Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

05 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сім'ї. У судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послався на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначив, що з 10 січня 1983 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Спільне з відповідачкою життя виявило, що вони різні за характером люди, у зв'язку з цими обставинами між ними стали постійно відбуватися сварки на побутовому ґрунті, яки зробили їх життя нестерпним, це привело до втрати порозуміння, поваги і любові один до одного. За цих підстав вони у 2003 році припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство, фактично не спілкуються між собою. За час окремого проживання він дійшов висновку, що примирення між ними та подальше спільне проживання неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. Крім того, на теперішній час він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, з якою у подальшому має намір зареєструвати шлюб в органах РАЦС. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Відповідачка [PERSON], яку не виявлено за місцем реєстрації і проживання, шляхом вручення судової повістки виконавчому органу місцевого самоврядування, повторно за викликом суду не з'явилась, не використавши наданого законом права на участь у судовому засіданні, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до правил частини 4 статті 169 ЦПК України та частини 1 статті 224 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом, з ухваленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно, громадяни України [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 10 січня 1983 року, актовий запис № 64 в книзі реєстрації шлюбів міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Для подружжя цей шлюб перший. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] у 2003 році припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання у даному випадку подружжю строку для примирення суперечить моральним засадам суспільства. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, категоричне небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам. За таких обставин заява позивача відповідає дійсній волі подружжя, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved