Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

07.08.2018 року позивач ПАТ «Полтавахолод» (в подальшому найменування змінено - АТ «Полтавахолод») звернулось до суду із вищевказаним позовом до [PERSON], у якому просить визнання недійним п.4.2 Ліцензійного договору на знак для товарів і послуг від 10 січня 2018 року. Свої вимоги мотивував тим, що пункт 4.2. договору має ознаки фіктивного правочину. Так, зазначає, що 10.01.2018 року між [PERSON] та ПАТ «Полтавахолод» укладено вищевказаний Ліцензійний договір на знак для товарів і послуг, у п.1. якого визначено, що відповідач надає позивачу на строк дії цього договору за винагороду, яку виплачує позивач, дозвіл (невиключну ліцензію) на користування товарним знаком. Відповідно до п.4.2 Договору позивач зобовязаний сплачувати відповідачу ліцензійну винагороду, згідно поданих ним даних, незалежно від результатів своєї господарської діяльності та фактичного використання товарного знаку. Вказує, що додаток №2 до Договору встановлює спосіб розрахунку винагороди, яку повинен сплачувати позивач відповідачу, що напряму залежить від результатів господарської діяльності та використання знаку що, на думку позивача, прямо протирічить пункту 4.2 Договору. Таким чином, вважає, що п.4.2 Ліцензійного договору не спрямований на настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним. Посилається на те, що вказаний пункт значно обмежує право на використання знаку для товарів і послуг «каштан полтавський», адже суперечить умовам договору, зокрема умовам оплати, а також не відповідає обовязковим вимогам закону, які встановлені в ч.5 ст.203, 234 ЦК України, а тому на підставі ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. На підставі викладеного просить задовольнити позовну заяву. 08.08.2018 ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання (а.с.12). 22.08.2018 року [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, у якому із позовом не погодився, вважає його таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору тощо, а зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. З огляду на те, що умови Договору від 10.01.2018 року були повністю погоджені сторонами, а тому він є обовязковим для виконання його сторонами. Вказує, що позивач невірно тлумачить положення спірного договору та чинного законодавства в стверджуючи, що п.4.2 Договору не спрямований на настання реальних правових наслідків та має ознаки фіктивного правочину. Зазначає про те, що використовуючи формулювання у договорі «незалежно від результатів своєї господарської діяльності», сторони виходили з того, що обовязок сплати винагороди не залежить від того, чи отримує позивач чи має збитки. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позову (а.с.18-20). 22.08.2018 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Полтавахолод» про стягнення грошових коштів. У зустрічній позовній заяві [PERSON] вказує, що 10.01.2018 року між [PERSON] та ПАТ «Полтавахолод» було укладено договір, відповідно до якого [PERSON] за винагороду, яку виплачує ПАТ «Полтавахолод», надає дозвіл (невиключну ліцензію) на користування товарним знаком, виконаним згідно з копією свідоцтва України на товарний знак № 38396, що додається, для позначення товарів і послуг, що надаються, виготовляються та/або збуваються, відповідно до переліку, вказаному у свідоцтві. ПАТ «Полтавахолод» не виконує покладених на нього договором від 10.01.2018 року обовязків, не надає [PERSON] даних щодо обсягу виробленої продукції, упаковка якої містила у своєму складі знак товарів і послуг «каштан полтавський» та жодної ліцензійної винагороди по договору за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, що свідчить про ухилення товариства від виконання своїх обовязків. Просить стягнути з ПАТ «Полтавахолод» на його користь суму ліцензійної винагороди у розмірі 1000 грн. (а.с.21-28). 25.09.2018 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] обєднано в одне провадження із первісним позовом, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.49-50). 19.10.2018 року АТ «Полтавахолод» було подано відзив на зустрічний позов про стягнення з АТ «Полтавахолод» на користь [PERSON] грошових коштів, в якому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову з таких підстав. Мотивував свої заперечення тим, що відповідач за зустрічним позовом не ухиляється від сплати ліцензійної винагороди та готовий її сплатити позивачу за зустрічним позовом. Винагорода за Договором у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року складає 1075,11 грн., оскільки АТ «Полтавахолод» виробив 1075110 порцій морозива (1075110 шт. * 0,1 коп./100=1075,11 грн.), використовуючи позначення «каштан полтавський», що отримано у користування за Ліцензійним договором на знак для товарів і послуг від 10.01.2018 року. Щодо 21450 (21450 шт. * 0,1 коп./100=21,45 грн.) порцій морозива «Каштан», сума 21,45 грн. не підлягає оплаті [PERSON], адже використане АТ «Полтавахолод» позначення «Каштан» не стосується предмету договору, оскільки є іншим знаком, який зареєстрований свідоцтвом №19356 від 16.04.2001 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Хладопром» (вул. Хабарова, 1, м. Харків, 61099), та використовувалося АТ «Полтавахолод» як попереднім користувачем (а.с.54-58). 21.11.2018 року від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов щодо стягнення грошових коштів, у якому зазначено про те, що позиція відповідача за зустрічним позовом стосовно вироблення 21450 шт. морозива із назвою «Каштан», яке, на думку АТ «Полтавахолод» не має жодного відношення до знаку, що використовується за Ліцензійним договором від 10.01.2018 року, є необґрунтованою, адже останнє не має права використовувати позначення «Каштан» при виробництві морозива, оскільки останнє позначення отримало правову охорону за відповідним свідоцтвом та належить ТОВ «Хладопром», тому його використовувати має право або власник свідоцтва на знак для товарів і послуг або особи, яким надано право користування за відповідним ліцензійним договором. Вважає, що відповідач за зустрічним позовом використав при виробництві 21450 шт. морозива знак для товарів і послуг «каштан полтавський», який передано у користування останньому за Ліцензійним договором від 10.01.2018 року та відповідно АТ «Полтавахолод» зобовязане також сплатити ліцензійну винагороду в розмірі 21,45 грн. Крім того, зазначив, що відповідач за зустрічним позовом частково сплатив за використання знаку «каштан полтавський» на пакуванні 1075110 шт. морозива у розмірі 1075,11 грн., а тому наполягав на задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми ліцензійної винагороди за Ліцензійним договором на знак для товарів і послуг від 10.01.2018 року в розмірі 21,45 грн. за використання знаку «каштан полтавський» на пакуванні морозива з назвою «каштан»; судові витрати просив покласти на АТ «Полтавахолод» (а.с.99-100). В судовому засіданні представник АТ «Полтавахолод» підтримав позовні вимоги за первісним позовом з підстав, зазначених у ньому, просив позов задовольнити повністю. Зустрічний позов не визнав, просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог на підставі доводів, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. В судове засідання [PERSON] не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі та без участі його представника, заперечував проти вимог первісного позову та просив залишити без задоволення, підтримав позовні вимоги за зустрічним позовом, просив їх задовольнити. Заслухавши пояснення\~представникаАТ\~«Полтавахолод», дослідивши матеріали справи, повно і\~всебічно зясувавши\~обставини справи,\~надавши належну\~правову оцінку\~доказам,\~суд вважає, що первісний позов та зустрічний позов не підлягають задоволенню із таких підстав. Відповідно до ч.2\~ст.11\~ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509\~ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно з\~ст.492 ЦК України\~торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, придатних для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами.\~Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів. Відповідно дост. 420 ЦК України торговельна\~марка (знаки для товарів і послуг) належать до об'єктів права інтелектуальної власності. Згідно ч. 1ст. 494 ЦК України обсяг\~правової охорони торговельної марки визначається, зокрема, наведеним у свідоцтві переліком товарів і послуг. Відповідно до ч.ч.8,9 ст.16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору. Договір про передачу права власності на знак і ліцензійний договір вважаються дійсними, якщо вони укладені у письмовій формі і підписані сторонами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»\~захист прав на знак здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку. Згідно з нормами\~статті 1109 ЦК\~України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає іншій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених угодою сторін з урахуванням вимог законодавства. Таким чином, ліцензіар може передати підприємству - ліцензіату ліцензію на об'єкт права інтелектуальної власності - торговельну марку (знак для товарів і послуг). Судом встановлено, що 10 січня 2018 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Полтавахолод», (найменування змінено - АТ «Полтавахолод») було укладено Ліцензійний договір на знак для товарів і послуг (далі Договір), пунктом 1.1. якого визначено, що [PERSON] надає АТ «Полтавахолод» на строк дії цього договору за винагороду, яку виплачує АТ «Полтавахолод», дозвіл (невиключну ліцензію) на користування товарним знаком, виконаним згідно з копією свідоцтва України на товарний знак № 38396, що додається, для позначення товарів і послуг, що надаються, виготовляються та/або збуваються, відповідно до переліку, вказаному в свідоцтві (а.с.5-6). Відповідно до п.1.2. Договору АТ «Полтавахолод» отримало право позначати продукцію (послуги), що виготовляє, збуває та/або надає, згідно наведеному переліку товарів і послуг вищезгаданим товарним знаком. Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що ліцензійна винагорода встановлюється у вигляді фіксованого платежу у розмірі та в порядку, які визначені в Додатку №2 до даного Договору. Згідно з п.4.2. Договору АТ «Полтавахолод» зобовязане сплачувати [PERSON] ліцензійну винагороду, згідно поданих ним даних, незалежно від результатів своєї господарської діяльності та фактичного використання товарного знаку. Сторони Договору встановили в п.6.1 строк його дії, а саме до 31.12.2020 року. Пунктом 1 Додатку №2 до Договору визначено, що розмір ліцензійної винагороди за Договором визначається із розрахунку 0,1 копійка від кожної виготовленої одиниці продукції, упаковка якого містить у своєму складі знак для товарів і послуг «каштан полтавський», який отримав у користування АТ «Полтавахолод» за Договором. Відповідно до п.2 Додатку №2 до Договору, АТ «Полтавахолод» на протязі 30 календарних днів з моменту завершення кожного календарного півріччя (з 01 січня по 30 червня та з 01 липня по 31 грудня) надає Ліцензіарові дані щодо обсягу виробленої продукції, упаковка якої містила у своєму складі знак для товарів і послуг «каштан полтавський». Згідно з п.3 Додатку №2 до Договору, АТ «Полтавахолод», на підставі даних, які визначені в п.1 та п.2 даного додатку зобовязаний визначити суму грошової винагороди [PERSON], за використання знаку для товарів і послуг «каштан полтавський» по Договору, та сплатити її [PERSON] на протязі 30 (тридцяти) календарних днів з моменту завершення відповідного періоду, який визначений в п. 2 даного додатку (а.с.21). Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, АТ «Полтавахолод» не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що спірний п.4.2. Договору не спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним. Погоджені сторонами умови Договору свідчать, що він спрямований на настання правових наслідків, оскільки за змістом договору АТ «Полтавахолод» зобовязується сплачувати [PERSON] суму, яка не залежить від результатів господарської діяльності АТ «Полтавахолод», як зазначено у п.4.2. Договору, оскільки така сума розраховується із кожної виготовленої одиниці продукції, упаковка якого містить у своєму складі знак для товарів і послуг «каштан полтавський». Згідно з ч.1 та ч.3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з копією Акту від 01.11.2018 року до Ліцензійного договору на знак для товарів і послуг від 10.01.2018 року вбачається, що сторони погодили обсяг виробленого морозива у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, упаковка якого містила знак для товарів і послуг «каштан полтавський», зокрема 1075110 шт., та розраховано суму ліцензійної винагороди, що складає - 1075,11 грн. Вказану суму було сплачено АТ «Полтавахолод» [PERSON] згідно видаткового касового ордеру від 07.11.2018 року (а.с.95, 96). За вказаних обставин, Договір не можна вважати таким, що не спрямований на настання правових наслідків. Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає такі обставини. Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Полтавахолод» на виконання вимог п.п. 4.1., 4.2. Договору та п.п.1,2,3 Додатку №2 надало [PERSON] дані щодо обсягу виробленого морозива у період у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, упаковка якого містила знак для товарів і послуг «каштан полтавський», зокрема 1075110 шт., розрахувало суму ліцензійної винагороди, що склала - 1075,11 грн., та сплатило вказану суму ліцензіару - [PERSON] Таким чином, в цій частині зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскількт АТ «Полтавахолод» виконало свої зобовязання по Договору за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, що не заперечувалось сторонами. Водночас, вимога зустрічної позовної заяви [PERSON] про стягнення грошових коштів на виплату ліцензійної винагороди в розмірі 21,45 грн. за вироблене у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року АТ «Полтавахолод» 21450 шт. морозиво із назвою «Каштан», суд вважає, що задоволенню також не підлягає з таких підстав. Згідно умов Договору [PERSON] передав АТ «Полтавахолод» у користування знак для товарів і послуг № 38396 від 15.03.2004 року «каштан полтавський», а останній зобовязався сплачувати [PERSON] ліцензійну винагороду саме за використання зазначеного знаку для товарів і послуг «каштан полтавський». У період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року АТ «Полтавахолод» виробило 21450 шт. морозива із назвою «Каштан», упаковка якого міститься в матеріалах справи. Разом із тим, дане позначення не стосується предмету Договору, укладеного між [PERSON] та АТ «Полтавахолод». Слід зазначити, що позначення «Каштан» отримало правову охорону за свідоцтвом №19356 від 16.04.2001 року, яке належить ТОВ «Хладопром» (адреса місцезнаходження: вул.Хабарова, 1, м.Харків, 61099), заявку № 99020539 на реєстрацію якого було подано 22.02.1999 року (а.с.63). Судом встановлено, що АТ «Полтавахолод» використовував позначення «Каштан» для маркування морозива до дати подання заявки № 99020539 від 22.02.1999 року на реєстрацію знака для товарів і послуг «Каштан», про що свідчать копії видаткових накладних № ПХ060996 від 06.09.1996 року, № ПХ090996 від 09.09.1996 року, №ПХ100996 від 10.09.1996 року, № ПХ120996 від 12.09.1996 року, № ПХ230996 від 23.09.1996 року (а.с.70-74); рахунки-фактури № ПХ020698 від 02.06.1998 року, №ПХ040698 від 04.06.1998 року, №ПХ090698 від 09.06.1998 року, №ПХ110698 від 11.06.1998 року, №ПХ160698 від 16.06.1998 року, №ПХ180898 від 18.06.1998 року (а.с.75-80), а також копія довідки Полтавської торгово-промислової палати № 24.14-06/324 від 14.03.2012 року (а.с.81). Таким чином, підтверджується, що АТ «Полтавахолод» є попереднім користувачем позначення «Каштан» щодо товару морозиво. Відповідно до ч.1 ст.500 ЦК\~\~України,\~будь-яка особа, яка до дати подання заявки на торговельну марку або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки в інтересах своєї діяльності добросовісно використала торговельну марку в Україні або здійснила значну і серйозну підготовку для такого використання, має право на безоплатне продовження такого використання або використання, яке передбачалося зазначеною підготовкою (право попереднього користувача). Згідно розділу 1 статуту АТ «Полтавахолод» було створено внаслідок приватизації державного торгівельного виробничого підприємства «Полтавахолод» на підставі Наказу Фонду державного майна України № 49 від 24 червня 1996 року та в процесі господарської діяльності мало найменування відкрите акціонерне товариство «Полтавахолод», Публічне акціонерне товариство «Полтавахолод» (а.с.59-62). Беручи до уваги викладене, слід дійти висновку, що АТ «Полтавахолод» має право попереднього користувача на позначення «Каштан» щодо товару морозиво. За таких обставин, у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити у повному обсязі. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в\~рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz\~Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, з урахуванням вищенаведених підстав, виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти зясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог первісного позову, а також відмову у задоволенні зустрічного позову. Відповідно до вимог п.2 ч.2\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивачів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed