Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

05 листопада 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить розірвати шлюб між нею і [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Покровського районного управління юстиції, актовий запис № 132. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 грудня 2003 року позивач уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Покровського районного управління юстиції, актовий запис № 132. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON],05.12.2003р.н., після розірвання шлюбу син буде проживати із позивачем. Протягом усього часу між сторонами виникали сварки, конфлікти та непорозуміння, загострення конфліктів відбулося після звільнення чоловіка з місць позбавлення волі. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на сімейне життя, сімейні обовязки, ведення спільного господарства та виховання дитини. З часом, відносини між подружжям стали носити неприязний характер, так як вони втратили один до одного почуття любові і поваги, між ними відсутнє взаєморозуміння. У судове засідання позивач не зявилась. Від неї надійшла заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглядати за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 03 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Покровського районного управління юстиції, було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, запис № 132, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.7). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], 05.12.2003р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). Подружнє життя між сторонам не склалося, фактично шлюбні відносини припинені з лютого 2015 року, що підтверджується заявою позивача (а.с.23). Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд доходить висновку, що оскільки подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін, цивільний позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, тому відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved