Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

06 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він є головою правління ПрАТ «Харківське кар`єроуправління», яке звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби геології та надр України про скасування наказів (справа № 520/5808/2020). 16 червня 2020 року позивачу стало відомо, що 05 червня 2020 року громадянином [PERSON] , який є відповідачем у справіза адміністративним позовом, до Харківського окружного адмністративного суду подано заяву із наступним змістом: «Ставлю Вас до Відома, що директор ПрАТ «Харківське кар`єроуправління» мені особисто та членам ГО «ВПО Опора України» повідомив, що він передав судді [PERSON] грошові кошти, які є неправомірною вигодою за поставлення по даній справі завідомо неправосудного рішення. [PERSON] , у приватній бесіді, при якій було багато представників, роз`яснив, що рішення суду, за яке він «заплатив» [PERSON] та яке буде винесено на користь ПрАТ «Харківське кар`єроуправління» буде гуртуватися лише на процесуальних «порушеннях», які суддя зможе придумати. Та його не цікавить що він фактично з [PERSON] вчинив корупційний злочин, його цікавить пісок який залишився на території родовища. Цитата зі слів [PERSON] «там піску стільки, що я весь адміністративний суд куплю», також [PERSON] в заяві просив негайно відсторонити суддю [PERSON] від вказаної справи, передати справу іншому судді, повернути кошти, отримані як неправомірна вигода. На думку позивача, поширена відповідачем у його заяві інформація є недостовірною, є в першу чергу наклепом, що принижує честь і гідність позивача, викликає негативну соціальну оцінку в очах оточуючих. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позовні вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити. В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача подав заяву, в якій, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач до суду не з`явився. Про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву проти позову не подав. Враховуючи положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом, на підставі наданих матеріалів встановлено, що позивач є головою правління ПрАТ «Харківське кар`єроуправління», що підтверджується Витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 9-10). В провадженні Харківського окружного адміністративного суду (суддя [PERSON] ) перебувала справа за позовом ПрАТ «Харківське кар`єроуправління» до Державної служби геології та надр України про скасування наказів (справа № 520/5808/2020). Харківським окружним адміністративним судом 17 червня 2020 року представнику [PERSON] на його запит надано копію листа [PERSON] від 05 червня 2020 року (вхідний № 01-27/42745/2020) наступного змісту: «Ставлю Вас до Відома, що директор ПрАТ «Харківське кар`єроуправління» мені особисто та членам ГО «ВПО Опора України» повідомив, що він передав судді [PERSON] грошові кошти, які є неправомірною вигодою за поставлення по даній справі завідомо неправосудного рішення. [PERSON] , у приватній бесіді, при якій було багато представників, роз`яснив, що рішення суду, за яке він «заплатив» [PERSON] та яке буде винесено на користь ПрАТ «Харківське кар`єроуправління» буде гуртуватися лише на процесуальних «порушеннях», які суддя зможе придумати. Та його не цікавить що він фактично з [PERSON] вчинив корупційний злочин, його цікавить пісок, який залишився на території родовища. Цитата зі слів [PERSON] «там піску стільки, що я весь адміністративний суд куплю». Відповідно до статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до положень ст. 270 ЦК України, до особистих немайнових прав фізичної особи належить, зокрема, право на повагу до гідності та честі. За змістом частини першої статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Цим самим пунктом Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. За змістом статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Разом з тим жодних належних та допустимих доказів того, що вказані вище та існування яких підтверджено позивачем, поширення інформації про позивача, дійсно мали місце та не є безпідставними, відповідач суду не надав. З огляду на вищезазначене, вимоги про зобов`язання спростування недостовірну інформацію, поширену відповідачем [PERSON] такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved