Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

05 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення із [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4(однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач [PERSON], який є батьком дитини, має можливість надавати матеріальну допомогу, тому що має задовільний стан здоровя, є працездатним, інших утриманців не має та просила стягнути аліменти на своє утримання в розмірі 1/4(однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.10.2018 справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк п'ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз?яснено право та порядок такого подання. Позивач [PERSON] в судове засіданні не зявилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Подала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень проти ухвалення заочного рішення не надала (а.с. 31). Відповідач [PERSON]\~в судове\~засідання не\~зявився повторно, про місце та час розгляду справи належно повідомлений за останньою адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 128 ЦПК України та шляхом публікації\~оголошення на\~ веб-сторінці\~Миргородського міськрайонного\~суду,\~офіційного веб-порталу\~судової влади (а.с. 18,19,25,27). Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Після укладення шлюбу сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] 27 листопада 2015 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-КЕ №139447 (а.с.3) народився син [PERSON], 16 березня 2017 року, батьком якого є [PERSON], відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1- КЕ №258211 (а.с.5). Дитина [PERSON] проживає разом з позивачем по справі матірю [PERSON] та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян [PERSON] міської ради від 04.10.2018 № 03-01/9829 (а.с.9). Позивач [PERSON] отримує щомісячну допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн., що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення [PERSON] районної державної адміністрації від 24.09.2018 (а.с. 6). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В супереч вищевикладених обставин відповідачем не надано доказів що останній не може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР\~№ 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько( -ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 180 СК України передбачений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення дитини та дружини, вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини ґрунтуються на законі і тому підлягають стягненню із [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4(однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Підлягають стягненню із [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4(однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON], щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років починаючи з 05 жовтня 2018 року до 16 березня 2020 року. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог що зумовлює стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави 1409 гривень 60 копійок. судового збору пропорційно до повного задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до п.1. ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved