Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

06 січня 2021 року позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що з відповідачем він перебуває у шлюбі. Подружні стосунки між сторонами не склалися, тому [PERSON] звернулася до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з позовом про розірвання шлюбу. Неповнолітніх дітей від шлюбу у сторін немає. За час перебування у шлюбі подружжям була придбана квартира [ADDRESS] , загальною площею 100,0 кв.м, житловою площею 56,1 кв.м. За таких обставин позивач просить в порядку поділу майна визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , а також визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] від 11 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. У підготовче судове засідання позивач прибув, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив не стягувати сплачений судовий збір з відповідача. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні позов визнала, просила здійснити поділ спірної квартири по 1/2 частині за позивачем та відповідачем. Відповідач до суду не з`явилася, будучи належним чином повідомленою день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши сторони, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 11 січня 1999 року між сторонами був зареєстрований шлюб (а.с. 5). Відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2005 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 100,0 кв.м, житловою площею 56,1 кв.м. (а.с. 8-10). Частина четверта статті 4 Цивільного процесуального кодексу України надає право кожній особі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності з положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Відповідно до частини першої статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 Сімейного кодексу України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем шлюбний контракт не укладений, будь-якої домовленості щодо поділу майна немає. У судовому засіданні встановлено, що спірне нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності, а частки сторін рівними, тому нерухоме майно підлягає поділу між позивачем та відповідачем. Згідно частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що представник відповідача визнала позовні вимоги у повному обсязі, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Враховуючи те, що позивач просив витрати по сплаті судового збору покласти на нього, тому суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат між сторонами. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved