Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

07.07.2014 року позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом до ТОВ «Комплекс Агромарс», в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь не нараховану та не виплачену індексацію заробітної плати за період з 01.01.2010 року по 15.03.2013 року у сумі 2339 гривень 03 копійки, середній заробіток за увесь час затримки розрахунку по дань фактичного розрахунку за 15 місяців у сумі 45 750 гривень, а також невиплачену при звільненні заробітну плату за понаднормову працю у лютому 2011 року у сумі 468 гривень 75 копійок (а.с.1-2,27). Після відкриття провадження у справі позивач уточнила і доповнила свої позовні вимоги та просить суд зобов'язати ТОВ «Комплекс Агромарс» відповідно до постанови КМУ №1078 п.2 нарахувати індексацію на її заробітну плату за період з 01.01.2010 року по 15.03.2013 року у сумі 2339гривень 03 копійки; стягнути з відповідача на її користь індексацію заробітної плати за період з 01.01.2010 року по 15.03.2013 року у сумі 2339 гривень 03 копійки; зобов'язати відповідача нарахувати їй заробітну плату за 25 годин понаднормової праці у лютому 2011 року, відповідно до наказу №6 БК /к від 18.01.2011 року та табелю обліку роботи за лютий місяць 2011 року у сумі 468 гривень 75 копійок; стягнути з відповідача на користь позивача заробітної плати за 25 годин понаднормової праці у лютому 2011 року, відповідно до наказу №6 БК /к від 18.01.2011 року та табелю обліку роботи за лютий місяць 2011 року у сумі 468гривень 75 копійок; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за увесь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку 385 днів у сумі 57280 гривень 30 копійок, а також стягнути моральну шкоду в сумі 5000 гривень (а.с.78,94-96). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. На підставі наказу №1-к від 01.02.2009 року її було переведено з ВАТ «Бориспільський експериментальний комбікормовий завод» на роботу у Бориспільську філію ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаду бухгалтера по заробітній платі. На підставі протоколу загальних зборів учасників товариства №89 від 0503.2012 року назву Бориспільська філія ТОВ «Комплекс Агромарс» було змінено на назву філія Бориспільський комбікормовий завод ТОВ «Комплекс Агромарс» з правовим статусом - без права юридичної особи. 15.03.2013 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Позивач стверджує, що в порушення вимог ст.116 КЗпП України з нею не був проведений повний розрахунок. А саме, що згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282 від 03.07.1991 року, постанови КМУ №1078 від 17.07.2003 року п.2 всі підприємства зобов'язані нараховувати індексацію на заробітну плату своїх працівників незалежно від її розміру, та відповідно до якої індексація на заробітну плату нараховується щомісячно у межах прожиткового мінімуму працездатної особам помножене на коефіцієнт, який щомісячно публікується в газетах «Все про бухгалтерський облік», «Урядовий кур'єр», «Праця і зарплата». В порушення зазначених вимог індексація не нараховувалась та не виплачувалась працівникам підприємства, починаючи з 01.01.2010року по день її звільнення. Сума не нарахованої та невиплаченої їй індексації з 01.01.2010 року по 15.03.2013 року становить 2339 гривень 03 копійки. Крім того, позивач стверджує, що згідно наказу ТОВ «Комплекс Агромарс» №6 БК/к від 8.01.2011 року її разом з іншими працівниками у зв'язку з виробничою необхідністю зобов'язали працювати понаднормово, з оплатою згідно чинного законодавства, а також, що вона пропрацювала згідно вказаного наказу 25 годин, за що їй було нараховані 468 гривень 75 копійок, але відповідного наказу про виплату цих коштів адміністрація підприємства о бухгалтерії заводу не надала. Зазначена позивачем сума не була їй виплачена ні у 2011 році, ні при звільненні. Позивач також стверджує, що була звільнена 15.03.2013 року, а повний розрахунок з нею був проведений лише 29.04.2013 року. Виявивши помилки при нарахуванні належних їй сум, позивач 21.05.2013 року рекомендованим листом звернулась до адміністрації підприємства з вимогою провести з нею повний розрахунок, що їй пообіцяли зробити, але не виконали обіцянки. Її заробітна плата за січень-лютий 2013 року становить по 3050 гривень, всього 6100 гривень за відпрацьовані 41 робочий день. В зв'язку з цим її середньоденна заробітна плата становить 148 гривень 78 копійок, а середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 16.03.2013 року по 12.08.2014 року, що дорівнює 351 день, становить 52221 гривня 78 копійок. На день розгляду справи в суді 30.09.2014 року позивачем уточнено, що розмір середнього заробітку становить 57280 гривень 30 копійок. Крім того, позивач стверджує, що відповідач своїми діями припустився численних грубих поршень законодавства про працю, в зв'язку з чим завдав їй моральну шкоду. Так, позивач стверджує, що внаслідок цього в неї виник депресивний стан, погіршився сон, апетит, її переслідує думка про те, що її скривдили, яка стала нав'язливою. В зв'язку з неправильним нарахування заробітної плати, їй неправильно нараховувались та виплачувались відпускні, чорнобильські відпускні, неправильно нараховувалась і виплачується пенсія, загострився гіпертонічна хвороба, підвищився тиск. Розмір завданої їй моральної шкоди вона оцінює в 5000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Надані відповідачем письмові докази про нараховану їй індексацію заробітної плати вона вважає сфальсифікованими, що підтверджується наданими нею розрахунковими листками, які вона особисто, як бухгалтер по заробітній платі формувала для працівників Бориспільської філії. Позивач стверджує, що доказом того, що в січні 2010 року їй була нарахована, а потім безпідставно знята індексація, підтверджується звітами до Пенсійного фонду України, та актом перевірки, проведеної управлінням Пенсійного фонду України. Вона вважає, що на підприємстві наявні первинні документи, які не були надані суду та які підтверджують її доводи про те, що індексація на заробітну плату не нараховувалась та не вплачувалась та що нараховані їй по документам суми індексації - це частина фактично виплаченої їй премії. Вона також стверджує, що окрім основного табелю, що був нею підписаний та наданий відповідачем за січень-лютий 2011 року, на підприємстві оформлялись додаткові табелі за понаднормову працю, які і не були оплачені за вказівкою директора підприємства. Представник відповідача ТОВ «Комплекс Агромарс» в судовому засіданні повністю підтримав надані суду письмові заперечення (а.с.108-109), відповідно до яких з січня 2010 року по березень 2013 року позивачу кожного місяця нараховувалась та виплачувалась індексація заробітної плати, що підтверджується витягом з розрахункових відомостей за вказаний період. Крім того, в лютому 2011 року згідно табелю обліку робочого часу позивачем було відпрацьовано 20 днів по 8 годин без понаднормової праці, що підтверджується підписом самої [PERSON]. В зв'язку з тим, що ними проведений повний розрахунок з позивачем при звільненні, вимогу щодо нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди вважають безпідставними. Представнику відповідача не відомо походження, наданих позивачем, належним чином не засвідчених розрахункових листків, в зв'язку з чим він не може підтвердити об'єктивність викладеної в них інформації щодо нарахування заробітної плати позивачу, яка сама стверджує про те, що займалась їх формуванням і могла внести в них будь-яку інформацію. Він заперечує, що на підприємстві обліковувалась понаднормова праця в окремих додаткових табелях та невідомо походження наданих позивачем, не засвідчених належним чином документів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та надані сторонами документи, суд пришов до переконання, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала в ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаді бухгалтера по заробітній платі в період з 01.02.2009 року по 15.03.2013 року та була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, відповідно до ст.38 КЗпП України, що підтверджується даними її трудової книжки серія [NUMBER](а.с.5-10) та повністю визнано відповідачем. Відповідно ст.4 до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За змістом ч.1 ст.5 Закону підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Відповідно до вимог ст.6 Закону у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. А саме, такий порядок визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення». Проте, твердження позивача про те, що за період з 01.01.2010 року по 15.03.2013 року їй не була нарахована та невиплачена індексація на заробітну плату у сумі 2339 гривень 03 копійки, спростовуються даними витягу з розрахункових відомостей за січень 2010 року - березень 2013 року, відповідно до якого загальний розмір нарахованої та виплаченої позивачу індексації заробітної плати за вказаний період становить саме 2339 гривень 33 копійки (а.с.110). Правильність проведеного нарахування розміру індексації не викликає у суду сумніву, оскільки повністю відповідає здійсненим позивачем розрахункам (а.с.24) та даним щодо розміру індексів споживчих цін за вказаний період (а.с.28-68). Доводи позивача про те, що факт не нарахування їй індексації на заробітну плату підтверджується звітами ТОВ «Комплекс Агромарс» до Пенсійного фонду України та Довідкою про результати позапланової перевірки від 09.12.2010 року №30, здійсненної Управлінням Пенсійного фонду України в м.Бориспіль та Бориспільському районі (а.с.185-197), суд вважає необґрунтованими, оскільки зняття суми нарахування індексації за січень 2010 року у звіті про суми нарахованої заробітної плати за лютий 2010 року, не спростовує даних розрахункових відомостей про те, що така індексація фактично була нарахована та виплачена позивачу (а.с.110). Щодо наданих позивачем розрахункових листків на її ім'я про нібито нараховану та виплачену позивачу заробітну плату (а.с.17,97-102), а також розрахункові відомості за 2010-2012 роки (а.с.18-20), то, оскільки зазначені письмові документи жодним чином не завірені, в тому числі підписом посадової особи та печаткою підприємства, які їх видали, та не відповідають даним, які містяться у виданому посадовими особами ТОВ «Комплекс Агромарс» витягу з розрахункових відомостей за січень 2010 року - березень 2013 року та нарахуванням премії Бориспільської філії ТОВ «Комплекс Агромарс» (філії «Бориспільський комбікормовий завод» ТОВ «Комплекс Агромарс») за січень 2010 - березень 2013 року (а.с.110,140-178), суд прийшов до висновку, що вони не можуть бути визнані судом як належні та допустимі докази у справі. Будь-яких належних і допустимих доказів, що надані відповідачем документи про нараховану позивачу заробітну плату, в тому числі щомісячну премію та індексацію заробітної плати містять завідомо неправдиву інформацію, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, за змістом ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На момент розгляду даної справи в суді, відомості про ухвалення вироку у кримінальному провадженні у зв'язку зі складанням, видачею службовими особами ТОВ «Комплекс Агромарс» завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів щодо нарахованої та виплаченої позивачу заробітної плати, відсутні. Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні також твердження позивача про те, що їй не була нарахована заробітна плата за 25 годин понаднормової праці у лютому 2011 року, відповідно до наказу №6 БК /к від 18.01.2011 року та табелю обліку роботи за лютий місяць 2011 року у сумі 468гривень 75 копійок. Так, згідно наданого відповідачем табелю обліку використаного робочого часу за лютий 2011 року по Бориспільській філій ТОВ «Комплекс Агромарс» позивачем [PERSON] відпрацьовано 20 робочих днів по 8 годин, всього 160 годин робочого часу, що засвідчено підписом самої [PERSON], який визнаний позивачем в судовому засіданні (а.с.111). Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача про понаднормову працю в лютому 2011 року, позивачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Додану позивачем до позовної заяву фотокопію табелю за лютий 2011 року (а.с.16) суд не може визнати належним і допустимим доказом, оскільки позивачем не доведено правомірність походження даного документу, засвідченого штампом філії «Бориспільський комбікормовий завод» ТОВ «Комплекс Агромарс», зміни в назві якої були зареєстровані лише 26.03.2012 року, що підтверджується як довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України так і відповідним записом в трудовій книжці позивача порядковий №16 (а.с.11,8). Наявність самого лише наказу від 18 січня 20111 року №6БК/кз про залучення працівників ТОВ «Комплекс Агромарс», в тому числі позивача до роботи з 24 січня 2011 року понаднормово (а.с.14-15), не може бути достатнім доказом на підтвердження того, що позивач працювала понаднормово 25 годин в лютому 2011 року та що у зв'язку з цим їй мала бути нарахована та виплачена заробітна плата у визначеному нею розмірі 468 гривень 75 копійок Згідно з випискою по картковому рахунку [NUMBER] в ПАТ «Перший Український міжнародний банк» (ПУМП), власником якого є позивач [PERSON] остаточне перерахування належної позивачу заробітної плати було здійснено ТОВ «Комплекс Агромарс» 29.04.2013 року, а не 15.03.2013 року, як того вимагає ст.116 КЗпП України (а.с.119). Проте, позивачем порушений трьохмісячний строк звернення до суду з позовом про виплату середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку, визначеного ч.1 ст.233 КЗпП України. В зв'язку з цим в цій частині позовні вимоги позивача [PERSON] також задоволенню не підлягають. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування завданої їй відповідачем моральної шкоди в сумі 5000 гривень внаслідок грубого порушення законодавства про працю, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодуванню власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Єдиним порушення законодавства про працю, встановленим в судовому засіданні, є порушення строків розрахунку при звільненні позивача строком на два тижні, що мало місце 29 квітня 2014 року. Проте будь-яких належних і допустимих доказів, що у зв'язку з цим позивачу була завдана моральна, немайнова, шкода, погіршився стан здоров'я в зазначений період та внаслідок протиправних дій відповідача, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Суд критично оцінює наданий позивачем витяг (фотокопію) сторінки з її амбулаторної карти, згідно якого вона зверталась зверталася до терапевта 28.11.2013 року зі скаргами на періодичний головний біль, запаморочення, біль в області серця, серцебиття та їй встановлено діагноз: ГП ІІ ст. (гіпертонічна хвороба другого ступеню), ІХС (ішемічна хвороба серця), кардіосклероз, атеросклероз аорти та коронарних судин голови. Так, з дослідженого витягу вбачається, що позивач звернулась з відповідними скаргами лише 28.11.2013 року, даних проте, чи зверталась вона з відповідними скаргами в період з 15.03.2013 року по 29.04.2013 року, або відразу після виплати належних їй при звільненні сум, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Визначений терапевтом діагноз, крім скарг самої позивачки та проведених вимірювань її тиску, прослуховування ритмів серця, жодним іншим доказом в судовому засіданні не підтверджений, а також не надано доказі про те, що зазначене погіршення здоров'я [PERSON] відбулось саме внаслідок протиправних дій відповідача, а не у зв'язку з віковими змінами у її стані здоров'я. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що в цій частині позовні вимоги позивача є недоведеними та задоволенню на підлягають. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, в зв'язку з чим відповідно до вимог ст..88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору у даній цивільній справі слід прийняти на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed