Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

05.05.2016 позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на трьох малолітніх дітей. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 17 червня 2006 року з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Інших дітей у нього немає, стягнень по виконавчим документам не проводиться. В зв'язку з цим просить стягнути з нього аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень 00 копійок. Змінивши свої вимоги позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, про що до початку розгляду справи через канцелярію суду надала заяву в якій також просить розглянути справу в її відсутності. Свої змінені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи через канцелярію суду надав заяву, в котрій зазначив, що вони з позивачкою живуть в одному будинку і йому від неї відомо, що вона зменшила позовні вимоги та просить стягнути з нього аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 2000 гривень. Змінені позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглянути справу в його відсутності. В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Декларацією прав дитини від 1959 р. закріплено принцип № 4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частина перша статті 184 СК передбачає можливість суду за заявою платника або стягувача визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому відповідно до ч.2 ст. 184 СК розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до Закону. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» (від 25.12.2015 р. № 928-VIII ), прожитковий мінімум для дитини до 6 років з 01.05.2016 року складає - 1228 гривень , а дітей віком від 6 до 18 років, з 1 травня - 1531 гривню, тобто 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 3 дітей повинен бути не менше 1287 гн ( 1 дитина до 6 років та 2 до 18 років) позивач же просить сятгнути на її користь 2000 грн щомісячно. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2008 року вказано, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що відповідач подав письмову заяву, яка приєднана до справи, з якої вбачається безумовне визнання позовних вимог про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі - 2000 гривень, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не порушує прав сторін та їх малолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину слід стягувати з дня пред'явлення позову. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 копійок. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved