Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

06 вересня 2018 року заявник звернулася до суду із вищевказаною заявою, котра вмотивована тим, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON], з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі в період часу з 11 жовтня 1975 року по день його смерті, тобто по [INFO]. З 18 жовтня 2002 року вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а її чоловік був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично до травня 2008 року вони проживали разом за адресою: [ADDRESS]. Починаючі з травня 2008 року по день смерті її чоловіка, тобто по [INFO], вона та її чоловік проживали разом за адресою: [ADDRESS]. Проживаючи однією сім'єю з її чоловіком [PERSON], за вищевказаною адресою її офіційної реєстрації, вони вели спільне господарство, вона була членом його сім'ї, вони мали спільний бюджет, який складався з її пенсії та пенсії чоловіка, яку він отримував у УПФУ Металургійного району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. На спільні грошові кошти вони купували продукти харчування, предмети домашнього побуту і вжитку, сплачували комунальні послуги тощо. Вона досягла пенсійного віку 11 липня 2006 року, і відповідно до положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є непрацездатною особою, та відповідно до вказаного закону є непрацездатним членом сім'ї померлого годувальника, і була на його утриманні. Тому, 16 липня 2018 року вона звернулась до Металургійного відділу обслуговування громадян в м. Кривий Ріг управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника, але їй у цьому було відмовлено та вказано, що за документ, який засвідчує факт перебування на утриманні померлого годувальника, приймаються довідки або інші документи про склад сім'ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно з вимогами ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримала повністю, просила задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду заву про розгляд справи за його відсутності. Допитані в ході судового розгляду свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кожен окремо надали ідентичні за своїм змістом покази, підтвердили обставини, викладені у заві та вказували на те, що [PERSON] дійсно проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON], котрий помер [INFO], починаючи з травня 2008 року по день смерті останнього, [INFO] за однією адресою: [ADDRESS], мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Суд, вислухавши заявника, допитавши свідків, дослідивши й оцінивши докази в справі в їхній сукупності, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 11 жовтня 1975 року зареєстрували шлюб в Інгулецькому відділі РАЦСу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб від 11 жовтня 1975 року, серії [NUMBER] (а.с.11). В судовому засіданні встановлено, та підтверджено наявною в матеріалах справи копією паспорту громадянина України заявника (а.с.13), що заявник [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно Акту сумісного проживання, посвідченого головою квартального комітету, померлий [PERSON] проживав разом із заявником [PERSON] за адресою: [ADDRESS], у період з травня 2008 року по [INFO] (а.с.12). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] помер [PERSON] (а.с.10). Заявник звернулася до Металургійного відділу обслуговування громадян в м. Кривий Ріг управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, однак листом №1729/03-16/26 від 20 липня 2018 року їй було відмовлено (а.с.8-9). В силу ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до вимог ст.315 ЦПК України суд встановлює факти, що мають юридичне значення, зокрема, перебування фізичної особи на утриманні. Факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. У відповідності до вимог ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до вимог ст.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дія цього Закону поширюється на громадян України, а також на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, відповідно до їх прав та свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Стаття 2 вищевказаного Закону передбачає, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, винятком обмежень, які встановлені законом. У відповідності до ч.4 вказаного Закону законодавство про свободу пересування та вільний вибір місця проживання складається з Конституції України, цього Закону, інших Законів та міжнародних договорів України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші норми, ніж ті, що містяться в цьому Законі, застосовуються норми міждународного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п.2 ст.273 ЦПК України), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім'ї годувальника, які були на його утриманні. З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що заявник [PERSON] проживала однією сім'єю разом з чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], у період з травня 2008 року по день його смерті, - [INFO]. Таким чином, суд вважає, що заяву [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved