Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

07.05.2019 позивач звернулася з позовом до відповідачів, в якому просить визнати договір №214122- Y02954 купівлі-продажу автомобіля Cherry E5, 2014 року випуску, номер шассі (кузова, рами) [NUMBER] , державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , укладеного 10.07.2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Чернігів-Авто» недійсним в частині покупця, перевести на позивача права та обов`язки покупця за даним договором. Визнати недійсними: свідоцтво про право власності на Ѕ частку автомобіля Cherry E5, 2014 року випуску, що було видано [PERSON] 14.09.2017 року Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-1018; свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку автомобіля Cherry E5, 2014 року випуску, що було видано [PERSON] 14.09.2017 року Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-1024; свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку автомобіля Cherry E5, 2014 року випуску, що було видано [PERSON] 24.10.2017 року Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-1112 та стягнути судові витрати з [PERSON] на користь позивача. В позовній заяві зазначила, що після смерті батька [PERSON] 30.12.2016 року у позивача виникла загроза праву власності на даний автомобіль і можливість його порушення, тому перебіг позовної давності починається саме з 30.12.2016 року. У судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила суду, що 10.07.2014 вона разом з чоловіком та батьком ходила до автосалону ПАТ «Чернігів-авто» вибирати автомобіль. Свій вибір зупинили на автомобілі CHERY E5 та цього ж дня уклали попередній договір на купівлю вказаного автомобіля та домовилися, що 15.07.2014 заберуть автомобіль із автосалону. 14.07.2014 позивач разом із чоловіком у відділенні АТ «КБ Приват Банк» зняли з особистого депозитного рахунку всі заощадження позивача в розмірі 113857, 35 грн. та закрили його. Наступного дня в автосалоні «Чернігів-авто» у касі Промінвестбанку позивач особисто оплатила вартість автомобіля в розмірі 121900 грн. та страховий платіж у розмірі 414 грн. Підписи на квитанціях ставила позивач, саме її консультував та супроводжував працівник автосалону. Після купівлі автомобіль був переданий позивачу особисто, за кермо сів її чоловік і вони поїхали з автосалону. Крім того, зазначила, що всі технічні огляди автомобіля також оплачувала вона. Автомобіль був куплений за особисті кошти позивача, до яких її чоловік не мав ніякого відношення, а тому щоб перестрахуватися автомобіль було оформлено на її батька. Представник позивача наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позов визнала. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву та просила відмовити в задоволенні позову, оскільки доводи позивача про оплату коштів за спірний автомобіль та підписання нею заяв на переказ готівки від імені [PERSON] не свідчить про недійсність договору купівлі продажу автомобіля та про належність автомобіля позивачу. Також вказала, що позивачка знімала кошти з депозитного рахунку 14.07.2014 року у зв`язку із закінченням строку депозитного вкладу, а не для придбання автомобіля. Належність права користування у чоловіка позивачки автомобілем також не вказує на його власність за позивачем, оскільки у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу чоловік позивачки значиться як особа, яка має право користування автомобілем. Також вказала, що при постановленні судового рішення Деснянським районним судом м. Чернігова від 30.01.2018 року були встановлені обставини справи, що позивачка не надала належних та допустимих доказів сплати нею особисто власних коштів за автомобіль, а відтак відсутні правові підстави стверджувати, що автомобіль придбано за її кошти, а відтак - і для задоволення позову. Крім того, позивач посилалася на пропуск строку звернення позивача до суду, так як спірний договір купівлі-продажу автомобіля від 10.07.2014 року набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання ним своїх зобов`язань, тому з цього часу розпочався строк давності який сплив 18.07.2017 року, що є підставою для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Чернігів-Авто» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Першої чернігівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, до суду надіслав клопотання про розгнляд справи без участі представника, у прийнятті рішення покладається на розсуд суду. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 29). Із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися його донька [PERSON] та донька від іншого шлюбу - [PERSON] . Дружина спадкодавця - [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини на користь позивача. Вказане доводиться метеріалами спадкової справи (а.с. 105 - 144). Спадкове майно складалося з: 1/3 частини квартири [ADDRESS] ; транспортних засобів: автомобіля Cherry E5, 2014 року випуску, номер шассі (кузова, рами) [NUMBER] , державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , транспортного засобу марки М модель Дельта, мопед, 2008 року випуску, д.н.з [NUMBER] , автомобіля ВАЗ 21093, 1989 року випуску, д.н.з [NUMBER] ; грошових коштів з відсотками на рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк». Дружина спадкодавця [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача, яка є її донькою, про що 28.03.2017 подала заяву нотаріусу. 14.09.2017 [PERSON] подала заяву нотаріусу про видачу їй свідоцтва про право власності на майно (транспортні засоби та грошові кошти), оскільки відповідно до ст.60, 63 Сімейного кодексу України вона має право на виділ 1/2 частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до поданої заяви на ім`я [PERSON] видано свідоцтва про право власності на 1/2 частину всього нажитого в шлюбі майна, в тому числі і на 1/2 частину спірного автомобіля Cherry E5, 2014 року випуску. На ім`я позивача та відповідача [PERSON] також видані свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно спадкодавця, в тому числі на 1/6 частину спірного автомобіля Cherry E5, 2014 року випуску. За час життя [PERSON] уклав попередній договір №214122-Y02954 від 10.07.2014 року та договір купівлі - продажу автомобіля № 214122 -Y2954 від 10.07.2014, які були укладені між ПАТ «Чернігів - Авто» та [PERSON] та ніким не оспорювалися (а.с.164-171). В судовому засіданні позивач підтвердила, що підписи в попередньому договорі та в договорі купівлі продажу, в акті приймання - передачі транспортного засобу здійснені її батьком [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.01.2018 року, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними та визнання права власності на автомобіль, відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним судовим рішенням встановлено, що доводи позивача про оплату коштів за вказаний автомобіль та підписання нею заяв на переказ готівки від імені [PERSON] не свідчать про недійсність договору купівлі - продажу автомобіля та про належність автомобіля позивачу. Факт користування автомобілем позивачем та її чоловіком не свідчить, що автомобіль є її власністю, адже у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу чоловік позивача [PERSON] значиться як особа, яка має право користування автомобілем. Так як спірний автомобіль був зареєстрований за спадкодавцем, його дружина подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право власності на частину майна, придбаного під час шлюбу, в тому числі на Ѕ частину спірного автомобіля, тобто визнавала цей автомобіль спільним майном подружжя, а тому суд не може прийняти визнання позову відповідачем [PERSON] , оскільки таке визнання порушує права іншого спадкоємця [PERSON] . Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що в період купівлі позивачем автомобіля CHERY E5 він працював консультантом в автосалоні «Чернігів-авто». Позивач приїжджала до автосалону вибирати машину разом з батьком, проте саме позивача він вважав покупцем, оскільки саме вона ставила йому питання, цікавилася автомобілем, оплачувала його купівлю та саме їй та її чоловіку передавався автомобіль після укладення договору купівлі-продажу. Свідок [PERSON] суду повідомив, що є чоловіком позивача, кошти на купівлю автомобіля були особистими коштами його дружини, а автомобіль був оформлений саме на його покійного тестя для того, щоб у випадку розірвання шлюбу між ними не виникло необхідності поділу автомобіля. Також свідок повідомив, що 10.07.2014 він разом із дружиною та тестем ходив до автосалону «Чернігів-авто» вибирати автомобіль, цього ж дня було укладено попередній договір на купівлю автомобіля. 14.07.2014 з депозитного рахунку його дружини вони зняли кошти, а 15.07.2014 купили автомобіль, він сів за кермо та вони разом поїхали з автосалону. Після купівлі автомобіля, ним користувалися він та його дружина. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом норм процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частни відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати до участі у справі співвідповідача та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому. Частиною 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. За змістом статей 51 та 175 ЦПК України на позивача покладений обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, зокрема відповідачів, які залучені до участі у справі позивачем. Стороною оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля від 10.07.2014 є ПАТ «Чернігів - Авто», статус якого визначено позивачем в якості третьої особи та не залучено співвідповідачем у даній справі, клопотання про заміну третьої особи на співвідповідача позивачем заявлено не було. Суд з власної ініціативи позбавлений права залучати до участі у справі належного відповідача чи замінювати на належного співвідповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особоу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності. Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля був укладений 10.07.2014 року, позивач вносила кошти по акту виконаних робіт від 15.07.2014 та наряду-замовленню та акту виконаних робіт від 18.07.2014 року, проте позовну заяву позивач подала до суду 07.05.2019 року. Таким чином, у даній справі вимоги позивача про визнання договору №214122- Y02954 купівлі-продажу автомобіля Cherry E5, 2014 року випуску, номер шассі (кузова, рами) [NUMBER] , державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , укладеного 10.07.2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Чернігів-Авто» недійсним в частині покупця, переведення на позивача прав та обов`язків покупця за даним договором заявлено з порушенням трирічного строку позовної давності. Разом з тим, суд не визнає поважними причинами пропущення позовної давності позивачем, яке позивач обгрунтовує смертю батька [PERSON] 30.12.2016 року, оскільки оспорюваний договір був укладений на його ім`я, але з метою уникнення в подальшому втрати майна при розлученні та поділі майна з чоловіком [PERSON] . З врахуванням вище викладеного, в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже не підлягають відшкодуванню судові витрати.

Outcome: dismissed