Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~05.03.2020 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, на обгрунтування якої зазначив, що 08.10.2018 року на вул. Гордіюк, 47 у м. [ADDRESS] [PERSON] , керуючи транспортним засобом AUDI 100, д.н.з. [NUMBER] , здійснив на нього наїзд, внаслідок чого він отримав ушкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.10.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, внаслідок ДТП йому було завдано тілесні ушкодження у вигляді рани з синцем та садном на шкірі в ділянці лівого ліктьового суглобу та лівого передпліччя, підшкірну гематому в правій тім`яній ділянці, множинні синці та садна на різних ділянках тілах, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказує, що внаслідок ДТП та отриманих від неї тілесних ушкоджень, він зазнав моральної страждань у вигляді душевних переживань та фізичного болю, а також був змушений змінити спосіб життя, чим, зокрема, було порушено його звичайні життєві зв`язки. Крім того, питання знайомих стосовно обставин отримання синців та травм йому задавало незручностей, а у самого нього з`явилася фобія повторення аналогічних ДТП. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 30\~000,00 грн. в якості моральної шкоди, а також понесені судові витрати по справі. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав із підстав, які викладені у позовній заяві та просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що сторони позивача погодилася із закриттям кримінального провадження, відкритого по факту ДТП, яка мала місце 08.10.2018 року на [ADDRESS] , в свою чергу відповідач таку постанову не оскаржував, що свідчить про визнання ним зазначених у ній обставин. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та пояснив, що своїм транспортним засобом він дійсно здійснив наїзд на позивача на пішохідному переході, через що останньому було завдані ушкодження, а відтак й фізичний біль. При цьому, постанову слідчого про закриття кримінального провадження, відкритого за наслідками ДТП, та постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП він не оскаржував. В задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 18 вересня 2018 року о 21 год. 20 хв. за адресою м. Луцьк, вул. Гордіюк, керуючи автомобілем Audi 100, державний номер [NUMBER] , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не був уважний та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Вказані обставини встановлені постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2018 року №161/16252/18, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення, а отже додатковому доказуванню не підлягають (а.с. 13-14). Притягненню відповідача до адміністративної відповідальності передувало закриття постановою слідчого від 28 вересня 2018 року кримінального провадження за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з тим, що отримані потерпілим ушкодження відносяться за ступенем тяжкості до легких тілесних, а отже відсутній склад злочину (а.с. 7). Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, внаслідок ДТП позивачу було завдано тілесні ушкодження у вигляді рани з синцем та садном на шкірі в ділянці лівого ліктьового суглобу та лівого передпліччя, підшкірну гематому в правій тім`яній ділянці, множинні синці та садна на різних ділянках тілах, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 8-9). З матеріалів справи також слідує, що позивач звертався до відповідача з проханням відшкодувати йому завдану моральну шкоду, однак відповіді на це звернення на отримував (а.с. 31-32). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Також, частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Оскільки вина відповідача у вчиненому ДТП, внаслідок якого позивач отримав ушкодження здоров`я, була встановлена судом, він зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду у зв`язку з таким ушкодженням, як особа, яка безпосередньо керувала об`єктом підвищеної небезпеки. Визначаючи конкретний розмір моральної шкоди, суд враховує приписи ч. 2 ст.23 ЦК України, які передбачають, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В розглядуваному випадку, як слідує з доводів позивача, внаслідок ДТП та отриманих травм він зазнав фізичного болю та страждань, у зв`язку з тим, що він отримав численні синці, підшкірні гематоми та садна. Крім того, позивач зазнав душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою стосовно нього, адже він, згідно обставин ДТП, не порушував Правил дорожнього руху, рухався по нерегульованому пішохідному переході, отже розраховував від інших учасників дорожнього руху дотримання вимог ПДР. Також суд враховує, що позивач міг зазнати душевні страждання у зв`язку з тим, що було пошкоджено його майно (одежа) в якій він знаходився. Одночасно, суду не було надано доказів того, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з незручними запитаннями оточуючих стосовно походження тілесних ушкоджень, оскільки ці обставини виглядають надуманими, нічим не підтвердженими та такими, що не слугують підставою для моральних переживань позивача. Тому, враховуючи вищевикладене, на переконання суду, достатнім розміром відшкодування позивачу завданої моральної шкоди буде одноразова виплата у розмірі 10\~000,00 грн., і суд задовольняє позовні вимоги в цій часині. Заявлена позивачем сума відшкодування у розмірі 30\~000,00 грн. є явно завищеною та не відповідає ступеню моральних страждань позивача, який був встановлений судом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зауважує, що вимоги про стягнення моральної шкоди є майновими в розумінні Закону України «Про судовий збір», що підтверджується правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018р. у справі № 761/11472/15-ц. У зв`язку з частковим задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 280,24 грн. (840,80 х (10\~000 / 30\~000)). Також з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10\~000,00 грн., які відповідають попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат, який наведений у позові (а.с.3), а також належним чином підтверджені договором про надання правової допомоги (а.с.33), прибутковим касовим ордером з детальним описом наданих послуг (а.с.34), ордером (а.с.35). Заяв про неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, як це передбачено ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідач суду не надавав, а отже такі витрати стягуються судом у повному обсязі. На підставі ст.ст. 1167, 1187, 1193 ЦК України,

Outcome: partial