Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

05 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 22 лютого 2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 8. Від шлюбу мають одну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Вже близько пяти років вона з відповідачем не підтримує шлюбні відносини. Причиною розпаду сімї, як зазначає позивачка, стало те, що вони втратили почуття кохання один до одного, у них різні погляди щодо подальшого сумісного проживання, між ними часто виникали непорозуміння з різних побутових причини, тому вважає, що збереження сім'ї неможливе, оскільки суперечить її інтересам. Враховуючи, що сім'я фактично розпалась, позивачка вважає, що примирення між ними неможливе, у звязку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала, у разі неявки відповідача просила винести заочне рішення (а.с.23 ). Відповідач в судові засідання неодноразово не з'явився. Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 19.10.2017 року (а.с.12), [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO]. Судові повістки, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України надсилалися відповідачці за адресою її місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, однак повернулися до суду з поміткою: «адресат не проживає» (а.с.а.с. 17, 19). В силу п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки вважається, в тому числі, день проставлення в поштовому відділенні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування, що зареєстровані у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Крім того, ним не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден, про що постановлено ухвалу суду. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про шлюб І-ЖД № 118374 від 22.02.2004 року (а.с.3), 22.02.2004 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 8. Копією свідоцтва про народження серії І-ЖД №197578 від 09.04.2004 року, виданого виконкомом Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.8) підтверджується, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують близько пяти років, не спілкуються, втратили почуття взаємної поваги та кохання один до одного, примирення позивачка не бажає, про що свідчить подана нею заява (а.с.22). За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати. При цьому, суд керується вимогами ст. 24 СК України, яка регламентує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу змінювати своє прізвище позивачка не бажає, оскільки вона його при укладенні шлюбу не змінювала. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 640 гривень, понесені позивачем згідно квитанції №0.0.863488492.1 (а.с.1) від 04.10.2017 року.

Outcome: approved