Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

04 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] помер її вітчим [PERSON] , якому за життя на праві приватної власності належало 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вищевказана частина нерухомого майна, за договором дарування квартири від 29 листопада 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського нотаріального округу Башинською Л.П. було подароване відповідачу [PERSON] , що є сестрою [PERSON] . Спірний договір, на підставі довіреності від 21 листопада 2011 року посвідченої приватним нотаріусом Башинською Л.П., укладався представником дарувальника [PERSON] . В 2015 році спадкодавець дізнавшись про існування вищевказаного договору і заперечуючи факт видачі довіреності на ім`я [PERSON] , просив свою дружину [PERSON] звернутися до нотаріуса з відповідними роз`ясненнями. Зазначає, що [PERSON] проживав у квартирі за вищевказаною адресою до самої своєї смерті і оскільки [PERSON] не видавав та не підписував довіреність на ім`я [PERSON] , тому нерухоме майно має входити до складу спадкового майна. Оскільки такими неправомірними діями порушено її права як спадкоємця, просить визнати недійсним договір дарування 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від 29 листопада 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Башинською Л.П., зареєстрований в реєстрі за №2381. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] пояснив, що [PERSON] не мав права підписувати оспорюваний договір та відчужувати від імені [PERSON] належну йому частину квартири. За висновком експерта підпис від імені [PERSON] розташований після слова «підпис» на примірнику довіреності від його імені від 21 листопада 2011 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжніх підписів [PERSON] . Оскільки підпис в довіреності зроблений не [PERSON] , а іншою особою, то є всі підстави для визнання договору дарування частини квартири недійсним та задоволення позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила суд врахувати, що довіреність [PERSON] за життя не оспорювалася і жодних претензій з цього приводу нотаріусу не висловлювалося. Вважає, що експертиза була проведена за відсутності усіх необхідних документів та підписів, про що зазначає сам експерт у висновку, а тому такий висновок не можна братися судом до уваги як і бути покладений в основу рішення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Нововолинського міського нотаріального округу Башинська Л.П. у судовому засіданні пояснила, що 21 листопада 2011 року до неї прийшли [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] . Тоді [PERSON] повідомив, що хоче подарувати належну йому частку квартири сестрі [PERSON] та просив виготовити довіреність на ім`я [PERSON] . Довіреність [PERSON] підписував власноручно, при ній. Після чого, 29 листопада вона посвідчила договір дарування 1/3 частки квартири, за яким нерухоме майно перейшло у власність відповідача [PERSON] . Чотири роки з цього приводу до неї ніхто не звертався, а в 2015 році прийшов [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] та повідомив, що хоче скасувати договір дарування, оскільки [PERSON] пообіцяла йому оплачувати комунальні послуги, допомагати ліками та нести інші його витрати, однак обіцяного не виконувала і виїхала за кордон. Тоді, на їх вимогу, вона виготовила та посвідчила довіреність [PERSON] на його дружину [PERSON] , а через 1-2 дні остання прийшла і на її вимогу вона надала їй копію спірного договору. Вказала, що експертиза була проведена однобічно, надано відповідь лише стосовно поставленого питання про належність зробленого підпису [PERSON] , однак щодо напису останнього конкретної відповіді вона не містить. Представник третьої особи - адвокат Свистун О.В. у судовому засіданні пояснила, що з часу видачі довіреності і укладення договору дарування частини квартири минуло понад п`ять років. Більше того, сам [PERSON] ще за життя, мав право оскаржити або ж скасувати у нотаріуса видану ним довіреність, однак цього не зробив. Щодо проведеної експертизи зазначила, що експертом звірялися підписи зроблені в шести заявах (вільні зразки підпису) невідомого походження. Експерту повинні надаватися документи зроблені в той же період, а вільні зразки зроблені лише в офіційних документах, а тому їй незрозуміло за яких обставин експерт дійшов переконливої думки, що підпис зроблений не [PERSON] , а іншою особою. Оскільки висновок експерта зроблений на основі зразків підпису невідомого походження, тобто в порушення п.1.3, п.1.4 та п.1.5 Інструкції, то він є неналежним доказом і до уваги братися не може. Більше того, позивач не оскаржує довіреність на підставі якої укладався договір дарування, а тому його вимога щодо скасування договору дарування є передчасною та необґрунтованою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що більше десяти років знає відповідача [PERSON] , та є його сусідкою. В 2011 році остання звернулася до нього за допомогою в оформленні права власності на квартиру. 17 лютого 2011 року оформлено довіреність від її імені. Зазначив, що раніше квартира за адресою: [ADDRESS] , належала в рівних часках матері відповідача, батькові та її братові - [PERSON] . Батько за життя склав заповіт в користь дочки - відповідача [PERSON] . Зі слів [PERSON] йому відомо, що після його смерті належна йому частина квартири повинна відійти сестрі [PERSON] . Тиску на останнього ніхто не чинив, він добровільно, разом із сестрою прийшов до нотаріуса Башинської Л.П. та дав свою згоду на те, що від його імені діяв він, як його представник. Лише згодом він дізнався, що перед своєю смертю [PERSON] одружився і щодо нерухомого майна в нього виникли претензії. Зазначив, що [PERSON] звертався до нього ще й з приводу оформлення регресу і останньому було достеменно відомо про належність квартири його сестрі. Про те хто оплачував витрати по оформленню документів по відчуженню квартири йому не відомо. Пам`ятає, що до нотаріуса вони прийшли втрьох. Потім, коли [PERSON] висловив своє волевиявлення щодо відчуження частки квартири своїй сестрі, він та [PERSON] вийшли і [PERSON] лишився сам у нотаріуса. По спливу 20-25 хв. він вийшов з довіреністю, виданою на його ім`я та вручив йому. Додому [PERSON] пішов разом із своєю сестрою [PERSON] та був задоволений. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, третьої особи та її представника, заслухавши покази свідка, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про необхідність задоволення позову з огляду на наступне. Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 листопада 2011 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування №2-963 від 06 березня 2003 року в рівних частках належала наступним особам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). З оглянутої у судовому спадкової справи №40/2016 вбачається, що [PERSON] за життя склав заповіт в користь своєї дочки [PERSON] (а.с.108). Згідно копії договору дарування квартири від 29 листопада 2011 року [PERSON] (дарувальник) від імені якого на підставі довіреності виступив [PERSON] , передав обдарованій [PERSON] безоплатно в дар 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому на праві приватної власності (а.с.6-8). Договір був посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Башинською Л.П. та зареєстровано в реєстрі за Р №2381. Договір підписував представник дарувальника - [PERSON] , який будучи допитаним в суді, підтвердив дану обставину. Як зазначалося вище, підставою для підписання останнім договору дарування від імені [PERSON] стала видана 21 листопада 2011 року ним довіреність [PERSON] з правом останнього бути представником [PERSON] в державних та інших підприємствах і установах та організаціях, незалежно від форм власності, в тому числі органах нотаріату, при вирішенні питань, пов`язаних з посвідченням договору дарування належної йому на праві особистої приватної власності 1/3 частини квартири, за номером [ADDRESS] - громадянці [PERSON] , а також представляти його інтереси у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та органами з питань, пов`язаних із укладенням та належним чином оформленням договору дарування. Довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу у Волинській області Башинською Л.П. (реєстровий №2328) та видана строком на три роки без права передовір`я третім особам вищевказаних повноважень і дійсна до 21 листопада 2014 року, якщо не буде припинена раніше цього терміну шляхом скасування з дотриманням при цьому вимог цивільного законодавства України (а.с.9). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 82-83), на підставі договору дарування серії та номер 2381, виданого 29 листопада 2011 року приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Башинською Л.П., свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер 3-502, виданого 27 квітня 2015 року Нововолинською державною нотаріальною конторою, відповідачу [PERSON] стало належати 3/4 частки квартири, за номером [ADDRESS] Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.12), [INFO] помер дарувальник [PERSON] . 05 вересня 2011 року [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, яким усе своє рухоме та нерухоме майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося та все те, на що він буде мати право на день смерті, у тому числі належну йому частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заповів позивачу [PERSON] (а.с.180). Положення ст.80, ст.81 КПК України передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що ні довіреність, ні договір дарування зі слів спадкодавця [PERSON] ним не укладалися і не підписувалися. На підтвердження чи стростування таких тверджень позивача, 28 лютого 2017 року, за клопотанням представника позивача [PERSON] , у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. За наслідками проведеної експертизи, до суду надійшов висновок №1173 від 15 травня 2017 року в якому експерт зазначив, що підпис від імені [PERSON] розташований після слова «підпис» на примірнику довіреності від його імені від 21 листопада 2011 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжніх підписів [PERSON] . Не виявилося можливим встановити ким [PERSON] чи іншою особою виконаний рукописний запис прізвища « [PERSON] », розташований в графі «Підпис» примірника Довіреності від імені [PERSON] від 21.11.2011 року (а.с.43-45). При ухваленні рішення у справі, суд не бере до уваги доводи представника відповідача, третьої особи та її представника, щодо того, що висновок експерта є неналежним доказом у справі і проведений з порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, оскільки вони не підтверджені жодними належними доказами. Судовий експерт, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.384, ст.385 КК України, не повідомляла суд про обставини, що унеможливили проведення експертизи або ж порушили її порядок проведення. Більше того, ствердний висновок експерта в частині підпису довіреності від 21 листопада 2011 року для суду є достатнім для вирішення справи по суті та ухвалення обґрунтованого рішення. Не встановлення ким написано прізвище [PERSON] не являється суттєвим, і жодним чином не впливає на категоричність експерта в частині, що підпис у довіреності виконаний не [PERSON] . У силу частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частиною третьою статті 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Відповідно до положень статей 1003, 1004 та 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Встановивши фактичні обставини справи, суд, із урахуванням вказаних норм матеріального права, приходить до висновку, що оскільки за висновком експерта нотаріально посвідчену довіреність, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися спірною частиною квартири, довіритель не підписував, то сторонами не було дотримано письмової форми правочину і такий правочин вчинений в порушення публічного порядку, спрямований на порушення конституційних прав і свобод власника нерухомого майна та на використання всупереч закону його приватної власності, тому є всі підстави для кваліфікації такого правочину за ст.228 ЦК України, тобто визнання його нікчемним. А оскільки, на підставі ст.215 ЦК України, визнання нікчемного правочину недійсним не вимагається, тому заперечення представника відповідача, третьої особи та її представника щодо відсутності позовних вимог про визнання довіреності недійсною, суд до уваги не бере. Така правова узгоджується з позицією викладеною у постанові ВСУ №3-308цс16 від 02 березня 2016 року. При цьому, суд критично відноситься до пояснень третьої особи [PERSON] та свідка [PERSON] щодо належності підпису спадкодавцю [PERSON] , оскільки такі твердження повність спростовуються висновком експерта, що є належним та достатнім доказом у справі. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.215 та 216 ЦК України він може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину і з власної ініціативи. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З врахуванням вищевказаних норм та встановлених обставин справи, з огляду на те, що спірний договір був укладений не уповноваженою особою, тобто особою яка не мала права його підписувати, а укладення такого договору не відповідало волі [PERSON] щодо настання реальних наслідків, суд знаходить правові підстави для задоволення позову та визнання недійсним договору дарування частини квартири від 29 листопада 2011 року укладений між відповідачем [PERSON] та [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] . Крім того, при ухвалені такого рішення у справі, суд не бере до уваги покази свідка [PERSON] , оскільки вбачає його упередженість та зацікавленість в прийнятому судом рішенні. Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що довіреність видавалася спадкодавцем саме на його ім`я і саме він укладав від імені [PERSON] спірний договір. Враховуючи те, що суд повністю задоволив позовні вимоги, відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] в користь [PERSON] 551,20 грн. сплаченого судового збору та 6844,80 грн. витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи, що підтверджені документально (а.с.1, 98). Судові витрати понесені третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з огляду на те, що така особа виступала на стороні відповідача та заперечувала щодо предмету спору, не підлягають розподілу, відповідно до ч.12 ст.141 ЦПК України, тому їх слід залишити за третьою особою.

Outcome: approved