Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

06.09.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з державного бюджету 76850 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.10.2010 року постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПС у Львівській області відносно директора ПП «Гал-Хліб» [PERSON] порушено кримінальну справу за ухилення від сплати податків за ч. 2 ст. 212 КК України. 08.12.2010 року [PERSON] обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд. 28.02.2012 року обвинувальний висновок затверджений заступником прокурора Львівської області та кримінальна справа направлена до суду. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 04.12.2014 року справу направлено до СУ ФР Міндоходів у Львівській області для організації проведення додаткового розслідування. 26.12.2014 року відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32014140000000296. Постановою старшого прокурора Прокуратури Львівської області від 31.03.2015 року кримінальне провадження закрите у зв'язку з відсутністю в діях директора ПП «Гал-Хліб» [PERSON] складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 4 ст. 358 КК України, скасовано запобіжні заходи та арешти на майно. Таким чином, притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності було безпідставним та незаконним. У зв'язку з цим [PERSON] було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 76850 грн. та просить стягнути з державного бюджету. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити та стягнути з державного бюджету на користь позивача заподіяну йому моральну шкоду. Позивач зазначив, що незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності зіпсувало йому п'ять років життя, негативно відобразилося на відносинах з оточуючими, на діловій репутації та на стані здоров'я позивача. Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що наявність у позивача моральної шкоди не доведена. Тому представники відповідачів просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 21.10.2010 року постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПС у Львівській області відносно директора ПП «Гал-Хліб» [PERSON] порушено кримінальну справу за актом вчинення ухилення від сплати податків, за попередньою змовою в групі з невстановленими особами, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 04.12.2014 року справу направлено до СУ ФР Міндоходів у Львівській області для організації проведення додаткового розслідування, запобіжний захід скасовано. 26.12.2014 року відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32014140000000296. Постановою старшого прокурора Прокуратури Львівської області від 31.03.2015 року кримінальне провадження закрите у зв'язку з відсутністю в діях директора ПП «Гал-Хліб» [PERSON] складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 4 ст. 358 КК України. Позивач зазначає, що незаконне перебування під слідством та судом в період з 21.10.2010 року до 31.03.2015 року завдало йому моральної шкоди, яка виразилася в наступному: - фактично припинено діяльність ПП «Гал-Хліб», засновником та директором якого був позивач; - перебування в стані стресу призвело до погіршення здоров'я; - погіршилися стосунки з оточуючими; - підірвано ділову репутацію позивача, невідворотно зганьблено його честь та гідність. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації. За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії вищезазначених органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнала потерпіла особа, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тобто, підставами для відшкодування моральної шкоди в даному випадку є: 1) незаконне притягнення до кримінальної відповідальності; 2) наявність моральної (немайнової) шкоди; 3) причинний зв'язок між незаконним притягненням до відповідальності та настанням негативних наслідків у виді моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено, що з 21.10.2010 року до 31.03.2015 року тривало досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке закрито через відсутність в діях позивача складу кримінального правопорушення. Тобто, притягнення позивача до кримінальної відповідальності було безпідставним та незаконним. Стаття 1176 ЦК України не вимагає доведення вини державних органів, які допустили незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Разом з тим, наявність шкоди, її характер та розмір має бути обґрунтована та доведена. Так само має бути доведений причинний зв'язок між незаконним притягненням до відповідальності та настанням шкоди. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Позивач не надав суду доказів того, що незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності завдало йому моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності з ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності. Так, в обґрунтування позову позивач посилається на те, що внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності фактично припинено діяльність ПП «Гал-Хліб», засновником та директором якого був позивач; перебування в стані стресу призвело до погіршення здоров'я; погіршилися стосунки з оточуючими; підірвано ділову репутацію позивача, невідворотно зганьблено його честь та гідність. Проте, жодного доказу на підтвердження настання зазначених позивачем негативних наслідків не надано. Позивачем не надано документів, з яких можна зробити висновок про припинення діяльності ПП «Гал-Хліб» або про погіршення фінансового стану цього підприємства. Надані позивачем медичні документи лише підтверджують, що станом на 27.04.2015 року має деякі захворювання, проте не доводять, що ці захворювання з'явилися внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Не надано доказів на підтвердження погіршення стосунків з оточуючими та завдання шкоди честі, гідності та ділової репутації позивача. При цьому жодного клопотання про виклик свідків або доручення чи витребування документів представником позивача під час розгляду позову заявлено не було. Вивчивши всі надані сторонами докази, суд вважає недоведеною моральну шкоду, на яку посилається позивач. За таких підстав суд не вбачає законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed