overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

06.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи це тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, з липня 2010 року спільне господарство та бюджет подружжя не веде і мешкає окремо. Позивач в судове засідання не прибув, в поданій заяві від 17.08.2015 року просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув без поважних причин. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2009 року (а.с.4). Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Оскільки з липня 2010 року спільне господарство та бюджет подружжя не веде і мешкає окремо, а ступінь відчуженості сторін, нерозуміння один одного є значним - їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливими і це є підставами для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

06.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача за теплову енергію, яка виникла протягом 01.03.2012 року 01.05.2015 року на загальну суму 7148 грн 47 коп. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали. Відповідач позов не визнав. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідач по 27.04.2012 року був власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] та заборгував позивачу 128 грн 49 коп за теплову енергію за період з 01.03.2012 року по 27.04.2012 року (а.с.18, 5). Відповідач порушив договірні зобовязання щодо обовязкових виплат за надані позивачем послуги, а тому це є підставою, згідно ст.68 ЖК України, для задоволення позову. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

06.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 18.03.2013 року в розмірі 22229 грн 63 коп., а також 243 грн 60 коп. у відшкодування понесених судових витрат. В обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем умов кредитного договору в частині порядку і строків розрахунку. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Представник позивача надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, якою також повідомила про підтримання позову і згоду на заочний розгляд справи. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 18.03.2013 року сторони уклали кредитний договір на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 30% річних від суми залишку, строком на 12 місяців (далі - Договір). Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.05.2015 року складає 22229 грн 63 коп., зокрема: заборгованість по тілу кредиту - 7949 грн 20 коп., заборгованість по сплаті процентів - 11195 грн 69 коп., заборгованість по сплаті комісії та пені - 1550 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 1034 грн 74 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а. с. 5, 6), правильність якого відповідачем не спростовано, що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, нарахованим відсоткам, комісії та пені, а всього 20694 грн 89 коп. /7940.20 + 11195.69 + 1550/. Вирішуючи питання стягнення з відповідача штрафу на загальну суму 1534 грн 74 коп. суд виходить з наступного. Як слідує з умов кредитування (а. с. 9, 30), нарахування пені та штрафу здійснюється в разі порушення позивачем строків розрахунків. Тобто, фактично за одне й те саме порушення умовами Договору передбачено подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду, що прямо заборонено статтею 61 Конституції України. За таких обставин, суд не знаходить правових підстав для стягнення з відповідача штрафу.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

06.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 6728 грн 26 коп, мотивуючи вимоги тим, що 13.03.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 40% річних протягом терміну дії картки (до 31.03.2017 року). Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач позов визнав повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що 13.03.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 40% річних протягом терміну дії картки до 31.03.2017 року (а.с.4-6). Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок станом на 01.07.2015 року виникла заборгованість в розмірі 6728 грн 26 коп, яка включає заборгованість по тілу кредиту, несплачені проценти, пеня (а.с.7-8). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за кредитним договором в розмірі 6728 грн 26 коп, так як зобовязання не виконується відповідачем належним чином. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

06.07.2015 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 13176,21 грн. за кредитним договором № 002-14567-021211 від 02.12.2011 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до п.1.2 вказаного договору позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні, та надав держателю платіжну картку, та здійснює обслуговування на умовах, викладених в тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в додатку №1 до договору. Банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 8000 грн. У відповідності до договору відповідач зобов'язаний щомісячно в строки визначені правилами здійснювати погашення в частині суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць та пені, яка нарахована за передній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості. Відповідач використовував кредитні кошти, але в зв'язку з порушенням ним умов договору станом на 12.06.2015 року утворилась заборгованість в сумі 13176,21 грн., яка складається з: 2335,92 грн. - тіло кредиту, 5664,08 грн. - прострочене тіло кредиту, 5176,21 грн. - заборгованість за відсотками. Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, а в позовній заяві вказано прохання про задоволення позову, заочний розгляд справи та у відсутність представника. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, заперечень та відповідних доказів по суті позову не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що так як копіями договору кредиту №002-14567-021211 від 02.12.2011 року, розрахунку заборгованості, відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України підтверджені позовні вимоги проти яких відповідач не заперечував, то в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України позов підлягає задоволенню повністю. Також ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно судовий збір в роз мара 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

06.07.2015 року позивач звернувся із позовом, в якому просив визнати відповідача втратившим право користування житловим будинком № 19 по вул. Тімірязєва в м. Первомайськ Миколаївської області з липня 2012 року. Позовні вимоги мотивовані тим, позивач є власником вказаного житлового будинку в якому зареєстрований його онук відповідач по справі, який в липні 2012 року переїхав на постійне проживання в Київську область, пообіцявши виписатись з будинку, але з будинку не виписався і нову свою адресу не повідомив, таким чином відповідач більше року не мешкає в будинку без поважних причин. В судове засідання позивач не зявився, а надав заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити, а справу розглядати у його відсутність, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання повторно не зявився, заперечень по суті позову та відповідних доказів не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Довідкою Первомайського МБТІ від 03.07.2015 року підтверджено, що житловий будинок № 19 по вул. Тімірязєва в м. Первомайськ Миколаївської області належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого Первомайським міськвиконкомом 13.06.1984 року. Із копії будинкової книги видно, що у вказаному житловому будинку зареєстрований позивач та з 02.04.1996 року відповідач. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою також підтверджено адресною довідкою від 04.08.2015 року. Актом, складеним квартальним комітетом №1 16.06.2015 року підтверджено те, що [PERSON] не проживає в житловому будинку № 19 по вул. Тімірязєва в м. Первомайськ Миколаївської області і його речей в будинку немає. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст. 405 ч.2 ЦК України передбачає, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. На підставі викладеного, враховуючи відсутність заперечень та відповідних доказів відповідача по суті позову, суд знаходить позовні вимоги доведеними і вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

06.07.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 24.06.2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Нововолодимирівської сільської ради, Голопристанського району Херсонської області, актовий запис - № 4. Подружнє життя не склалось, через несумісність характерів, різні погляди на життя та постійні сварки. Шлюбні стосунки між ними припинились , шлюб розпався і примирення неможливе, на даний час проживають окремо. Тому позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 24.06.2013 року виконавчим комітетом Нововолодимирівської сільської ради, Голопристанського району Херсонської області, актовий запис - № 4. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та пояснила, що примирення з відповідачем не можливе, просила задовольнити позов та розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що збереження шлюбу та примирення між ними можливе, тому просив суд відмовити в задоволенні даного позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Із матеріалів справи судом встановлено, що 24.06.2013 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 4 (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка за домовленістю сторін проживає та в майбутньому проживатиме з відповідачкою. Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтуєтья на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. В судовому засіданні судом було вжито заходів щодо примирення подружжя та надано місячний строк на примирення, проте згоди між ними не було досягнуто. Подальше примирення між ними не можливе. В зв'язку з цим суд вважає, що зберегти сім'ю не видається можливим, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до норм ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивачка виявила бажання залишити за нею прізвище «[PERSON]», тому суд вважає необхідним не змінювати її прізвище після розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

06.07.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 25.08.2007 року, від якого мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обовязки. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримала, відповідач не заперечив проти задоволення позову. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2007 року, від якого мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матірю. Відтак, місцем проживання малолітніх дітей сторін суд визначає з матірю, оскільки спору про це у батьків не виникло.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

06.07.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Вона відмовилася від надання судом строку на примирення та повідомила про бажання змінити своєї прізвище на дівоче - [PERSON]. Відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 30.07.2002 року і мають двох спільних неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. Вже протягом року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

06.07.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який перебуває у неї на утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття на користь [PERSON]. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальний стан дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей або непрацездатних чоловіка , дружини, дітей, батьків, інші обставини. Відповідно до ст. 183 СК України частина заробітку (прибутку) матері, батька, яка стягатиметься як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відповідач здоровий, ніяких стягнень з нього не проводиться, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

06.07.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи від дня предявлення позову і до закінчення дочкою навчання. В обґрунтування позову послалася на ухилення відповідача від утримання повнолітньої дочки, яка навчається в медичному коледжі та в звязку з цим потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Ухвалою судді від 15.07.2015 року залучено до участі в справі в якості третьої особи повнолітню дочку сторін [PERSON], оскільки вирішення заявлених вимог впливає на її права. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Третя особа позов також підтримала і пояснила суду, що має потребу в матеріальному утриманні з боку батьків, оскільки є студенткою і не має достатнього самостійного доходу. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в шлюбі і мають спільну повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. З вересня 2014 року повнолітня дочка сторін навчається в [PERSON] базовому медичному коледжі [PERSON] обласної ради (денна форма навчання, держзамовлення), який закінчує 04.07.2017 року, в звязку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків (а. с. 2, 3, 6). Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на аліменти має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. [PERSON] проживає разом із позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, при цьому матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, що є підставою для стягнення з нього аліментів. Згідно із статтею 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу положень статті 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення. За приписами частини першої статті 191 Кодексу аліменти присуджуються від дня предявлення позову. Враховуючи матеріальний стан сторін і третьої особи, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, проте без визначення мінімального розміру аліментів, оскільки зазначене не передбачене чинним сімейним законодавством України.

Outcome: partial