Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

04 червня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, зменшення розміру аліментів, звільнення від виплати заборгованості по аліментам, в якому, з урахуванням прийнятих судом уточнень просив суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26.04. 2002 р., яким з нього були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини /доходу/ заробітку щомісячно, починаючи з 18.01.2002 року і до [INFO], та 1/4 частину заробітку до [INFO]; зменшити розмір аліментів, які я повинен сплачувати на утримання сина [PERSON], стягнути з нього 386 грн. щомісяця; звільнити його від сплати заборгованості у розмірі 35457,81 грн. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, зміну розміру аліментів, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь борг у розмірі 35 457, 81 грн.; стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) у розмірі 90 752 гривень; змінити розмір аліментів до 1/3 частини стягнень з усіх видів доходів [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення повноліття. Представник позивача та позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, просили відмовити в задоволені зустрічного позову. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні позов не визнали, просили в задоволені позову відмовити, у зв'язку з його необґрунтованістю, просили задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволені первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити частково, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER],виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області 22 жовтня 2003 року, актовий запис №90 від 07 травня 1997 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від зазначеного шлюбу у позивача є двоє синів: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO]. На підставі виконавчого листа на виконання рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26.04. 2002 року, стягнуто з [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS], працюючого охоронцем Овідіопольського наукового виробничого підприємства «Нива» на користь [PERSON] аліменти на утримання: сина [PERSON] - [INFO], сина [PERSON] - [INFO] у розмірі 1/3 частини (доходу) заробітку, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 18 січня 2002 року і до [INFO] та ? частину його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян до [INFO]. 12 листопада 2003 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (Свідоцтво серії [NUMBER], актовий запис №119 від 12.11.2013 року, зареєстрований відділом актів громадянського стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області). У позивача на утриманні перебувають діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], які згідно довідки про склад сім`ї №913 від 24.04.2013 року, проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до постанови №5687475 від 27 грудня 2012 року, державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського РУЮ управління юстиції, сума заборгованості по аліментам [PERSON] щодо стягнення аліментів на користь [PERSON] аліменти на утримання: сина [PERSON] - [INFO], сина [PERSON] - [INFO] становить 35 457,81 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 25 жовтня 2013 року, державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського РУЮ управління юстиції, сума заборгованості по аліментам [PERSON] становить 35 955,07грн. станом на 01.10.2013 року. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Статтями 180, 181 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Так, відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що позивач знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Нерегулярний заробіток і вимушений утримувати нову сім'ю. Оскільки позивач [PERSON] не має коштів для забезпечення своїх мінімальних потреб, знаходиться в тяжкому матеріальному стані, представник позивача просила суд змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26.04. 2002 р., яким з нього були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини /доходу/ заробітку щомісячно, починаючи з 18.01.2002 року і до [INFO], та 1/4 частину заробітку до [INFO]; зменшити розмір аліментів, які я повинен сплачувати на утримання сина [PERSON], стягнути з нього 386 грн. щомісяця; звільнити його від сплати заборгованості у розмірі 35457,81 грн. Посилання представника позивача на те, що у позивача змінився матеріальний стан в зв'язку з тим, що він утримує нову родину та має нерегулярний заробіток, при вирішенні питання про повне звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів суд до уваги взяти не може. Так в судовому засіданні встановлено, що позивач працює, та на момент виникнення заборгованості по аліментам, [PERSON] працював, про що свідчить копія довідки про доходи, отримував заробітну плату, отже був платоспроможний. Отже підстави, на які посилається представник позивача як на підставу звільнення від сплати заборгованості по аліментам, не можна вважати поважною причиною неналежного виконання обов'язків по сплаті аліментів. Будь яких підстав для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, зміну розміру аліментів, зменшення розміру аліментів у повному обсязі судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, зменшення розміру аліментів,звільнення від виплати заборгованості по аліментам у повному обсязі. В судовому засідання відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволені позову [PERSON], у зв'язку з його необґрунтованістю. Підтримала позовні вимоги зустрічної позовної заяви, просила їх задовольнити. Зазначає, що у зв'язку із ухиленням від виконання рішення щодо стягнення з [PERSON] аліментів утворилась заборгованість 35 457,81 гривня та неустойка (пеня) у розмірі 90 752 гривні. Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) у розмірі 90 752 гривень; змінити розмір аліментів до 1/3 частини стягнень з усіх видів доходів [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення повноліття. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення їй повноліття. Згідно зі ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до зазначеної постанови порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначеною нормою передбачено, що розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не проводилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Судом встановлено, що відповідачу було відомо про відкриття провадження за виконавчим листом про стягнення з нього аліментів. Відповідач періодично сплачував аліменти, самостійно визначаючи їх розмір, сплачував аліменти не регулярно, без зазначення періоду, за який вносилася платня. Відповідач є працездатною людиною. Суд, враховуючи матеріальний стан [PERSON], а саме розмір його заробітної плати, відсутність інших джерел доходу, та наявність на його утриманні двох неповнолітніх доньок, вважає за необхідне частково задовольнити зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, зміну розміру аліментів в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам у розмірі 10 000 гривень, а у решті вимог відмовити за необґрунтованістю. На підставі викладеного та

Outcome: partial