Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

05.05.2016 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що 25.10.1986 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізької області зареєстровано їх шлюб, актовий запис №1083. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за відсутності взаєморозуміння, несумісність характерів, втрати поваги один до одного та різних поглядів на сімейне життя, що призвело до припиненні сімейних відносин з травня 2013 року. [PERSON] звернувся з заявою до суду про розгляд справи за його відсутності, при цьому просив шлюб розірвати, не заперечує проти заочного розгляду справи . У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила шлюб розірвати, не заперечує проти заочного розгляду справи . Відповідач у судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не надав. Згідно зі ст.ст.169, 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, розглядає справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно повторно виданого 27.01.2011 року свідоцтва про шлюб, між [PERSON] та [PERSON] 25.10.1986 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізької області був зареєстрований шлюб, актовий запис №1083 (а.с.6). Стаття 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до ст. 106 цього Кодексу. Також шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст. 10 ч. 3, 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Жодного допустимого доказу на підтвердження позовних вимог, а саме: що подружжя разом не проживають та не ведуть спільного господарства з 2013 року, що відповідач [PERSON] відмовляється розірвати шлюб в органах РАЦС відповідно до вимог ст. 106 СК України, що відповідач [PERSON] взагалі згодна на розірвання шлюбу, ані позивач [PERSON], ані його представник [PERSON] суду не надалі, тому не довели, відповідно до ст. 112 СК України, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Окрім цього, позивачем в якості доказу про укладення шлюбу надане відповідно свідоцтво, у якому зазначено, що місцем реєстрації шлюбу 25.10.1986 року є відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізької області. (а.с.6). Згідно вимог ст. 159 КпШС України 1969 року, яка діяла на момент укладення шлюбу: акти громадянського стану реєструються у відділах реєстрації актів громадянського стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення) управлінь юстиції, у виконавчих органах сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, у консульських установах та дипломатичних представництвах України. Тобто в свідоцтві про укладення шлюбу, наданому позивачем, вказаний орган, якій зареєстрував шлюб сторін, що не існував на момент укладення шлюбу 25.10.1986 року, згідно діючого на той момент законодавства, а тому суд не може визнати даний документ доказом про укладення шлюбу. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed