Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

06 лютого 2018 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача. З уточненням позовних вимог, з підстав, передбачених статтями 625,990,992 ЦК України просять позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 100 тис. грн., пеню в розмірі 31504,11 грн., інфляційних втрат в розмірі 14691,76 грн., 3% річних в розмірі 3526 грн. , а також стягнути на користь [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100 тис. грн. по 50 тис. грн. кожному. Судом за заявою позивачів залучено до участі в розгляду справи в якості третьої особи на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство « Райффайзен Банк Аваль » В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] позов підтримали повністю. Пояснили, що 21 червня 2016 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством « Страхова компанія « УНІКА » ( далі ПрАТ), укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків ( індивідуальний) за № 050383/1212/0000130 , яким було застраховано життя сина позивачів - [PERSON] Перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ « Юнігран », 26 вересня 2016 року [PERSON] виконував завдавання на поточний день. Під час маневровочних робіт [PERSON] був затиснутий між вагонами, отримав тяжкі тілесні ушкодження та помер у лікарні 30 жовтня 2016 року. Для отримання страхового відшкодування позивачі 03 листопада 2016 року звернулись до ПАТ « Райффайзен Банк Аваль », який здійснює функції страхового посередника за договором добровільного страхування від нещасних випадків, з необхідним пакетом документів. Страхова виплата відповідно до умов Договору повинна була здійснена до 03 грудня 2016 року, однак листом від 23 травня 2017 року за № 3597 , ПрАТ відмовило позивачам у виплаті страхового відшкодування, посилаючи на порушень умов Договору , а саме п.4.5, оскільки в період, коли трапився страховий випадок не був внесений страховий платіж. Однак дане відповідає дійсності, оскільки всі платежі за Договором син здійснював вчасно, доручивши перерахування страхового платежу ПАТ « Райффайзен Банк Аваль ». Внаслідок загибелі сина позивачам була завдана моральна шкода, яку вони оцінюють в розмірі 100 тис. грн. по 50 тис. грн. кожному. У відповідності до ст.625 ЦК України відповідач також повинен виплатити [PERSON] інфляційні втрати, три відсотки річних та пеню за період з 03 грудня 2016 року по 05 лютого 2018 року. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю. В заперечення позову пояснив, що 21 червня 2016 року між [PERSON] та ПрАТ укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків № 050383/1212/0000130. Умовами п.4.5. Договору передбачено, що страхувальник повинен здійснювати щомісячну плата страхового платежу на рахунок страховика в розмірі 20 грн. до 04 числа кожного місяця протягом дії Договору. Нещасний випадок з [PERSON] стався 26 вересня 2016 року, тобто в період страхування з 05 вересня 2016 року по 04 жовтня 2016 року, однак страховий платіж за зазначений період страхування страховою компанією було отримано лише 16 вересня 2016 року і відповідно цей платіж було зараховано відповідно до умов договору страхування на наступний період. Пунктом 5 Договору передбачено, що в разі несплати або не повної сплати чергового страхового платежу згідно п.4.5 Договору, страховик не несе відповідальність і не здійснює виплату страхового відшкодування по страховим випадкам, що стались протягом несплаченого періоду страхування, незалежно від того чи була погашена заборгованість за прострочений період чи ні. В разі подальшого надходження страхового платежу на поточний рахунок страховика вважається , що такий платіж був сплачений за період страхування , що починається з найближчої наступної дати від дати вказаної в п.4.5 Договору, що слідує за датою сплати. Тому у виплаті страхового відшкодування позивачам було відмовлено. При вирішені позову, просить суд застосувати позовну давність щодо вимог про стягнення пені. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а в позові [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено судом, 21 червня 2016 року між [PERSON] ( Страхувальником за Договором) та Приватним акціонерним товариством « Страхова компанія «УНІКА » в особі Публічне акціонерне товариство « Райффайзен Банк Аваль », що діє на підставі договору доручення на здійснення функцій страхового посередника (Страховик за договором), укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків ( індивідуальний) № 050383/1212/0000130. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що застрахованою особою є [PERSON] У разі смерті застрахованої особи внаслідок нещасного випадку страхова виплата буде здійснена Страховиком спадкоємцю застрахованої особи за законом. Відповідно до п.3 Договору предметом Договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи. Страховим випадком у відповідності до п. 4.1. Договору є смерть чи стійка втрата працездатності застрахованої особи. Ліміт страхової суми на кожну застраховану особу становить 100 тис. грн. У відповідності до п.4.4. Договору загальний страховий платіж за Договором становить 2400 грн. Пунктом 4.5. Договору передбачено, що страхувальник повинен здійснювати щомісячну плата страхового платежу на рахунок страховика в розмірі 20 грн. до 04 числа кожного місяця протягом дії Договору. Строк дії Договору становить з 05 липня 2016 року по 04 липня 2026 року. ( п.5 Договору). Нещасним випадком за Договором є раптова, випадкова, короткочасна, непередбачувана та незалежна від волі застрахованої особи подія, що фактично відбулась і внаслідок якої настав розлад здоров'я або смерть застрахованої особи. Згідно з п.5.1 Договору у разі смерті застрахованої особи страховик здійснює страхову виплату спадкоємцю застрахованої особи в розмірі відповідного ліміту, вказаного в п.4.1. Договору. ( а.с. 12-13). Додатковою угоду №1 до договору, від 21 червня 2016 року, укладеної між [PERSON] ( Клієнт за угодою ) та Публічним акціонерним товариством « Райффайзен Банк Аваль » ( Банк за угодою) передбачено, що клієнт доручає, а банк приймає доручення здійснювати щомісячно меморіальним ордером договірне списання коштів з поточного рахунку клієнта, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціального платіжного засобу ( платіжної картки ) № [NUMBER]. Умови здійснення банком договірного списання визначаються клієнтом у відповідній заяві форма, якої визначається банком. ( а.с. 14). Заявою на послуги безакцентної оплати виставлених рахунків, яка подана [PERSON] до ПАТ « Райффайзен Банк Аваль », передбачено, що [PERSON] просить надати можливість оплачувати рахунки за послуги наступних компаній - ПрАТ « СК « УНІКА » з карткового рахунку № [NUMBER] по Договору № 050383/1212/0000130 від 21 червня 2016 року , гранична сума оплати рахунку - 20 грн., дата оплати - 25 число кожного місця. ( а.с. 15). 26 вересня 2016 року на Малинському заводі по виробництву щебеневої продукції товариства з обмеженою відповідальністю « Юнігран » стався нещасний випадок з працівником підприємства [PERSON] внаслідок якого останньому були спричинені тілесні ушкодження від яких він помер 30 жовтня 2016 року. Дане підтверджується актом про нещасний випадок, пов'язаного з виробництвом № 01 від 10 жовтня 2016 року та копією свідоцтва про смерть [PERSON] ( а.с. 22 -26,27). Спадкоємцями на майно померлого [PERSON] є його батьки - [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину, подавши заяви до Малинської державної нотаріальної контори. ( а.с.30, 33). 03 листопада 2016 року позивачі звернулись з заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування ( а.с.71), однак листом від 23 травня 2017 року ПрАТ відмовило їм у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п.4.5 Договору. ( а.с. 30). Відповідно до частини другої статті 8 Закону України « Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона зобов'язується у разі настання певної події виплатити другій стороні або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] як спадкоємець за законом на майно померлого [PERSON], який був стороною договору добровільного страхування від нещасних випадків № 050383/1212/0000130 та помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, має право на отримання страхового відшкодування відповідно до умов Договору в розмірі, визначеного лімітом страхової суми - 100 тис. грн. Посилання представника відповідача як на підставі для відмови у виплаті страхового відшкодування на порушенням [PERSON] умов договору а саме п.4.5 Договору - невчасного сплати страхового платежу суд вважає необґрунтованим та безпідставним. Випискою про рух коштів по картковому рахунку № [NUMBER] , який належить [PERSON], підтверджується, що ПАТ « Райффайзен Банк Аваль », яке є стороною договору добровільного страхування від нещасних випадків № 050383/1212/0000130 як страховий посередник та на виконання умов додаткової угоди №1 до договору від 21 червня 2016 року, здійснювало щомісячно меморіальним ордером договірне списання коштів з поточного рахунку клієнта, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціального платіжного засобу ( платіжної картки ) № [NUMBER]. Тому є недоречним твердження відповідача про покладення обов'язку про щомісячну сплату страхового платежу за договором на [PERSON] Оскільки зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводяться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим, страховик несе відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі). Дане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від11 березня 2015 року, у справі № 6-126цс14. Відтак, до правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобов'язання, що мало місце з боку Відповідача, оскільки безпідставна відмова у виплаті страхового відшкодування є саме порушенням грошового зобов'язання, що свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат. Суд вважає, що строк прострочення грошового зобов'язання за виплати страхового відшкодування необхідно рахувати з 04 грудня 2016 року у відповідності до п.6.6. Договору. З відповідача, виходячи із суми простроченого грошового зобов'язання 100 тис. грн., підлягають стягненню три відсотки річних за період з 04 грудня 2016 року по 05 лютого 2018 року ( дату, зазначену в позовній заяві до якої позивач просить стягнути грошові суми) в розмірі 3518 грн. та інфляційні втрати в сумі 17459,85 грн. У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат в розмірі 14691,76 грн., тому саме в даному розмірі суд задовольняє позов. В частині стягнення пені суд приходить до наступних висновків. Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення страхової виплати при настанні страхового випадку Страховик сплачує пеню в розмірі 0,01 % суми боргу за кожен день затримки , але не більше 10% суми належної до сплати. Представником відповідача заявлено про застосування судом позовної давності при вирішення вимог щодо стягнення пені. Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивачі звернулись до суду з позовом 06 лютого 2018 року , тому розрахунок пені слід обчислювати за період з 06 лютого 2017 року по 05 лютого 2018 року. За даний період розмір пені становить 3640 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ця стаття закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди, як способу захисту суб'єктивних цивільних прав. За змістом п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, ЗУ «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За правилами ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Положення ст. 992 ЦК України, а також умови договору страхування не передбачають права на відшкодування моральної шкоди. З урахуванням наведеного, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди. Позивачі звільнені від сплати судового збору. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі пропорційно, задоволених позивачам вимог в сумі 1218,50 грн.

Outcome: partial