Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

06.09.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 17.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н. Відповідно до договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки; в подальшому відповідно до п. 3.2 та п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, кредитний ліміт було збільшено. Позивач є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк». При отриманні кредиту позичальник брав на себе зобов'язання погашати кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, передбачені «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку». Позивач вказує, що відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 10.08.2016 року нарахована заборгованість в розмірі 47378,93 грн., з яких 5571,19 грн. - заборгованість за кредитом; 35975,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2232,33 грн. - штраф (процентна складова). Отже заборгованість по кредиту, пред'явлена до стягнення, становить 47378,93 грн. На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 47378,93 грн., поклавши на відповідача судові витрати. Представник позивача у судове засіданні не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. Представником надані письмові пояснення на позов, в яких зазначено, що між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В заяві відповідача на отримання кредиту відповідач, який є повнолітньою дієздатною особою, підтвердив, що він ознайомився з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку. Укладений договір є договором приєднання. Відповідач особистим підписом засвідчив факт ознайомлення з умовами кредитування. Згідно до анкети-заяви відповідачу було видано кредитну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом 500,00 грн, який в подальшому неодноразово змінювався. Також зазначено, що надана позивачем банківська виписка має статус первинного документу, що відповідає Переліку типових документів, затвердженого наказом Мін»юсту від 12.04.12 р. №578/5. Із банківської виписки вбачається, що відповідач не лише користувався кредитною лінією, а і вчиняв погашення кредитної заборгованості, чим підтвердив існування договірних відносин між сторонами. Укладений між сторонами кредитний договір вважають таким, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить положенням ЗУ «Про захист прав споживача». (а.с.83-85). Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності за участю його представників (а.с.34). Крім того, 04.11.2016 року від імені відповідача до суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких зазначено, що відповідач не визнає заявлені вимоги у повному обсязі. Послався на те, що позивачем не надано копію кредитного договору, а надано копію заяви відповідача до банківської установи, яка містить помилки в його анкетних даних; послався на відсутність доказів на підтвердження інформування відповідача про умови кредитування; також послався на положення ЗУ «Про захист прав споживача» в частині вимог до кредитного договору. Відповідач вважає, що укладений між сторонами договір не відповідає вимогам зазначеного Закону, оскільки банком не були вчинені всі передбачені законом дії щодо його інформування про умови кредитування та порядок повернення кредиту (а.с.37-40). Представники відповідача неодноразово заявляли клопотання про відкладення розгляду справи. Також неодноразово розгляд справи призначався в режимі відео конференції за клопотанням представників відповідача, але вони шляхом заявлення різноманітних клопотань, зловживаючи своїми процесуальними правами, затягували розгляд справи. В судовому засіданні 10.03.2017 року, яке проводилось в режимі відео конференції, судом представнику відповідача були додатково роз»яснені його процесуальні права щодо ознайомлення з матеріалами справи, роз»яснений порядок подання клопотання про проведення експертизи, роз»яснений обов»язок учасників провадження доводити обґрунтованість своїх заперечень, була узгоджена дата наступного судового засідання. В судові засідання, призначені на 04.04.2017 року та 25.04.2017 року представники відповідача не з»явились; про дати розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції; судові виклики отримували, про що свідчать поштові повідомлення, будь яких заяв або клопотань від них до суду не надходило. Враховуючи наведені обставини, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності представників відповідача. Дослідивши матеріали справи, розглянувши позов в межах заявлених вимог, оцінивши надані докази відповідно до вимог ст.. 212 ЦПК України, з урахуванням письмових пояснень сторін, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти в розмірі та на умовах, вказаних у договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит та виплатити відсотки, встановлені договором. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.06.2012 року, Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 17.03.2008 року відповідач звернувся до банку ЗАТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою про отримання кредитного ліміту в розмірі 500,00 грн. В заяві зазначено, що банківські послуги надаються відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, з якими позичальник ознайомлений та згодний (а.с.7). Відповідно до зазначених Умов позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, а також оплачувати комісії (п.6.5). П. 9.3 Умов передбачено, що карткові рахунки відкриті на невизначений строк за виключенням настання обставин, викладених в п.9.6 та 9.7 Умов. Пункт 9.5 Умов передбачає, що відповідний картковий рахунок може бути закритий на підставі заяви боржника, або банк має право закрити картковий рахунок, письмово повідомивши боржника. Крім того, п. 8.6 передбачений обов'язок клієнта сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 120 днів.(а.с.8-13). Згідно з витягом зі Статуту, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов»язань ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.19). Згідно з доданими до матеріалів справи банківськими документами, [PERSON] користувався кредитною лінією, періодично знімаючи різні суми, також ним вчинялись дії щодо виконання своїх зобов»язань за кредитним договором (а.с.86-90), але згідно з даними позивача за користування кредитом відповідач сплачував нерегулярно, не в повному обсязі; останній платіж за кредитом відбувся 16.12.2013 року. Таким чином відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, в зв'язку з чим станом на 10.08.2016 року заборгованість за кредитом нарахована в розмірі 47378,93 грн., з яких 5571,19 грн. - заборгованість за кредитом; 35975,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2232,33грн. - штраф (процентна складова). /а.с. 4-6/. Суд звертає увагу на те, що первинно кредитний ліміт був визначений в сумі 500,00 грн, який в наступному був збільшений з 24.01.2014 року до 5370,00 грн. відповідно до п. 3.2 та 3.3 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.90). Даних про закриття карткового рахунку та припинення дії укладеного між сторонами договору суду не надано. Згідно з наданими банківськими документами, відповідач з 2008 року користується кредитним лімітом, частково здійснював оплату по кредиту. У письмових запереченнях відповідач не посилався на те, що ним були вчинені дії щодо закриття карткового рахунку. При прийнятті рішення суд враховує, що сторонами не заявлялось вимог про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, тому це питання судом не розглядається. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином відповідно умов договору. Посилання відповідача на те, що фактично договір між сторонами відсутній, суд оцінює критично, оскільки із наданих позивачем доказів вбачається, що укладений між сторонами договір є договором приєднання, згоду на умови якого відповідач підтвердив, звернувшись до банківської установи з відповідною заявою. Будь яких доказів того, що при зверненні із заявою відповідач був позбавлений права або можливості бути ознайомленим з умовами кредитування, відповідачем не надано. Також суд критично оцінює пояснення відповідача про те, що укладений між сторонами договір не відповідає вимогам ЗУ «Про захист прав споживача», оскільки в письмових запереченнях відповідач лише процитував норми відповідного закону та не послався на те, які саме порушення допустив позивач та не навів жодного доказу на підтвердження свого твердження. Перевіривши надані позивачем розрахунки суми заборгованості за кредитним договором, суд дійшов до висновку про їх обґрунтованість. Всі нарахування здійснені відповідно до умов укладеного між сторонами договору кредитування. Відповідачем та його представниками не надано будь яких заперечень щодо розрахунку сум, пред'явлених до стягнення. Відповідачем не заперечувався порядок розрахунків; не надано альтернативних розрахунків сум заборгованості, хоча відповідач належним чином отримав всі копії документів, доданих до матеріалів справи та мав можливість з ними ознайомитись. Відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем та його представниками не надано жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в письмових поясненнях відповідача, хоча представникам відповідача судом надавалась можливість приймати участь в судових засіданнях, заявляти відповідні клопотання та доводити свою позицію щодо невизнання позову. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт існування між сторонами договірних кредитних зобов'язань на певних умовах, суду не надано будь яких доказів щодо припинення або розірвання укладеного між сторонами договору, позивачем надані належні докази на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та надані докази на підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, приймаючи до уваги те, що відповідач не заявляв про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, не навів жодних доказів на підтвердження своєї позиції, викладеної в письмових запереченнях, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 47378,93 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти на відповідача судові витрати, сплачені позивачем при зверненні до суду, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи: 1378,00 грн. сплаченого судового збору (а.с. 11).

Outcome: approved