Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

05.02.2019 року позивач звернувся з даним позовом, посилаючись на те, що 15.03.2018 року відповідач взяв у нього грошові кошти в розмірі 500 доларів США для виготовлення заказу на встановлення пам'ятника його померлим батькам. Між ними була досягнута домовленість, що у разі невиконання заказу в строк до 01.11.2018 року відповідач повертає йому всю суму та сплачує 12% річних за кожен місяць, що підтверджується розпискою. Станом на 31.01.2019 року заказ відповідачем не виконано та позику не повернуто, тому виникла заборгованість в сумі 13875 грн. Посилаючись на положення статей 1046,1047,1049,614 та 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18870 грн., з яких - 4995 грн. - проценти за 3 місяці прострочення виконання зобов'язання, та судовий збір в сумі 768,4 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та пояснив, що відповідач здійснює виготовлення надгробних пам'ятників, в зв'язку з чим він у 2017 році звертався до відповідача для виготовлення пам'ятника батькам дружини. Замовлення відповідачем було виготовлено в строк та якісно, тому наприкінці 2017 року він знову звернувся до відповідача, з яким домовився про виготовлення останнім надгробного пам'ятника для встановлення на могилу його батьків. Спочатку домовленість була про проведення оплати в сумі 500 доларів США після виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника, але потім на прохання відповідача він в кінці грудня 2017 року передав відповідачу у якості авансу вказану суму коштів, на що відповідач зобов'язався виготовити та встановити пам'ятник до березня 2018 року. В цей період часу відповідач не виконав взяте на себе зобов'язання з виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника, після чого він приїхав до відповідача та зажадав від останнього підписати складену ним та надруковану письмову розписку. Відповідач погодився на його вимогу та 15.03.2018 року склав письмову розписку, в якій вказав, що він отримав кошти в сумі 500 доларів США в борг до 01.11.2018 року зі сплатою відсотків 1,2% в місяць, хоча фактично відповідач отримав кошти в кінці 2017 року. Просить стягнути заборгованість з врахуванням процентів за прострочення виконання зобов'язання в сумі 18870 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, відповідно до частин 1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою ВСУ в Постанові від 11.11.2015 року за № 6-1967цс15. Згідно наданої позивачем [PERSON] розписки від 15.03.2018 року, текст якої частково надрукований, а частково - рукописний, відповідач [PERSON] отримав у позивача кошти в сумі 500 доларів США в якості займу (даний текст надруковано). В розписці наявний рукописний текст наступного змісту (мовою оригіналу): «Обязуюсь установить и сделать памятник до 01.11.2018 г., если не будет выполнен заказ, обязуюсь вернуть всю сумму с процентами 1,2% в месяц. [PERSON].». Позивач пояснив суду, що фактично він передав відповідачу кошти в сумі 500 доларів США у якості авансу за виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника. У борг він зазначену суму коштів відповідачу не передав. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст.76,77,78,79 ЦПК України). На підставі досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що позивач передав відповідачу кошти в сумі 500 доларів США у якості авансу за виконання робіт з виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника, тобто між сторонами виникли правовідносини, які випливають з договору про надання послуг. Позивачем не доведено факт укладення з відповідачем договору позики та на підтвердження вказаного факту не надано належних та допустимих доказів, на підставі чого суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed