Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

06 червня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири №4, розташованої в с. Зайчевське Вітовського району Миколаївської області по вул. Черкаській, 3, укладений 26 жовтня 2002 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Зайчевське». В обґрунтування позову позивач вказував, що з 2000 року він працював механізатором в колгоспі «Коларово», а згодом в товаристві з\~обмеженою відповідальністю «Зайчевське». Як молодого спеціаліста, керівництво колгоспу заселило його у квартиру [ADDRESS]. На той час в даній квартирі мешкали [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Тривалий час вони жили разом, поки за рішенням колгоспу ім. «Коларово» не було продано родині [PERSON] інше житло, у зв'язку з чим 30 серпня 2002 року вини виписались та виїхали з квартири. 26 жовтня 2002 року відбулися загальні збори товариства з\~обмеженою відповідальністю «Зайчевське», на яких прийнято рішення щодо продажу квартир та житлових будинків працівникам товариства в яких вони мешкали разом зі своїми родинами із наступним укладенням договорів купівлі-продажу. На підставі рішення загальних зборів товариства від26\~жовтня 2002\~року між\~ним та\~товариством з\~обмеженою відповідальністю «Зайчевське» в особі директора [PERSON] укладено договір купівлі-продажу\~квартири№4, яка розташована в с. Зайчевське Вітовського району Миколаївської області по вул. Черкаській, 3. Відповідно до умов договору житло було прийнято ним у власність, своєчасно сплачувались всі витрати по його утриманню. Зазначений договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований у книзі реєстрації договорів купівлі-продажу товариства з\~обмеженою відповідальністю «Зайчевське» та відповідно до пункту 8 договору, один з примірників покладено на зберігання у справи товариства. Після укладання зазначеного вище договору обома сторонами, він вважав, що спірний договір набрав чинності. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осою, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у 2006 році товариство з\~обмеженою відповідальністю «Зайчевське» було ліквідовано. В наслідок пожежі, будь-які архівні документи не збереглися. До теперішнього часу він з родиною постійно мешкає в спірній квартирі, право користування та володіння нерухомим майном він не втратив, а право розпорядження - відсутнє, оскільки недодержані вимоги законодавства України про нотаріальне посвідчення договорів, зазначений договір вважається недійсним. Враховуючі, що спірний договір не посвідчений нотаріально, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. 05 грудня 2018 року позивач збільшив позовні вимоги, крім первісних вимог просив визнати за ним право власності на спірну квартиру через втрату правовстановлюючого документа. У судове засідання позивач не зявився, надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, від представника надійшла заява, в якій представник позовні вимоги визнає в повному обсязі та просив справу розглядати за їх відсутності. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального та відеозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Згідно копії договору від 26 жовтня 2002 року між позивачем [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Зайчевське» (далі ТОВ «Зайчевське») був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири №4, розташованої в с. Зайчевське Жовтневого району Миколаївської області по вул. Черкаській, 3 та зареєстрований у книзі реєстрації договорів купівлі-продажу ТОВ «Зайчевське» (а.с.6). Відповідно до умов даного договору позивач [PERSON] придбав у ТОВ «Зайчевське» за 1500,00 грн. квартиру №4, розташовану в с. Зайчевське Жовтневого району Миколаївської області по вул. Черкаській, 3 (пункт 3 спірного договору). Згідно пункту 4 спірного договору купівлі-продажу продавець засвідчував, що відчужена квартира нікому не продана, не закладена, у спорі та під забороною не перебуває. В спірному договорі міститься підпис покупця [PERSON] та продавця директора ТОВ «Зайчевське» [PERSON], що посвідчена печаткою товариства. Згідно довідки ТОВ «Зайчевське» від 26 жовтня 2002 року, [PERSON] продана спірна квартира за 1500,00 грн. на підставі рішення загальних зборів від 25 жовтня 2002 року №32. Грошові кошти станом на 26 жовтня 2002 року повністю виплачені та майно переходить у право приватної власності [PERSON] (а.с.51). Спірні правовідносини в частині визнання правочину дійсним урегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР (далі ЦК УРСР) від 18 липня 1963 року, що діяли на момент їх виникнення. Відповідно до статті 227 ЦК УРСР вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Згідно приписів частини 1 статті 47 ЦК УРСР недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відносно ТОВ «Зайчевське» 15 листопада 2006 року була проведена державна реєстрація припинення юридичної особи, у звязку з визнанням її банкрутом (а.с.10). З довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 11 січня 2018 року №67/01.24 вбачається, що на території сільської ради дійсно знаходилось ТОВ «Зайчевське», яке було правонаступником колгоспу «Коларове», зареєстрованого в Жовтневій райдержадміністрації Миколаївської області 08 лютого 2000 року за №0010071. Всі документи, які необхідно було передати в Жовтневий архів Миколаївської області згоріли в приміщенні вказаного товариства (а.с.14). Згідно довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 11 січня 2018 року №68/01.24, квартира №4, що розташована в с. Зайчевське Вітовського району Миколаївської області по вул. Черкаській, 3 на балансі сільської ради не перебуває та не передавалась (а.с.11). У судовому засіданні встановлено, що сторони договору купівлі-продажу досягли всіх істотних умов по спірному договору, та виконали його, отже позивач, в силу статті 145 ЦК УРСР є добросовісним набувачем. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до частини 3 статті 15 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Процесуальні права та обовязки сторін визначено статтею 49 ЦПК України, зокрема, пунктом 1 частини 1 цієї статті передбачено право відповідача на визнання позову (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. \~ \~ \~ \~У заяві від 05 грудня 2018 року відповідач [PERSON] сільська рада Вітовського району Миколаївської області визнала позов повністю. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, а також визнання права власності на нього унормовано приписами статті 47 ЦК УРСР, статтею 392 ЦК України, при цьому, правонаступники колишнього власника спірного нерухомого майна відсутні. З огляду на викладене, суд приймає визнання позову відповідачем [PERSON] сільською радою Вітовського району Миколаївської області. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Outcome: approved