Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

05.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 5 082 доларів США депозитного вкладу, мотивуючи тим, між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі банк Надра) 27.10.2014 року було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) на строк 6 місяців, однак після закінчення строку дії договору йому кошти виплачено не повністю, а лише 200\~000 грн. на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон) в якості компенсації втраченого вкладу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник банку Надра в судове засідання не прибув, до суду надіслав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»). За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 27.10.2014 року між сторонами був укладений договір № 2054402 строкового банківського вкладу (депозиту) з поповненням, оформлений в рамках пакету послуг «ПУ «Сімейний економ» (далі Договір), за яким на вкладний рахунок позивачем було внесено, а банком Надра прийнято 10 760 доларів США на умовах нарахування відсотків у розмірі 11,5 % річних на строк 6 місяців до 27 квітня 2015 року. Скориставшись правом поповнення вкладу (п.3.1.4 Договору), позивач 11.11.2014 року та 24.12.2014 року внесла ще 5 000 доларів США на свій депозитний рахунок. Всього банк Надра прийняв від позивача кошти на загальну суму 15 760 доларів США. Виконання позивачем умов договору в повному обсязі та внесення коштів підтверджується квитанцією № 1132 від 27.10.2014 року та звітом по депозиту. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 05.06.2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації банку Надра та призначено уповноваженою особу Фонду строком на 1 рік з 05.06.2015 року по 04.06.2016 року включно. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом (ч. 1 ст. 1074 ЦК України). Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону. Тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку, а ліквідація банку це процедура припинення банку, як юридичної особи відповідно до законодавства (ст. 2 Закону). Таким чином, у спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, і він є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Позивач звернувся до суду з вимогами щодо повернення вкладу після того, як правлінням НБУ було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії банку Надра, а виконавчою дирекцією Фонду розпочато процедуру ліквідації, а також після того, як його вимоги були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів (10.07.2015 року). Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. В той же час, таке обмеження не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. На виконання зазначених положень Закону 23.06.2015 року позивачу виплачено гарантовану Фондом суму відшкодування 200\~000 грн. Його вимоги щодо повернення залишку коштів в сумі 5 082 доларів США включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів як такі, що підлягають задоволенню у четвертій черговості, згідно зі статтею 52 Закону. Зважаючи на те, що відповідно до Закону під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог його кредиторів окремо від ліквідаційної процедури; враховуючи, що з моменту відкликання банківської ліцензії банк Надра не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, предявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають. У даній справі позивач як один із кредиторів банку Надра, який підлягає ліквідації, вправі у позасудовому порядку під час проведення його ліквідації повернути собі суму депозитних коштів, що перевищує 200 000 грн., у порядку, що визначений розділом VIII Закону. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed