Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

06 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. З 22 вересня 2006 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач працює неофіційно, проте має регулярний дозхід, інші аліменти нікому не сплачує, тобто може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Оскільки відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини не регулярно, вона змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивач просить справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою суду від 14 грудня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження задоволено, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін). 29 січня 2019 року ухвалою суду розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, оскільки направлені на адресу відповідача конверти із ухвалою суду, позовною заявою та додатками до неї були повернуті до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання», тобто здійснити повідомлення відповідача належним чином не вдалося. По справі призначено судове засідання. У судове засідання позивач [PERSON], повідомлена своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не зявилася надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на фіксуванні судового процесу не наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, на фіксуванні судового процесу не наполягає. У звязку із неявкою всіх учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксуванні судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має\~право в порядку,\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], батьками вказані [PERSON] та [PERSON] 22 вересня 2006 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у Комунарському ВРАЦС Запорізького міського управління юстиції зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис під № 715. Прізвище [PERSON] змінено на [PERSON]. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом з матірю, що підтверджується довідками № 04-26/2-12404 та № 04-26/2-12404 від 06 грудня 2018 року. Виданими Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно\~до ст. 180\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ч. 3 ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.183\~Сімейного кодексу\~України частка\~заробітку (доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Згідно зі ч. 2 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішення будь-яких питань щодо дитини, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частині від доходу як раз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного\~\~матеріального утримання з боку батька.\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Оскільки позивач, мати неповнолітньої дитини займається її вихованням та утриманням, батько дитини матеріальну допомогу на утримання доньки надає, проте не регулярно та не у достатньому розмірі, проте позов визнає у повному обсязі, то вимоги позивача підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Встановлено, що позов було подано позивачем\~до суду 06 грудня 2018 року. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Беручи до уваги, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, враховуючи, що при винесення рішення суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійки.

Outcome: approved