Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

07.03.2018 року позивачі звернулися до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просять встановити постійний, безоплатний земельний сервітут для проходу та проїзду на будь-якому транспортному засобі до неї та до природної водойми через частину земельної ділянки [NUMBER] , яка розташована в [ADDRESS] , на користь позивачів власників земельних ділянок [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачі зазначили, що 02.10.2015 року [PERSON] у відповідності до договору купівлі-продажу садиби, придбав садибу [ADDRESS] , яка складається з: житлового будинку загальною площею 251,3 кв.м., житловою площею 78,9 кв.м., та присадибною ділянкою, площею 0,0374 га, кадастровий номер [NUMBER] , та яка знаходиться в [ADDRESS]. Державна реєстрація прав була проведена 02.10.2015 року. Також, на підставі договору купівлі-продажу садиби від 16.03.2016 року, позивач став власником другої садиби [ADDRESS] , яка складається з: житлового будинку загальною площею 250,9 кв.м., житловою площею 79,0 кв.м., та присадибної ділянки, площею 0,0443 га, кадастровий номер [NUMBER] . Державна реєстрація прав була проведена 16.03.2016 року. 29.12.2014 року [PERSON] у відповідності до договору купівлі-продажу садиби, придбав садибу [ADDRESS] , яка складається з: житлового будинку загальною площею 250,2 кв.м., житловою площею 79,4 кв.м., та присадибною ділянкою, площею 0,0449 га, кадастровий номер [NUMBER] , та яка знаходиться в [ADDRESS]. Державна реєстрація прав була проведена 29.12.2014 року. 28.11.2013 року [PERSON] у відповідності до договору купівлі-продажу садиби, придбала садибу [ADDRESS], яка складається з: житлового будинку загальною площею 308,1 кв.м., житловою площею 80,7 кв.м., та присадибною ділянкою, площею 0,0948 га, кадастровий номер [NUMBER] , та яка знаходиться в [ADDRESS]. Державна реєстрація прав була проведена 28.11.2013 року. З часу набуття права власності та до середини листопада 2017 року, позивачі вільно та без будь-яких перешкод зі сторони третіх осіб користувалися належними їм на праві приватної власності садибами. Таке користування здійснювалось позивачами шляхом вільного проходу та проїзду до своїх садиб зі сторони провулку Рибальський по асфальтованій дорозі загального користування. Однак, в другій половині листопада 2017 року, відповідачем [PERSON] без будь-яких пояснень, причин, попереджень або вимог було повністю заблоковано прохід позивачів та проїзд їх транспортними засобами до належних садиб через свої земельні ділянки. Прохід та проїзд позивачів вказаною асфальтною дорогою було заблоковано за допомогою встановлених металевих воріт зі сторони провулку Рибальський, з приводу чого раніше будь-яких спорів між позивачами та відповідачем не виникало. Як стало відомо позивачам, вказана асфальтна дорога будувалась та в подальшому утримувалась за рахунок цілеспрямованого фінансування членами Об`єднання співвласників житлового комплексу «Кантрі», яке створювалось для обслуговування цілого ряду житлових будинків, в тому числі садиб позивачів, що розташовані по [ADDRESS] ). При цьому, придбаваючи свої садиби у відповідача, саме останній запевняв позивачів та гарантував їм, що будь-яких обмежень, які б перешкоджали вільному та безперешкодному користуванню цими садибами, не існує. Відтак, вільно користуючись наявною асфальтною дорогою позивачі вважали, що вона перебуває на балансовому утриманні вказаного ОСЖК «Кантрі». Проте, як пізніше з`ясувалось, зазначена асфальтована дорога прокладена через дві земельній ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] , які на праві приватної власності належить відповідачу. З відомостей, отриманих з публічної кадастрової карти України вбачається, що садиби позивачів з усіх сторін можливого фізичного доступу до них оточені вказаними земельними ділянками відповідача, а під`їзд або прохід до них можливий тільки по асфальтованій дорозі (наявному шляху), яка наразі прокладена через дві земельні ділянки відповідача. Відтак, позивачі позбавлені можливості вільного проходу та проїзду до своїх садиб з метою їх використання і утримання, а також вільного проходу від зазначених садиб до водного об`єкта (озера), оминаючи земельні ділянки відповідача, по яких фактично прокладено асфальтовану дорогу. Тому, позивачі за захистом своїх прав та інтересів звернулися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 10.04.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі, призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 04.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судді від 20.07.2018 року прийнято справу до свого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представники позивачів в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представників позивачів, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача в попередніх судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, необґрунтованість, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, покази свідка [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ч.1 ст. 103, ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Судом встановлено, що 28.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу садиби, відповідно до якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність та сплатив ціну за садибу, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору, садиба складається з житлового будинку загальною площею 308,1 кв.м., житловою прощею 80,7 кв.м., та присадибною ділянкою площею 0,0948 га, кадастровий номер [NUMBER] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд (присадибна ділянка). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є., зареєстровано в реєстрі за № 4268. 29.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу садиби, відповідно до якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність та сплатив ціну за садибу, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору, садиба складається з житлового будинку загальною площею 250,2 кв.м., житловою прощею 79,4 кв.м., та присадибною ділянкою площею 0,0449 га, кадастровий номер [NUMBER] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд (присадибна ділянка). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є., зареєстровано в реєстрі за № 3390. 02.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу садиби, відповідно до якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність та сплатив ціну за садибу, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору, садиба складається з житлового будинку загальною площею 251,3 кв.м., житловою прощею 78,9 кв.м., та присадибною ділянкою площею 0,0374 га, кадастровий номер [NUMBER] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд (присадибна ділянка). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є., зареєстровано в реєстрі за № 2766. 16.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу садиби, відповідно до якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність та сплатив ціну за садибу, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору, садиба складається з житлового будинку загальною площею 250,9 кв.м., житловою прощею 79,0 кв.м., та присадибною ділянкою площею 0,0443 га, кадастровий номер [NUMBER] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд (присадибна ділянка). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є., зареєстровано в реєстрі за № 660. Відповідно до інформаційних довідок №№ 116447479, 116448562, 116448966 від 06.03.2018 року, позивачі є власниками земельних ділянок з кадастровими номерами: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , на підставі вищевказаних договорів купівлі-продажу садиби. 24.01.2018 року позивачі зверталися до відповідача з пропозиціями укласти договори про встановлення земельного сервітуту, однак дані договори так укладені і не були. Також позивачі звертались з заявами і до Обухівського ВП ГУ НП в Київській області щодо блокування проїзду відповідачем на територію КМ «Кантрі» через земельну ділянку [PERSON] .. Свідок [PERSON] , суду показав, що він є головою правління ОСЖК «Кантрі», і до нього звертались позивачі, щодо блокування відповідачем проїзду до своїх будинків. Співробітники служби охорони [PERSON] ., йому повідомили, що це пряма вказівка не допускати позивачів до їх будинків через земельну ділянку [PERSON] , через яку вони постійно раніше їздили. Висновком експерта № 329/11/2018 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, складеної судовим експертом Експертно-дослідної служби України Свістуновим І.С. 23.11.2018 року, встановлено, що доступ до земельних ділянок з кадастровими номерами [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , відсутній, та визначено можливі варіанти встановлення земельних сервітутів для забезпечення проїзду до земельних ділянок з кадастровими номерами [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , які на праві власності належать позивачам. Також відсутній доступ із вищевказаних земельних ділянок до поряд розташованої штучної водойми, та запропоновані варіанти встановлення земельного сервітуту для можливості проходу до водойми. Відповідно до вимог ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до роз`яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 N 24-150/0/4-13 при вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з`ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном. Відповідно до п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7 встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Відповідно до вимог частини третьої статті 403 ЦК України, особа, що користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Визначення плати належить до компетенції сторін. Безкоштовне використання сервітуту має бути встановлено в договорі, законі або рішенням суду. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. Відповідно до ч. 2 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений за договором, заповітом, законом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Таким чином, судове рішення є окремою формою сервітуту. Відповідно до ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації трубопроводів (газопроводів) тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. З аналізу положень ст.ст. 401, 402 ЦК України вбачається що підставою для встановлення судом земельного сервітуту є недосягнення домовленості сторін. Судом встановлено, та не заперечувалось представниками в судових засіданнях, що позивачам та відповідачу на праві приватної власності належать суміжні земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS]. Також сторони, зокрема представником відповідача, не заперечують того факту, що асфальтна дорога, якою раніше користувалися позивачі, прокладена через дві земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] , які на праві приватної власності належать відповідачу. Вказані обставини перешкоджають позивачам вільно проходити та проїжджати до своїх земельних ділянок. Згідно зі ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. З огляду на вище вказане, оскільки у позивачів відсутній інший прохід та проїзд до належних їм земельним ділянкам та до природної водойми, окрім як через частину земельної ділянки відповідача, сторонам не вдалося домовитися з приводу встановлення земельного сервітуту у позасудовому порядку, враховуючи необхідність захисту прав та свобод, передбачених та гарантованих Конституцією України позивачам, зокрема щодо користування та розпорядження належним їх майном, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, шляхом встановлення постійного, безоплатного земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved