Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

06 листопада 2015 року до суду звернулася позивачка із заявою, відповідно до вимог якої, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Окрім цього, просить суд винести рішення про стягнення із відповідача на її користь аліментів на [PERSON] та [PERSON], до досягнення ними повноліття, у розмірі 1455 гривень. В обґрунтування позову посилається на те, що за час проживання у шлюбних відносинах із відповідачем, у них [INFO] року народилася донька [PERSON], а [INFO] року - син [PERSON]. 14 травня 2013 році шлюб із [PERSON] було розірвано, після чого діти залишилися на її утриманні. [PERSON] ще задовго до розірвання із нею шлюбу, матеріальної допомоги на утримання дітей не надав та не надає і на даний час, участі у вихованні дітей не приймає і фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Крім цього зазначає, що ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку, створює перешкоди для повноцінного забезпечення матеріальних благ доньки та сина. Із посиланням на норми матеріального та процесуального права, вважає, що дії [PERSON] порушують її і дітей права, а тому просить позбавити його батьківських прав та стягнути аліменти на утримання доньки і сина у твердій грошовій сумі. У судове засідання позивачка та її представник не з'явилися. Розпорядившись своїми процесуальними правами, що узгоджується із вимогами п.3 ч.1 ст.169 ЦПК України, надали до суду заяви, із підтриманням вимог, про розгляд справи за їх відсутності. Позов просять задоволити, на винесенні заочного рішення не заперечують (а.с.27,30). Також і відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Про причини, що унеможливили його прибуття у засідання, [PERSON] суд не повідомив. Представник органу опіки та піклування Радехівської районної державної адміністрації також у судове засідання не з'явився. Скерувавши до суду письмове клопотання, просив розгляд справи здійснити без його участі, а вимоги задоволити (а.с.32). Із врахуванням наведеного, на підставі п.3 ч.1 ст.169 та ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без застосування технічних засобів фіксування судового засідання та участі сторін і на підставі представлених суду доказів. Так, судом встановлено, що [PERSON], яка народилася [INFO] року та [PERSON], який народився [INFO] року, знаходяться на утриманні позивачки (а.с.2-4,11-12) і батьком їх є [PERSON] (а.с.6-7). Піддавши ретельному аналізу представлені на засідання комісії з питань захисту прав дитини Радехівської райдержадміністрації матеріали, орган опіки та піклування дійшов обґрунтованого висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.34). Враховуючи вищенаведене, рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з подальшими змінами та доповненнями), суд вважає, що окрім порушення конституційних норм «... батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття» (ст.51 Конституції України), відповідачем не виконуються також і батьківські обов'язки передбачені ст.150 Сімейного кодексу України, а саме - він не піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення тощо. Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Однак, як вбачається з матеріалів справи, у діях відповідача не має ні найменшого натяку на виконання хоча б найелементарніших обов'язків щодо виховання та утримання своїх дітей. Таким чином, узагальнюючи вищенаведене, враховуючи, що обставини ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню [PERSON] та [PERSON] доведено в повній мірі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Також, щодо вимог про стягнення із відповідача аліментів, слід зауважити наступне. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти позивачки проживають разом із останньою та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку їх утримання не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання [PERSON] і [PERSON] правомірною. Відповідно до статті 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Виходячи із принципу диспозитивності, закладеному у ст.ст.11,60 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоров'я [PERSON] і [PERSON] задовільний, їм не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу вони не мають. Окрім цього, із цих же підстав наведених вище, суд приходить до висновку, що і у відповідача стан здоров'я, задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, від так підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дітей, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров'я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: approved