Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

05.08.2020р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (а.с. 2 - 4). Ухвалою судді Наумової О.С. від 28.08.2020р. відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 23). В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначив,\~що 26.12.2019р.\~він уклав\~з \~ [PERSON] \~договір позики\~№ 1\~на суму\~13\~500,00\~грн.\~зі строком\~повернення коштів\~до 26.03.2020р.\~Однак,\~відповідач зобов`язання\~за договоров,\~позику не\~повернув,\~на неодноразові вимоги про повернення коштів не відреагував. Пунктом 3 договору позики передбачено, що в разі прострочення внеску останньої суми позичальник виплачує позикодавцю штраф в розмірі 10% від суми, яка залишилася - за кожен день прострочення. Згідно із розрахунком штрафних санкцій позивача, з 27.03.2020р. по день написання позову - 27.07.2020р.: 13 500,00 (основна сума боргу) х 10% (штраф) х 123 дн. (період прострочки з 27.03.2020р. по 27.07.2020р.) : 366 дн. : 100 = 453,69 грн. На підставі викладеного, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 13 500,00 грн. та 453,69 грн. штрафних санкцій. Позивач суду надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та без фіксації засідання технічними засобами, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 36). Відповідач [PERSON] в засідання, призначені на 28.09.2020р. і на 04.11.2020р. не з`явився, про дату, час та місце слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації місця проживання. Поштовий конверт з ухвалою про відкриття провадження, позовною заявою з додатками та судовою повісткою повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 27 29, 33 - 34). Крім того, окрім направлення судової повістки, про дату та час розгляду справи на 04.11.2020р. відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. 32). Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Згідно з ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11\~ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі\~ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Статтею 263 ЦПК України\~визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що між сторонами укладено договір позики № 1 від 26.12.2019р., згідно із яким [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 13 500,00 грн., а останній зобов`язався їх повернути до 26.03.2020р. (а.с. 5). [PERSON] в порушення умов договору, зазначений борг до 26.03.2020р. не повернув. Стаття 1046\~ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку відповідно до вимог\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1\~ст. 207 ЦК). Відповідно до ч. 2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує укладений між сторонами правочин щодо передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постановах від 08 червня 2016 року (справа №1103цс), від 12 квітня 2017 року (справа №442/8157/15-ц). Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховною Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№6-50цс16). Зокрема, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014р. за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт утримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Згідно зі ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушень, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] згідно з укладеним між сторонами договором позики № 1 від 26.12.2019р. отримав в борг грошові кошти у розмірі 13500,00 грн. (п. 1 договору) Відповідно до п. 2 вищезазначеного договору позики, кінцевий строк повернення позики 26.03.2020р. Пунктом 3 договору позики передбачено, що в разі прострочення внеску останньої суми позичальник виплачує позикодавцю штраф в розмірі 10% від що залишилася за кожен день прострочення (а.с. 5). Згідно із розрахунком штрафних санкцій, зробленим стороною позивача, за період з 27.03.2020р. по 27.07.2020р., сума штрафних санкцій становить: 13 500,00 грн. (основна сума боргу) х 10% (штраф) х 123 дн. (період прострочки з 27.03.2020р. по 27.07.2020р.) : 366 дн. : 100 = 453,69 грн. Отже,\~розмір штрафних\~санкцій з\~27.03.2020р.\~по 27.07.2020 р.\~складає 453,69 грн. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2\~ЦПК України). Положеннями ч. 1\~статі 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставина, на яку посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума боргу за договором позики заборгованість яка складається з 13 500,00 грн. основного боргу та 10% штрафних санкцій за період з 27.03.2020р. по 27.07.2020р. в розмірі453,69\~грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141\~ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. А тому, у зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved