Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

05.06.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому просить суд: стягнути з відповідача заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 30322,04 грн., з урахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач є управителем та надає послуги з утримання на балансі житлового комплексу по [ADDRESS] відповідно до договору про надання послуг з утримання на балансі та управління житловим комплексом від 26.08.2010 року, укладеного з ОСББ «Раїси Окіпної, 18». Згідно зазначеного договору позивач також є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому комплексі відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідач є власником квартири [NUMBER] з підземним паркінгом у вказаному житловому комплексі. За договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №РО-18/89 від 30.09.2015 року позивач надає відповідачу послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у житловому будинку з підземним паркінгом по [ADDRESS] , а відповідач повинен своєчасно сплачувати такі послуги за встановленим тарифом, в строк та на умовах, що передбачені договором. За договором про надання послуг №РО-18/К-89 від 30.09.2015 року позивач також надає цілодобово 7 днів на тиждень послуги з консьєрж-сервісу, а відповідач повинен своєчасно сплачувати такі послуги за встановленим тарифом, в строк та на умовах, що передбачені договором. При цьому, з травня 2018 року відповідач не оплачує надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, а також загально будинкові витрати. Відповідно до довідки про суми заборгованості за надані послуги згідно вказаних договорів, за період з 01.05.2018 року по 28.02.2019 року, загальна сума заборгованості станом на 25.03.2019 року дорівнює 30322,04 грн. з урахуванням пені, 3% річних та індексу інфляції. Вказана сума складається з наступного: 20990,79 грн. - обслуговування будинку та прибудинкової території; 6521,52 грн. - пеня; індекс інфляції - 2223,65 грн.; 586,08 грн. - 3% річних. Відповідач фактично споживає послуги, однак умисно відмовляється їх оплачувати. Набуття права власності на певне майно породжує виникнення не тільки прав, а й обов`язків щодо його утримання і Правила користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків вимагають від власників квартир вчасно здійснювати оплату спожитих житлово-комунальних послуг. Відповідач, як власник квартири у будинку, незалежно від місця свого фактичного проживання, повинен нести тягар утримання майна та виконувати свій цивільний обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг, зокрема, оплачувати комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які безперервно надаються позивачем у будинку. Відповідно до п. 2.2. договору №РО-18/89 від 30.09.2015 року споживач оплачує послуги щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, у розмірі визначеному у рахунках на оплату. П. 3.2.1. договору №РО-18/К-89 від 30.09.2015 року визначає, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений цим договором строк. Ухвалою суду від 14.06.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 26.07.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем не долучено до матеріалів справи акту приймання-передачі житлового комплексу відповідно до умов договору про надання послуг з утримання на балансі та управління житловим комплексом від 26.08.2010 року, тому з матеріалів справи не можливо установити чи фактично передано позивачу житловий комплекс за договором. Крім того, вказаний договір не має посилань на те, що управитель має право на встановлення додаткових тарифів (витрат). При цьому, тариф затверджений Розпорядженням КМДА від 01.06.2018 року №936 у розділі «Дніпровський район» позицію №25 викладено в редакції ТОВ «Сент Софія…», [ADDRESS] і визначений тариф - 18,28 грн. - є недіючим. 07.06.2018 року розпорядженням №962 у розділі «Дніпровський район» позиції №№24-26 розділу викладено в такій редакції: ТОВ «УК «Юкрейніан Сіті Сервіс» Дніпровська набережна, 14а. Таким чином, станом на 07.06.2018 року, тарифи погоджені розпорядженням КМДА для ТОВ «Сент Софія…» для будинку по [ADDRESS] вже є нечинними. На сьогодні, розпорядження КМДА від 30.09.2014 року №1078 зі змінами і доповненнями, від 07.06.2018 року №962, не містить погодження тарифу для ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент». Також відповідач зазначає, що договір з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №РО-18/89, а також договір про надання послуг №РО-18/К-89, підписаний не особисто відповідачем, а особою за довіреністю, натомість такої довіреності позивач суду на надав. Умови договору №89/18 не містить права позивача на одностороннє підвищення тарифу, більше того у відповідності до п. 3.3.5 договору №89/18, сторони визначили, що зміни, які впливають на розмір плати за послуги, вноситься за погодженням зі споживачем. Отже, застосування позивачем тарифу, який є відмінним від того, що визначено п. 1.3. договору, є неправомірним та безпідставним, надивлячись на те, що розпорядженнями КМДА тарифи збільшувались. З урахуванням положень п. 8.1.3. договору №18/89, до матеріалів справи не додано розрахунку заявлених до стягнення загально будинкових витрат, не наведено з яких саме показників загально будинкових засобів обліку виходив позивач, визначаючи відповідачу суму, яка підлягає сплаті. Крім того, відповідач зазначає, що обов`язок відповідача сплати загально будинкових витрат, виникає у відповідача з моменту отримання рахунку, оскільки договором визначений лише механізм нарахування. Проте, до матеріалів справи не додано жодного рахунку, який направлено відповідачу та докази отримання відповідачем рахунків на оплату таких витрат. Крім того, п.п. 2.1., 2.2. договору №РО-18/К-89 визначено розмір щомісячної плати у сумі 966,40 грн., а з розрахунку позивача випливає, що застосовано розмір 1884,48 грн за місяць, та з січня 2019 року у розмірі 2971,68 грн. Матеріали справи не містять доказів про зміну плати за вказаним договором у відповідності до положень п.п. 2.5., 2.6. договору, адже позивач мав направити відповідачу письмове повідомлення про зміну розміру плати не пізніше ніж за 30 днів до дати запровадження нового розміру плати. Наведені у довідці позивача дані про нарахування та проведені оплати не відповідають дійсності, адже позивачем не було враховано всі проведені відповідачем оплати. Позивачем не надано детального розрахунку заявлених до стягнення штрафних санкцій, отже не можливо перевірити правильність їх нарахування. Зарахування проведених оплат проведено з порушенням зазначеного у квитанціях призначення платежу та не за ті періоди. Також відповідач посилається на те, що п. 2.4. договору №РО-18/89 визначено розмір пені у розмірі 0,001% річних від суми заборгованості, натомість у своєму розрахунку позивач застосовує подвійну облікову ставку НБУ, тому розмір пені є недостовірним. 08.08.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі та додатково посилається на те, що факт знаходження житлового комплексу на балансі та на утриманні позивача підтверджується сукупністю наданих позивачем доказів, однак додатково позивач надає суду акт приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс від 29.10.2010 року. Розпорядженням виконавчого органу Київради (КМДА) від 24.12.2010 року №1164 були затверджені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового комплексу. Розпорядженням виконавчого органу Київради (КМДА) від 01.06.2018 року №936 для будинку був погоджений (затверджений) тариф на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у розмірі 18,28 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири. При цьому, розпорядження №962 від 07.06.2018 року не стосується будинку, оскільки цим розпорядженням були внесені зміни до розділу «Дарницький район», натомість житловий будинок [ADDRESS] . Також позивач зазначає у своєму відзиві, що до нього долучається копія довіреності від 24.09.2015 року для підтвердження повноважень [PERSON] на підписання договорів від імені відповідача. Позивач вказує, що строк оплати загально будинкових витрат настав, оскільки кожного місяця на електронну пошту відповідача позивач направляє відповідні рахунки, що здійснюється по заяві відповідача про направлення його рахунків електронною поштою. Відповідач періодично оплачував житлово-комунальні послуги, зокрема, й загально будинкові витрати, що також підтверджує настання строку оплати. Щодо питання підвищення розміру оплати житлово-комунальних послуг, позивач вказує, що відповідно до п. 2.6. договору №РО-18/К-89, внесення змін до цього договору, у зв`язку зі зміною розміру плати за послуги, або додаткова угода до договору не укладаються. Також позивач вказує, що тариф був затверджений Розпорядженням виконавчого органу Київради (КМДА) від 01.06.2018 року №936, отже розмір плати за договором №РО-18/89 не змінився, змінився лише тариф, за яким нараховується оплата за спожиті житлово-комунальні послуги. 27.09.2019 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача на відповідь позивача на відзив на позовну заяву зі змісту яких вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що до матеріалів справи не долучено завчасного письмового повідомлення відповідача про зміну розміру плати за послуги консьєрж-сервісу, а самі квитанції про сплату такого повідомлення не замінюють, оскільки є лише розрахунковим документом. Крім того, відповідач зазначає, що до матеріалів справи не додано розрахунку заявлених до стягнення загальнобудинкових витрат з посиланням на показники загальнобудинкових приладів обліку, на підставі яких визначено загальнобудинкові витрати. Позивачем не надано пояснення, яким чином були зараховані суми проведених відповідачем оплат та чому проведені оплати не були у повному обсязі відображені при визначенні суми боргу. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.08.2010 року між ОСББ «Раїси Окіпної, 18» та ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» (як управителем) був укладений договір про надання послуг з утримання на балансі та управління житловим комплексом щодо будинку [ADDRESS] (а.с. 8-12). 29.10.2010 року складено акт приймання передачі житлового комплексу з балансу ТОВ «Д.І.А. Девелопмент» на баланс ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» (а.с. 66-67). Відповідач є власником кв. [NUMBER] в буд. [ADDRESS] , загальною площею 241,60 кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 19-20). 24.09.2015 року відповідач видав нотаріально посвідчену довіреність на ім`я [PERSON] для представлення його інтересів (а.с. 71). 30.09.2015 року між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як споживачем, в особі [PERSON] (за довіреністю), було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №РО-18/89 (а.с. 22-29). За змістом п.п. 1.2. договору, виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до цього договору (додаток 1). Згідно п.п. 2.2., 2.4., 3.2.5., 3.3.3., 4.1.2. договору, споживач оплачує послуги щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, у розмірі, визначеному у рахунках на оплату послуг. Рахунки на оплату послуг надаються споживачеві виконавцем не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Рахунки на оплату послуг є одночасно актами наданих послуг. За несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня в розмірі 0,001% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення. Споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного внесення платежів сплачувати пеню у розмірі, встановленому договором. Виконавець має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому договором. Споживач несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені. Відповідно до п. 3.3.5. договору, виконавець має право вносити за погодженням зі споживачем у договір зміни, що впливають на розмір плати за послуги. Сторони домовились, що споживач зобов`язаний брати участь пропорційно площі квартири у витратах, пов`язаних з електропостачанням витяжної вентиляції будинку, тепло- і холодопостачанням фанкойлів, електропостачанням для освітлення фасаду будинку та прибудинкової території. Розмір таких витрат розраховується щомісячно на підставі показників загально будинкових засобів обліку пропорційно площі квартири споживача згідно тарифів, встановлених/затверджених центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. За змістом розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №1164 від 24.12.2010 року, тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлений у розмірі 13,03 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири за місяць (з ПДВ), крім квартир першого поверху (а.с. 27-29). Отже, станом на час підписання договору, з урахуванням загальної площі належної відповідачу квартири, розмір щомісячної плати за послуги становив 3148,05 грн. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №936 від 01.06.2018 року, тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлений у розмірі 18,28 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири за місяць (з ПДВ), крім квартир першого поверху. Отже, з 01.07.2018 року тариф для відповідача змінився і з урахування площі його квартири становить 4416,45 грн., що відповідає нарахуванням визначеним позивачем у своїй довідці про суми заборгованості. Нарахування по обслуговуванню будинку та прибудинкової території здійснені вірно (а.с. 21). Крім того, 30.09.2015 року між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як споживачем, в особі [PERSON] (за довіреністю), було укладено договір про надання послуг №РО-18/К-89 (а.с. 30-33). За змістом п. 1.1. договору, відповідно до цього договору виконавець зобов`язується цілодобово 7 днів на тиждень надавати замовнику послуги з консьєрж-сервісу у житловому будинку з підземним паркінгом по [ADDRESS] , а замовник зобов`язується прийняти та оплатити зазначені послуги у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Згідно п.п. 2.1., 2.3. договору, розмір щомісячної плати за послуги становить 805,33 грн., крім того податок на додану вартість 161,07 грн., разом 966,40 грн. Замовник оплачує послуги щомісячно, не пізніше 15-го числа місяця, що настає за розрахунковим, на підставі виставленого виконавцем рахунку на оплату послуг. Рахунки на оплату послуг надаються замовникові виконавцем не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Рахунки на оплату послуг є одночасно актами надання послуг. Пунктами 3.2.1., 3.2.2, 3.3.1 договору передбачено, що замовник зобов`язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк, а у разі несвоєчасного внесення платежів сплачувати пеню у розмірі, встановленому договором. Виконавець має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення замовником плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому цим договором. У випадку порушення зобов`язань, що виникають з цього договору, сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством. За несвоєчасну та/або неповну оплату за спожиті послуги замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення (п.п. 4.1., 4.3. договору). Пунктом 2.5. договору передбачене право виконавця на зміну за власною ініціативою розміру пати за послуги, що надаються за цим договором. Згідно п. 2.6. договору, у разі зміни розміру плати за послуги (п. 2.5. договору) виконавець зобов`язаний письмово повідомити про це замовника не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати запровадження нового розміру плати за послуги. При цьому договір про внесення змін до цього договору, у зв`язку зі зміною розміру плати за послуги, або додаткова угода до договору не укладається. Сторони домовились, що на вимогу замовника виконавець зобов`язаний надати йому обґрунтований розрахунок підвищення розміру плати за послуги. Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2017 року відповідач звернувся до позивача із заявою про надання рахунків для оплати житлово-комунальних послуг та послуг з обслуговування паркінгу на його електронну адресу (а.с. 73). На підтвердження надіслання відповідачу рахунків про сплату житлово-комунальних послуг позивачем надано суду роздруківку з системи направлення рахунків про оплату (а.с. 74-76). За таких умов посилання відповідача на те, що рахунки на сплату йому не виставлялись, тому строки оплати не настали, є безпідставними. Крім того, відповідач надав суду копії наявних в нього квитанцій про здійснення оплат, що також вказує на дійсне отримання ним рахунків та настання строків по їх оплаті. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положення ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом Української РСР. Згідно ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), споживач зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 2) своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; 3) забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу; 4) за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку, що позивачем вірно нараховані суми по обслуговуванню будинку та прибудинкової території, відповідно до затверджених тарифів, з урахуванням загальної площі квартири відповідача. Також суд вважає, що позивачем правомірно нараховано відповідачу суми на оплату консьєрж-сервісу у розмірі 1884,48 грн., а з 01.01.2019 року - 2971,68 грн., оскільки згідно умов укладеного між сторонами договору, позивач мав право на збільшення в одностороннєму порядку розміру плати. При цьому за змістом п. 2.6. договору, який передбачає обов`язкове повідомлення споживача про зміну розміру плати, не передбачено будь-яких наслідків його невиконання позивачем, в тому числі і щодо не розповсюдження нового розміру плати на споживача, до відома якого за 30 днів до початку дії нового тарифу не було доведено відповідної інформації. Крім того, відповідач отримував рахунки на сплату послуг консьєрж-сервісу, отже йому було відомо про зміну розміру плати за таку послугу, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відповідач з таким розміром не погодився та звертався з цього приводу до позивача. Натомість заперечення з цього приводу виникли у відповідача лише після звернення позивача до суду. Поряд з цим, суд вивчивши зміст довідки позивача про суми заборгованості та надані відповідачем квитанції на сплату житлово-комунальних послуг, не може в повній мірі погодитись із заявленою позивачем до стягнення сумою, з огляду на наступне. Як вбачається зі змісту довідки про суми заборгованості відповідача перед позивачем, за укладеними між сторонами договорами відповідач має заборгованість лише з оплати послуг на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 20990,79 грн., заборгованість з послуг консьєрж-сервісу та по загальнобудинковим витратам відсутня. На вказану суму відповідачем нараховано три відсотки річних від простроченої суми у відповідності до положень ст. 625 ЦК України в розмірі 586,08 грн. За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, п. 2.4. договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, передбачено сплату позивачем пені за несвоєчасне внесення плати в розмірі 0,001% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення. Отже, в даному випадку не може бути застосовано положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення 3% річних, оскільки договором передбачено інший розмір річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, з розрахунку позивача вбачається, що ним застосовано до відповідача і сплату пені, і сплату 3% річних, що є подвійною відповідальністю за одне й те саме порушення. За таких умов, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми у розмірі 586,08 грн. не підлягають до задоволення. Також, не підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 6521,52 грн., оскільки позивачем зазначається, що нарахування пені за кожен день прострочення здійснено у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості відповідно до п. 2.4. договору про надання послуг №РО-18/89 від 30.09.2015 року. Натомість п. 2.4. договору про надання послуг містить інший зміст, а відповідальність за несплату передбачена у зазначеному позивачем розмірі у п. 4.3. цього договору. Однак, позивачем до стягнення заявлено не оплату консьєрж-сервісу, а заборгованість з обслуговування будинку та прибудинкової території, тож застосуванню підлягають положення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №РО-18/89, п. 2.4. якого передбачено, що за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня в розмірі 0,001% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення. З урахуванням викладеного не підлягає до стягнення суми пені в розмірі 6521,52 грн., який в порушення умов договору розрахований позивачем з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, замість 0,001% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення. При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача пов`язані із нарахування загальнобудинкових витрат та розміру плати за послуги консьєрж-сервісу, оскільки всупереч твердженням відповідача про безпідставність стягнення відповідних нарахувань, позивачем у своїй позовній заяві не заявлено вимог про стягнення таких оплат, а до стягнення заявлено лише заборгованість по утриманню будинку та прибудинкової території. Поряд з цим, у разі якщо відповідач вважає порушеними свої права щодо розмірів плати за означені послуги, він не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом стягнення надміру сплачених коштів або безпідставно отриманих позивачем коштів, або ж зобов`язання позивача зарахувати ці кошти в майбутні чи поточні оплати. Вивчивши розрахунки обох сторін щодо розміру нарахованих та сплачених сум, суд зазначає, що позивачем нараховано до сплати за період з травня 2018 року по лютий 2019 року 68413,83 грн., за даними позивача відповідачем сплачено 47423,04 грн. Натомість відповідач зазначає, що ним оплачено 62971,68 грн. При цьому, у підсумку наданих відповідачем дублікатів квитанцій, виходить, що останнім здійснено оплати на суму 57939,15 грн. (а.с. 56-60). Однак, дві з цих квитанцій датовані 21.05.2018 року та 06.09.2018 року на загальну суму 11422,74 грн. стосуються інших періодів оплат, які не включені позивачем у розрахунковий період заборгованості, а саме відповідачем здійснювались оплати в першому випадку до виставлення рахунків за травень 2018 року, а в другому зазначено про сплату рахунку від 08.05.2018 року, що у відповідності до умов укладених між сторонами договорів вказує на оплату послуг за квітень 2018 року. Таким чином, всього оплат за період стягнення заборгованості згідно наданих відповідачем квитанцій, було здійснено на суму 46516,41 грн., тобто навіть менше ніж зазначено позивачем у своєму розрахунку. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, позивач має право на стягнення з відповідача інфляційних нарахувань за час прострочення сплати боргу. Перевіривши відповідний розрахунок позивача та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. У розрахунку позивача зазначено, що відповідачу було нараховано до сплати за травень 2018 року 3148,05 грн. за обслуговування будинку та прибудинкової території і відповідач оплати за цим нарахуванням не здійснив, тому за період з 20.06.2018 по 25.03.2019 позивачем нараховано на суму боргу інфляційну складову. Однак, із наданих відповідачем квитанцій вбачається, що останнім 22.06.2018 року було здійснено оплату у розмірі 5172,20 грн. відповідно до рахунку від 04.06.2018 року (а.с. 58). За таких обставин відсутні підстави вважати, що відповідачем не було здійснено оплати за утримання будинку та прибудинкової території за травень 2018 року, тож вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань за зазначений позивачем період щодо розміру оплат за травень 2018 року є безпідставним. Зарахування позивачем вказаної суми у інший період, в межах періоду стягнення заборгованості, не дає останньому підстав для стягнення індексу інфляції, оскільки вказана сума мала бути зарахована саме за травень 2018 року. Крім того, із розрахунку вбачається, що інфляційна складова нараховувалась також за нездійснення оптати за жовтень 2018 року. Однак, з матеріалів справи вбачається, що 05.11.2018 року відповідачем здійснено оплату у розмірі 10000,00 грн. Натомість позивачем вказану суму зараховано за листопад 2018 року, що є безпідставним у відповідності до умов укладених між сторонами договорів, і таким чином створено штучні підстави для виникнення можливості нарахування індексу інфляції за несплату послуг як за жовтень 2018 року, так і за травень 2018 року. За таких умов інфляційні нарахування за вказані місяці не підлягають до задоволення. Загалом погоджуючись із наявністю та розміром основної суми заборгованості в розмірі 20990,79 грн. по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території, суд звертає увагу на те, що довільне зарахування позивачем сплачених відповідачем оплат не за попередній місяць, як це узгоджено між сторонами та випливає із дат здійснення відповідачем оплат, впливає на виникнення права на стягнення суми боргу з інфляційною складовою, що є за наведені місяці безпідставним. Перевіряючи інші проведені позивачем нарахування індексу інфляції судом встановлено, що: за червень 2018 року інфляційне нарахування становить 243,22 грн.; за липень 2018 року інфляційне нарахування становить 374,73 грн.; за серпень 2018 року інфляційне нарахування становить 374,73 грн.; за вересень 2018 року інфляційне нарахування становить 285,40 грн.; за грудень 2018 року інфляційне нарахування становить 30,64 грн.; за січень 2019 року інфляційне нарахування становить 17,81 грн.; за лютий 2019 року інфляційне нарахування становить 02,66 грн. Всього - 1329,19 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають до частково задоволення шляхом стягнення з відповідача основної суми заборгованості з оплат по утриманню будинку та прибудинкової території в сумі 20990,79 грн. та індексу інфляції в розмірі 1329, 19 грн., а всього 22319,98 грн. В іншій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення, з вище викладених підстав. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами судові витрати з урахуванням частковості задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial