Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

05.12.2016 р. [PERSON] (далі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач), в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] (23.02.2006 р. н.), у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000,00 (одна тисяча) гривень 00 копійок, щомісяця, починаючи з моменту подання позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтуванні позову [PERSON] посилається на те, що з відповідачем по справі перебувала у фактичних шлюбних відносинах, але у теперішній час вони спільно не проживають на протязі багатьох років, від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] (23.02.2006 р. н.), яка постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. В свідоцтві про народження дитини відповідач записаний батьком. Позивачзазначає, що їй одній важко утримувати дитину, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, тому вона змушена звернутися до суду з позовом. Позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу при зверненні до суду в сумі 1 000,00 (одна тисяча) гривень 00 копійок, також зобовязати відповідача здійснювати, у разі необхідності, додаткову фінансову допомогу на утримання дитини. В судове засідання позивач не зявилася, 10.05.2017 р. надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити їх повністю. Крім того, позивач просила суд розглядати справу в її відсутність. В заяві зазначила, що в разі неприбуття в судове засідання відповідача, згодна на прийняття заочного рішення у справі (а. с. 36). Відповідач в судове засідання не зявився; про дату, час та місце розгляду справи 2 (двічі) повідомлявся належним чином. У відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) відповідачу двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця його проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак конверти з судовими повістками повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідач не зявлявся до поштового відділення для отримання конвертів з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідач за адресою реєстрації відсутній, дані обставини свідчать про неможливість вручення відповідачу судових повісток. У цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Враховуючи належним чином повідомленого відповідача, який до суду не зявився, згоду позивача, що викладена у її письмовій заяві, суд ухвалив, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України прийняти рішення у справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з обовязком батьків утримувати малолітніх дітей, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним кодексом України (далі за текстом СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія 1-ЖД №020404 від 22.03.2006 р., [PERSON] народилась 23.02.2006 р., її батьком записаний [PERSON] відповідач по справі (а. с. 13). З довідки №3380 від 02.12.2016 р., виданої Тарутинською селищною радою Тарутинського району Одеської області вбачається, що дочка проживає разом з матірю (а. с. 14). В теперішній час відповідач [PERSON] працює у Комунальному підприємстві «Водоканал», займає посаду слюсаря аварійно-відбудовних робіт ІV розряду, що підтверджується довідкою про доходи №201 від 09.06.2017 р. (а. с. 44). Виниклі між сторонами правовідносини регулюються ч. 3 ст. 181 СК України,\~згідно якої встановлено, що за\~рішенням\~суду\~кошти\~на\~утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її\~матері,\~батька.\~ Відповідно до положень ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обовязків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах статей 21, 24 Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків, передбачених ч. 2 ст. 51 Конституції України, також закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обовязок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обовязок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Згідно частини 2 статті 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. \~Відповідно до розяснень, що надані у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про її народження та не заперечувалося відповідачем, цей факт відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України\~не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 182 СК України,\~суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає доцільним стягувати аліменти з усіх видів доходів батька дитини, а не тільки із заробітної плати, оскільки це передбачено пунктом 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 р. «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Згідно зі статтею 26 Закону України «Про оплату праці» \~при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством пятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Однак це обмеження не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Судом встановлено, що відповідач працює на посаді слюсаря аварійно-відбудовних робіт ІV розряду у комунальному підприємстві «Водоканал» та отримує постійний заробіток, що встановлено судом та чого не спростовував відповідач. В силу ч. 1\~ст. 183 СК України, враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки зі всіх видів щомісячного заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимоги позивача про відшкодування понесених нею витрат на оплату правової допомоги в сумі 1 000,00 (одна тисяча) гривень 00 копійок, суд вважає, що вони підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України\~правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом, відповідно до ст. 6 Закону України «Про адвокатську діяльність» або іншим фахівцем у галузі права, незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й при виконанні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також для надання правової допомоги вчиняються й інші дії, необхідні для розгляду справи, а саме: складаються позовні заяви, ознайомлення з матеріалами справи, надаються консультації, несуться витрати у звязку з відрядженнями тощо. Згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України про «Державний бюджет України на 2017 рік» зі змінами та доповненнями встановлено мінімальний розмір заробітної плати з 01.01.2017 р. 3\~200,00 грн. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України\~до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України\~витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. За приписами\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду позивачем надана квитанція до прибуткового касового ордеру №б/н від 30.11.2016 р., договір, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю №1946, згідно яких позивач сплатила адвокату [PERSON] 1 000,00 (одну тисячу) гривень 00 копійок за надання правової допомоги по складанню позовної заяви (а. с. 5-9). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на її користь. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, щодо зобовязання відповідача здійснювати, у разі необхідності, додаткову фінансову допомогу на утримання дитини, не надано суду належних, в розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України, письмових доказів того, що відповідач має змогу надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини, чим позивач не виконав вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. На підставі зазначеного, суд, оцінивши в сукупності всі добуті в судовому засіданні докази, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за 1 (один) місяць.

Outcome: partial