Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

06 липня 2018 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 01.11.2011 року був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. [INFO] в них народилась донька [PERSON]. Останнім часом відносини між ними були напружені, будувалися без взаємної любові, поваги та дружби. З квітня 2015 року вони не проживають разом та не підтримують шлюбні відносини. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач не бажає розірвати шлюб добровільно, чим порушує її права. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. Просить розірвати шлюб. 30.07.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.13). Позивач в судове засідання не з'явилася, до початку судового засідання через канцелярію суду від неї надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, підтримала позов та просила розірвати шлюб. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, позов визнав. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01.07.2011 року, шлюб зареєстрований Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №143 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі сімейні стосунки припинені з квітня 2015 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved