Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

05 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в процесі було неодноразово уточнено, до прокуратури Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди. Відповідно до останніх уточнень посилається на те, що 17 травня 2006 року відносно її чоловіка [PERSON] , [INFO] , було порушено кримінальну справу, за якою його звинуватили у тому, що він своїми протиправними діями спричинив матеріальну шкоду державі у розмірі 109 864,67 грн. Матеріали справи було передано до суду та обрано запобіжний захід у формі підписки про виїзд. Зазначає, що через постійні стреси та душевні хвилювання, пов`язанні з порушенням кримінального провадження та обрання запобіжного заходу, починаючи з 2006 року здоров`я її чоловіка почало стрімко погіршуватися, через що на фоні постійних стресів [PERSON] у 2006 році був взятий на облік до ендокринолога з діагнозом: цукровий діабет, і як наслідок, 16 червня 2006 року потрапив до міської лікарні № 4, де він проходив лікування по 07 липня 2006 року з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба П-3, судинний кризис. В подальшому [PERSON] з 2006 року по 2009 рік включно постійно проходив лікування в лікувальних закладах м. Маріуполя, в тому числі через важкий стан здоров`я в реанімаційному відділені міської лікарні № 4, міської лікарні № 2. Також, позивачка зазначає, що найбільш значимі причини цукрового діабету є такі, як: Нервовий стрес. Людям слід уникати нервової і емоційної напруги. Тобто, [PERSON] було потрібно уникати нервовий стан та стресові ситуації. Через тривалі слідчі дії, стресових ситуацій становилося значно більше, у наслідку чого цукровий діабет стрімко розвивався. Як наслідок [PERSON] помер від цукрового діабету з порушенням периферичного кровообігу. Вважає, що саме незаконні дії прокурора Саклакової М.В., пов`язанні з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, а також довготривалий розгляд справи призвели до стрімкого погіршення здоров`я її чоловіка та до його передвчасної смерті. Починаючи з 2006 року через усі пережиті проблеми здоров`я позивачки також погіршилося. [PERSON] була змушена доглядати свого чоловіка, супроводжувати його на усі заходи, пов`язані зі слідством. Через усе це вона неодноразово зверталася до лікаря, про що свідчать довідки з лікарні та документи про обстеження здоров`я. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 07 лютого 2011 року по кримінальній справі № 1-75/11, [PERSON] було виправдано у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину. Протягом року прокуратура, в особі прокурора Соклакова М. В., намагалась оскаржити вирок суду першої інстанції, проте, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04 вересня 2012 року апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення. Зазначає, що враховуючи викладене, діями працівників прокуратури її сім`ї була завдана моральна шкода, пов`язана з безпідставним порушенням кримінальної справи відносно її чоловіка [PERSON] , в зв`язку з чим на підставі ст.ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України просить суд стягнути з прокуратури Донецької області через Управління державного казначейства України у Донецької області на її користь моральну шкоду в сумі 500 000 гривень, пов`язану з незаконними діями прокуратури. 20 серпня 2020 року від заступника прокурора Донецької області В.Ромасько надійшов до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає, що позивачка [PERSON] не має права відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності [PERSON] з огляду на норму ч. 1 ст. 3 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року № 266/94-ВР, з якої вбачається, що відшкодування шкоди здійснюється саме громадянинові, який зазнав незаконних дій. У даному випадку таким громадянином виступав [PERSON] , який помер. [PERSON] не перебувала під судом та слідством, протиправні дії відносно неї не вчинялися. Відтак, підстави для відшкодування їй шкоди відсутні. Також, зазначає, що [PERSON] не має права на відшкодування моральної шкоди [PERSON] у порядку спадкування. За ч. 1 ст. 5 Закону № 266/94-ВР у разі смерті громадянина право на відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. п. 1, 2, 3 і 4 ст. 3 цього Закону, встановленому законодавством порядку переходить до його спадкоємців. З вказаних норм вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди (п.5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР) до спадкоємців не переходить. Крім того, зазначає, що посилання на хвороби [PERSON] (цукровий діабет, бешиха тощо) не підлягають прийняттю до уваги, оскільки позивачкою не доведено причинно-наслідковий зв`язок між ними та діями відповідачів. Так, усупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачкою не підтверджено, що вказаними захворюваннями [PERSON] захворів саме через притягнення до кримінальної відповідальності, а не з інших причин, що вони не є хронічними та не набуті ним раніше. Позивачкою лише констатовано факт погіршення здоров`я [PERSON] . Однак, прокуратура не несе відповідальності за стан його здоров`я. Також, зазначає, що заявлені позовні вимоги («Зобов`язати управління державного казначейства України у Донецькій області відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету моральну шкоду...») викладено не конкретно, що унеможливлює визначення їх змісту, оскільки такого органу державної влади як «управління державного казначейства України у Донецькій області» не має.Крім того, виходячи з ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування має здійснюватися з Державного бюджету України, а не з конкретного державного органу (наприклад, з Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області), який є самостійною юридичною особою з власним майном та коштами.З огляду на викладене, просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2018 року справу було розподілено головуючому судді Вайновському А.М. (т.1, а.с. 67). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 червня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т.1, а.с. 68). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 липня 2018 року було залучено до участі у розгляді цивільної справи у якості співвідповідача прокуратуру Донецької області (т.1, а.с. 77). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18.10.2018 року було задоволено відвід судді Вайновського А.М. від розгляду даної справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2018 року справу було розподілено головуючому судді Костромітіній О.О. (т.1, а.с. 99). Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області Костромітіної О.О. від 25 жовтня 2018 року дану цивільну справу було прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання (т.1, а.с. 100). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 березня 2019 року було продовжено проведення підготовчого провадження у справі за позовом [PERSON] до Головного управління казначейської служби України у Донецькій області, прокуратури Донецької області про відшкодування моральної шкоди та відкладено підготовче судове засідання (т.1, а.с. 122). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 серпня 2019 року було призначено посмертну комплексну судово-медичну експертизу [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] з залученням експерта-ендокринолога, експерта-кардіолога, експерта-невропатолога, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (т.1, а.с. 175-178). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 серпня 2019 року було призначено у справі за позовом [PERSON] до прокуратури Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення моральної шкоди комплексну судово-медичну експертизу [PERSON] , [INFO] з залученням експерта-психолога, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (т.1, а.с. 179-181). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2019 року було поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т.1, а.с. 199). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2019 року було ухвалено доручити КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради та КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради із залученням експерта-психолога проведення комплексної судово-медичної експертизи [PERSON] , [INFO] , призначеної ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 серпня 2019 року у справі за позовом [PERSON] до прокуратури Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення моральної шкоди, провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи (т.1, а.с. 206-207). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2019 року було поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т.1, а.с. 222). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2019 року було витребувано з Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5 м.Маріуполя» медичну карту амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] (т.1, а.с. 231-232). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 січня 2020 року у задоволенні клопотання експертів Головоного бюро судово-медичної експертизи Личмана Т.В., Варфоломєєва Є.А., яке надійшло до суду 28 листопада 2019 року, про надання для вивчення членам експертної комісії медичної картки амбулаторного хворого гр. [PERSON] , в межах проведення комісійної судово-медичної експертизи [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] з залученням експерта-ендокринолога, експерта-кардіолога, експерта-невропатолога, призначеної ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 серпня 2019 року по справі № 265/4804/18 було відмовлено, продовжено проведення раніше призначеної комісійної судово-медичної експертизи [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] , на час проведення експертизи провадження у справі було зупинено (т.1, а.с. 241-242). 12 лютого 2020 року на адресу суду надійшов висновок експерта ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» № 314/19 від 27.01.2020 року за результатами комісійної судово-медичної експертизи [PERSON] (т.2, а.с. 1-12). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2020 року було поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т.2, а.с. 15). Ухвалою суду від 16 березня 2020 року провадження у справі було зупинено на час проведення комплексної судово-медичної експертизи [PERSON] , [INFO] , з залученням експерта-психолога, призначеної ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької від 08.08.2019 року (т.2, а.с. 22-23). 23 березня 2020 року на адресу суду надійшов висновок експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради за № 284/285/к від 16.01.2020 року (т.2, а.с. 25-34). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2020 року було поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т.2, а.с. 36). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 липня 2020 року підготовче провадження у зазначеній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2, а.с. 51). У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Пудак О.І. підтримали позовні вимоги та надали пояснення аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві. Просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача прокуратури Донецької області прокурор Русланова Г.М. в судовому засіданні зазначила, що між діями прокуратури та смертю [PERSON] відсутній прямий причинний зв`язок, позивачка не має відповідної правової підстави на відшкодування моральної шкоди, оскільки претендувати мав лише сам [PERSON] , та що розмір моральної шкоди є необґрунтований та повинен стягуватися з державного бюджету, а не з конкретного органу. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача ГУ Державної казначейської служби України у Донецькій області Рабєєв Ю.Л. в судовому засіданні зазначив, що моральна шкода яку не було присуджено за час життя загиблому, не може бути успадкована членом сім`ї, приєднався до позиції прокурора, позов не визнає, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши учасників справи, повно та всебічно дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 19.08.1997 року було укладено шлюб, про що Орджонікідзевським відділом актів громадянського стану міста Маріуполя Донецької області в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 19 серпня 1997 року було зроблено запис за № 251 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (т.1, а.с. 95). 17.05.2006 року відносно чоловіка позивачки [PERSON] . [PERSON] було порушено кримінальну справу за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України та обрано запобіжний захід у формі підписки про невиїзд. Зазначені обставини встановлені вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2011 року у справі № 1-75/11 та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Вищевказаним вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2011 року у справі № 1-75/11 [PERSON] за частиною 3 статті 365 КК України було виправдано в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Обраний запобіжний захід у формі підписки про невиїзд скасовано (т.1, а.с. 33-45). Вирок суду набрав законної сили 22.02.2011 року. Позивачка [PERSON] посилається на ті обставини, що внаслідок незаконних дій прокуратури та через постійні стреси та душевні хвилювання, пов`язані з порушенням кримінального провадження та обрання запобіжного заходу, починаючи з 2006 року здоров`я її чоловіка [PERSON] почало стрімко погіршуватися, через що на фоні постійних стресів [PERSON] у 2006 році був взятий на облік до ендокринолога з діагнозом: цукровий діабет, і як наслідок, 16 червня 2006 року потрапив до міської лікарні № 4, де він проходив лікування по 07 липня 2006 року з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба П-3, судинний кризис. В подальшому [PERSON] з 2006 року по 2009 рік включно постійно проходив лікування в лікувальних закладах м. Маріуполя, в тому числі через важкий стан здоров`я в реанімаційному відділені міської лікарні № 4, міської лікарні № 2, на що надає наступні докази по справі( т.1 а.с. 9-16, 18,19). [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер, про що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 23 листопада 2012 року було складено відповідний актовий запис № 1530 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (т.1, а.с. 32). Згідно довідки про причину смерті № 186, виданої КУ «Маріупольська міська лікарня №4 ім.І [INFO] , причиною смерті померлого [PERSON] є цукровий діабет з порушенням периферичного кровообігу (т.1, а.с.46). Відповідно до висновку експертної комісії ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» № 314/19 від 27.01.2020 року за результатами комісійної судово-медичної експертизи [PERSON] , експертна комісія прийшла до підсумків, що психо-травмуюча ситуація, пов`язана з певними подіями - «незаконні дії прокуратури (порушення кримінальної справи в 2006р., неодноразові спроби взяття [PERSON] під варту, судова тяганина в суді першої та Апеляційної інстанції)» могла бути лише провокуючим фактором, що сприяв загостренню та маніфестації (прояву) вже існуючих захворювань й не знаходиться з їх виникненням в прямому причинно-наслідковому зв`язку (т.2, а.с. 1-12). Також, згідно висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради за № 284/285/к від 16.01.2020 року у відношенні [PERSON] , судово-медична експертна комісія дійшла до висновків, що незаконні дії прокуратури Донецької області стосовно її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , не були спрямовані безпосередньо до [PERSON] , тому не знаходяться у безпосередньому зв`язку з її моральними (душевними) стражданнями (т.2, а.с. 25-34). Положеннями ст.56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Зазначена норма кореспондується з правилом частини 1 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України. Вищезазначені норми кореспондуються з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 2, ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи судом апеляційної інстанції за відсутністю в діях особи складу злочину. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали мораль ної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Довести наявність цих умов має особа, яка звернулася до суду з позовом про стягнення шкоди. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року громадянинові, який зазнав незаконних дій відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. У даному випадку таким громадянином виступав [PERSON] , який помер. [PERSON] не перебувала під судом та слідством, протиправні дії відносно неї не вчинялися, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування їй шкоди. Також суд дійшов висновку що [PERSON] не має права на відшкодування моральної шкоди [PERSON] у порядку спадкування. За ст. 5 вищенаведеного Закону у разі смерті громадянина право на відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. п. 1, 2, 3 і 4 ст. 3 цього Закону( заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги), у встановленому законодавством порядку переходить до його спадкоємців. У вказаній нормі права не закріплений перехід права на відшкодування моральної шкоди до спадкоємців. Також ст. 1219 ЦК України визначено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Враховуючи вищевикладені норми права суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди спричиненої її чоловіку та їй внаслідок незаконних дій робітників прокуратури, оскільки саме [PERSON] мав при житті право на відшкодування шкоди в тому числі моральної внаслідок незаконних дій робітників прокуратури, вищенаведеними нормами права не закріплено право позивачки на відшкодування такої шкоди, та така шкода не входить до складу спадщини, яка переходить до спадкоємців від фізичної особи, яка померла. Крім того суд при вирішенні спору по суті відхиляє посилання позивачки на хвороби [PERSON] (цукровий діабет, бешиха тощо), оскільки позивачкою не доведено причинно-наслідковий зв`язок між ними та діями відповідачів. Також суд при вирішенні спору по суті відхиляє посилання позивачки на правове обґрунтування позову з посиланням на ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України за наступних підстав. В ст. 23 ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; В статтях 1167, 1168 ЦК України зазначеної підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, та відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я або смертю фізичної особи. Стаття 1167 ЦК України: 1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Стаття 1168 ЦК України: 1. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. 2. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З огляду на вищенаведені норми права суд дійшов висновку, що до загальних умов виникнення зобов`язань з відшкодування шкоди належать: а) шкода; б) протиправність поведінки завдавача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою правопорушника та її результатом - шкодою; г) вина завдавача шкоди. Зазначені умови визнаються загальними тому, що їх наявність необхідна в усіх випадках завдання шкоди для позитивного вирішення питання щодо її відшкодування, за винятком тих, стосовно яких закон встановлює спеціальні вимоги, розширюючи чи обмежуючи перелік зазначених умов (наприклад, у разі завдання ядерної шкоди закон встановлює межі відшкодування завданої шкоди незалежно від вини оператора ядерної установки). Шкода як загальна умова виникнення зобов`язання з її відшкодування визнається такою з тієї причини, що у разі її відсутності питання про її відшкодування не виникне. Враховуючи вищевикладені норми права суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про відшкодування їй моральної шкоди, оскільки останньою не доведено, що саме їй діями працівників прокуратури було спричинена моральна шкода, протиправність поведінки завдавача шкоди відносно неї, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою робітників прокуратури та її результатом - шкодою; вина робітників прокуратури перед позивачкою. Також позивачкою усупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не підтверджено, що вказаними захворюваннями [PERSON] захворів саме через притягнення до кримінальної відповідальності, а не з інших причин, що вони не є хронічними та не набуті ним раніше, що унеможливлює встановити причинний зв`язок між протиправною поведінкою робітників прокуратури та її результатом - шкодою спричиненої її чоловіку, відшкодування якої могло статися при його житті, за його зверненням за захистом його порушених прав, що не входить до складу спадщини після його смерті, та не може бути успадкована позивачкою, як спадкоємицею, внаслідок чого відмовляє у задоволені позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed