Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

06.12.2013 року [PERSON], [PERSON], звернулися до суду з позовом, а 06.01.2014 року з уточненою позовною заявою про визнання заповіту, посвідченого Зідьківською селищною радою Зміївського району Харківської області 20 червня 2012 року, зареєстрованому в реєстрі за №22 від імені [PERSON] нікчемним та визнання права власності в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] року батька [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] в ? частині за кожним. В обґрунтування позовних вимог вказали, що [INFO] року в [ADDRESS] помер їх батько [PERSON], який за життя був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина у виді зазначеного вище жилого будинку з надвірними будівлями. У встановленому законом порядку позивачі звернулись з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори де їм було повідомлено про наявність заповіту, посвідченого Зідьківською селищною радою Зміївського району Харківської області 20.06.2012 року від імені [PERSON], яким все своє майно він заповів своєму племіннику [PERSON] Ознайомившись із копією заповіту, яка була надана Зідьківською селищню радою Зміївського району Харківської області на виконання ухвали судді від 22.04.2013 року про витребування доказів, позивачі дійшли висновку про його невідповідність вимогам закону, а саме порушення форми та порядку його посвідчення. Просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягала, з підстав, викладених у ньому, зазначивши, що за життя у неї з батьком були досить теплі стосунки, вона постійно приїздила до нього та надавала необхідну допомогу. В свою чергу батько висловлював їй свої наміри залишити будинок після смерті їй та брату - [PERSON] і навіть передав оригінал договору - купівлі продажу спірного будинку. 16 червня 2012 року відповідач [PERSON] забрав батька до себе та всіляко обмежував їх спілкування, навіть не повідомив про його смерть. Такі дії відповідача вона оцінює як протиправний влив на її батька з метою заволодіння будинком про що також свідчить факт того, що [PERSON] отримав дублікат договору купівлі-продажу будинку, належного батькові. Враховуючи, що батько на час посвідчення заповіту проживав у [ADDRESS] разом з відповідачем, підозрілим є факт посвідчення заповіту саме у Зідьківській селищній раді, де у відповідача є відповідні знайомства. Вважала, що заповіт не відповідає вимогам закону та є нікчемним, просила визнати за нею та [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] в ? частині за кожним. [PERSON] довірила представляти свої інтереси представнику - адвокату [PERSON], яка вказала на порушення вимог законодавства при посвідченні заповіту, а саме: в заповіті не зазначено місця посвідчення в посвідчувальному написі; дата посвідчення не зазначена прописом; не зазначено про те у який спосіб виготовлений заповіт, що волевиявлення спадкодавця відбулося з його слів, що взагалі не дає можливості встановити та підтвердити його волю; не зазначено про те, що заповідач читав заповіт вголос; не зазначені дані про підписання заповіту власноруч заповідачем; не зазначено часу (години та хвилин) підписання заповіту; заповідачу роз'яснені вимоги законодавства, що втратило силу, а саме ст. ст. 534, 535 ЦК України; реєстровий номер правочину був заздалегідь присвоєний та надрукований відповідним текстом та шрифтом. З огляду на наведене вважала, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, у поданій до суду заяві просив провести розгляд справи за його відсутності за участю його представника [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що заповіт відповідає вимогам ст. 203-207 ЦК України та є волевиявленням спадкодавця [PERSON], нотаріальною конторою заведено спадкову справу, що вказує на відсутність порушень при посвідченні спірного заповіту. Крім того нікчемний правочин є недійсний з моменту його вчинення, а тому вимоги позивачів не підлягають розгляду судом. Представник третьої особи - Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області Сумцова І.Г. заперечувала проти задоволення позовних вимог про що детально зазначила у поданих до суду письмових запереченнях. ( а.с.121-126) Сумцова І.Г. у судовому засіданні показала, що 20.06.2012 року нею було посвідчено заповіт від імені [PERSON], на користь [PERSON] Складений заповіт було прочитано та підписано спадкодавцем про що зроблено відповідну відмітку. Під час складання заповіту [PERSON] було роз'яснено ст. ст. 534, 535 ЦК України, що є технічною помилкою, але жодних зауважень після складання заповіту від [PERSON] не надходило, оскільки це було його особисте волевиявлення, заповіт не змінювався та не скасовувався. Представник Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області у судове засідання не з'явився, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності та вирішення питання на розсуд суду. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 03.10.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області 03.10.2012 року, [PERSON] помер [INFO] року в [ADDRESS], про що зроблено відповідний актовий запис №65. ( а.с.16) За життя [PERSON], належав житловий будинок [ADDRESS]. ( а.с. 20-22,29-32,33) Родинний зв'язок між померлим [PERSON], та позивачами по справі [PERSON], [PERSON], а саме той факт, що померлий був їх батьком, підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], копією свідоцтва про шлюб від 12.05.1984 року. ( а.с.10,11,15) За життя, а саме 20 червня 2012 року, [PERSON] склав заповіт, оригінал якого оглянуто у судовому засіданні, посвідчений секретарем Зідьківської сільської ради Зміївського району Харківської області Сумцовою І.Г., яким все своє майно, що буде належати йому на час смерті заповів [PERSON] ( а.с.27) Зазначений заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі за №22 від 20.06.2012 року та є чинним. ( а.с.108, 187) Відповідно до акту обстеження від 24.07.2013 року, складеного депутатом Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області та довідки підтвердження №29 від 23.04.2013 року, [PERSON] у період з липня по вересень 2012 року мешкав без реєстрації в [ADDRESS] ( а.с.23,24) [PERSON], як спадкоємиць за заповітом, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], 05.10.2012 року, про що свідчить відповідна заява. ( а.с.104) [PERSON], [PERSON], 12.11.2012 року звернулись до Зміївської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після померлого батька - [PERSON] ( а.с.110) У відповідності до листів, що направлені на адресу [PERSON], Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області 28.03.2013 року та 26.11.2013 року, їй роз'яснено про необхідність звернення до суду з огляду на те, що спадкоємцем померлого [PERSON], згідно до поданої заяви, є особа визначена заповітом, тобто [PERSON] та зазначено на відсутність заповіту в матеріалах спадкової справи. ( а.с.40-41) Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Однак за змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно позиція викладена у рішенні колегії суддів Верховного Суду України від 23 лютого 2011 року у справі за аналогічним позовом. Таким чином, нікчемність заповіту є предметом спору сторін, а тому така вимога підлягає вирішенню судом. Статтею 1247 ЦК України, визначені загальні вимоги до форми заповіту: 1.Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. 2.Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. 3.Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. 4.Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Згідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Судом встановлено, що заповіт був посвідчений секретарем Зідьківської селищної ради Сумцової І.Г., що є уповноваженою особою органу місцевого самоврядування та відповідає вимогам ст. 1251 ЦК України в приміщенні органу самоврядування. Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 за N 3306/5, затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування. (далі - Порядок) Згідно до п. 1.4 Порядку, посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. З листа за підписом Зідьківського селищного голови Голоднікова П.В. від 15.04.2013 року вбачається, що заповіт був складений [PERSON] власноручно (а.с.38), що само по собі викликає сумніви, оскільки текст заповіту та посвідчувальний напис виготовлені заздалегідь однаковим шрифтом, з наслідуванням того ж шрифту вказано дату, час посвідчення та реєстровий номер, який зазначається після вчинення нотаріальної дії, що є порушенням п. 2.12 Порядку. Однак у своїх запереченнях, поданих до суду Зідьківською селищною радою Зміївського району Харківської області наголошено на тому, що відображення у заповіті ст. ст. 534,535 ЦК України є технічною помилкою секретаря селищної ради, яка не є спеціалістом у галузі комп'ютерної техніки, що дає підстави вважати, що заповіт від імені [PERSON] складено в порядку ч. 2 ст. 1248 ЦК України, тобто з його слів. У відповідності до п. 1. 6. Порядку, посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов'язана роз'яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 Цивільного кодексу України, про що зазначається у тексті заповіту. При посвідченні спірного заповіту були роз'яснені статті 534, 535 ЦК України, про що зазначено у його тексті та власне не спростовувалось під час розгляду справи особою, що посвідчила заповіт. До посилань на технічну помилку, допущену секретарем селищної ради, суд ставиться критично та вважає зазначене порушення суттєвим, оскільки вимога щодо необхідності роз'яснення відповідних статей 1241, 1307 Цивільного кодексу України спадкодавцю втілює в собі розтлумачення особі законодавчо закріпленої суті вищевказаних норм закону. Додатком 1 до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначені вимоги до посвідчу вальногонапису у заповіті, записаному зі слів заповідача, однак при посвідченні спірного заповіту ці вимоги дотримані не були. Зокрема, не зазначено місця посвідчення заповіту; не зазначено про те, у який спосіб був виготовлений заповіт та те, що він прочитаний заповідачем вголос; не вказано про те, що заповіт підписаний заповідачем власноруч; не вказано часу підписання заповіту, а лише зазначено час складання 13-17, не зазначено місця посвідчення заповіту в посвідчувальному написі. ( а.с.27) Крім того слід зазначити, що заповіт посвідчений Зідьківською селищною радою, а печатка, якою засвідчено спірний заповіт містить текст «виконавчий комітет Зідьківської селищної ради». З аналізу викладених порушень, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що посвідчений секретарем Зідьківської селищної ради Змміївського району Харківської області 20.06.2012 року заповіт, був складений з порушенням вимог щодо порядку його посвідчення. Стосовно посилань представника Зідьківської селищної ради Сумцової І.Г. на те, що факт волевиявлення спадкодавця [PERSON] щодо розпорядження своїм майном на користь [PERSON] є беззаперечним та на можливість усунути протиріччя за заповітом в ході розгляду даної справи на що власне і звернув увагу Верховний Суд України у своїй Постанові від 26.12.2011 року, суд зазначає наступне. Виходячи з встановлених порушень, які мали місце при посвідченні заповіту, суд не вбачає змоги усунути суперечності на підставі наданих доказів, оскільки встановити всі суттєві обставини, які мали місце при складанні та посвідченні заповіту від імені [PERSON], на даний час неможливо в тому числі в зв'язку зі смертю спадкодавця. Стосовно факту волевиявлення [PERSON] на чому наполягає Сумцова І.Г., слід зазначити, що ч. 2 ст. 1257 ЦК України встановлює, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, власне на чому і наголосив Верховний Суд України у своїй Постанові від 26.12.2011 року. Предметом даного спору є питання щодо нікчемності заповіту [PERSON], а тому обставини щодо волевиявлення спадкодавця не досліджувались судом, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 11 ЦПК України, якою регламентовано розгляд справ в межах заявлених вимог і на підстав доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Не знайшли свого підтвердження й доводи про те, що спірний заповіт був прийнятий нотаріусом та будь роз'яснень, що спадкування за ним не відбуватиметься надано не було. Як вбачається з копії спадкової справи померлого [INFO] року [PERSON], заповіт в її матеріалах відсутній, а тому нотаріус, в межах своєї компетенції не мав змоги надати оцінку відповідності заповіту вимогам закону.( а.с.103-110) Таким чином, суд не приймає до уваги доводи наведені представником відповідача та третьої особи щодо законності спірного заповіту та приймає рішення про його нікчемність. Статтю 236 ЦК України, визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Вирішуючи питання про вимогу позивачів щодо визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом суд дійшов наступного. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не повинен заміняти органи, яким надано право на оформлення спадкових прав, а вирішення вказаного питання в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту прав особи. З урахуванням того, що позивачі звернулися до компетентного органу - Зміївської районної державної нотаріальної контори Харківської області із заявами про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом у встановлений законом шестимісячний термін та їм не було відмовлено у отримання свідоцтва про право власності за законом, шляхом прийняття відповідної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] не позбавлені можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини у позасудовому порядку з огляду на задоволення позову в частині визнання заповіту нікчемним. Отже, вищевикладені висновки суду вказують на обґрунтованість позовних вимог [PERSON], [PERSON] в частині визнання заповіту, посвідченого 20.06.2012 року нікчемним та відсутність підстав для задоволення позову про визнання права власності на житловий будинок порядку спадкування за законом, оскільки таке право вони мають змогу реалізувати шляхом звернення до Зміївської державної нотаріальної контори. На підставі вищезазначеного суд приймає рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial