Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~06.06.2019 представник позивачів адвокат Королюк О.В. звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шевченка 61» (далі за текстом ОСББ «Шевченка 61»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна архітектурно-будівельна інспекція України у Вінницькій області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . У 2010 році позивачі здійснили реконструкцію даної квартири (коридор 13-1 площею 6,3 кв.м, вбиральня поєднана 13-4 площею 3,0 кв.м, тамбур ІV площею 2,1 кв.м), а також добудували літню кухню літ. К площею 68,4 кв.м. Після реконструкції площа квартири складає 52,9 кв.м. Необхідність у реконструкції викликана відсутністю дверного проходу та незадовільним станом квартири, що становило небезпечність її подальшої експлуатації. Дотримання будівельних норм і правил під час здійснення такого будівництва підтверджується відміткою про проведене технічне обстеження від 15.05.2019 та звітом про оцінку прибудови. Разом з тим, при зверненні до Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Вінницькій області з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації позивачам у реєстрації такої декларації відмовлено. Земельна ділянка під уже збудованим нерухомим майном належить ОСББ «Шевченка 61», члени ОСББ не заперечують щодо оформлення за позивачами права власності на літню кухню, побудовану на території ОСББ. За таких підстав відповідно до ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України представник позивачів просить визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на самочинно збудоване нерухоме майно коридор 13-1 площею 6,3 кв.м, вбиральню поєднану 13-4 площею 3,0 кв.м, тамбур ІV площею 2,1 кв.м, літню кухню літ. К площею 68,4 кв.м, до житлової квартири [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,46 га, кадастровий номер [NUMBER] . \~ \~ \~ \~Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 07.06.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 05.07.2019 та наданий відповідачу строк для подання відзиву, а третій особі для подання пояснення щодо позову. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та їхній представник адвокат Королюк О.В. не з`явились. Представник позивачів подала суду заяву про розгляд справи у її та позивачів відсутність, позов підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, та просила позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] .І [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала повністю та не заперечувала проти його задоволення. \~ \~ \~ \~Третя особа Державна архітектурно-будівельна інспекція України у Вінницькій області, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, явку уповноваженого представника до суду не забезпечила, пояснення щодо позову суду не надавала, заяв та клопотань від неї не надходило. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Суд встановив,\~що [PERSON] \~та [PERSON] \~є співвласниками\~квартири [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 18.08.1994, виданого бюро по приватизації державного житлового фонду виконкому Могилів-Подільської міської ради народних депутатів Вінницької області (а.с. 9). Дане нерухоме майно зареєстроване у реєстровій книзі за № 1880. Відповідно до рішення Могилів-Подільської міської ради Вінницької області № 382 від 25.12.1997 «Про затвердження переліку вулиць міста з новою нумерацією домоволодінь» адреса квартири, розташованої на [ADDRESS] [ADDRESS] . Вказане підтверджується довідкою № 72 від 19.06.2019 (а.с. 35). В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначила, що відсутність дверного проходу, незадовільний стан квартири становив небезпечність її подальшої експлуатації та вимагав капітального ремонту, а фактично перебудови належного позивачам нерухомого майна. За таких підстав у 2010 році позивачі здійснили реконструкцію даної квартири (коридор 13-1 площею 6,3 кв.м, вбиральня поєднана 13-4 площею 3,0 кв.м, тамбур ІV площею 2,1 кв.м), а також добудували літню кухню літ. К площею 68,4 кв.м. Після реконструкції площа квартири складає 52,9 кв.м. Згідно з висновком про вартість майна вартість самочинно збудованої позивачами літньої кухні станом на 19.12.2017 становить 70885 грн. (а.с. 18). Вказані обставини визнаються сторонами, а відтак згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до копії технічної характеристики квартири [ADDRESS] та відмітки про проведене технічне обстеження від 15.05.2019 за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта нерухомості встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с. 11). Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом\~ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації або на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (пункт 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»). Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Така правова позиція визначена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 127/18746/15-ц. Суд встановив, що власником земельної ділянки, площею 0,46 га, кадастровий номер [NUMBER] , із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка розташована на [ADDRESS] , є Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шевченка 61» (рішення про державну реєстрацію права від 16.05.2016, індексний номер 29605297). Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 59179113 від 17.05.2016 (а.с. 17). Саме на цій земельній ділянці позивачами здійснено самочинне будівництво. За змістом ч. 9 ст. 4 та ч. 3 ст. 14 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» порядок здійснення прав співвласників щодо майна, переданого співвласниками у власність ОСББ, визначається законом. Згідно з ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, учасники ОСББ «Шевченка 61» надали свою згоду [PERSON] та [PERSON] на оформлення у передбаченому законом порядку документації на самочинне будівництво, здійснене позивачами на належній ОСББ земельній ділянці (а.с. 14). Вказане вище в сукупності дає суду підстави прийти до висновку, що земельна ділянка, на якій позивачами здійснене самочинне будівництво, надана останнім у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. 16.05.2019 позивачі звернулись до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області із заявою про прийняття в експлуатацію об`єкта, а саме реконструкції квартири житлового будинку з прибудовою тамбуру, будівництво літньої кухні по [ADDRESS] , побудованого без дозволу на виконання будівельних робіт (а.с. 15, 16). 22.05.2019 Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області відмовив позивачам у прийнятті в експлуатацію об`єкта самочинного будівництва і повідомлено, що такий об`єкт приймається в експлуатацію лише за рішенням суду про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт (а.с. 33). Вказане свідчить, що позивачі звертались до компетентних органів із питання введення в експлуатацію самочинно побудованого нерухомого майна, однак їм було у такому введенні відмовлено. Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Особи, які вважають, що вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво порушують їхні права, мають право заперечувати проти таких вимог, якщо вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу). Із контексту норм частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норми частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки такій особі власником та користувачем, якщо такий є і не являється забудовником. Це єдина умова для визнання права власності на об`єкт нерухомості за такою особою. Частина третя статті 376 ЦК України, на відміну від частини сьомої цієї статті, набуття права власності особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не ставить у залежність від того, чи відповідають виконані роботи державним будівельним нормам і правилам і чи не порушують права третіх осіб та не суперечать суспільним інтересам. Така правова позиція визначена в постанові Верховного Суду від 12.09.2018 у справі № 2-3660/090. Враховуючи, що позивачі у 2010 році здійснили самочинне будівництво на земельній ділянці площею 0,046 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка їм належить на праві спільної сумісної власності з іншими учасниками ОСББ «Шевченка 61», однак не була відведена для цієї мети, та що така земельна ділянка надана їм у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved