Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

06.11.2017 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є її батьком. 08.02.2002 шлюб між батьками було розірвано. На даний час позивач є студенткою та навчається на першому курсі фінансово-економічного факультету Запорізького інституту економіки та інформаційних технологій, на денній формі навчання, спеціальність «Право», за контрактом. Строк навчання становить з 01.09.2017 по 30.06.2021. Стипендію позивач не отримує. Доходів позивач не має. Добровільно відповідач не надає їй допомогу. Натомість, відповідач не працює, але має дохід від земельного паю, а також є платником аліментів на утримання іншої дитини. Просила суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у звязку із продовженням навчання у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 888,50 грн., яку позивач обчислила виходячи з 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи з 6 листопада 2017 р. і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. 15.12.2017 набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, за яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) викладено у новій редакції. Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2018 розгляд справи було продовжено за правилами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, в порядку спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи у судове засідання. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності без проведення фіксації судового засідання технічними засобами. У заяві вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі за її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, які отримав особисто, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. За таких обставин судом в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON]) [PERSON] народилась 15 липня 1999 р. в місті Запоріжжі. Відповідно до свідоцтва про її народження серії І-ЖС № 044081, виданого 5 серпня 1999 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, актовий запис № 373, батьком позивача є [PERSON] (а.с. 8). 20 серпня 2015 р. позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], підтвердженням чого є свідоцтво про зміну імені серії І-ЖС № 006536, видане 20 серпня 2015 р. Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 29 (а.с. 10). Згідно з ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Як розяснено у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Судом встановлено, що [PERSON] є студентом денної форми навчання Запорізького інституту економіки та інформаційних технологій, навчається за договором на платній основі, стипендію не отримує. Строк навчання становить з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року, що підтверджується довідкою навчального закладу від 13 жовтня 2017 № 34/17 (а.с. 11). Позивач не працює, доходів не отримує, з огляду на що потребує матеріальної допомоги. Відповідач, згідно з позовною заявою, постійного місця роботи не має, проживає в [INFO], проте має дохід від земельного паю. Крім того, як вказує позивач, відповідач також сплачує аліменти на утримання іншої дитини, проте, має заборгованість зі сплати аліментів на користь позивачки (розрахунок заборгованості Більмацього РДВС від 22.09.2017 а.с. 18). Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 182\~\~Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інше. Згідно з ч.ч. 12 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідач будь-яких документів про дохід суду не надав. За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідач не підтвердив відсутність в нього можливості надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки. Однак, суд враховує те, що відповідач не має постійного місця роботи, тобто має мінливий дохід, що є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до ч.ч. 12 ст. 184 СК України. З урахуванням наведеного, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за можливе визначити відповідачеві розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки в сумі 888,50 гривень на місяць, що відповідає заявленим позовним вимогам. Враховуючи викладене, суд задовольняє позов [PERSON] у повному обсязі. На підставі частини 6 статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на час звернення позивача до суду з позовом складав 640,00 грн. На підставі ст.ст. 19, 89, 141, 244245, 259, 264, 265, 272273, 274279, 280283, 289, пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, суд

Outcome: approved