Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

06.11.2020р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. № 2). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.01.2021р. було прийнято позовну заяву до розгляду, по справі відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (а.с.№14). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 24.10.1992р. у Соборному районному у м. Дніпрі відділі ДРАЦС Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) під актовим записом № 1287. Від шлюбу у них народилася донька, [INFO] . Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність взаєморозуміння, протилежні погляди на шлюб та ведення спільного господарства, в родині часто виникали сварки, що в подальшому призвело до втрати почуття любові одне до одного. Сторони не ведуть спільного господарства. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно, примирення з чоловіком неможливе. Сторони в судове засідання 17.02.2021р. не з`явилися, про дату розгляду справи судом були повідомлені належним чином, в справі є відповідні підтвердження (а.с. № 15-17). Позивачка в заяві до суду від 17.02.2021р. підтримала поданий позов та просила винести рішення за її відсутності. В цій заяві [PERSON] також зазначила, що прізвище змінювати після розірвання шлюбу не бажає, а також уточнила, що подружжя остаточно припинило шлюбні відносини саме з березня 2005р. В заяві до суду позивачка також не наполягала на поверненні їй 50% від сплаченого при подачі даного позову судового збору з тих підстав, що представником відповідача визнано позовні вимоги (а.с. № 19). Представник відповідача - [PERSON] (сестра відповідача) (діє за довіреністю від 06.03.2020р. - а.с. № 23,24) в заяві до суду від 17.02.2021р. зазначила, що відповідач згоден з поданим позовом. Також в цій заяві представник відповідача підтвердила період остаточного припинення шлюбних відносин між подружжям, а саме - березень 2005р., а також просила винести рішення за її відсутності. Таким чином, суд на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 17.02.2021р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви позивачки та представника відповідача від 17.02.2021р., вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.10.1992р. у Соборному районному у м. Дніпрі відділі ДРАЦС Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) під актовим записом № 1287 (свідоцтво про реєстрацію шлюбу видано повторно 07.08.2020р. - а.с. № 10). Від даного шлюбу у сторін є повнолітня донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.№6). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, протилежні погляди на шлюб та ведення спільного господарства, в родині часто виникали сварки, що в подальшому призвело до втрати почуття любові одне до одного та фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони припинили шлюбні відносини з березня 2005р., не ведуть спільного господарства, проживають багато років окремо. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, оскільки у відповідності до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з березня 2005р. (отже майже 16 років назад), з того часу не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а представник відповідача визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, неповнолітніх дітей у подружжя немає, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки представник відповідача визнала позовні вимоги та погодилась на розірвання шлюбу. Питання щодо зміни прізвища позивачки, відповідно до положень 113 СК України, не вирішується, оскільки остання не виявила бажання повертати собі прізвище, яке у неї було до реєстрації шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, та приймаючи до уваги те, що позивачка не наполягала на поверненні їй 50% від сплаченого нею при подачі даного позову судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80коп.(а.с.№2). На підставі викладеного,

Outcome: approved