Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

06 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, яку уточнила 22 січня 2020 року, в якій просила стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 26\~096,77 грн. та понесені судові витрати у розмірі 500,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що з 1981 року по 29 листопада 2019 року вона працювала на різних посадах у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова». Під час її знаходження у трудових відносинах з відповідачем позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 26\~096,77 грн., а саме за період з травня 2019 року по листопад 2019 року. За травень 2019 року заробітна плата виплачена частково. Такі дії відповідача є незаконними. 29 листопада 2019 року вона була звільнена за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. Але, в день звільнення позивача відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. 21 січня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до Довідки № 290 від 20.01.2020 року сума невиплаченої [PERSON] заробітної плати та остаточного розрахунку становить 23\~507,00 грн. Зазначив, що відповідач докладає всіх зусиль для того, щоб виплатити робітникам заробітну плату, в тому числі і належні звільненому працівникові [PERSON] грошові кошти. Причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що відповідач перебував та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірванням контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, що стало наслідком, серед іншого, затримки виплати заробітної плати з травня 2019 року. У зв`язку з цим відповідач не мав можливості своєчасно сплатити позивачу суму остаточного розрахунку. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити на суму 23\~507,00 грн. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає частково, на суму 23\~507,00 грн. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~ Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 16 березня 1981 року працювала у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на різних посадах та з 01 березня 2010 року її було переведено на посаду майстра госпслужби в МК ЗРАА № 85, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 2). 29 листопада 2019 року позивач була звільнена з посади господарчого майстра в МК «ЗРАА» № 85 за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України наказом № 1577вк від 29 листопада 2019 року (а.с. 3). Звернувшись до суду, після уточнення позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 26\~096,77 грн., зазначивши, що під час звільнення відповідач не провів з нею остаточний розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з\~тим,\~починаючи з\~травня 2019\~року відповідач\~не виплачував\~позивачу нараховану\~їй заробітну\~плату,\~заборгованість по\~якій за\~період з\~червня 2019\~року по\~листопад 2019\~року становить\~станом на\~17.01.2020\~року 23\~507,00\~грн.,\~що підтверджується\~довідкою №\~290\~від 20.01.2020\~року,\~виданою ДП\~«Виробниче об`єднання\~Південний машинобудівний\~завод ім.\~О.М.\~Макарова» (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, у день звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив їй нараховану заробітну плату. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з\~Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з червня 2019 року по листопад 2019 року у розмірі 23\~507,00 грн., тобто за вирахуванням тієї суми, яка була виплачена відповідачем позивачу у грудні 2019 року та січні 2020 року після відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 500,00 грн., то такі вимоги суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, оскільки позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту понесення таких витрат, у зв`язку з чим приходить до переконливого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, а позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial