Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

06 березня 2018 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить визнати за ним, [PERSON], [INFO], право в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері [PERSON] ([INFO], померлої [INFO]) на завершення процедури безоплатної передачі (відведення) земельної ділянки площею 0,1000 га за кадастровим номером [NUMBER], розташованої на території Кучаківської сільської ради Бориспільського району Київської області, у власність для ведення особистого селянського господарства та проведення державної реєстрації його права власності на дану земельну ділянку. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області: затвердити у встановленому законом порядку проект землеустрою, розроблений землевпорядною організацією ТОВ «Паралель-8», щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га за кадастровим номером [NUMBER], розташованої на території Кучаківської сільської ради Бориспіль-ського району, Київської області, у власність [PERSON], для ведення особистого селянського господарства; забезпечити внесення Державним кадастро-вим реєстратором до Державного земельного кадастру відповідних відомостей про зазначену земельну ділянку, підготувати та надати [PERSON], витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з метою подальшого проведення державної реєстрації його права власності на дану земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON]. За життя, а саме 21 березня 2006 року, [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла позивачу [PERSON]. Позивач у визначений законом строк прийняв спадщину, шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори. Однак, державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться на території Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно. Позивач вважає, що до нього, як до спадкоємця, перейшло право на завершення приватизації вказаної вище земельної ділянки, яке мала [PERSON] в повному обсязі, і яке не припинилося з її смертю, а тому звернувся до суду. У судове засідання позивач та представник позивача, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з'явилися. Через канцелярію суду представник позивача подав до суду заяву, якою розгляд справи просив здійснити у його відсутність за наявними в матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав наведених в відзиві. У судове засідання представник Кучаківської сільської ради Київської області, належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи, не з'явився. Подав суду заяву, якою просив справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 01 жовтня 2016 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Померла [PERSON] була матір'ю позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 02 січня 1962 року Московським відділом РАЦС у м. Київ (а.с. 81 на звороті). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається у тому числі з земельної ділянки площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Кучаківської сільської ради Бориспільського району Київської області. За життя, а саме 21 березня 2006 року, [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] (а.с.80). Після смерті [PERSON], у встановлений законодавством строк, спадщину прийняв [PERSON], що підтверджується заявою від 08 лютого 2017 року зареєстрованої за №237 у Дев'ятій Київській нотаріальній конторі (а.с. 72 на звороті). Дев'ятою Київською держаною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №97 за 2017 рік після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 70-100). 19 січня 2018 року позивач звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться на території Кучаківської сільської ради Бориспільського району Київської області (кадастровий номер [NUMBER]). Постановою нотаріуса від 19 січня 2018 року позивачу відмовлено в цьому через те, що до спадкової справи не подано правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку (а.с. 100). Зважаючи на вказане, суд прийшов висновку, що позивач у інший спосіб, крім як за допомогою судового рішення, не може захистити свої невизнані спадкові права. Згідно Розпорядження «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області» за № 5267 від 29 грудня 2012 року, надано дозвіл на проведення робіт з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га на території Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с. 25). Представником ТОВ «Паралель» Подгорною Н.О., видано Акт прийомки-передачі межових знаків, згідно якого межі земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області, площею 0,100 га, наданої власнику [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, закріплені в натурі межовими знаками встановленого зразка у кількості 4 штук (а.с. 40). Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, але отримати спадкодавець [PERSON] його не встигла, так як померла, тобто не завершила процедуру приватизації земельної ділянки. [PERSON] спадкове майно прийняв так як, протягом шестимісячного строку подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку не може через відсутність правовстановлюючих документів на неї. Тобто не має можливості оформити права щодо вказаного спадкового майна. У видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON], на земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Кучаківської сільської ради Бориспільського району Київської області в порядку спадкування після смерті [PERSON] відмовлено, що підтверджує-ться постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.01.2018 року. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3206940622016 від 25.07.2016 року встановлено, що відомості щодо державної реєстрації та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], за адресою: Кіровська сільська рада Бориспільського району Київської області - відсутні (а.с. 49). 11 лютого 2016 року Кіровську сільську раду Бориспільського району Київської області перейменовано на Кучаківську сільську раду Бориспільського району Київської області (а.с. 60). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1219 ЦК України передбачено перелік прав та обов'язків, які не входять до складу спадщини. Даним переліком не передбачено право спадкодавця на приватизацію майна як таке, що не може входити до складу спадщини. Відповідно до діючого законодавства не відноситься зазначене право і до особистих немайнових прав фізичної особи. Як вбачається зі змісту ст. 118 ЗК України процедура приватизації розпочинається після звернення громадянина до відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування, який надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям в процедурі приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно з приписами п.1 Перехідних положень Земельного кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно вказаних законів, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманий в територіальних органах Державної реєстраційної служби. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наведених вище обґрунтувань вбачається, що відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. З вищезазначених норм слідує, що суди повинні належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач в позові, як на підставу для його задоволення, знайшли своє підтвердження на час розгляду справи, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права на завершення процедури безоплатної передачі земельної ділянки площею 0,100 га, кадастровий номер [NUMBER] підлягають задоволенню, так як позивач, прийнявши спадщину після смерті матері - [PERSON], набув право на спадкування усіх прав та обов'язків, що належали останній, включно з правом на завершення приватизації земельної ділянки. Що стосується зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області вчинити дії вказані в прохальній частині позову, слід зазначити наступне. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно ч. 7 ст. 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Згідно ст. 2 вказаного Закону Державний земельний кадастр ведеться з метою інформацій-ного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при : регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю. Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Частиною 4 ст. 9 цього Закону Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. За змістом ч. 6 ст. 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Отже, на думку судді, виходячи з аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов [PERSON] в частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області затвердити проект землеустрою, що розроблений землевпорядною організацією ТОВ «Паралель-8» та забезпечити внесення Державним кадастровим реєстратором до Державного земельного кадастру відомостей не підлягають задоволенню, оскільки є передчасним. Рішення суду і є підставою для подальших дій позивача з вказаними органами. Наразі відсутні підстави та докази вважати, що після прийняття у справі судового рішення державний кадастровий реєстратор чи Головне управління Держгеокадастру у Київській області будуть чинити перешкоди у реалізації прав [PERSON].

Outcome: partial