Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

06.08.2018 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 8 Білий Д. в інтересах Київської міської Ради звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Вимогами позову є визнання недійсним договір дарування квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. 24.02.2006 року за №2483; визнання спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , а саме квартиру [ADDRESS] загальною площею 33,5 квадратних метрів та житловою площею 17 квадратних метрів, відумерлою; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 22682337 від 05.10.2017, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 25.12.2001 Святошинсь.ким РУ ГУ МВС України в місті Києві) на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1310495780000; витребування із незаконного володіння [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартири [ADDRESS] загальною площею 33,5 кв.м. та житловою площею 17 кв.м. загальною вартістю 498 527 грн. У своїх вимогах позивач посилається на те, що титульним володільцем квартири [ADDRESS] є Київська громада в особі Київської міської ради. Обставину належності територіальній громаді міста Києва позивач обґрунтовує наступним. На підставі договору міни від 20.05.1997 року квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкоємці за заповітом, або за законом були відсутні, а отже квартира мала перейти у власність територіальної громади міста Києва як відумерла спадщина. Однак квартира знаходиться у фактичному володінні відповідачки. [PERSON] придбала квартиру у [PERSON] на підставі договору від 05.10.2017 року, яка в свою чергу придбала квартиру у [PERSON] , що підтверджується договором від 26.07.2020 року. [PERSON] начебто уклала договір з [PERSON] , однак в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріусу КМНО Меліхової О.В. відсутній запис про посвідчення будь-якого договору дарування квартири. Таким чином позивач просить визнати недійним договір дарування між [PERSON] та [PERSON] та витребувати квартиру із незаконного володіння. Ухвалою суду від 09.08.2018 р. справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. 18.09.2018 року представником відповідача [PERSON] подано відзив. У відзиві представник відповідача посилається на два кримінальні провадження №1201810008002193 та №42017101080000135 досудове розслідування яких вважає [PERSON] потерпілою особою. У зв`язку із чим вважає передчасним звернення із даним позовом до суду. Ухвалою суду від 05.10.2018 р. залучено [PERSON] до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог. Ухвалою суду 14.09.2019 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні прокурор підтримує вимоги позовної заяви та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Інші учасники справи, які повідомлялись судом належним чином у судове засідання не з`явились, клопотань не заявляли. Суд, заслухавши позиції сторін справи, встановивши обставини, перевіривши їх доказами та встановивши відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги Київської місцевої прокуратури № 8 підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно даних реєстрових книг БТІ власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] на підставі договору міни посвідченого державним нотаріусом державної нотаріальної контори Борозенець Ю.Г. 20.05.1997 року за № 7с-586. Право власності зареєстровано у комунальному підприємстві Київськой міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с.18,19,46). Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00018881645, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 15,16). Згідно з експертним висновком № 056/193-п від 11.07.2018 року Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України, українські записи прізвища [PERSON] і [PERSON] є ідентичними. Таким чином суд робить висновок, що у вищезгаданих документах, [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Згідно з правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданому відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Таким чином спадщина відкрилась [INFO] . Згідно зі статтею 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з інформацією відділу з питань реєстрації місця проживання перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 2501/26 від 26.07.2017 року, а також поквартальної картки [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] у період з 08.07.1997 по 06.09.2017 та інших зареєстрованих осіб за даною адресою немає (а.с.20-21). Отже, останнім зареєстрованим місцем проживання померлої [PERSON] є Святошинський район м. Києва, що і є місцем відкриття спадщини. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 20.03.2018 № 51294515 та (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 20.03.2018 № 51294507, заповіти від імені [PERSON] , [INFO] , не посвідчувались, спадкові справи не заводились, свідоцтва про право на спадщину на їх підставі не видавались (а.с.39-41). Згідно з інформацією Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 1188/16.10-09 від 20.03.2018 не виявлено актових записів, які б підтверджували родинні відносини як дідів, бабів, братів чи сестер відносно [PERSON] та актових записів про народження її дітей чи укладення, розірвання шлюбу (а.с.44). Також згідно до інформації Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 4183/16.10-09 від 19.07.2018 року, за результатами перевірки, яка здійснена за відомостями програмного забезпечення Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо наявності актових записів про народження, смерть та інших актів цивільного стану відносно [PERSON] , [INFO] , а також усіх її родичів інформації не виявлено, водночас виявлено актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] № 4740 від 21.03.2017, складений відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Померла заповіту за життя не складала. Родичів у померлої не було (а.с.45). Таким чином, спадкоємці за законом та заповітом у померлої [PERSON] відсутні. Згідно зі ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини, тобто смерті особи. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Отже, залишена після смерті [PERSON] спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] має бути визнана відумерлою спадщиною і перейти у власність територіальної громади міста Києва. У той же час встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири [ADDRESS] на теперішній час є [PERSON] , РНОКП [NUMBER] , яка на підставі договору купівлі-продажу укладеного 05.10.2017 року з [PERSON] , РНОКП [NUMBER] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаренко О.С. 05.10.2017 за № 973.(а.с. 10-12) У свою чергу [PERSON] придбала у [PERSON] ( РНОКП [NUMBER] ) квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу квартири, який був укладений 26.07.2020 року. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. 26.07.2017 року та зареєстровано в реєстрі за №414. Нотаріусом перевірено право власності на квартиру про що зазначено у посвідченому договорі ( а.с.24). У свою чергу право власності [PERSON] виникло за договором дарування квартири датованого 24.02.2006 року за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчений 24.02.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. та зареєстровано в реєстрі №2483 ( а.с.25). Позовними вимогами є визнання недійсним саме цього вищезазначеного договору дарування. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про нотаріат» запис в реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. Водночас, згідно з архівною довідкою Київського нотаріального архіву № 2707/01-21 від 07.12.2017 в справі № 02-27 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» том № 2 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меліхової О.В. за реєстровим № 2483 міститься запис про засвідчення вірності фотокопії від 27.11.2006 р. Крім того, в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій том № 1 за 2006 рік приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меліхової О.В. за 24.02.2006 р. відсутній запис про посвідчення будь-якого договору дарування квартири (а.с. 34). Статтею 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. З огляду на те, що договір дарування квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. не посвідчувався, однак став підставою для укладання іншого правочину в той час, як первинний власник квартири не мав спадкоємців і майно повинно б було стати власністю територіальної громади, то в силу норми про правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, такий договір дарування квартири слід визнати недійсним (ч.3 ст. 228 ЦК України). Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] [INFO] , померлої [INFO] відумерлою пдлягають задоволенню. Крім цього у позовній заяві представником позивача в пункті прохальної частини заяви поряд з вимогою щодо визнання спадщини відумерлою, а також визнання недійсним вищезазначеного договору дарування недійсним, також заявлена вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №22682337 від 05.05.2017 року відповідно до якого до Державного реєстру речових прав внесено заппис про право власності [PERSON] та вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння [PERSON] . Оскільки вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, та витребування майна із чужого незаконного володіння можуть бути задоволені лише відповідно до законного рішення суду, яке вступило в силу про визнання недійсним правочину, то така вимога є передчасною, оскільки витребування майна із чужого незаконного володіння можливо за умови недійсності правочину за яким майно вибуло із володіння. Суд вважає, що позовна вимога в даній частині може розглядатися судом лише за наявності вищенаведених обставин. Таким чином, суд визнає вищезазначену вимогу передчасною і з якою позивач може звернутися з моменту набрання цим рішенням законної сили. Щодо заперечень висунутих представником відповідача у відзиві суд зазначає, що у даному випадку досудове розслідування кримінальних проваджень не впливає на можливість розгляду даної цивільної справи. Висловлені у судових дебатах заперечення відповідача, відмінні від наданих у відзиві, позбавляють іншу сторону справи у можливості оспорювання нових аргументів відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial