Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

05 липня 2016 року [PERSON]Ю, та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку. У позовній заяві посилаються на ту обставину, що їм відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 04.12.1998 року належить квартира [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який є чоловіком покійної матері позивачки [PERSON] -[PERSON]. Відповідач [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі з 20.08.2002 року, а з липня 2005 року і по теперішній час фактично не проживає за даною адресою. У 2006 році вона, [PERSON], зверталася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв»язку з переїздом на інше постійне місце проживання. Рішенням суду від 17.04.2006 року у задоволенні позову було відмовлено у зв»язку з неправильним застосуванням у позові норм житлового права, а також на тій підставі, що відповідач [PERSON] не має іншого постійного місця проживання, не втратив інтересу до спірної квартири, а тимчасова відсутність за вказаною адресою зумовлена його станом здоров»я. Натомість цим самим рішенням було задоволено зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. У зустрічному позові відповідач покликався на те, що він є людиною з обмеженими фізичними можливостями, інвалідом ІІ групи. Що начебто вона, [PERSON], скориставшись його безпорадним станом, відправила його жити до престарілої матері, а після смерті його дружини [PERSON] перевезла туди його речі. Також він заявляв про свій намір вселитися у спірну квартиру, але в силу своєї фізичної обмеженості не зміг цього зробити. У силу морально-етичних міркувань вона, [PERSON], не оскаржувала дане рішення суду. Однак за увесь час, з моменту набранням рішенням суду від 17.04.2006 року законної сили, тобто протягом десяти років, відповідач не виявив бажання вселитися у спірну квартиру та не здійснив жодних дій для цього. За увесь цей час вони не чинили відповідачу жодних перешкод у користуванні спірною квартирою та не ухилялися від виконання рішення суду. Після того, як відповідач замінив замки на вхідних дверях, їх ніхто не міняв по сьогоднішній день. Багато років квартира пустує, оскільки відповідач у ній не живе. На даний момент вона, [PERSON], планує вийти заміж та жити у спірній квартирі. Враховуючи вартість комунальних послуг, вона не може їх сплачувати у повному обсязі і бажає оформити субсидію. Однак через зареєстрованого у квартирі відповідача вона не може цього зробити. Оскільки відповідач [PERSON] не є членом їх сім»ї, у належній їм квартирі не проживає, то це створює їм незручності як власникам житла, адже вони змушені будуть сплачувати комунальні послуги за нього. Просять визнати відповідача таким, що втратив право користування належною їм квартирою та зняти його з реєстраційного обліку за даною адресою. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Відповідач [PERSON] для участі у розгляді справи повторно не з»явився, будучи належним чином повідомлений про явку до суду за місцем фактичного проживання, а тому, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності та ухвалити заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON]Ю, та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. Дана обставина стверджується Свідоцтвом про право власності на житло. Як вбачається з копії будинкової книги, у даній квартирі зареєстрований [PERSON], який не є членом сім»ї позивачів. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі\~ст. 150 Житлового кодексу\~(далі\~ЖК) України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Отже закон встановлює пріорітет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Як ствердили позивачка та її представник, відповідач не проживає у будинку позивачів понад десять років, витрат по утриманню квартири не несе та не з»являється за даною адресою. Згідно ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. якщо він не проживає в житловому приміщенні без поважних причин більше шести місяців та не сплачує за комунальні послуги. Показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] стверджується, що відповідач більше десяти років не проживає у спірній квартирі. Квартира з 2006 року пустує. Оскільки відповідач в спільному житловому приміщенні не проживає понад 6 місяців без поважних причин, він втратив право користування даним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), отже, відповідач підлягає зняттю з реєстраційного обліку. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

Outcome: approved