Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

06 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , ФОП [PERSON] , треті особи: Косівська міська рада, відділ у Косівському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про відновлення меж земельної ділянки в натурі, посилаючись на те, що 24 грудня 1994 року рішенням сесії міської Ради народних депутатів в м. Косів йому було передано у приватну власність дві земельні ділянки загальною площею 0,66 га, з яких: одна земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,10 га, друга земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,56 га. У зв`язку з тим, що не було можливості видати державний акт на право приватної власності, [PERSON] видано план земельних ділянок, як тимчасовий документ. 22 березня 2019 року між позивачем та ФОП [PERSON] укладено договір №092, згідно якого [PERSON] була розробником технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж двох земельних ділянок в натурі. 06 червня 2019 року реєстратором прийнято рішення №РВ-2600725742019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Свою відмову реєстратор аргументує, як невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин земельної ділянки позивача із суміжною земельною ділянкою кадастровий номер 2623610100:02:008:0293, площа співпадає на 0,8403%. Після чого [PERSON] звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, на що отримав відповідь з роз`ясненням про необхідність звернутися до ФОП [PERSON] щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для виправлення невідповідності електронного документа встановленим вимогам. 09 червня 2020 року позивач звернувся з відповідною заявою до ФОП [PERSON] , на що отримав відповідь, що про результати розгляду заяви буде повідомлено письмово. Проте, до жодної відповіді не отримував. Позивач вказує на те, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки площею 0,10 га в натурі здійснювалося у його присутності та у присутності власників суміжних земельних ділянок. Актом прийому-передачі від 21.09.2019 року [PERSON] передано межові знаки на зберігання. Жодних претензій власники суміжних земельних ділянок до існуючих меж земельної ділянки площею 0,10 га не заявляли.Дана земельна ділянка відведена позивачу для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. [PERSON] самостійно і за власні кошти проклав під`їзну дорогу до своєї присадибної ділянки.Позивач вважає, що [PERSON] та [PERSON] своїми діями створили перешкоди у користуванні його земельною ділянкою та самовільно заволоділи частиною його земельної ділянки. Під час судового розгляду сторона позивача уточнила позовні вимоги та просила суд скасувати державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2234 га для ведення особистого селянського господарства [ADDRESS] , кадастровий номер 2623610100:02:008:0293, зареєстровану Косівським районним нотаріальним округом в державному реєстрі прав 18.02.2019 року за №30353962 та №30353963. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити повністю з підстав, вказаних у позовній заяві, додавши, що ФОП [PERSON] зробив нову технічну документацію на його земельну ділянку без його участі, а експерт [PERSON] йому повідомив, що у нього межі земельної ділянки вірні. Наразі площа належної йому земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд становить 0,10 га, але межа АБ його ділянки має бути 30 м як у плані до рішення міської ради від 24.12.1994 року №18 і її слід збільшити за рахунок земель комунальної власності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала змінені позовні вимоги, посилаючись на те, що у рішенні міської ради від 24.12.1994 року №18 не було визначено чітких розмірів земельної ділянки позивача, а було здійснено схематичне зображення цієї земельної ділянки. При розробці тежнічної документації на земельні ділянку позивача змінились координати, а площа не змінилася, але є спір, що полягає у тому, що від попередніх замірів до заїзду позивача не вистачає 4 м, як було встановлено у плані до рішення міської ради 1994 року. Землевпорядники переробили технічну документацію позивача у зв`язку із наявною накладкою земельних ділянок суміжних землекористувачів та земельної ділянки позивача. Площа земельної ділянки позивача при цьому не змінилася за новою технічною документацією. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю та просив суд залишити його без задоволення, мотивуючи тим, що за згодою відповідачів (суміжних землекористувачів) перетин спірних земельних ділянок усунуто технічною документацією, виконаною землевпорядною організацією, шляхом внесення змін до технічної документації належних їм земельних ділянок, а до технічної документації позивача зміни не вносилися. При виході на спірну земельну ділянку позивача землевпорядниками було перевірено точки координат розташування земельної ділянки за участі позивача та суміжних землекористувачів і було встановлено на підставі технічної документації і каталогу точок координат відповідність точок координат земельної ділянки позивача та відповідачів на місцевості. Отже, перетин спірних земельних ділянок не існує, тому відсутні підстави для скасування права власності на земельні ділянки відповідачів, так як відсутнє порушення права позивача. Спірна межа не може бути довшою за рахунок земельних ділянок відповідачів, а - за рахунок проїзної дороги, тобто - земель комунальної власності та власника суміжної земельної ділянки [PERSON] . Точка межі, де сходяться земельні ділянки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідають і не може збільшитись спірна межа за рахунок цих суміжних ділянок. Земельна ділянка позивача не має перетину з жодною із суміжних земельних ділянок та жодних перешкод у користуванні його земельною ділянкою немає. Акт-абрис 1993 року і план земельної ділянки на місцевості мають різну конфігурацію земельної ділянки позивача. У плані до рішення 1994 року земельна ділянка зображена як правильний прямокутник. В яку сторону і за рахунок яких земель має збільшитись межа земельної ділянки позивача АБ навіть сам позивач не зміг пояснити. Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста землевпорядник [PERSON] пояснив, що оскільки не було раніше встановлених меж спірної земельної ділянки позивача землевпорядною організацією встановлювались межі спірної земельної ділянки на місцевості, заміри проводились по фактично існуючим межам зі слів землекористувача, під час чого було виявлено перетин суміжних земельних ділянок із ділянкою позивача. Була виготовлена нова технічна документація, що не мала перетинів земельних ділянок, яку відповідачі погодили за рахунок своїх земель. На місцевості були відновлені межі земельної ділянки позивача в натурі, в ході якого звіряли з межами, зазначеними в технічній документації та наявними на місцевості. Згідно чинного законодавства регламентована заборона на відновлення меж, якщо не було первинної технічної документації, а максимальна площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд встановлена 0,10 га. Збільшення межі АБ земельної ділянки позивача можливе за рахунок земель, належних [PERSON] або [PERSON] , а також - земель комунальної власності та земельної ділянки [PERSON] . При цьому, до другої (переробленої) технічної документації, якою було усунуто перетини суміжних земельних ділянок площа земельної ділянки [PERSON] була 0,2241 га, а стала 0,2234 га. Тому, у разі скасування усієї технічної документації на земельні ділянки позивача та відповідачів - земельна ділянка позивача при розробці нової технічної документації на його земельну ділянку зменшиться на користь земельних ділянок суміжних землекористувачів. Судом встановлено, що згідно рішення сесії Косівської міської ради № 18 від 24.12.1994 року [PERSON] було передано у приватну власність, зокрема, еимельну ділянку № 1 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га, межа якої АБ на схематичному плані, доданому до цього рішення становила 30 м (а.с.7,8). Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), належної [PERSON] межа АБ (від чотки 1 до точки 3) становить 25,4 м (а.с.99). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2611040012020 від 09.11.2020 року у Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 2623610100:02:008:0312 площею 0,1000 га, що розташована по [ADDRESS] . Отже, земельна ділянка позивача, якою він користується, внесена на публічну кадастрову карту у відповідній площі, промірах та конфігурації. Під час судового розгляду було здійснено звірку координат поворотних точок меж земельних ділянок сторін та було встановлено їх відповідність одна одній та фактично існуючим межам спірних земельних ділянок на місцевості. Отже, право позивача не порушено, збільшення межі АБ земельної ділянки позивача до 30 м не може бути здійснено за рахунок земель відповідачів та саме по собі збільшить площу земельної ділянки позивача, яка є максимальною для даного цільового призначення за умови залишення у первинному стані її наявної конфігурації та меж, а скасування технічної документації спірних земельних ділянок та виготовлення нової призведе до зменшення площі земельної ділянки позивача в користь відповідачів. Отже, суд дійшов висновку про те, що даний позов не підлягає задоволенню. Так, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376). Відповідно до положень статті 55 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. За 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Згідно з пунктом 1.3 Інструкції № 376 виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником. Тобто встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (пункт 4.1 Інструкції № 376). Пунктами 4.2, 4.3 Інструкції № 376 встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина четверта, п`ята статті 158 ЗК України). Згідно ст.41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.319 ЦК України: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, у чому забезпечуються усім власникам рівні умови. На підставі ст.ст. 106, 116, 118, 125, 152, 153, 158 Земельного Кодексу України, Закону України «Про землеустрій»,

Outcome: dismissed