Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

06.11.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] і просить збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 850 грн. 00 коп. до 1500 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо і до досягнення ними повноліття. Як зазначено в позові, між позивачем та відповідачем 07.07.2007 року зареєстровано шлюб. Позивач та відповідач мають доньок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.04.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей щомісячно в розмірі 850 грн. до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що на даний час неповнолітні доньки зросли та потребують значно більше матеріальних коштів на виховання, збільшились їх потреби в навчанні, розвитку та іншому, останнім часом суттєво зросли витрати на їх харчування, купівлю одягу та взуття, комунальні платежі. Сума аліментів, яку відповідач сплачує на утримання дочок, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей. При цьому, як вказує позивач, відповідач має гарний стан здоров'я, не офіційно отримує досить високий дохід, який витрачає на свої потреби, має приватний будинок, автомобіль у своєму користуванні. Позивач також зазначає, що вона є інвалідом дитинства, тому їй важно наодинці забезпечувати доньок одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, вона не має змоги оплатити у разі потреби їх лікування, відвідування необхідних гуртків. Враховуючи наведене і посилаючись на норми ст.ст. 180, 182, 192 ч.1, п.п. 3, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом та просить його задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити, надала пояснення відповідно до викладених в позові обставин, а також підтвердила, що отримує пенсію 1400 грн. та заробітну плату 7500 гривень, з яких 5 000 на руки. Токож позивач визнала, що аліменти відповідач регулярно сплачує у визначеному рішенням суду розмірі, з дітьми зустрічається. При цьому позивач зазначила, що їй важко утримувати дітей, оскільки ціни зросли, дітей траба вдягати, надавати їм можливість відвідувати кружки, забезпечувати навчання у школі мистецтв, лікувати, коли виникає захворювання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, за довіреністю від нього в судовому засіданні брала участь представник відповідача [PERSON], яка позов не визнала, надала суду письмові заперечення з доданими документами на підтвердження даних про доходи відповідача, а також погіршення стану його здоров'я. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ч . 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували зареєстрованому шлюбі з 07.07.2007 року, мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], однак заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.04.2014 року, яке набрало законної сили, шлюб розірвано, що підтверджується копією відповідного рішення та копіями свідоцтв про народження дітей(а.с.8-11). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.04.2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця м. Харкова на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 850 грн. щомісяця з обов'язковою індексацією відповідно до закону, починаючи з 18.02.2014 року до досягнення дітей повноліття (а.с. 6-7). В судовому засіданні позивач визнала, що отримує пенсію 1400 грн. та 7500 гривень заробітну плату, з яких на руки приблизно - 5000 грн. Також позивач визнала, що регулярно отримує аліменти 850 гривень від відповідача, зазначила, що відповідач підвозить дітей до школи. Таким чином, вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Згідно з довідками МСЕК серія 12ААА №121394 та №471385 з 02.02.2016 року до 01.2017 року, а також з 20.02.2017 року по 01.03.2018 року [PERSON] встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням, що підтверджується копіями зазначених довідок (а.с.34,50). [PERSON] знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в терапевтичному та кардіологічному відділеннях Обласного спеціалізованого диспансеру радіаційного захисту населення з 14.04.14 р. по 28.04.14 року, з 19.11.14 року по 03.12.14 року, з 13.07.15 року по 22.07.15 року, з 29.10.15 року по 13.11.15 року, з 11.12.15 року по 25.12.15 року, з 12.07.16 року по 26.07.16 року, з 12.12.16 року по 26.12.16 року, з 21.06.17 року по 06.07.17 року, що підтверджується копіями епікрізів до історії хвроби та виписок з амбулаторної карти, з яких також вбачається, що відповідач переніс гострий передній інфаркт міокарда 08.10.15 року та має ряд захворювань, в тому числі сахарний діабет другого типу, гепатоз, дифузний зоб І ступеня, подагричний поліартрит, виразкову хворобу, атеросклероз аорти (а.с.35-47). Як свідчать дані трудової книжки, а також копії листа Київського обєднання управління Пенсійного фонду України м. Харкова, відповідач не працює і отримує пенсію до 1 жовтня 2017 року - 1312 гривень, а з 1 жовтня 2017 року - 1452 гривні, сума підвищеної пенсії складає 140 грн.(а.с.31-33, 48). Позивач [PERSON] є інвалідом дитинства, і їй встановлено групу інвалідності безстроково на підставі чого видана довідка [NUMBER] (а.с.5). Діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], навчаються у комунальному спеціалізованому мистецькому навчальному закладі «Дитяча школа мистецтв №3». [PERSON] навчається на хоровому та хореографічному відділеннях, [PERSON] навчається на хореографічному відділенні та відвідує художні дисципліни, оплата навчання за двох дітей складає 850 грн. за мівсяць, всього за період з 01.09.2017 року по 31.12.2017 року склала 3400 грн, що підтверджено довідкою від 05.12.2017 року №56 директора ДШМ №3 та чеками про сплату за навчання (а.с.65, 56-57). [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в Харківській міській дитячій клінічній лікарні №19 в вересні 2017 року з приводу правосторонньої очагової пневмонії, що підтверджено копією виписки з медичної карти хворого №262. (а.с.55) Також позивачем надані чеки з приводу придбання ліків та супутніх медичних засобів для лікування в вересні 2017 року, а також щодо придбання фарб, кольорового паперу, картону, продуктів (а.с.58-59). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того,стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст. 182 Сімейного Кодексу України , при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 184 СК України передбачає визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Так, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2017 пo 30 квітня становить 1689 грн., з 01 травня пo 30 листопада - 1777 грн., з 01 грудня - 1860 грн.Таким чином, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 888 грн. 50 коп. (на момент звернення позивача до суду 06.11.2017 року), та не меншим ніж 930 грн.(на момент ухвалення даного рішення). Разом з тим, підставою для звернення до суду позивач зазначила ч.1 ст. 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічні роз'яснення викладені в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Позивач також посилається на п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначено, що суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Чинна редакція ст. 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, чинна редакція ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» в частні другій зазначеної статті містить обмеження, що з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. На обґрунтування рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.04.2014 рокупри первісному визначенні розміру аліментів вказано, що [PERSON] має мінливий дохід, його реальні витрати неможливо встановити, але він отримує прибуток і за своїм матеріальним становищем може сплачувати аліменти, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дітей і відповідача, беручи до уваги, що [PERSON] не сплачує аліменти на утримання інших дітей, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку для дитини віком від 6 до 18 років на місяць, який становить з 01.01.2014 року - 1286 грн та визначений ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014» позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON] на утримання двох дітей 850 грн. щомісяця. При цьому в резолютивній частині рішення передбачена обов'язкова індексація. Вказане рішення чинне і виконується, що визнано сторонами в судовому засіданні (а.с.6-7). Однак, в данному судовому засіданні позивачем не доведено, що з моменту винесення первісного рішення про стягнення аліментів відбулись такі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоровя дітей, позивача, або поліпшення здоров'я відповідача, чи наявні будь-які інші обставини, які б беззаперечно свідчили про наявність підстав для збільшення розміру аліментів. Навпаки, в судовому засіданні встановлено, що відповідачу з 2016 року встановлено другу групу інвалідності, він отримує пенсію в розмірі 1452 грн., стан здоров'я його погіршився порівняно з 2014 роком, ним перенесено інфаркт, також підтверджено наявність ряду інших захворювань, з приводу яких він регулярно проходить лікування з 2014 року і до теперішнього часу. При цьому позивач визнала, що отримує пенсію, заробітну плату та аліменти, однак просить збільшити розмір аліментів до 1500 грн. щомісячно, що перевищує на даний час розмір пенсії відповідача. Таким чином, єдиний факт законодавчих змін щодо мінімального розміру аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів при відсутності доведених належним чином обставин, визначених в ст. 192 СК Сімейного Кодексу України, у зв'язку з чим даний позов [PERSON] про збільшення розміру аліментів задоволенню не підлягає. При цьому, статтею 185 СК України передбачена участь батьків у додаткових витратах на дитину, а заме зазначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд, розглядаючи справу в межах позовних вимог, вважає що наведені позивачем докази щодо вартості навчання дітей, їх хвороб та вартості лікування,при наявності для того всих передбачених законом умов, можуть стосуватись додаткових витрат на дітей, щодо стягнення яких позовні вимоги [PERSON] не заявлялись.

Outcome: dismissed