overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

05 вересня 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до Вороньківської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку. В заяві вказує, [INFO] помер її батько - [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 2,98 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем першої черги є вона - [PERSON] Отримати земельну ділянку у власність без рішення суду не можливо. В позовній заяві просить визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, належну [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). Позивачка, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила суд визнати право власності на земельну ділянку (пай) розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарах, яка належала її батькові на день смерті. Відповідач, представник Вороньківської сільської ради, в судове засідання не з'явився. Суду надав довідку про розгляд справи без його участі. Проти позовних вимог не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. За життя [PERSON] заповіту не склав. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, батьки. [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серія ІІІ-ЯР №443260, виданого 08 липня 1958 року Вороньківським Сіль бюро ЗАГС Чорнухинського району Полтавської області. Позивачка є спадкоємцем першої черги і має всі правові підстави для визнання права власності на земельну ділянку розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, належної [PERSON] У відповідності до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом». Таким чином, [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом і має всі підстави для визнання права власності на земельну ділянку розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, за нею.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

05 вересня 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до Луговиківської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку. В заяві вказує, що [INFO] помер її дядько - [PERSON]. За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого земельну ділянку площею 2,83 га, розташована на території Луговиківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, яка належала йому на день смерті, заповів - [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 2,83 га, яка розташована на території Луговиківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Отримати земельну ділянку у власність без рішення суду не можливо. В позовній заяві просить визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром 2,83 га розташовану на території Луговиківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області і належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. Представник позивачки, [PERSON] в судовому засіданні у підтвердження позову надав пояснення з яких слідує, що [PERSON] являється спадкоємицею після смерті [PERSON] за заповітом. У 2014 році він помер. Після його смерті залишилася спадщина - земельна ділянка, загальною площею 2,83 га, розташована на території Луговиківської сільської ради. Просив суд визнати право власності на земельну ділянку за позивачкою. Відповідач, представник Луговиківської сільської ради, в судове засідання не з'явився. Суду надав довідку про розгляд справи без його участі. Проти позовних вимог не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина - земельна ділянка площею 2,83 га, розташована на території Луговиківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON] є спадкоємицею земельної ділянки, розміром 2,83 га, [PERSON] за заповітом, посвідченим Луговиківської сільською радою 19.04.2012 року за реєстровим номером 424, згідно якого земельну ділянку площею 2,83 га, розташовану на території Луговиківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, заповів [PERSON]. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом». Таким чином, є всі підстави для визнання права власності на земельну ділянку розміром 2,83 га за позивачкою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

05 вересня 2014 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову остання зазначила, що 06 червня 1998 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Реєстрація шлюбу проводилась відділом реєстрації актів громадського стану Межівського району Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 24. Від шлюбу народилася донька: [PERSON], [INFO], на утримання якої з [PERSON], Межівським районним судом Дніпропетровської області в 2002 році винесено рішення про стягнення аліментів. Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2002 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, без офіційної реєстрації шлюбу, у них народився син: [PERSON], [INFO], який проживає з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач відмовився від надання матеріальної допомоги на утримання сина. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиточного мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня подання заяви до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач проти позовних вимог не заперечує. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 06 червня 1998 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають Від шлюбу народилася донька: [PERSON], [INFO], на утримання якої з [PERSON], Межівським районним судом Дніпропетровської області в 2002 році винесено рішення про стягнення аліментів. 02 жовтня 2002 року шлюб між сторонами було розірвано. Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, без офіційної реєстрації шлюбу, у них народився син: [PERSON], [INFO] (а.с.5), який проживає із матір'ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 4049 від 05 вересня 2014 року, виданою Межівською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області (а.с.6). Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На основі ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. У відповідність до ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

05 вересня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1973 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 04.09.2014р. о 11год. 55 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 04.09.2014р. о 11 год. 55 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не спить, відмовляється від прийому їжі. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - біполярний афективний розлад, важкий депресивний епізод з психотичними симптомами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

05 вересня 2014 року заявник звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з зазначеною заявою, в обґрунтування якої посилалась на те, що 13 січня 1995 року зареєструвала шлюб з [PERSON], від спільного шлюбу дітей не мають. Спільне життя подружжя не склалось внаслідок різних поглядів на життя та побут, втрату почуття любові, шлюбні відносини подружжя припинені, [PERSON] знаходиться в місцях позбавлення волі, у зв'язку з чим просила суд розірвати шлюб, укладений між заявниками. Заявник надала суду заяву про розгляд даної справи за її відсутності (а. с. 24). Заінтересована особа до суду не з'явилась, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 13 січня 1995 року, зареєстрованого Ленінським відділом державної реєстраційної актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління, актовий запис № 04 (а. с. 5), від спільного шлюбу дітей не мають, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-якого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 8 ст. 235 Цивільного процесуального кодексу України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на дане положення, суд прийшов до висновку, що прізвище позивачу, яке було змінено нею після реєстрації шлюбу, змінити на дошлюбне, а саме: «[PERSON]». Враховуючі вищезазначені обставини, та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені та до цього часу не поновлювались, заявники наполягають на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку про те, шлюб між заявниками по даній справі підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

05 вересня 2014 року заявниця звернулася з заявою про надання права на шлюб, мотивуючи свої вимоги тим, що на даний час їй виповнилося 17 років, вона є вагітною і бажає зареєструвати шлюб з [PERSON], [INFO], так як він є батьком майбутньої дитини, з початку 2013 року вони з ним зустрічаються та підтримують стосунки. Враховуючи, що вона не досягла шлюбного віку просить суд надати право на шлюб з [PERSON]. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала повністю і просила суд надати їй право на шлюб з [PERSON], так як він є батьком її майбутньої дитини, вони кохають одне одного. [PERSON] в судовому засіданні заяву [PERSON] підтримав, просить суд дозволити укласти шлюб з заявницею. Законні представники неповнолітньої заявниці [PERSON], [PERSON] підтримали заяву їх доньки [PERSON], просили надати їй права на шлюб з [PERSON] Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області в судове засідання, будучи належним чином повідомлений не з'явився , про причину неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи проводити у їх відсутність. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між сторонами склалися добрі взаємовідносини. Згідно медичної довідки Жіночої консультації Охтирської ЦРЛ від 03.09.2014 року [PERSON] вагітна, сторони чекають дитину, законні представники заявниці не заперечують проти надання їх доньці [PERSON] права на шлюб з [PERSON] Сам [PERSON] прохав суд дозволити укласти шлюб з заявницею, оскільки, починаючи з 2013 року між ними існують добрі відносини, вони люблять одне одного. Судом встановлено, що фізичний та психічний стан здоров'я заявниці задовільний. Згідно ст. 23 Сімейного Кодексу України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд вважає, що в даному випадку шлюб заявниці саме з [PERSON] відповідатиме її інтересам, це знайшло своє підтвердження в суді, маються законні підстави, для задоволення заяви. На підставі вищеозначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

05 вересня 2014 року, позивач [PERSON] звернулась до суду з названою позовною заявою, в якій вказала, що 02 березня 2011 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 01. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі. Відповідач позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. По справі встановлено, що 02 березня 2011 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 01 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Позивач в позовній заяві зазначила, що разом не проживають, спільного господарства не ведуть, тому подальше збереження сім'ї та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Згідно поданої заяви позивача від 23.09.2014 року за № 3743/14 до канцелярії Володарського районного суду Київської області, позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу та категорично заперечує щодо надання судом терміну на примирення. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, що позовні вимоги визнає, але хотів би зберегти сім'ю та примиритись з позивачем, але в судовому засіданні вказав, що згоди на примирення з сторони позивача до судового засідання не дійшов, тобто дружина відмовилась від примирення з ним. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

05 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що рішенням Київського райсуду м. Одеси від 05.09.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання малолітніх дітей доньки [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі на загальну суму 1990 грн.05 к.починаючи з 15 червня 2012 року до повноліття дітей. На підставі заяви позивача виконавчою службою було відкрито виконавче провадження, під час якого у відповідачки виникла заборгованість по сплаті аліментів, в зв'язку з виникненням заборгованості позивач просить стягнути з відповідачки неустойку від суми несплачених аліментів в розмірі 5896 грн.38 к. Позивач в ході судового засіданні позовні вимоги підтримав. В ході судового засіданні відповідачка позов визнала та пояснила, що дійсно заборгованість по сплаті виникла у зв'язку з матеріальним положенням. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ст.. 196 ч.1 СК України при виникненні заборгованості з вини особи , яка зобов'язання сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Так судом встановлено, що рішенням Київського райсуду м. Одеси від 05.09.2013 року з по справі № 1512/8243/12 з [PERSON] [INFO] (код [NUMBER]) на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання малолітніх дітей доньки [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі на загальну суму 1990 грн.05 к. 09 жовтня 2013 року Другим Київським відділом ДВС Одеського міського управляння на підставі заяви позивача було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів на утримання дітей. Підчас виконавчого провадження у відповідачки (боржника) на 29.10.2014 року виникла заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується розрахунком складений державним виконавцем . Позивач надав суду розрахунок неустойки від суми несплачених аліментів в розмірі 5896 грн.38 к. за період 01.02.2014 року по 01.08.2014 року, відповідач з розрахунком погоджується , судом перевірений та складений вірно. Відповідачка зазначила , що сплачувати аліменти в повному обсягу не в змозі у зв'язку з матеріальним положенням, суд вважає, що ці заперечення є безпідставні, а тому приходить до висновку, що відповідачка винна у несвоєчасної сплаті аліментів, в зв'язку з цим є законні підстави для стягнення неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення з відповідачки на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягають стягненню судовій збір в розмір 243 грн.60к.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

05 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні з уточненням позовних вимог просить шлюб розірвати. Пояснив, що 31 липня 1999 року відділом реєстрації актів цивільного стану Малинського району Житомирської області зареєстровано шлюб між сторонами. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться. Позивач до примирення не прагне, між сторонами припинились шлюбні відносини. Під час шлюбу у сторін народились дитина - [PERSON] [INFO]. Рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та остаточним. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, будь - яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направляла. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача , дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про шлюб підтверджується те, що сторони з 31 липня 1999 року перебувають у шлюбі. ( арк.с. 3). Під час розгляду справи встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає , що сім'я розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved