Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

06 вересня 2016 року позивач [PERSON] в особі представника на підставі договору про надання правової допомоги [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, що 26 серпня 2016 року між ним і ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» укладений договір фінансового лізингу № 005070 (далі Договір), предметом якого є транспортний засіб трактор МТЗ-82.1.26, вартістю 18\~346,15 доларів США. На виконання умов вказаного Договору [PERSON] на рахунок відповідача було внесено адміністративний платіж в розмірі 10 % від вартості предмета лізингу, а саме в розмірі 1834,62 доларів США, що еквівалентно 47700 грн. станом на день підписання Договору. Позивач вважає вказаний Договір недійсним, посилаючись на те, що відповідачем не додержано вимог ст.799 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) про нотаріальне посвідчення Договору, між сторонами не узгоджено та не підписано Додаток № 3 «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів», який є невідємною його частиною, а також Договір не містить істотних умов щодо детальних особливостей предмету лізингу (рік випуску трактора, тип двигуна або інші індивідуальні ознаки) та Договір містить несправедливі умови. За таких обставин, позивач визнати Договір недійсним, стягнути з відповідача адміністративний платіж у сумі 47 700 грн.. Одночасно позивач прохав вирішити питання про розподіл понесених ним судових витрат. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час і місце його проведення повідомлені належним чином (а.с.76-78), у відповідних письмових заявах, поданих до суду, вказали, що позивач позов підтримує у\~повному обсязіпо тих підставах, які були викладені в позовній заяві. Разом з тим, як позивач, так і його представник справу прохали розглянути без їх участіта не заперечували проти ухвалення заочного рішення (а.с.80,81). Представник відповідача ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином (а.с.79), причини своєї неявки судові не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надходило. За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.224 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позицію позивача у справі, викладену у позовній заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Спірні правовідносини виникли у сторін по справі щодо визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсного правочину шляхом стягнення з ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» на користь позивача сплачених коштів в сумі 47 700 грн.. Судом встановлено, що 26 серпня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» укладено Договір фінансового лізингу №005070. На підставі цього Договору [PERSON] було сплачено відповідачу адміністративний платіж у сумі 47 700 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.607160288.1 від 26 серпня 2016 року (а.с.19-30). Пунктом 1.1 статті 1 Договору визначено, що предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток №2 до Договору), а саме трактор МТЗ-82.1.26 з обємом/типом двигуна 4,75 (а.с.19,28). Згідно з чч.1,2 ст.6, ч.1 ст.7, ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст.1, ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. При цьому, спірний договір фінансового лізингу є споживчим договором і до нього застосовується Закон України «Про захист прав споживачів». Пунктом 2.2 статті 2 Договору передбачено, що строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового періодичного платежу за Додатком № 3 до цього Договору (а.с.19 зворотна сторона). Пунктом 17.2 статті 17 Прикінцевих положень Договору підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього. Згідно з п.17.4 ст.17 Прикінцевих положень Договору підписанням даного Договору та Додатків до нього Лізингоодержувач заявляє, що, зокрема, отримав усі конкретно викладені пояснення від представника ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО», що стосуються змісту Договору та Додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати і ризики у звязку із укладенням та виконанням Договору (а.с.26). Договір вступає в силу з моменту його підписання. Додатки до Договору є невідємною частиною Договору ( п.2.1 ст.2 та п. 16.12 Договору відповідно) (а.с.19 зворотна сторона, 26). В матеріалах справи відсутній Додаток № 3, а саме, відсутній «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між сторонами», а також відсутні будь-які докази його підписання сторонами, що є порушенням ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів». Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. У відповідності з чч.1,2, пп.4,7,10 ч.3, ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів). Згідно п.5.4 ст.5 Договору лізингоодержувач погоджується взяти на себе та нести всю відповідальність в межах, встановлених цим Договором та чинним законодавством України стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти Лізингодавця, як власника предмету лізингу, щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним та фізичним особами або майну, або стану предмета лізингу протягом строку лізингу або протягом терміну лізингоодержувачем предметом лізингу(а.с.21). Пунктом 7.3 статті 7 Договору страхування предмета лізингу здійснюється за рахунок споживача але на користь Лізингодавця (а.с.22). Отже, виходячи з аналізу змісту Договору, суд вважає доведеним включення відповідачем у Договорі несправедливих умов. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли заміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача, зокрема, договір може бути визнано недійсним у цілому (чч.5,6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч.1 ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Аналізуючи зміст спірного Договору від 26 серпня 2016 року, укладеного між сторонами, суд дійшов висновку, що позивач не отримав інформацію щодо істотних умов Договору, які передують укладенню Договору, зокрема, відносно предмету лізингу та відносно відповідальності за договором, які є несправедливими для нього, як споживача фінансових послуг, адже лізингодавець відповідно до умов договору може не виконувати свої зобовязання щодо предмету лізингу та при цьому ніякої матеріальної відповідальності за це не несе, а лізингоодержувачу при розірванні договору фінансового лізингу за умови невиконання своїх зобовязань лізингодавцем не має права на отримання всієї суми, яку сплатив на користь лізингодавця, і в цьому разі всупереч принципу добросовісності договору наслідком якого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. При цьому, судом встановлено, що договір фінансового лізингу №005070 від 26 серпня 2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО», нотаріально посвідчено не було. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства спірний Договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту Договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року. На підставі ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, від 24 квітня 2014 року № 6-122цс14, від 03 червня 2015 року № 6-100цс15, від 02.03.2016 року № 6-3090цс15. З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку, що спірний Договір фінансового лізингу №005070 від 26 серпня 2016 року суперечить положенням вищевказаних норм Закону, а тому наявні підстави для визнання його недійсним на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача сплачену ним суму адміністративного платежу згідно Договору фінансового лізингу в розмірі 47 700 грн.. Відповідач ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» заперечень проти позову у будь-якій формі не надав, а також не подав доказів на спростування позиції позивача, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про доведеність тих обставин, на які посилається позивач [PERSON] як на підставу своїх вимог до відповідача ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО», тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл понесених сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Оскільки позивач [PERSON] при предявленні до суду позову звільнений від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на його користь, суд, у відповідності до вимог, передбачених ч.2 ст.88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» в дохід держави судових витрат в сумі 1102 грн. 40 коп., з яких 551 грн. 20 коп. - судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати), 551 грн. 20 коп. - судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою (0,4 розміру мінімальної заробітної плати). Разом з тим, за змістом ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, стст.84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). З матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2016 року між позивачем та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правових послуг (а.с.37). Згідно вказаного договору [PERSON] уповноважив адвоката [PERSON] на представництво, зокрема, в судових органах. Загальна вартість юридичних послуг оцінена у 2500 грн.. До складу згаданих оплатних послуг, зокрема, включені: ознайомлення з матеріалами справи, опрацювання законодавчої бази, підготовка процесуальних документів (а.с.39). Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тобто, складовим елементом у визначені розміру компенсації витрат на правову допомогу є - часовий обсяг роботи особи, яка надавала правову допомогу, саме при вчиненні процесуальних дій у суді. Разом з тим, складання процесуальних документів, вивчення матеріалів справи не може розцінюватися як вчинення окремих процесуальних дій поза межами судового засідання, оскільки такі дії мають вчинятися судом і особа має право на відшкодування витрат на правову допомогу якщо той, хто надавав таку допомогу, брав участь у проведенні цих дій в порядку ст.200 ЦПК України (наприклад, огляд доказів (ст.140 ЦПК України)). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Із матеріалів справи вбачається, що учасники процесу в судових засіданнях не приймали участі, хоча адвокат [PERSON] за договором мала повноваження представника позивача й мала можливість приймати участь у судових засіданнях, але участі в розгляді справи не приймала, заявляла клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.47,55,81). Таким чином, адвокат [PERSON] фактично користувалась відповідними процесуальними права та обовязками, наданими їй як представнику позивача. Разом з тим, не можна ототожнювати представника із особою, яка надає правову допомогу. Остання особа належить до інших учасників процесу, а представник до осіб, які беруть участь у справі. Тому особа, яка надає правову допомогу, на відміну від представника, не діє від імені іншої особи, не користується правами представника і не несе його обовязків. За таких обставин, суд не має підстав для присудження з відповідача ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» на користь [PERSON] компенсації понесених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 2500 грн.. З приводу вимоги позивача щодо стягнення з ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» на його користь судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 275 грн. 60 коп., то слід зазначити, що справа за вказаною заявою розглянута судом 06 вересня 2016 року та в її задоволенні позивачу [PERSON] було відмовлено. 20 вересня 2016 року представником позивача подано апеляційну скаргу на відповідну ухвалу суду, яку разом з відповідними матеріалами справи направлено до апеляційного суду Запорізької області. Станом на дату розгляду справи, рішення за апеляційною скаргою не прийнято, а тому суд не має законних підстав для стягнення вказаної суми судового збору на користь позивача.

Outcome: approved