Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

07.07.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину. Вона посилалась на те, що договір дарування від 16 лютого 2015 року між нею та відповідачкою укладено внаслідок помилки з її боку та під впливом тяжкої для позивачки обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки за короткий проміжок часу померли її цивільний чоловік та дочка, позивачка втратила засоби до існування та вона вважала, що укладаючи договір з відповідачкою, відповідачка буде зобов'язана доглядати позивачку та піклуватися про неї. Позивачка, та її представник позов підтримали, наполягали на його задоволенні. Представник відповідачки позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Тр6етя особа в судове засідання не з'явилася, та не повідомила про причини неявки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірні 3/4 частин домоволодіння [ADDRESS] належала на праві власності позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. 16.02.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Тетяною Олександрівною посвідчено договір дарування, згідно якому позивачка вказану частину домоволодіння передала безоплатно у власність відповідачці, а остання прийняла цю частину домоволодіння як дарунок. Судом також встановлено, та сторонами не заперечується, що [INFO] помер цивільний чоловік позивачки [PERSON] Потім від невиліковної хвороби 09.01.2014 року померла єдина дочка позивачки [PERSON] У зв'язку з доглядом за хворою дочкою позивачка покинула роботу, а після її смерті позивачці поставлено діагноз астено-невротичний синдром. При таких обставинах, суд не може прийняти до уваги факт того, що позивачці нотаріус роз'яснив умови та наслідки договору дарування, оскільки таке роз'яснення достовірно не свідчить про, те що вона зрозуміла це роз'яснення. Відповідачка є сусідкою позивачки та її хрещеною, та відповідачка через рік після укладення вказаного договору дарування встановила за свій рахунок пам'ятник на могилу дочки позивачки, про що представник відповідачки не заперечував, та про що свідчити замовлення (а.с. 84). Крім того сторони не заперечували про те, що позивачка досі залишається жити в спірному будинку. При таких обставинах, суд вважає встановленим, що позивачка не мала наміру передати вказану частину домоволодіння у власність відповідачкі на безоплатних умовах. Та здійснила вказаний правочин під впливом тяжких для позивачки обставин і на вкрай невигідних умовах. Суд вважає доведеним, що позивачка, укладаючи договір дарування, помилялася щодо наслідків такого договору, вважала, що відповідачка буде зобов'язана доглядати за нею. Між тим таких наслідків договір дарування не передбачає. Згідно ст.. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнани й судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Оскільки позивачка, укладаючи договір дарування, помилялася відносно наслідків дарування, вважала, що відповідачка буде зобов'язана доглядати за нею, що не передбачено договором дарування, крім того уклала вказаний договір під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних для себе умовах, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання цього договору дарування недійсним підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 216 ЦК України суд приводить сторони у первинний стан за цим договором, та повертає вказану частину домоволодіння у власність позивачці. Згідно ст.. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути 3243 грн. 70 коп. судового збору.

Outcome: approved