Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

05.07.2017 р. [PERSON] (далі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до реєстрації Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області з 19.11.2001 р. позивач постійно проживає у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не відомо, хто був власником квартири, чи були у нього спадкоємці. На теперішній час позивач продовжує проживати у вказаній квартирі, добросовісно та відкрито користується нерухомим майном більше десяти років, також він як користувач майном виготовив технічний паспорт на вказане нерухоме майно. Невідомий власник майна тривалий час не виявив наміру визнати певну річ своєю, тому на думку позивача, є всі підстави для визнання нерухомого майна його власністю, як добросовісного набувача. 15.12.2017 р. набув чинності Закон України №2147-VII від 03.10.2017 р. «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», на підставі якого Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Згідно підпункту 9 пункту 1 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву визнав повністю, просив її задовольнити. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального Кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із набуття права власності за набувальною давністю на майно, тому при вирішенні спору суду слід керуватися Цивільним Кодексом України (далі за текстом - ЦК України). Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. У судовому засіданні встановлено, що 19.11.2001 р. [PERSON] прописаний за адресою: [ADDRESS] відповідно до відомостей, які записані у паспорті громадянина України на аркуші «місце проживання» /серії [NUMBER], виданого Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області від 19.11.2001 р., а. с. 3 з. б./. Факт проживання у [ADDRESS] громадянина [PERSON] з листопада 2001 року, підтверджується актом перевірки житлових умов заявника від 30.07.2017 р. В акті, підписаному членами комісії: діючим депутатом Арцизької міської ради Одеської області Мойсеєвою К. М., [PERSON], [PERSON], зазначено, що водопровід, каналізація та опалення відсутні у даній квартирі, кімната без ремонту, особовий рахунок на квартиру відкрито на користувача майном - [PERSON] Висновком комісії встановлено, що квартира потребує узаконення /а. с. 21/. Також суд звернув увагу на факт замовлення [PERSON] та виготовлення інженером-спеціалістом [PERSON] технічного паспорту на майно, яким він тривалий час користувався, загальною площею 34.7 (тридцять чотири цілих сім десятих) квадратних метра, житловою площею 18.3 (вісімнадцять цілих три десятих) квадратних метра, що складається з 1 (однієї) жилої кімнати, прихожої, кухні, туалету, ванної, балкону за адресою: [ADDRESS] /а. с. 5-8/. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За змістом ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний Кодекс України набув чинності від 01.01.2004 р., у зв'язку з чим стаття 344 цього Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 01.01.2004 р. У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав набуття права власності, володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до роз'яснень, викладених в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» &?л;… для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність - як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність, суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто, на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом&?і;. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що позивач [PERSON] відкрито, безперервно та добросовісно володіє квартирою[ADDRESS] Оскільки , починаючи з листопада 2001 року по теперішній час позивач [PERSON], фактично добросовісно, відкрито, безперервно володів та продовжує володіти, користувався та продовжує користуватися майном, а саме квартирою[ADDRESS] утримував та утримує дане жиле приміщення, суд, враховуючи згоду відповідача про підтримання позову щодо спірного майна, відсутність будь-яких заперечень від Арцизької міської ради Одеської області, приходить до висновку, що позивач набув право власності на дане спірне майно за набувальною власністю на законних підставах. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивач надав до суду копію довідки до акту огляду МСЕК від 22.09.2008 р., Серії 2-18 №000155, копію посвідчення [NUMBER], зі змісту документів вбачається, що [PERSON] являється інвалідом дитинства другої групи - безстроково /а. с. 4/. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судом встановлено, що таки категорії громадян звільняються від сплати судового збору при подачі позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved