Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

05.08.2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі відповідачі) про застосування наслідків нікчемного правочину Попереднього договору купівлі-продажу квартири в розстрочку від 21.08.2013 року, укладеного ним з відповідачем [PERSON], з підстав, передбачених статтями 203, 215, 216, 220, 635, 657, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, та солідарне стягнення з відповідачів сплаченої ним за нікчемним договором грошової суми в розмірі 58305 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день виконання рішення виконавчою службою. В обґрунтування позову зазначив, що попередній договір не посвідчений нотаріально, а тому є нікчемним і таким, що не породжує юридичних наслідків. За таких обставин, отримані відповідачами за нікчемним правочином грошові кошти слід вважати майном, яке одержано без відповідної правової підстави, а тому підлягає поверненню. 29.09.2016 року відповідач [PERSON] предявив до позивача [PERSON] зустрічний позов про визнання Попереднього договору купівлі-продажу квартири в розстрочку від 21.08.2013 року, укладеного ним від імені відповідача [PERSON] з позивачем, дійсним. Позов мотивує тим, що вказаний договір фактично виконаний сторонами, проте позивач як сторона попереднього договору ухиляється від його нотаріального посвідчення. Ухвалою суду від 29.09.2016 року залучено до участі в справі в якості третьої особи на стороні позивача за зустрічним позовом ([PERSON] В.), що не заявляє самостійних вимог щодо предмету зустрічного позову, [PERSON], оскільки вирішення зустрічних вимог може в подальшому вплинути на її права та обовязки. У судовому засіданні позивач предявлений позов підтримав і наполягав на його задоволенні; зустрічний позов відповідача [PERSON] не визнав зазначивши, що ніколи не ухилявся від нотаріального посвідчення попереднього договору, а навпаки намагався спонукати [PERSON] укласти з ним договір купівлі-продажу квартири. Крім того вважає, що відповідач [PERSON] не є стороною попереднього договору, а тому не має права заявляти вимогу про визнання його дійсним. Відповідач [PERSON] первісний позов не визнав, при цьому просив задовольнити зустрічний позов. Він вважає договір фактично виконаним, що, на його думку, дає суду підстави визнати цей договір дійсним. [PERSON] також підтвердив отримання від позивача [PERSON] грошових коштів за попереднім договором усього в сумі 365662 грн. Водночас він категорично заперечував передання йому позивачем грошових коштів у доларах США, а також отримання будь-яких грошових сум від відповідача [PERSON] Представник відповідачів [PERSON] і [PERSON] [PERSON] первісний позов [PERSON] не визнав. Стверджує, що його довірителям не було нічого відомо про укладення [PERSON] від їхнього імені попереднього договору і, що [PERSON] і [PERSON] не отримували від [PERSON] грошові кошти за попереднім договором. У той же час, [PERSON], діючи як представник третьої особи ([PERSON] П.), висловив позицію, що попередній договір може бути визнаний судом дійсним, оскільки його укладення породжує певні юридичні наслідки і для [PERSON] як представника [PERSON] Відповідач [PERSON] позов визнала і підтвердила, що більшість платежів, які здійснював позивач за попереднім договором, відбувалися в її присутності, при цьому кошти передавалися позивачем саме в доларах США. Інші відповідачі ([PERSON], [PERSON], [PERSON] Ф.) в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 21.08.2013 року позивач [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON], що діяв в інтересах відповідача [PERSON], Попередній договір купівлі-продажу квартири в розстрочку (далі Договір). Відповідно до умов Договору сторони домовилися про те, що [PERSON] зобовязується передати у власність позивача [PERSON] квартиру [ADDRESS] (далі Квартира). Договірна ціна квартири склала еквівалент 70 тис. доларів США, яка підлягала сплаті в строк до 21.08.2014 року. Договір укладено сторонами у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений (а. с. 7). Відповідно до частини першої статті 635 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Таким чином, основною істотною умовою попереднього договору є строк (термін) укладення сторонами основного договору. За приписом статті 252 Кодексу строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно із частиною першою статті 638 Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На підставі детального вивчення змісту Договору суд дійшов висновку, що сторонами не досягнуто домовленості щодо строку (терміну) укладення основного договору (договору купівлі-продажу Квартири), що є основною істотною умовою Договору, а тому, зідно з положеннями частини першої статті 638 Кодексу, Договір вважається неукладеним. На вказаний висновок суду не впливає та обставина, що сторонами обумовлено в Договорі ціну Квартири, порядок і строки внесення плати за неї на підставі Договору, а також порядок нарахування і сплати фінансових санкцій за затримку оплати вартості Квартири, оскільки вказані умови не є предметом попереднього договору і не вважаються його істотними умовами. Оскільки наслідки недійсного (нікчемного) правочину застосуються лише до укладеного правочину, що випливає зі змісту статей 215, 216 Кодексу, а позивачем заявлено вимогу про стягнення грошових коштів саме з підстав нікчемності Договору, предявлений ним позов не підлягає задоволенню, тому що, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не в праві самостійно змінювати підставу позову. Частиною другою статті 220 Кодексу встановлено, що в тому разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку про те, що визнання в судовому порядку дійсним нікчемного договору можливо лише в тому разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, тобто, - якщо відповідно до закону договір є укладеним. За таких обставин, відсутні підстави й для задоволення зустрічного позову [PERSON]

Outcome: dismissed