Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

05 квітня 2018 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом,який в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненого позову посилається на те, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 грудня 1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6068, посвідченого нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шевченко А. В., є власником будинку [ADDRESS]. В грудні 2008 року її співмешканець попросив її тимчасово зареєструвати за вищезазначеною адресою свого племінника - [PERSON], що є відповідачем у справі, на що вона погодилась. Фактично відповідач з моменту реєстрації у будинку не проживав, а реєстрація відповідача порушує її права, як власника нерухомого майна, крім того вона вимушена сплачувати комунальні послуги за відповідача. На її прохання знятись з реєстрації відповідач не реагує. У зв'язку з чим, позивач просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, зазначив, що він дійсно з 2008 року був зареєстрований за спірною адресою, однак ніколи не проживав у належному позивачеві будинку. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про відкладення розгляду справи не клопотав. Ухвалою суду від 02 липня 2018 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 35-36). Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як установлено судом, позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 грудня 1993 року, посвідченого нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 6068, яке зареєстроване в Новомосковському БТІ за № 3611-34, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-14). Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУМС УДМС України в Дніпропетровській області № 2141/2 від 13 червня 2018 року, [PERSON], [INFO], з 16 грудня 2008 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34). Відповідач в зазначеному будинку [ADDRESS] зареєстрований, однак фактично ніколи не проживав, що підтверджується відповідним актом від 03 квітня 2018 року (а.с. 16). Крім того, зазначена обставина визнана відповідачем у судовому засіданні. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає більше шести місяців, у будинку [ADDRESS], де право власності належить позивачу, але з реєстрації не знявся, доказів поважності причин не проживання відповідач суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушує права позивача як власника будинку, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним їй майном, і може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved