Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

06.12.2013 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до ТОВ «СЛАВ-ІНВЕСТ» про стягнення на її користь з відповідача заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 14650,00 грн. за період роботи з 1 серпня 2013 року по 15 листопада 2013 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 15 листопада 2013 року по 5 грудня 2013 року у розмірі 4360,00 грн. В подальшому позивачка збільшила свої вимоги, просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 14650,00 грн. за період роботи з 1 серпня 2013 року по 15 листопада 2013 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 15 листопада 2013 року по 06.02.2014 року у розмірі 17281,68 грн. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що відповідач при її звільненні за власним бажанням, відповідно до. 38 КЗпП України, не провів з нею в день звільнення розрахунок, як передбачено нормами трудового законодавства України, у зв'язку з чим вона була змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги, просила задовольнити їх з підстав викладених в позові. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання свого представника на розгляд справи не направив, тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивачка з 14 березня 2007 року по 15 листопада 2013 року працювала у відповідача ТОВ «СЛАВ-ІНВЕСТ», остання посада інженер-будівельник, з посадовим окладом 8000,00 грн. на місяць. При звільненні позивачки з роботи відповідно до наказу № 13-14ок від 15.11.2013 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, їй була нарахована заробітна плата за період з 01 січня 2013 року по жовтень 2013 року у розмірі 56417,15 грн., що підтверджується довідкою від 22.11.2013 року про доходи позивачки, виданою відповідачем (а.с.15). Разом з тим, відповідач частково виплатив позивачці нараховану заробітну плату за вказаний період у розмірі 41767,15 грн., що підтверджується розрахунковими листами за період з січня 2013 року по грудень 2013 року (а.с.16-19), а залишок невиплаченої заробітної плати позивачки за період з 1 серпня 2013 року по 15 листопада 2013 року складає 14650,00 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже, оскільки судом встановлено, що відповідач нарахував але не виплатив позивачці при звільненні частину заробітної плати за період з 1 серпня 2013 року по 15 листопада 2013 року в сумі 14650,00 грн., суд вважає за необхідне стягнути вказану суму з відповідача на користь позивачки. Згідно ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Оскільки на даний час відповідач не виплатив позивачці належні їй кошти, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме за період з 15.11.2013 року по 06.02.2014 року, тобто по дату ухвалення судом рішення. Всього вказаний період становить 58 робочих днів. Як вбачається із заяви позички про збільшення позовних вимог, її середньомісячна заробітна плата становить 6555,20 грн. після проведення вирахувань податків і зборів, кількість робочих днів у місяці - 22 дні 6555,20 : 22 дні = 297,96 грн. Звідси розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки по дату ухвалення судом рішення, а саме 06.02.2014 року: 58 днів Х 297,96 грн. = 17281,68 грн., який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Отже всього разом на користь позивачки з відповідача підлягає до стягнення 31931,68 грн. (14650,00+17281,68). Крім того згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 319,32 грн. Також відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 5959,20 грн., що обрахований судом виходячи з середньоденної заробітної плати позивачки та середньої кількості робочих днів у місяці, а саме: 20 днів Х 297,96 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved