Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

06.02.2017р. до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення про стягнення неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів в сумі 4658,78 грн., судових витрат, підтверджуючи свої позовні вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26.12.2009 року по 02.08.2011р., коли шлюб було розірвано за рішенням суду, від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 14.10.2011р. з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 14.10.2011р. і до повноліття дитини. Вона отримала виконавчий лист та передала його на виконання до ВДВС Словянського МРУЮ. Відповідач рішення суду виконує неналежним чином, з 31.07.2015р. аліменти сплатив лише двічі: в серпні 2016р.- 1000 грн. та в вересні 2016р. 2000,00 грн. В період часу з 31.07.2015р. по 31.12.2016р. аліменти по вище вказаному виконавчому листу були нараховані у сумі 15833 грн. Посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 196 СК України просила суд стягнути з відповідача на власну користь неустойку (пеню) за прострочення виплати аліментів в сумі 4249 грн. 07 коп. за період з 31 липня 2015 року по 31 грудня 2016 року та судові витрати з надання правової допомоги в сумі 600,00 грн. В подальшому, під час розгляду справи в суді, позивач [PERSON] збільшила свої позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на власну користь неустойку (пеню) за прострочення виплати аліментів в сумі 4658 грн. 78 коп. за період з 31 липня 2015 року по 28 лютого 2017 року включно та судові витрати з надання правової допомоги в сумі 600,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні дала пояснення, які співпадають із викладеним у позові, на задоволені позовних вимог наполягала, додатково суду пояснила, що вона ніколи не просила відповідача здійснювати на дитину будь-які витрати за рахунок аліментів, ніколи це не було предметом обговорення між ними. Рюкзак для дитини вона купила через мережу інтернет значно раніше, дитині два шкільних рюкзака не потрібні. Відповідач дійсно дав дитині мобільний телефон, але зовсім не той, на який він надав чек, відповідач дав дитині свій старий мобільний телефон після купівлі для себе нового телефону. Вона взагалі не просила відповідача здійснювати додаткові витрати на дитину Так, як витрати відповідача не узгоджувалися як витрати за аліментними виплатами, то вона на задоволені позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши суду, що дійсно у звязку з відсутністю коштів він не своєчасно та не в повному обсязі сплачував аліменти на дитину, але він не відмовлявся від надання матеріальної допомоги на утримання своєї дитини, на прохання позивача він у 2016 році купив їх спідній дитині [PERSON] шкільний рюкзак вартістю 750,00 гривень, мобільний телефон NOKIA-230 вартістю 800 гривень, планшет Samsung вартістю 4500,00 гривень, а також заплатив за ремонт планшета Samsung 1500 гривень. Всього за 2016 рік він витратив додатково на доньку 7550,00 гривень, що підтверджується товарними чеками. Він повідомляв про це державного виконавця, але остання не стала це враховувати як зарахування за аліментами. Вважає, що позивач не врахувала ці обставини, розмір нарахованої пені менший, ніж його додаткові витрати на дитину, тому просить суд відмовити у задоволені позову. З наданих сторонами письмових доказів встановлено наступне: [PERSON] народилась у м. Словянську 05.03.2010р., її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки-розрахунок складеного державним виконавцем ВДВС Словянського МРУЮ за № 6-1372 від 16.01.2017р. слідує, що на підставі виконавчого листа № 2-2404 від 14.10.2011р. розмір заборгованості відповідача перед позивачем за аліментами станом на 31.12.2016р. становить 12833,00 грн. (а.с.9). [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Савонік) [PERSON] перебували у шлюбі з 26.12.2009р. по 02.08.2011р., коли шлюб був розірвано за рішенням суду, після розірвання шлюбу [PERSON] залишила прізвище «Кірєєва» (а.с.10). Рішенням Словянського міськрайонного суду від 14.10.2011р. з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 05.03.2010р.н., в розмірі ? частини його заробітку (доходу), починаючи з 26.07.2017р. і до повноліття дитини (а.с.11). [PERSON] мешкає разом із неповнолітньою [PERSON]. ( а.с. 13). [PERSON] сплатила 600,00 грн. за надання правової допомоги, правову допомогу надавав адвокат [PERSON] обласної колегії адвокатів, який надав суду розрахунок витрат з надання цієї правової допомоги (а.с. 15, 37). На виконанні у ВДВС Словянського МРУЮ знаходиться виконавче провадження стосовно стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, заборгованість по сплаті аліментів за період з 31.07.2017р. по 06.03.2017р. складає 15373,00 грн. (а.с. 9, 12, 33). З розрахунку неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів, складеного позивачем [PERSON], який міститься у тексті позовних заяв, слідує, що загальна сума пені за період з 31.07.2016р. по 28 лютого 2017 року включно складає 4658,78 грн. При складанні розрахунку пені позивач нараховувала пеню за кожен місяць окремо за один календарний місяць несплати аліментів. Відповідачем [PERSON] надані копії платіжних квитанцій на загальну суму 7550,00 грн. на придбання та ремонт планшету, купівлю рюкзака та мобільного телефону (а.с. 25). Розглядаючи справу суд виходив із наступного чинного законодавства України: Відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена ст. 196 СК України, згідно до вимог якої при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просить суд зарахувати понесені ним додаткові витрати з утримання дитини в сумі 7550,00 як сплату аліментів на цю суму і відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] на задоволені позову наполягає, зазначаючи, що будь-яких угод про зарахування будь-яких додаткових витрат на дитину як сплату аліментів вони з відповідачем не укладали, вона взагалі не просила відповідача здійснювати додаткові витрати на дитину. З метою винесення судами України однакових рішень по цивільним та кримінальним справам Верховний суд України розглядаючи справи, по яким можливо неоднозначне трактування закону, викладає свою правову позицію по таким справам, яка підлягає неухильному виконанню під час розгляду аналогічних справ судами України. В постанові Верховного суду України від 01.07.2015р. у справі № 6-94цс15 викладена правова позиція стосовно розгляду цивільних справ за позовами про стягнення неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів, а саме: «Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць)». Таким чином, розрахунок пені, складений позивачем, складено відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 01.07.2015р. у справі № 6-94цс15. Так, як сторони не домовлялися про зарахування додаткових витрат відповідача в рахунок заборгованості по сплаті аліментних зобовязань, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження здійснення цих виплат на вимогу позивача, а не з власної ініціативи, то суд позбавлений можливості зарахувати придбання відповідачем майна на суму 7550,00 грн. за рахунок аліментних платежів та зменшити суму заборгованості; загальний розмір заборгованості по аліментам значно більший вартості товарів (15373,00 грн.), тому навіть у разі зарахування цих витрат відповідач не був би звільнений від матеріальної відповідальності за несплату аліментів. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення на її користь з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів тільки в сумі 4658 грн. 78 коп. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат в сумі 600,00 грн., які складаються із витрат із надання правової допомоги, суд приходить до висновку про наявність підстав для їх задоволення із наступного: позивачем надано суду не тільки квитанцію від 06.02.2017р, в якій зазначено, що адвокатом [PERSON] прийнято від [PERSON]. 600,00 грн. за надання правової допомоги, а й розрахунок витрат адвоката, тому ці витрати є доведеними і відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню відповідачем позивачеві. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved