Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

05 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася в суд із вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що являється власником житлового будинку по вул. Володимира Великого, 11, смт. Маневичі Волинської області. З 05 травня 2008 року за вказаною адресою був зареєстрований та проживав її внук [PERSON], проте з 2014 року за місцем реєстрації відповідач не проживає та не повідомивши позивача, змінив своє фактичне місце проживання. У звязку з цим звернулася до суду та просила позов задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою смт. Маневичі Волинської області, вул. Щорса, 11а, внаслідок тривалої відсутності. 25 листопада 2016 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в смт. Маневичі по вул. Володимира Великого, 11, внаслідок тривалої відсутності за місцем реєстрації. В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник [PERSON], кожен зокрема, позов підтримали та просили задовольнити із наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] позов заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини справи та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 2 ст. 405 вищевказаного Кодексу визначено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 цього ж Кодексу встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС №649169 від 10 грудня 2008 року вбачається, що власником житлового будинку в смт. Маневичі, по вул. Щорса, буд. 11, є [PERSON] (а.с.4). Записами у будинкові книзі для прописки громадян в буд.11 по вул. Щорса в смт. Маневичі підтверджується, що відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному житлі (а.с. 11-17). Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він ніколи не проживав із позивачем, яка є його бабусею, у одній оселі, а лише був зареєстрований [INFO], а тому, відповідно, ніяких його речей у спірному житлі немає, за комунальні послуги не сплачував. Пояснення [PERSON] підтверджуються поясненнями свідка [PERSON], яка зазначила, що відповідач є її сином, який до одруження постійно проживав разом із нею. На даний час із сім»єю переселився у інше жило. Судом установлено, що рішенням Маневицької селищної ради №3/5 від 18 грудня 2015 року в смт. Маневичі вул. Щорса була перейменована на вул. [PERSON]. А тому, беручи до уваги вищевикладене та вимоги ч.1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи ту обставину, що відповідач підтвердив в судовому засіданні той факт, що він ніколи не проживав у спірному житлі, суд приходить висновку, що позов є підставним та підлягає задоволенню.

Outcome: approved