Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

05.02.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , з участю третьої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори про визнання часток в спільній сумісній власності, в якій просить визначити за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та померлими: [PERSON] , [PERSON] частки у квартирі за адресою: [ADDRESS] в розмірі 1/5 ідеальної частки за кожним, визначити за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та померлими: [PERSON] , [PERSON] частки на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в розмірі 1/6 ідеальної частки за кожним, судові витрати покласти на позивача. В подальшому не змінюючи предмету та підстав позову позивачі уточнили позовні вимоги та просила: визначити за [PERSON] , [PERSON] та померлими: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] частки у квартирі за адресою: [ADDRESS] в розмірі 1/5 ідеальної частки за кожним, та визначити за [PERSON] , [PERSON] та померлими: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] частки на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в розмірі 1/6 ідеальної частки за кожним, судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (батько), [PERSON] (мати), [PERSON] (брат), [PERSON] та [PERSON] (бабця). Житловий будинок садибного типу під літерою «В-1» за адресою [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (батько), [PERSON] (мати), [PERSON] (брат), [PERSON] , [PERSON] (бабці) та [PERSON] (чоловік). [INFO] [PERSON] померла. [INFO] [PERSON] померла. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме квартиру по [ADDRESS] та житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Через не визначеність розміру часток у спільній сумісній власності, вона(позивачка) не може належним чином оформити свої спадкові права на спадщину, яка відкрилась після смерті бабці. 26 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини до Третьої львівської державної нотаріальної контори, однак листом від 18 січня 2021 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не виділена (визначена) частка спадкодавця у спільному майні, а тому змушена звернутись до суду з позовною заявою про визначення розміру часток у спільній сумісній власності. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 01.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.33). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.06.2021 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.78). Позивач [PERSON] в судове засіданні не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просили суд позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав повністю, просив розглядати справи у його відсутності (а.с.44-45, 72-73). Представник третьої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без участі їх представника (а.с.41). У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 2 вересня 2010 року видане на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради № 1534-Ж-Ш, квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (батько), [PERSON] (мати), [PERSON] (брат), [PERSON] та [PERSON] (бабця) (а.с.10, 11). Згідно свідоцтва про право власності від 2 вересня 2010 року видане на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради № 1534-Ж-Ш, житловий будинок садибного типу під літерою «В-1» за адресою [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (батько), [PERSON] (мати), [PERSON] (брат), [PERSON] , [PERSON] (бабці) та [PERSON] (чоловік) (а.с.7, 8). [INFO] , [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія № [NUMBER] від 04.05.2020 року, видане Львівським міським відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Львів (а.с.22). [INFO] , [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія № [NUMBER] від 15.10.2020 року, видане Франківським районним у місті Львові відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Львів (а.с.23). [INFO] , [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія № [NUMBER] від 13.05.2021 року, видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів (а.с.67). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме квартири по [ADDRESS] та житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Через не визначеність розміру часток у спільній сумісній власності, [PERSON] не може належним чином оформити свої спадкові права на спадщину, яка відкрилась після смерті бабці. Як зазначила позивач у своїй позовній заяві, вона 26 жовтня 2020року, бажаючи прийняти спадщину, звернулася до нотаріуса, однак листом від 18 січня 2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не виділена (визначена) частка спадкодавця у спільному майні. Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст.357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що частки в квартирі [ADDRESS] , та житловому будинку [ADDRESS] , учасниками спільної сумісної власності не визначено. Звертаючись з даним позовом повивач просить визначити частки співвласників майна у спільній сумісній власності. Оскільки спірна квартира передана у спільну сумісну власність п`ятьом співвласникам без визначення їх часток, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даній квартирі становить 1/5. Оскільки спірний житловий будинок переданий у спільну сумісну власність шістьом співвласникам без визначення їх часток, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даній будинку становить 1/6. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судові витрати залишити за позивачем згідно її клопотання.

Outcome: approved