Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

05.04.2018 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 20.03.1999 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб про, що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, було зроблено відповідний актовий запис № 139. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Подружні відносини фактично припиненні з січня 2011 року, примирення та збереження сімї неможливе. Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявилась, надала до суду відзив яким позовні вимоги визнала проте, заперечувала проти фактичних обставин викладених позивачем. Зазначивши, що з січня 2011 року не проживає з позивачем подружнім життям, з його ініціативи, сварок чи непорозумінь якими могло бути обумовлено розірвання шлюбу не було. З червня 2013 року всі контакти зі [PERSON] припинились. Окрім того наголосила, що не заперечувала проти розірвання шлюбу поза межами судового розгляду в органах РАЦС, однак з даною пропозицією позивач до неї не звертався. Проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 20.03.1999 року уклали шлюб про, що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, було зроблено відповідний актовий запис № 139. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з приписами ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Спільне життя у сторін не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. З січня 2011 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Встановлене свідчить, що подальше спільне життя сімї [PERSON] неможливе, отже збереження шлюбу суперечить інтересам обох із подружжя. Тому на підставі ст.112 Сімейного кодексу України слід постановити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вимог, щодо відновлення дошлюбного прізвища з боку відповідача та вимог щодо компенсації понесених судових витрат з боку позивача, заявлено не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved