Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

06 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 жовтня 2005 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у виконкомі Андріївської селищної ради Слов'янського району Донецької області, актовий запис №8. В позовній заяві позивач зазначила, що шлюбні відносини між нею та відповідачем були припинені з літа 2014 року, відносини вони не підтримують, мешкають окремо, спроб примиритися не було. Позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу недоцільним. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 07 жовтня 2005 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Андріївської селищної ради Слов'янського району Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №8. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачем. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю з літа 2014 року та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду у сумі 243,60 грн., та сума витрат на правову допомогу в розмірі 300,00 грн. Згідно викладеного,

Outcome: approved