Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

06 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 02.08.2008 року між ПАТ «ПростоФінанс», та [PERSON] було укладено кредитний договір №06015758916, яким відповідачу було надано кредит у сумі 42700 грн., а [PERSON] відповідно до умов даного договору зобов'язався повертати кредит, сплачувати проценти по ньому, неустойки та інші платежі передбачені договором та додатком до нього - графіком платежів. 18.05.2012 року між ПАТ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю, відповідно якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов'язалось відступити право вимоги до боржників, зазначених у додатку до договору, в склад яких входить й боржник [PERSON]. Відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором №06015758916 від 02.08.2008 року, в наслідок чого станом на 07.10.2013 року утворилась заборгованість у сумі 45195,58 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 28099,09 грн., нараховані відсотки - 5169,83 грн., комісія - 4185,45 грн., штраф - 7741,21 грн.. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача Лавренова О.В. підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності. Будучи раніше допитаним, у судовому засіданні, пояснив, що вимоги позивача не визнає, оскільки заборгованість, що виникла по кредитному договору збільшилася у два рази, та для нього є великою. Також вказав, що з умовами договору ознайомлений, протягом чотирьох місяців сплачував кредит по графіку, потім перестав сплачувати, оскільки не було грошей. Своєї згоди на укладання кредитного договору його дружина [PERSON] не давала, а підпис він поставив сам, дружина договір не підписувала, про те, що він придбав у кредит автомобіль дружина знала. Про прострочені зобов'язання по кредиту знав, з цього приводу спілкувався з робітниками банку, однак грошей сплатити борг не має. В судовому засіданні представник відповідача, за довіреністю, [PERSON] вимоги позивача не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не надано розрахунку заборгованості по кредитному договору, з якого вбачалося б , з якого часу утворилася дана заборгованість. Крім того дружина відповідача не давала письмової згоди на укладання кредитного договору та отримання кредиту по ньому. Замість неї у договорі поставив підпис сам [PERSON], а тому такий договір є нікчемним. Також при зміні кредитора, новий кредитор - ТОВ «Кредитні ініціативи» не повідомили [PERSON] про зміну кредитора, тому він був позбавлений можливості сплачувати заборгованість по кредиту. Тому просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною відповідача. Про те, що чоловік збирається купляти автомобіль в кредит вона не знала, оскільки чоловік їй пояснив, що він позичив гроші у знайомих. Про існування кредиту та заборгованості по ньому вже дізналася, коли з банку почали приходити листи з вимогою сплатити заборгованість по кредитному договору. Також суду пояснила, що даний автомобіль використовувався для задоволення потреб сім'ї. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору договір купівлі - продажу кредитного портфелю, укладеного 18.05.2012 року між ПАТ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов'язалось відступити право вимоги до боржників, зазначених у додатку до договору, в склад яких входить й боржник [PERSON] Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між ТОВ «ПростоФінанс» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 06015758916 від 02.08.2008 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 42700 грн. для придбання автомобіля ВАЗ 21093, зі сплатою відсотків за користування кредитом та щомісячної сплати комісії, з кінцевим терміном повернення 10.08.2013 року (а.с. 5-7). Банк перерахував за оплату автомобіля суму кредиту у розмірі 42700 грн., про що свідчить платіжне доручення №000000032М від 05.08.2008 року (а.с. 11). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, пунктами 2.1, 2.3, 2.5, 3.1 кредитною договору № 06015758916 від 02.08.2008 року, передбачено, що позичальник зобов'язується здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його користування та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки, а також повертати суму кредиту щомісячно не пізніше 10-го числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі, зазначеному в графіку платежів. При цьому зобов'язання по кредиту зараховуються у черговості, визначеній у п. 3.2 цього договору. Відповідно до п.п. 7.1, 7.2, 7.3 кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання зобов'язань, щодо сплати щомісячних платежів згідно умов цього договору, кредитодавець має право вимагати від позичальника сплатити неустойку в розмірі 20% від повної суми щомісячного платежу, зобов'язання по сплаті якого порушено, при цьому сторони усвідомлюють, що неповне виконання зобов'язання, також є неналежним виконанням зобов'язання в повному обсязі. Сплата штрафу не звільняє позичальника від виконання зобов'язання в натурі. У випадку порушення позичальником зобов'язання щодо сплати простроченої заборгованості або усунення істотного порушення умов цього договору після отримання вимоги кредитодавця про дострокове погашення заборгованості в порядку, передбаченому п.п. 5.1.6, 6.2.3 цього договору, кредитодавець має право вимагати від позичальника сплати неустойки в розмірі 20% від суми кредиту, який повинен бути сплачений достроково за вимогою кредитодавця (а.с. 5-7). Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що кредитний договір укладений сторонами в письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою позивача та відповідачем . Відповідно до ст. 1055 ЦК України, Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до п. 12 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК України тощо. Необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Відповідно до вимог ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, тому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на ті обставини, що договір кредиту № 06015758916 від 02.08.2008 року є нікчемним з тих підстав, що дружина [PERSON] не надавала згоди на отримання кредиту та не ставила підпис у договорі, оскільки відповідно до вимог ст.ст.218, 1055, кредитний договір укладено у письмовій формі, банк надав кредит позичальнику [PERSON], а [PERSON] в свою чергу визнав умови договору та певний період сплачував заборгованість по кредитному договору. Крім того про існування даного договору кредиту дружині [PERSON], [PERSON], було відомо, що було нею підтверджено в судовому засіданні поясненнями, якими вона давала в судовому засіданні в якості свідка. Дані пояснення суд приймає як належний доказ по справі, оскільки вони не спростовуються матеріалами справи та підтверджені поясненнями відповідача [PERSON], в яких він вказав, що в договорі кредиту замість дружини він поставив свій підпис, однак дружині було відомо, що даний автомобіль придбано в кредит. Також суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на ті підстави, що позивачем не доведено суму заборгованості, оскільки не надано належного розрахунку заборгованості, оскільки в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, представник відповідача не надав жодного належного доказу того, що розрахунок, наданий позивачем, невірно розраховано, оскільки матеріалах знаходиться розрахунок заборгованості по кредитному договору № 06015758916 від 02.08.208 року, який відповідає умовам та вимогам кредитного договору, та який нічим не спростований (а.с. 22). Крім того, суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача на те, що кредитори не сповістили [PERSON] про зміну первісного кредитора, внаслідок чого він був позбавлений сплачувати заборгованість за кредитом, оскільки з матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор ПАТ «ПростоФінанс» повідомляв [PERSON] про зміну кредитора на ТОВ «Кредитні Ініціативи», про зміну реквізитів для оплати кредиту, про що в матеріалах справи знаходяться відповідні листи та повідомлення про їх відправлення (а.с. 47-51). Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання є порушенням позичальником своїх зобов'язань Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 626 ч.1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як встановлено з матеріалів справи зобов'язання відповідача, щодо сплати кредиту виконувались з порушенням умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідність до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, [PERSON], згідно довідки-розрахунку, має заборгованість за кредитним договором № 06015758916 від 02.08.2008 року станом на 07.10.2013 року у сумі 45195,58 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 28099,09 грн., нараховані відсотки - 5169,83 грн., комісія - 4185,45 грн., штраф - 7741,21 грн. (а.с. 22). У зв'язку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 45195,58 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої постановлене рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи заявлене у позові питання про стягнення судових витрат з відповідачів, суд приходить до переконання, що в цій частині дана вимога також підлягає задоволенню, оскільки з матеріалів справи вбачається, що при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 451,96 грн., що підтверджено відповідними платіжними дорученнями (а.с.4), тому вирішуючи дане питання, суд вважає, що в цій частині вимога позивача також підлягає задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат по справі у розмірі 451,96 грн.

Outcome: approved