Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

05 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову позивач вказала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем до 24 червня 2014 року. [INFO] року у них народилася донька [PERSON], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її одноосібному утриманні. Тривалий час позивач утримує та виховує спільну з відповідачем малолітню доньку самостійно, забезпечує її належним харчування, одягом, лікуванням та можливостями гармонійного розвитку, що потребує стабільних матеріальних витрат. Проте, батько дитини від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється, коштів на утримання доньки не надає, вихованням та розвитком дитини не займається, у зв'язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 12 червня 2018 року було відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23 липня 2018 року відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що у позивача відсутні підстави для стягнення аліментів у примусовому порядку, оскільки ним добровільно та систематично виконується обов'язок по утриманню дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що аліменти в заявленому розмірі необхідні для належного забезпечення дитини харчуванням, одягом, взуттям, оплатою лікування, відвідування гуртків та всебічного розвитку дитини. Також зазначали про те, що позивач самостійно несе значні фінансові витрати, пов'язані з оплатою орендованого житла, оплатою харчування для доньки, витрат на одяг, взуття, іграшок, оплатою дитячого садочку та гуртків, які відвідує донька (танцювально-спортивні студії, музика, тощо), витрати на її лікування, оскільки донька частохворіюча дитина, має захворювання органів дихання, є алергіком, тощо, що підтверджується наданими письмовими доказами. Також зазначали про те, що на утриманні позивача знаходиться її неповнолітня донька від іншого шлюбу, а сама позивачка офіційно не працевлаштована, має мінливий та нерегулярний дохід. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про неможливість бути присутнім в судовому засіданні (а.с. 161-163). В поданій заяві відповідач також зазначив про те, що його заробіток становить 3 723 грн. і він не заперечує щодо виплати позивачу аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Сплачувати аліменти у більшому розмірі відповідач не має змоги, оскільки несе витрати по утриманню спільної з позивачем квартири та має утримувати себе. Також просив суд врахувати наявність у нього непрацездатної матері, яка є інвалідом другої групи безстроково. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 2013 року по 24 червня 2014 року (а.с. 16). Сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про її народження, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 15). Судом також встановлено, що сторони проживають окремо. [PERSON] проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, про що свідчать договір оренди жилого приміщення від 02.07.2018 (а.с. 96) та наявні в матеріалах справи докази. Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З наявних у розпорядженні суду письмових доказів убачається, що дитина страждає на ряд хронічних хвороб, є часто хворіючою, у зв'язку з чим потребує періодичного лікування та санаторно-курортного лікування (а.с. 20, 108-115, 117). Також матір дитини несе витрати по оплаті за харчування дитини в дитячому садочку (а.с. 99-101), витрати на відвідування дитиною платних гуртків (а.с. 99, 102, 119-120) та оплати інших витрат, пов'язаних із щоденним утриманням та вихованням дитини. Вказані обставини також підтверджуються довідками з дошкільного навчального закладу № 89, який з вересня 2015 року відвідує донька [PERSON] (а.с. 21, 22, 97, 98). Крім цього, на утриманні позивачки також є неповнолітня донька від іншого шлюбу - [PERSON], яка також проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Отже, оскільки малолітня дитина - донька [PERSON] проживає з матір'ю, батько - відповідач по справі зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання та виховання. Згідно з наданої відповідачем копії довідки № 20/9 від 20.09.2018, останній на час видачі довідки працював торговим представником у ФОП [PERSON] (з 01.02.2018), і його заробітна плата за період з лютого 2018 по серпень 2018 становила 3 723 грн. на місяць (а.с. 149). Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що [PERSON] фізично здоровий, працездатний, працевлаштований, інших неповнолітніх дітей на утриманні, чи інших утриманців не має. Доводи відповідача стосовно наявності у нього непрацездатної матері, яка є інвалідом другої групи, суд до уваги не приймає, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів того, що його мати перебуває на його утриманні або потребує такого утримання чи матеріальної допомоги саме відповідача. Доводи відповідача в тій частині, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 2 000 грн. на дитину є непомірним для нього як для особи, яка отримує заробітну плату в розмірі 3 723 грн., несе витрати по утриманню спільної з позивачем квартири та має утримувати себе, суд відхиляє, оскільки відповідач є фізично здоровою, працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання доньки. При цьому, необхідність нести витрати по утриманню спільної з позивачем квартири та утримувати себе, не виключають обов'язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка її потребує, з огляду, зокрема, і на те, що у позивачки так само є необхідність нести витрати на себе та утримання квартири, в якій вона проживає разом з двома неповнолітніми дітьми окремо від відповідача. Сам по собі невеликий розмір офіційного доходу [PERSON] не звільняє його як батька від виконання свого обов'язку щодо утримання дитини і не свідчить про об'єктивну відсутність можливості виконання батьком свого обов'язку утримувати власну дитину. В ході розгляду судом даного спору відповідачем не наведено обгрунтованих доводів та не надано належних доказів, які в контексті ст. 182 СК України свідчили б про відсутність можливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Аргументи відповідача щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, 50 відсотків якого відповідач вважає за можливе сплачувати на утримання дитини, на думку суду, є ухиленням батька від виконання своїх обов'язків по утриманню дитини на рівні, достатньому для забезпечення належного життя та розвитку дитини. Суд критично оцінює позицію відповідача стосовно того, що дитина, яка має обох батьків, повинна мати утримання на рівні прожиткового мінімуму. Адже дитина, яка має двох працездатних батьків, вправі розраховувати на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, належне виконання батьком свого обов'язку щодо утримання власної дитини, забезпечення належних умов її життя та розвитку, не може обмежуватися 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи всі вищенаведені обставини, які мають істотне значення, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що визначений позивачкою розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 2 000 грн. щомісяця, є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідає можливостям батька щодо здійснення утримання своєї неповнолітньої доньки. Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, які б унеможливлювали сплату відповідачем аліментів в сумі 2 000 грн. щомісячно, останній, у передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суду не надав. Положеннями ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Положеннями ч.1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 2 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду (05.06.2018 року) та до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, розмір аліментів в сумі 2 000 грн. на місяць є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання дитини. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved