Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

06 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначила, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 липня 2011 року відділі ДРАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 167. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу між сторонами постійно виникали сварки, під час яких відповідач ображав та принижував честь та гідність позивачки, у тому числі у присутності дитини. З 2017 року сторони проживали у м. Одеса, де планували залишитись на постійне проживання. У той період чоловік позивачки зловживав алкоголем та в стані алкогольного сп`яніння принижував її та вчиняв фізичне насильство. Сторони неодноразово обговорювали можливість окремого проживання. Відповідач повернувся до м. Костянтинівка у березні 2020 року з метою догляду матері. З дня свого повернення до м. Костянтинівка, що мало місце у серпні 2020 року, позивачка із сином мешкають окремо від відповідача. \~ \~ \~ \~Після припинення спільного проживання відповідач продовжує вчиняти образи та приниження позивачки, погрози фізичного насильства та фізичні дії: штовхання, стусани та бійки, приїжджаючи до неї додому та на місце роботи. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2021 року у справі №233/3100/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні відносного сина адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. \~ \~ \~ \~Поведінка відповідача та його ставлення до позивачки порушує сімейні цінності та звичайний уклад її життя, вона не може знаходитись у таких умовах, вважає їх некомфортними та небезпечними для життя та здоров`я її та дитини. Сторони не мають спільного побуту, дозвілля, інтересів та планів. Збереження сім`ї та подальше сумісне проживання з відповідачем позивачка вважає неможливим. Просить суд строк для примирення не надавати. Дитина залишається мешкати з позивачкою, спору щодо спільного майна немає. У зв`язку з наведеним просить шлюб між нею і [PERSON] розірвати, відновивши їй її дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, пояснила, що її намір розірвати шлюб є остаточним, їх відносини з відповідачем себе вичерпали. Відповідач поводиться агресивно, вчиняє домашнє насилля та дії, що є несумісними із нормальним розумінням шлюбу, це бачить дитина. Неодноразово підкреслила, що вважає збереження шлюбу із відповідачем неможливим, наполягає на його розірванні, просить строк для примирення не надавати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не визнає, заперечує проти розірвання шлюбу та бажає зберегти сім`ю заради дитини. Пояснив, що дійсно тривалий час вони з позивачкою живуть окремо та не підтримують шлюбні стосунки, але на його думку вони можуть зберегти шлюб, навіть продовжуючи мешкати в різних квартирах, йому відомі такі випадки. Вважає, що позивачка не розуміє, як їй буде важко одній у подальшому. Він бажає поставити сина на ноги, займатись його вихованням. Має на меті налагодити стосунки із сином. Просив відмовити у задоволенні позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували 06 липня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 167 (а.с. 6, 11). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 5), який, як встановлено у судовому засіданні, проживає із позивачкою. Дитина [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із сторонами у справі, що вбачається з довідки КП «СЕЗ №1» від 28 липня 2021 року (а.с. 7). З початку 2020 року сторони припинили спільне проживання, шлюбно-сімейні відносини, спільне господарство не ведуть, не пов`язані спільним побутом. Позивач не бажає надалі перебувати у цьому шлюбі, її намір розірвати шлюб з відповідачем є остаточним. Майнового спору сторонами не заявлено. Відповідно до\~ст. 110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб між сторонами розпався, подальше спільне життя і збереження шлюбу сторін суперечить інтересам позивача, якою зазначено у судовому засіданні, що вона вважає неможливим проживання у даному шлюбі з причини повторення відповідачем випадків фізичного та психологічного насильства, агресивної поведінки, та просить суд не надавати строк для примирення з цих підстав. На підтвердження своїх доводів позивачкою додано до матеріалів позову копію постанови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 233/3100/21 від 16 липня 2021 року (а.с. 8-9), згідно якої [PERSON] визнано\~винним у\~вчиненні адміністративного\~правопорушення,\~передбаченого ст.173-2\~ч.1\~КУпАП та\~накладено на\~нього адміністративне\~стягнення у\~вигляді штрафу\~у розмірі\~10\~(десяти)\~неоподатковуваних мінімумів\~доходів громадян,\~а саме\~170\~(сто\~сімдесят)\~гривень 00\~копійок.\~Згідно змісту\~даної постанови\~суду,\~у діях\~ [PERSON] \~вбачається склад\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого\~ч.1\~ст.173-2\~КУпАП \~вчинення насильства\~в сім`ї,\~тобто умисне\~вчинення будь-яких\~дій психологічного\~характеру,\~внаслідок чого\~могла бути\~завдана шкода\~психічному здоров`ю\~потерпілого,\~що мало\~місце 25\~червня 2021\~року.\~Малолітнім потерпілим\~від правопорушення\~є [PERSON] (а.с. 8-9). Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. \~ \~ \~ \~Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що судам слід використовувати надану законом можливість зупинити розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. \~ \~ \~ \~При цьому, системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у цивільній справі № 442/6319/16-ц. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин вжиття заходів щодо примирення подружжя\~у даному випадку суд не вважає доцільним. Суд зауважує, що доводи відповідача у заперечення проти позовних вимог [PERSON] щодо його бажання налагодити стосунки зі сином, виховувати дитину, на переконання суду не можуть слугувати підставою для відмови у задоволені позову про розірвання шлюбу. Згідно із ст.. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Приймаючи\~до уваги\~викладене,\~враховуючи,\~що позивач\~не має\~наміру підтримувати шлюбні стосунки,\~ наполягає\~на розірванні\~шлюбу з [PERSON] ,\~суд вважає,\~що \~сім`я\~сторін розпалась остаточно\~і поновлена\~бути не\~може,\~подальше збереження\~сім`ї суперечить\~інтересам позивача,\~а також інтересам неповнолітньої дитини, які мають\~істотне значення,\~тому шлюб\~між [PERSON] і [PERSON] \~слід розірвати. Оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд також вважає за необхідне позивачеві, за її заявою, відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи, і відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від оплати судового збору, витрати позивача з оплати судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved