Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

06.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Красноармійська міська рада Донецької області, Управління містобудування та архітектури м.Красноармійська Донецької області, Управління Держземагенства у Красноармійському районі Донецької області про захист прав землевласника та зобов'язання вчинити певні дії посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,0761 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель належна йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН №123322 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 02780. Відповідач [PERSON], яка проживає по сусідству з ним за адресою: [ADDRESS] є власницею земельної ділянки площею 0,0324 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН № 123120 від 14.03.2000 року, реєстр №02769. Він вважає, що відповідач порушує його права землевласника, а саме: Межею між їхніми з відповідачем земельними ділянками являється з боку провулку Мисливський в м.Красноармійську літня кухня відповідачки, сарай (тимчасові споруди), які побудовані з порушенням державних будівельних норм 360-92*, так як розміщені на відстані менше 1 метра від межі. Він звертався до Красноармійської міської ради з заявою щодо незгоди з забудовою сусідів по межі ділянки і за результатами проведення перевірки було виявлено порушення відповідачем Державних будівельних норм та надані рекомендації щодо усунення порушень, які відповідач в добровільному порядку не усуває, тому він змушений звернутися до суду з позовом про захист прав землевласника земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідача знести тимчасову споруду, яка розташована на межі земельних ділянок. Під час розгляду справи позивач 21.03.2014 року надав заяву про уточнення позовних вимог та просив захистити його право землевласника земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідача [PERSON] знести літню кухню, яка розташована на межі земельних ділянок та належну відповідачу, а також зобов'язати відповідача знести межовий паркан, який також розташований між земельними ділянками і належний відповідачу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її адвокат [PERSON] позов не визнали в повному обсязі посилаючись на те, що літня кухня була збудована в 1985 році, тобто ще до спорудження позивачем свого будинку біля неї і вважають, що порушення будівельних норм допустив сам позивач [PERSON] Представники третіх осіб Красноармійської міської ради Донецької області, Управління містобудування та архітектури м.Красноармійська Донецької області, Управління Держземагенства у Красноармійському районі Донецької області в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, винести рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0761 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель належна йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН № 123322 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 02780 (а.с.5). Відповідач [PERSON], яка проживає по сусідству з позивачем за адресою: [ADDRESS] є власницею земельної ділянки площею 0,0324 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН № 123120 від 14.03.2000 року, реєстр №02769 (а.с.51). Межею між земельними ділянками, які належать позивачу та відповідачу з боку провулку Мисливський в м.Красноармійську є літня кухня відповідача, сарай (тимчасові споруди), які побудовані з порушенням Державних будівельних норм 360-92*, так як розміщені на відстані менше 1 метра від межі, що було встановлено за результатами проведення перевірки Красноармійською міською радою на підставі звернення позивача щодо незгоди з забудовою сусідів по межі ділянки по [ADDRESS] (а.с.7-8). Згідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м.Красноармійська від 03.03.2014 року №118 (а.с.61) літня кухня (Е-1) за адресою: [ADDRESS] збудована в 1985 році зі шпал, які обшиті фанерою. Згідно контрольного заміру від 2013 року (а.с.77-78), виконаного інженером-геодезистом ТОВ «Вектор» встановлено, що фактично площа земельної ділянки позивача [PERSON] - 0,0750га не співпадає з площею вказаною у правовстановлюючих документах - 0,0761га, що підтверджує самозахват 0,0011га земельної ділянки з боку відповідача [PERSON], однак суд вважає, що результати контрольного заміру не можуть бути доказом порушення меж відповідачем, оскільки виконані приватним підприємством за межами експертного дослідження, тобто виконавець не є спеціалізованою експертною установою та не попереджався про кримінальну відповідальність за недостовірність наданих суду даних та висновків. Крім того, в акту контрольного заміру зазначено, що він здійснювався в присутності сусідів та власника земельної ділянки, однак підписи вказаних осіб в акті відсутні. Відповідно до ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи та потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, однак таких заяв та клопотань під час розгляду справи в судовому засіданні не було заявлено. З огляду на викладене, суд вважає, якщо і мало місце порушення Державних будівельних норм 360-92* щодо відстані між спорудами (будинком позивача та літньою кухнею відповідача), то це порушення допустив сам позивач [PERSON], який збудував будинок біля літньої кухні відповідача, яка була збудована в 1985 році, тобто до спорудження позивачем будинку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її адвокат [PERSON] просили застосувати позовну давність. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м.Красноармійська від 03.03.2014 року №118 (а.с.61), наданої суду позивачем, літня кухня відповідача [PERSON] збудована в 1985 році і це позивач та його представник в судовому засіданні не заперечували, однак суду доказів про поважні причини пропущення строку звернення до суду не надали. Таким чином, відповідно до ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом за заявою сторони, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed