Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

05 березня 2018 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 2 у будинку №15 по вул. С. Камінського (колишня Комуністична) у м. Бориспіль. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. С. Камінського (колишня Комуністична)[ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований батько позивача [PERSON]. В жовтні 2014 року відповідач виїхав з квартири [PERSON] та на даний час проживає у СТ «Дніпро-86» Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області. У 2017 році позивач звернулась до відповідача з проханням знятися з місця реєстрації, на що останній не погодився. Враховуючи, що допомоги на оплату комунальних послуг відповідач не надає, а його реєстрація за даною адресою породжує у позивача додаткові витрати на оплату послуг за квартиру, [PERSON] змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, до суду не зявилась. Натомість уповноважила представляти власні інтереси в суді захисника [PERSON], який в засідання зявився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, але просив не стягувати з нього судовий збір. Пояснив, що він добровільно пішов з квартири більше чотирьох років тому та на даний час проживає в садовому товаристві «Дніпро-86». Перешкод у користуванні квартирою йому не чинять, ключі він квартири в нього є, але він не знає чи не змінено там вхідні замки, оскільки давно не приходив туди. Дій, які б свідчили про його наміри повернутись до цієї квартири та постійно в подальшому проживати в ній, не вчиняє з власної волі. На підставі ст. 223 ЦПК України, суд провів судовий розгляд у відсутність позивача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] ч. 1 ст. 4 та ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (колишня Комуністична) у м. Бориспіль, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло № 3733 виданого 29 жовтня 1997 року Бориспільським міськвикон-комом (а.с.4); копією Договору дарування 3/4 часток квартири від 30 жовтня 2014 року, що посвідчений приватним нотаріусом Бориспільської міської нотаріальної контор [PERSON] (а.с. 5); копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 28847673 від 30 жовтня 2014 року (а.с. 6); Технічним паспортом на квартиру № 2 у житловому будинку № 15 по вул. Комуністичній у м. Бориспіль Київської області, виготовленим КП «Бориспільське БТІ» 17 жовтня 2014 року (а.с. 7-9). [PERSON] обстеження житлово-побутових умов від 04 квітня 2018 року складеного депутатом Бориспільської міської ради [PERSON], сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 23, на звороті) та Довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку, осіб № 851 від 01 червня 2018 року (а.с. 24) за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник квартири), [PERSON] (мати), [PERSON] (батько) зареєстрований, але не проживає з 2013 року. Наведене також не спростовується і не заперечується самим відповідачем під час судового розгляду. Таким чином судом встановлено, що [PERSON], будучи зареєстрованими в спірній квартирі, там не проживає з 2014 року; перешкод в користуванні цим приміщенням не має; витрат по його утриманню не несе; дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ним право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Доказів протилежного суду не надано. Наведене вище свідчить про відсутність протягом тривалого часу відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] без поважних на те причин. Судом не встановлено фактів перешкоджання відповідачу [PERSON] в користуванні спірним житлом. Доказів протилежного суду не надано. [PERSON] ч. 4 ст.156, ч. 2 ст.64 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать чоловік / дружина, діти і батьки. Статтями 47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Власник, згідно ст. 319 ЦК України, володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. [PERSON] ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. [PERSON] статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] ст. 155 ЖК Української РСР передбачено, що жилі будинки, квартири, які є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватись жилим будинком, квартирою. Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. [PERSON] заяв чи клопотань від відповідача на імя [PERSON] чи суду не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тимчасову відсутність у спірному будинку поважною, не зазначено і до суду не подано. Клопотань відповідного змісту зі сторони відповідача не заявлено. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі наведеного суд вважає, що власник майна [PERSON] має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оцінивши докази у справі суд вважає, що [PERSON], який з 2014 року не проживає в спірному будинку, ускладнює здійсненню [PERSON] прав власника майна по володінню, користуванню та розпорядженню квартирою. З огляду на вказане, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При подачі позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 30916933 від 28 березня 2018 року (а.с. 1). Позовні вимоги задоволено повністю, у звязку з чим з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141, 142 ЦПК України слід стягнути судові витрати у розмірі 708 грн. 80 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved