Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

05 грудня 2019 року позивач звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», ТОВ «ФК «Укрфінансгруп», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни, про визнання договорів недійсними у подальшому уточнивши позовні вимоги про визнання договорів недійсними та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13 грудня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 06 лютого 2020 року. До суду 21 січня 2020 року від представника відповідача ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» надійшов відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, зазначаючи, що позивач не надав будь - яких доказів на підтвердження своїх вимог, тоді як доводи викладені у позові з подальшими уточненнями спростовуються наданими доказами, а доводи позивача відносно порушення підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо заборони на укладання такого правочину не можуть бути прийняті до уваги, тому що на даний об`єкт іпотечного майна заборона за зазначеною нормою закону не розповсюджується у зв`язку зі значним перевищенням загальної площі нерухомого житлового майна, яка встановлена приписом закону (за законом - загальна площа не повинна перевищувати 140 кв.м для квартири, тоді як загальна площа квартири позивача [PERSON] складає 232,6 кв.м). Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1573988951101). У підготовче засідання 06 лютого 2021 року з`явилися представник позивача, представник відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» та представник відповідача ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп». Представник відповідача ПАТ «Комерційний індустріальний банк» не з`явився про дату, час та місце судового засідання сповіщався належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для уточнення позовних вимог. Підготовче засідання відкладено на 11 березня 2020 року. 12 лютого 2020 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що доводи, які містяться у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими та вважає, що відповідачем не доведено наявність отримання (набуття) від АТ «Райффайзен Банк Аваль» права вимоги Новим кредитором, у зв`язку з відсутністю доказів проведення сплати ціни договору відступлення, відсутністю передачі документації за придбаними правами вимоги у день укладання договорів відступлення, а також незгодою боржника з зазначеною сумою його заборгованості, яка зазначена у відповідному реєстрі боржників до договорів відступлення, в порівнянні з рішенням суду від 2010 року щодо стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором. 25 лютого 2020 року від представника позивача надійшла уточнена позовна заява про визнання правочинів недійними та скасування запису про право власності, в якій змінився склад учасників справи та додано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни, інших уточнень позовна заява не містить. У підготовче засідання 11 березня 2020 року з`явилися представник позивача, представник відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» та представник відповідача ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп». Інші учасники справи до суду не з`явилися, повідомлення про належне сповіщення немає. Підготовче засідання відкладено на 07 квітня 2020 року. 11 березня 2020 року від представника відповідача ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. У підготовче засідання 07 квітня 2020 року учасники справи до суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача та його представника. Від представника ТОВ «Райффайзен банк Аваль» надійшла заява про відкладення розгляду справи. Підготовче засідання відкладено на 27 липня 2020 року. 27 липня 2020 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. У підготовче засідання 27 липня 2020 року з`явилися представник позивача, представник відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» та представник відповідача ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп». Інші учасники справи до суду не з`явилися, про дату, час та місце повідомлялися належним чином. У підготовчому засіданні представником позивача були надані пояснення по уточненій позовній заяві. Підготовче засідання відкладено на 29 вересня 2020 року. З 26 серпня 2020 року по 11 вересня 2020 року суддя Свячена Ю.Б. знаходилась у щорічній основній відпустці. У підготовче засідання 29 вересня 2020 року з`явилися представник позивача, представник відповідача ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп». Інші учасники справи до суду не з`явилися, про дату, час та місце повідомлялися належним чином. Учасникам справи роз`яснені їх права на обов`язки. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Ухвалою суду від 29 вересня 2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково. Протокольною ухвалою підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті на 02 грудня 2020 року. У судове засідання 02 грудня 2020 року з`явилися представник відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» та представник відповідача ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп». Іншу учасники справи до суду не з`явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Оголошено перерву на 17 лютого 2021 року. У судове засідання 17 лютого 2021 року з`явилися представник позивача та представник відповідача ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп». Інші учасники процесу, про дату, час та місце судового засідання сповіщались належним чином. Від представника позивача надійшли письмові пояснення. Сторони надали пояснення по суті позовних вимог. Оголошено перерву на 15 квітня 2021 року. У судове засідання 15 квітня 2021року з`явився представник позивача. Інші учасники справи до суду не з`явилися, про дату, час та місце повідомлялися належним чином. Від представника відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» та представника «ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» надійшли заяви про відкладення розгляду справи. Оголошено перерву на 29 червня 2021 року. У судове засідання 29 червня 2021 року з`явились представник позивача, представник відповідача ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», представник відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль». Інші учасники у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Надав пояснення представник відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль». Представник відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» підтвердив перехід права вимоги на ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» на підставі договорів відступлення права вимоги за зобов`язаннями боржника [PERSON] , які виникли із кредитного договору та договору іпотеки, вважає позов безпідставним та просила відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] , було укладено Кредитний договір № 014/0049/82/72864, відповідно до якого [PERSON] зобов`язалася до 06 квітня 2017 року повернути кредит у сумі 395 964 доларів США та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,75% річних. В забезпечення вищевказаного кредитного договору було укладено Іпотечний Договір, посвідчений 06.04.2007 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., за реєстровим № 822 (з усіма додатковими угодами до нього), за яким [PERSON] передала в іпотеку АТ «Райффайзен Банк Аваль» нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В порушення умов кредитного договору позичальник зобов`язання по поверненню кредиту у строк, передбачений кредитним договором не виконав, проценти за користування кредитними коштами не здійснює, в зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. Матеріали справи містять рішення Кодимського районного суду Одеської області від 02 вересня 2010 року по справі № 2-43/10 про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/0049/82/72864 від 06 квітня 2007 року у розмірі 3 812 527 (три мільйона вісімсот дванадцять тисяч п`ятсот двадцять сім) грн. 74 коп., у тому числі 2 800 562 грн. 49 коп. заборгованості за кредитом, 39 035 грн. 27 коп. заборгованості за нарахованими відсотками, 273633 грн. 38 коп. заборгованості за простроченими відсотками та 699296 грн. 60 коп. заборгованості за пенею, а також 1700 грн. судового збору та 250 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. Вказане рішення суду набрало законної сили 12.09.2010 року. Факт невиконання цього рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом не заперечується сторонами по справі. 30 серпня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» був укладений договір відступлення права вимоги № 114/7-4680 та договір відступлення прав за договорами іпотеки від 31 серпня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. і зареєстрований у реєстрі під № 3219. Відповідно до зазначених договорів Первісний кредитор передав (відступив), а ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» прийняв всі права вимоги до боржників за кредитними договорами та договорами забезпечення (іпотеки), у тому числі й до [PERSON] , [PERSON] . В подальшому, між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк»» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» було укладено Договір відступлення права вимоги від 30 серпня 2017 року, згідно до умов якого Банк передав (відступив), а Новий кредитор прийняв всі права вимоги до боржників за кредитним портфелем, у тому числі до [PERSON] , [PERSON] . Згідно умов договору відступлення права вимоги (пункти 1.1, 2.1 - 2.5) до ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» перейшли права вимоги до боржників в повному обсязі. 31.08.2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» укладений договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. і зареєстрований у реєстрі за №3220, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» перейшли права, які забезпечують зобов`язання Боржника за основним договором, а саме: за іпотечним договором від 06 квітня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., і зареєстрованим в реєстрі за № 822, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно: п`яти-кімнатну квартиру [ADDRESS] ; загальною площею 232,6 кв.м, житловою площею 121,2 кв.м. За умовами ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до п.2.2. Договору, відступлення Новому кредитору зазначених у попередньому реєстрі боржників Прав вимоги відбувається за умови виконання Новим кредитором п. 3.2. Договору, та з моменту підписання Сторонами Реєстру (їв) Боржників, складених за формую, наведеною в Додатку № 2 до Договору. Сторони погодили, що Реєстр боржників підписується Сторонами не пізніше 15 робочих днів з дати підписання Договору та Попереднього реєстру боржників. При цьому в розділі 1 Договору «Визначення терміну» під датою відступлення права вимоги сторони погодили, що це дата підписання сторонами відповідного реєстру боржників, з якої до Нового кредитора переходять права вимоги за відповідними кредитними договорами. Зазначена дата не може передувати даті повного виконання Новим кредитором обов`язку сплатити Кредитору вартості Прав щодо відповідного реєстру Боржників у порядку передбаченому п. 3.2. Договору. Згідно п. 3.2. Договору, Новий кредитор здійснює оплату загальної вартості (Ціни договору) шляхом безготівкового переказу на рахунок Кредитора протягом 1 (одного) робочого дня з моменту укладення цього Договору. Згідно п. 3.1. Договору ціна Договору визначена Сторонами у розмірі - 1300000,00 гривень без ПДВ - у договорі між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», та 1313000,00 гривень без ПДВ - у договорі між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» відповідно. Доводи представника позивача про те, що права та обов`язки сторін за договорами відступлення припинились внаслідок невиконання Новим кредитором умов пункту 3.2. договору, тобто непроведена сплата ціни договору у встановлений строк не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи. В матеріалах справи наявний витяг з Реєстру боржників, оригінал якого був наданий представником ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» для огляду у судовому засіданні датований 30.08.2017 року, тобто Реєстр боржників підписаний сторонами разом з підписанням договорів відступлення права вимоги. Матеріали справи містять копію Акту приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 30.08.2017 року, який містить перелік договорів та документації що передається новому кредитору, є додатком до договору відступлення права вимоги та підписаний 30 серпня 2017 року - у день укладання договору відступлення. Отже, підписавши даний Акт сторони підтвердили отримання ними документації у день його підписання. В матеріалах справи також наявні докази належного виконання кредиторами грошових зобов`язань за умовами п. 3.1, п. 3.2 Договорів відступлення відносно сплати ціни договору, копія платіжного доручення №203 від 30.08.2017 року на суму 1313000,00 грн. про перерахування ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» на рахунок ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» грошових коштів за набуття права вимоги згідно Договору відступлення права вимоги від 30.08.2017; виписка АТ «Райффайзен Банк Аваль» по рахунку за операціями з клієнтами та Довідка про находження коштів про отримання від АТ «КІБ» грошових коштів в сумі 1300000,00 гривень за відступлення права вимоги згідно п. 3.2. до Договору відступлення права вимоги №114/7-4680 від 30.08.2017р.; відповідь на запит від АТ «Райффайзен Банк Аваль» за №114/5-1800-12 від 06 березня 2020 року надана на підтвердження факту відступлення права вимоги за кредитним договором №014/0049/82/72864 від 06 квітня 2007 року до [PERSON] та отримання 30.08.2017 року грошових коштів від ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» в розмірі 1300000,00 грн. за Договором відступлення права вимоги № 114/7-4680 від 30 серпня 2017 року. У п. 2.9. Договору відступлення права вимоги від 30 серпня 2017 року, укладеного між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» зазначено, що у зв`язку з відступленням прав вимоги, при умові повного виконання Новим кредитором обов`язку сплатити Кредитору вартість прав вимоги у порядку, передбаченому п.3.2. цього Договору, кредитор зобов`язується здійснити відступлення прав за Договорами іпотеки, зазначеними в Додатку № 7 до Договору, для чого укласти відповідні договори з Новим кредитором в нотаріальній формі в такі строки: договір про відступлення прав за Договорами іпотеки за формою, передбаченою Додатком № 8 до Договору, - протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту підписання сторонами Реєстру боржників. Аналогічне положення містить п.2.9. Договору відступлення права вимоги № 114/7-4680 від 30.08.17 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КІБ». Отже, Договори про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки були укладені сторонами 31.08.2017 року, тобто в строки визначені умовами договорів відступлення права вимоги. Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Згідно з умовами договорів до ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» перейшли права вимоги до боржника в повному обсязі, отже, кредитором за кредитним договором та іпотекодержателем за іпотечним договором є ТОВ «ФК «Укрфінанс груп». Твердження позивача про не надсилання кредиторами повідомлень боржнику про відступлення права вимоги на нового кредитора також спростовуються матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 8.6. кредитного договору № 014/0049/82/72864 від 06 квітня 2007 року, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , передбачено, що з укладанням Договору позичальник надає згоду на те, що кредитор має право повністю або частково передати (відступити) свої права та зобов`язання по цьому Договору, а також за договорами, пов`язаними із забезпеченням виконання зобов`язань за цим Договором, третій особі без додаткового отримання згоди позичальника. Пунктом 4 Договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 31.08.2017 року, укладеного між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП», визначено, що протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати укладення Договору Первісний Іпотекодержатель повідомляє іпотекодавців за Договорами іпотеки про факт укладення Договору шляхом направлення повідомлення за формою, що є Додатком № 2 до цього Договору, та в порядку, визначеному цим Договором. При цьому, п.12.6. кредитного договору № 014/0049/82/72864 від 06 квітня 2007 року, сторони дійшли згоди, що листи та повідомлення надсилаються Кредитором на адресу позичальника, яка вказана в Договорі (або листі про останню зміну адреси проживання). Згідно п.5.4. кредитного договору № 014/0049/82/72864 від 06 квітня 2007 року обов`язок письмово повідомляти кредитора про зміну фактичної адреси не пізніше 5 днів з часу настання такої зміни покладається на позичальника - [PERSON] . В матеріалах справи наявне повідомлення АТ «Комерційний Індустріальний Банк» за №12.4-2822 від 05 вересня 2017 року надіслане на адресу [PERSON] про відступлення права вимоги за кредитом та іпотечним договором новому кредитору - ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП», факт надіслання підтверджується відповідним Реєстром поштових відправлень ПАТ «КІБ» за 07.09.2017 року зі штампом АТ «Укрпошта» та фіскальним чеком, згідно якого під номером 44 списку рекомендованих відправлень зазначена одержувачем [PERSON] , відправлення №13682528. Також на виконання ухвали суду про витребування доказів, представником відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» надано копії повідомлень від 04 вересня 2017 року про те, що всі права вимоги банку до [PERSON] за кредитним договором №014/0049/82/72864 від 06.04.2007р. та договором іпотеки від 06.04.2007 року перейшли до нового кредитора. У повідомленні зазначено новий кредитор та його банківські реквізити, а також пропоновано здійснювати виконання всіх зобов`язань за договорами на користь нового кредитора. Приписами ч. 2 ст. 517 ЦК України, передбачено право боржника не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно п. 5.5. Договорів відступлення права вимоги від 30 серпня 2017 року, укладених між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» з моменту відступлення Новому кредитору Права Вимоги та/або передачі Документації щодо Прав Вимоги, стосовно яких здійснюється примусове стягнення заборгованості в судовому порядку або у виконавчому провадженні, Новий кредитор готує заяви про заміну сторони у відповідних провадженнях. В матеріалах справи наявна ухвала Кодимського районного суду Одеської області від 14 листопада 2019 року по справі № 503/1726/19 про заміну сторони виконавчого провадження за виконавчим листом у справі № 2-43/10 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості, відповідно до якої стягувача з АТ «Райффайзен Банк Аваль» замінено на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Про відступлення права вимоги за кредитом та іпотекою до ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» позивачці, як зазначено в позові, стало відомо тільки 02.07.2019 року при ознайомлені з матеріалами справи №522/9786/17 між тими ж сторонами. Однак справа розглядалася у Приморському районному суді м. Одеси з травня місяця 2017 року. До того ж, частиною 2 ст. 516 ЦК України встановлено, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Інших наслідків відносно неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні законом не передбачено. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не сплатила суму боргу, яка виникла за кредитним договором та рішенням суду про стягнення заборгованості - ані первісному кредитору АТ «Райффайзен Банк Аваль», ані новому кредитору ТОВ «ФК «Укрфінанс груп». Отже посилання на порушення її прав є безпідставними та не можуть бути прийняти до уваги. Визнання недійсними оспорюваних договорів з підстав неповідомлення боржника про відступлення права вимоги на нового кредитора приписами законодавства не передбачено. В матеріалах справи наявні копії матеріалів реєстраційної справи 1573988951101, яка отримана на виконання ухвали суду від 29.09.2020 року щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В цій справі наявна вимога про усунення порушення основного зобов`язання в порядку Закону України «Про іпотеку» надіслана ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» позивачці [PERSON] та була нею отримана ще у вересні 2017 року, що підтверджується особистим підписом на рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення. Вимога залишена позивачкою без відповіді та задоволення. Отже, заздалегідь до реєстрації права власності на іпотечне майно на ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», позивачка [PERSON] отримала вимогу про усунення порушення основного зобов`язання мала право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, однак не звернулася до нового кредитора, що підтвердив у судовому засіданні її представник. Частиною 2 ст. 518 ЦК України передбачено, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.2 і ч.3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.2, п.4, п.6, п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом також встановлено, що в провадженні Кодимського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа №503/1726/19 за заявою представника [PERSON] про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, який був виданий Кодимським районним судом Одеської області за рішенням від 02 вересня 2010 року по справі № 2-43/10 про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором №014/0049/82/72864 від 06 квітня 2007 року у розмірі 3 812 527 грн. 74 коп., на який посилається позивач в позові, що є зловживанням процесуальними правами. Згідно ч. 3 статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду та Верховний Суду неодноразово звертав увагу судів на необхідність дотримання таких засад цивільного судочинства, як справедливість, добросовісність і розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду за справою № 643/18788/15-ц, провадження № 14-93цс19; постанова Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 359/10843/14-ц, провадження № 61-16740св18; постанова Верховного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18 та інші). Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року по справі № 569/4373/16-ц зазначено: «Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 02 вересня 2010 року по справі № 2-43/10 з [PERSON] стягнуто заборгованість в повному обсязі за курсом долара к українській гривні станом на дату звернення до суду, що склалося у розмірі 3 812 527 грн. 74 коп. та до теперішнього часу даний борг не сплачено позивачкою по даній справі. Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлена в договорі неустойка припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Однак, аналіз судової практики до 2018 року свідчить, що згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Таким чином, закон передбачає обов`язковість здійснення платежів на території України в національній валюті, та не містить заборони на використання в розрахунках розміру грошових зобов`язань іноземної валюти або інших розрахункових величин. Зазначені правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України по справам № 6-284цс17 від 01.03.2017; № 6-2134цс15 від 21.12.2016; № 6-1672цс16 від 21.12.2016; № 6-145цс14 від 24.09.2014., та згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, що діяв на дату укладання договорів відступлення права вимоги від 30.08.2017 року, були обов`язковими для судів. Таким чином, правова позиція Верховного суду України на дату укладення договорів відступлення права вимоги (30.08.2017 року) відрізнялась від практики теперішнього часу та не позбавляла банківські (фінансові) установи донараховувати проценти за кредитними зобов`язаннями до дня їх фактичного виконання та додатково стягувати їх, Верховним Судом України було визначено, що ухвалення судом рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним зобов`язання та не позбавляє позичальника права вимагати покладення на останнього відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, зокрема, стягнення різниці у зв`язку з коливанням курсу гривні до іноземній валюти (за кредитами наданими в іноземній валюті), процентів за користування коштами до їх повернення з часу поза межами періоду, за який вони стягнуті рішенням у іншій справі. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Згідно п.9.1. кредитного договору №014/0049/82/72864 від 06 квітня 2007 року договір набуває чинності з часу його підписання сторонами та скріплення печаткою кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості позичальника за цим договором (суми кредиту, процентів за користування, комісій, неустойок, відшкодування можливих збитків). У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Підставою для реєстрації права власності став договір відступлення права вимоги за договором іпотеки номер 3220 від 31.08.2017 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., який є предметом даного спору. Однак, договори відступлення права вимоги є підтвердженням заміни кредитора у зобов`язанні, а правовою підставою для реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у даному випадку на предмет іпотеки за Іпотекодержателем - є іпотечний договір від 06 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О. і зареєстрований в реєстрі за № 822, а також відповідне іпотечне застереження у даному договорі. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно умов пункту 5.3. Іпотечного договору, та відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» - зазначений Іпотечний договір від 06 квітня 2007 року вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України). У ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст. 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови. У зв`язку з невиконанням боржником вимоги про усунення порушення основного зобов`язання в порядку Закону України «Про іпотеку» від 06.09.2017 року, ТОВ «Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП» тільки 08.06.2018 року здійснило реєстрацію права власності на іпотечну нерухомість: квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 232,6 кв.м, житловою 121,2 кв.м, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про права власності. Судом встановлено, що реєстраційна справа № 1573988951101, щодо нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , яка надана Юридичним департаментом Одеської міської ради на виконання ухвали суду про витребування доказів, містить всі необхідні документи на підставі яких проведено реєстрацію права власності об`єкту нерухомості за ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», які визначені відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам: цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 5 ст.203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Спірні правочини укладені з дотриманням вимог зазначеного законодавства. Підстав для визнання їх недійсними, судом не встановлено. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, визнання правочину недійсним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суду слід з`ясовувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину закріплена уст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Враховуючи зазначені норми права та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що договори, укладені «Райффайзен Банк Аваль», Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» 30 серпня 2017 року та 31 серпня 2017 року, з дотриманням норм чинного законодавства України, а тому підстави для визнання їх недійсними відсутні. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що у судовому засіданні з боку позивачів не доведено, які саме права позивачів порушені оспорюваним правочином, а визначення факту відсутності порушення прав позивача договорами відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договором є підставою для визнання недоведеними позовних вимог у повному обсязі. Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року). Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed