Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

05 травня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою перебуває в шлюбі, зареєстрованому 11 серпня 2001 року виконкомом Курахівської міської ради Мар»їнського району Донецької області, актовий запис №77. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з 2010 року. Причиною припинення сімейно-шлюбних відносин стала розбіжність у поглядах на сімейне життя. В звязку з цим позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. В підготовче судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за їх відсутності на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, беручи до уваги заяви сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: судом встановлено, що 11 серпня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб виконкомом Курахівської міської ради Мар»їнського району Донецької області, актовий запис №77 (а.с. 8). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Судом враховується, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливо, так як позивач не бажає проживати в даному шлюбі, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе, а шлюбні відносини припинені. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем не заявлено суду про залишення їй прізвища, яке вона мала до моменту реєстрації шлюбу з позивачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвища відповідача «Горбань».

Outcome: approved