Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

06.10.2021 року до Оратівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Оратівської селищної ради Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, та земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області померла мати позивача [PERSON] , яка заповіту не залишила. Спадкоємцем першої черги за законом, згідно ст. 1261 ЦК України, є син спадкодавця - позивач [PERSON] , інші спадкоємці першої черги відсутні. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, земельної ділянки площею 0,0540 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Спадкова справа до майна [PERSON] заведена у Оратівській державній нотаріальній конторі Вінницької області за заявою позивача. Однак, оскільки належне спадкодавцю майно придбане за її життя, натомість не переоформлено та не зареєстроване належним чином у компетентних органах, оформити прийняття спадщини нотаріальним шляхом позивач позбавлений можливості, в підтвердження чого надав відповідну обґрунтовану постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.07.2021 року. Таким чином, [PERSON] просить суд встановити факт укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0540 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 17.09.2008 року між [PERSON] та [PERSON] , а також визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та на земельну ділянку площею 0,0540 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 11.10.2021 року у відкритті провадження у справі в частині факту укладення 17.09.2008 року договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0540 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд між [PERSON] та [PERSON] відмовлено на підставі п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, та відкрито провадження справі за позовом [PERSON] в частині визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, та на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, з призначенням підготовчого судового засідання на 02.11.2021 року. Судове засідання, призначене на 02.11.2021 року, відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 18.11.2021 року. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання, призначене на 18.11.2021 року, не з`явився, при цьому, в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати без його участі. Також в підготовче судове засідання 18.11.2021 року відповідач - Оратівська селищна рада Вінницької області, будучи належним чином повідомленою про час, день та місце судового засідання, не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, 19.10.2021 року до суду надійшла заява селищного голови Г. Лошак про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Як вбачається із матеріалів справи, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи. [PERSON] померла [INFO] в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , та про що 19.01.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оратівського районного управління юстиції у Вінницькій області складено відповідний актовий запис № 04. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] в с. Крутогорб Гайсинського району Вінницької області, батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з договору купівлі-продажу будинку від 17.09.2008 року, [PERSON] купила у [PERSON] один цілий житловий будинок з господарськими будівлями за номером [ADDRESS] . При цьому, у п.1.3 Договору зазначено, що земельна ділянка біля відчужуваного будинку площею 0,22 га приватизована і є приватною власністю продавця [PERSON] , згідно рішення 5 сесії 2 скликання Новоживотівської сільської ради від 25.05.1996 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку на стадії виготовлення, після отримання державного акту буде укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Договір посвідчено приватним нотаріусом Оратівського районного нотаріального округу Дроновою В.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1646. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Гайсинське МБТІ» 21.10.2008 року вбачається, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2008 року є власником будинку, розташованого по [ADDRESS] , розмір частки власності - 1. Рішенням виконавчого комітету Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області № 37 від 29.11.2012 року вирішено переоформити право приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 87,3 кв.м., житловою площею 56,3 кв.м. на [PERSON] . Також вирішено видати свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок згідно п.1, взамін договору купівлі-продажу серії ВТК №028876 від 17.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Оратівського районного нотаріального округу реєстровий №1646, а Гайсинському БТІ провести відповідну державну реєстрацію права власності. В подальшому [PERSON] за час свого життя розпочала та здійснила реконструкцію старого житлового будинку та будівництво нового, проте право власності на новозбудований будинок взамін договору купівлі-продажу спадкодавець оформити не встигла, у зв`язку з смертю. Так, як вбачається з декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої 15.05.2012 року, житловий будинок загальною площею 87,3 кв.м. на підставі проведеного у 2012 році технічного обстеження будівельних констунцій та інженерних мереж об`єкта придатний до експлуатації. При цьому, у декларації зазначена інформація про земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , площею 540 кв.м., з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Рішеннями виконавчого комітету Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області № 31 від 29.10.2014 року та № 34 від 24.11.2014 року змінено адресу житлового будинку, власником якого є [PERSON] , а саме: з [ADDRESS] , на [ADDRESS] , та, в подальшому, змінено з [ADDRESS] , на [ADDRESS] . Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 66898563 від 19.10.2021 року, спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведено Оратівською державною нотаріальною конторою 17.06.2016 року за заявою [PERSON] . Відповідно до довідки в.о. завідувача Оратівскою державною конторою Манус В.В. №07/01-16 від 23.01.2020 року, [PERSON] є спадкоємцем на майно, яке залишилось після смерті [INFO] [PERSON] . Натомість, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 254/02-31 від 14.07.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, належне померлій [INFO] [PERSON] . Визначаючись щодо встановлених обставин та спірних правовідносин, суд керується наступним. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України (в редакції від 04.06.2008 року), до соби, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Крім того, як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Так, за наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи норми ст. 50 Закону України «Про нотаріат» та норми Прикінцевих та перехідних положень ЦПК, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право. Також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлої [INFO] своєї матері, [PERSON] на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] , та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0540 га, що також розташована в [ADDRESS] . При цьому, за життя спадкодавець [PERSON] здійснила введення зазначеного житлового будинку в експлуатацію в установленому законом порядку згідно законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, однак право власності на нього не встигла оформити, так як померла. Також спадкодавець за час життя не встигла оформити та зареєструвати відповідне право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку, а тому позивач, в свою чергу, не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, що підтверджується постановою в.о. державного нотаріуса Оратівської ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 254/02-31 від 14.07.2021 року, згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] . При цьому, позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку на зазначене спадкове майно ні нотаріусом, ні судом не встановлено, а відповідач згідно поданої заяви (№3039/12- Вх) від 19.10.2021 року не заперечує проти задоволення позовних вимог. За вказаних обставин, суд, враховуючи норми чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, та той факт, що спадкодавець [PERSON] за життя не встигла зареєструвати право власності на спірне спадкове майно, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, доходить висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту спадкового майнового права позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved