Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

05 лютого 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] зазначила, що з відповідачем зареєстрували шлюб 07 жовтня 2012 року. Від шлюбу мають одну малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Вказувала, що подружнє життя не склалось, через відсутність між ними взаєморозуміння, розходження поглядів на сімене життя та сімейні обов`язки, ведення спільного господарства. Як подружжя не проживають з 2018 року. Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив про день, час та місце розгляду судом справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення справи, чи слухання у його відсутності не направив. 18 травня 2020 року від відповідача [PERSON] поступила заява в якій проти позову заперечував та просив надати строк для примирення. 18 травня 2020 року ухвалою суду сторонам у справі було надано строк для примирення на шість місяців. 16 листопада 2020 року від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою, аналогічна заява надійшла до суду 09 грудня 2020 року та 11 січня 2021 року. В судове засідання 20 січня 2021 року позивачка [PERSON] не зявилась, подала заяву про слухання справи у її відсутності, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснював, що хоче примиритись. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Судом встановлено, що між сторонами 07 жовтня 2012 року зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №151, від якого мають одну малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . З врахуванням того, що один з подружжя не бажає примирення, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, суд вважає, що позов обгрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України).

Outcome: approved