Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

05 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 02.12.2010 року [PERSON] отримала у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між позичальником і Банком договір, про що свідчить підпис позичальника на заяві. В порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та вимог договору позичальник своїх зобов'язань за договором не виконала, в зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 31.01.2015 року в сумі 6964,00 гривень, які й просить стягнути позивач з відповідача, також просить стягнути судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, надав суду заяву в якій просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом належним чином. 20.05.2015 року подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позов визнає в частині розміру заборгованості за кредитом у 3928,46 гривень та відсотками у 1822,46 гривень, заперечує проти нарахування комісії, оскільки це не передбачено у заяві позичальника, також просить згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір штрафу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що сторони скористалися правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.11.2010 року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої вона оформила на своє ім'я кредитну картку (а.с. 10). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки з 19.05.2011 року змінено кредитний ліміт до 4000,00 гривень (а.с. 9). Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яка 02.11.2010 року була підписана відповідачем, базова відсоткова ставка на місяць становить 2,5%, тобто 30% на рік. Розмір щомісячних платежів, з урахуванням плати за користування кредитними коштами становить 7% від заборгованості, але не менш 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів 25 число місяця, наступного за звітним. Також, згідно цієї довідки від 02.12.2010 року, передбачено сплату комісії (а.с. 11). Відповідач ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банка, що підтверджується її підписом на заяві від 09.11.2010 року (а.с. 10 зворот). Згідно п. 2.1.1.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг клієнт надає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Згідно п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 29 зворот). Відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до статей 628, 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд приходить до висновку, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] шляхом підписання та надання банкові ПАТ КБ «Приватбанк» відповідної заяви позичальника було укладено кредитний договір (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що відповідач станом на 31.01.2015 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 6964,00 гривень (а.с. 3 зворот, 5-8). У відповідності до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Під виконанням зобов'язання розуміються вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Належне виконання зобов'язання передбачає виконання зобов'язання в належний строк. Згідно розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором станом на 31.01.2015 року становить у загальній сумі 5750,78 гривень, яка складається з: · 3928,46 гривень заборгованість за кредитом; · 1822,32 гривень заборгованість за відсотками. Відповідач у своїй заяві від 20.04.2015 року позовні вимоги в частині заборгованості за кредитом 3928,46 гривень та заборгованості за відсотками 1822,32 гривні визнає. Відповідно ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву або письмову, яка приєднується до справи, у цьому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, з урахуванням визнання частково позову відповідачем, вказана заборгованість за кредитом та відсотками у розмірі 5750,78 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. З довідки про умови кредитування, яка 09.11.2010 року підписана відповідачем, передбачено сплату комісії за зняття готівки, за зняття власних коштів, за моніторинг неактивної картки, за отримання балансу, за безготівковий платіж. Також у довідці встановлений розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 1% від заборгованості але не менш 30 гривень на місяць (а.с. 11). В розрахунку заборгованості зазначено, що пеня та комісія складають 405,41 гривень (а.с. 5-8), проте представником позивача не вказано розмір пені та комісії окремо, не зазначено вид комісії, період нарахування пені поденно, що в свою чергу унеможливлює перевірити обґрунтованість цього розрахунку, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні частини позовних вимог про стягнення пені та комісії у розмірі 405,41 гривень за недоведеністю. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 1.1.5.20 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості з кредитного ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій (а.с. 22 зворот). З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем відповідачу нарахований штраф у розмірі 500 гривень та 307,87 гривень. Суд частково не погоджується з частиною штрафу (процентна складова) у розмірі 20,27 гривень, оскільки ця частина штрафу нарахована не тільки на заборгованість за кредитом та відсотками, а ще й на суму комісії та пені, що не передбачено п. 1.1.5.20 Умов і правил. Отже, правильний розрахунок штрафу процентної складової буде становити 287,54 гривень з розрахунку 5% від суми заборгованості (3928,46 + 1822,32 = 5750,78 гривень х 5% = 287,54 гривень). Відповідач у своїй заяві від 20.05.2014 року просить про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір штрафу з причини важкого матеріального стану. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшено за рішенням суду якщо він значно перевищує розмір збитків та при наявності інших обставин, що мають суттєве значення. Як вбачається зі справи, відповідач погашала кредит до червня 2014 року, восени 2014 року у відповідача захворіла малолітня дитина [PERSON], [INFO], та до березня 2015 року відповідач займається лікуванням сина (а.с. 55-61). Згідно довідки Рубіжанського міського центру зайнятості від 27.03.2015 року, доходи відповідача з липня 2014 року по лютий 2015 року складали 3755,38 гривень (а.с. 54). У п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року зазначено, що положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення зобов'язання). Суд враховує, наступні обставини, які на думку суду мають суттєве значення, а саме: відповідачем з 2010 року по червень 2014 року кредит погашався майже без прострочення; відповідач не заперечує проти розміру заборгованості по кредиту та процентах, про що вона зазначила у своїй заяві від 20.05.2015 року. Також, на думку суду заслуговують на увагу й інші істотні обставини, як то: низький рівень доходів відповідача приблизно 500,00 гривень на місяць (а.с. 54) та наявність на утриманні хворої малолітньої дитини. Враховуючи вищенаведені істотні обставини, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу до 100,00 гривень. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 3928,46 гривень, заборгованість за процентами у розмірі 1822,32 гривні, штраф у розмірі 100,00 гривень, в решті позовних вимог про стягнення комісії та пені у розмірі 405,41 гривень та штрафу у розмірі 707,81 гривень слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у мінімальному розмірі у сумі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial