на одного із співвласників, нотаріус вимагає письмову згоду інших співвласників. Справжність підпису на заяві співвласників про їх згоду на укладання таких правочинів повинна бути засвідчена в нотаріальному порядку. Правочини щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують обов'язкового нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом при наявності письмової згоди другого з подружжя. Справжність підпису на заяві другого з подружжя про згоду на укладення такої угоди повинна бути засвідчена в нотаріальному порядку. Відповідно до п.п. 1.2., 2.7., 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. № 7/5 (втратило чинність з 01 січня 2013 p.), що діяло на всій території України і було обов'язковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування,підприємствами, установами и організаціями незалежно від форм власності, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадилося місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування з видачею відповідного свідоцтва про право власності юридичним особам у разі внесення їх засновниками об'єктів нерухомого майна до статутного фонду. При цьому документи, що підтверджують виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно і подаються для реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, установленим цим Тимчасовим положенням та іншими актами діючого законодавства України За положеннями ст.41 Конституції України, ч.І ст.316, ч.І ст.317, ч.2 ст.318, ч.І ст.319, ч.І ст.321 ЦК України, кожен має право на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути цротиправно позбавлений такого права чи обмежений у його здійсненні, при цьому усі суб'єкти права власності є рівними перед законом, а право приватної власності, набуте у законному порядку, є непорушним. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 і ч.2 ст.16, ч.2 ст.319, ч.1 ст.320, ч.2 ст.386, ст.387 ЦК України власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону, а, у разі порушення свого майнового права, - звернутися до суду за його захистом у визначений законом спосіб, зокрема, шляхом визнання недійсним правочину та/або витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави ним заволоділа. Водночас, з огляду на приписи ч.2 ст.215, ч.1, ч.4 і ч.5 ст.216, ч.1 ст.228 ЦК України, правочин, недійсність якого встановлена законом, зокрема й той, що порушує публічний порядок, є нікчемним, і вимога про застосування наслідків його недійсності може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. За ч.1 ст.228 ЦК України правочин є таким, що порушує публічний порядок, якщо він, зокрема, був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної особи або незаконне заволодіння ним. Відповідно до ч.4 ст.258 ЦК України до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину застосовується позовна давність у десять років, перебіг якої в силу положень ч.З ст.261 ЦК України починається від дня, коли почалося його виконання. Статтею 657 Цивільного кодексу України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Обовязковість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та у випадках, передбачених законом, державна реєстрація визначена у п.4 ст.27 Закону України «Про приватизацію державного майна». Статтею 209 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Згідно з ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно з вимогами статті 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови «Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину, нікчемними є правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.1 1.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятись окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Таким чином, судом встановлено, що договір належним чином не оформлений, що свідчить про його нікчемність, в звязку з чим житловий будинок та земельна ділянка підлягають поверненню з відшкодуванням покупцеві витрат на їх придбання. В зв»язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Outcome: approved