Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

06 липня 2015 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту «Дніпроагропроект» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені, компенсації заподіяної моральної шкоди, посилаючись на слідуючи обставини. Позивачка працювала в ДКПВІ «Дніпроагропроект» на різних посадах в період з 09 серпня 1984 року по 31 березня 2015 року. Звільнена була згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. У звязку з тим, що відповідач не здійснив належний розрахунок зі звільненою з роботи позивачкою, вона звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку- 21662 грн. 30 коп., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01 квітня 2015 року по 09 червня 2015 року- 6277 грн. 95 коп., компенсацію за завдану моральну шкоду- 15000 грн.00 коп. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнили позовні вимоги. З урахуванням того, що відповідач, до закінчення розгляду справи по суті, частково погасив заборгованість по заробітній платі в розмірі 10500 грн., зменшили позовні вимоги у вказаній частині, тобто просили стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 11162 грн. 30 коп., решта позовних вимог підтримані в т ому ж обсязі, як вказано в позовній заяві. Стороною відповідача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнані частково. Не заперечується факт наявності заборгованості по заробітній платі і компенсації за невикористану відпустку. Однак, у звязку з погіршенням матеріального стану відповідача, наявності заборгованості перед податковими органами, виконавчою службою, відповідач не мав можливості своєчасно розрахуватись з позивачкою, як і з іншими працівниками відповідача, тому відповідач не є винним у завданні моральних переживань та шкоди позивачці, яка фактично не надала суду аргументів, які б підтвердили факт завдання їй моральної шкоди. Суд, вислухав у судовому засіданні учасників процесу, дослідивши матеріали справи, визнає позов таким, що підлягаю частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка працювала в ДКПВІ «Дніпроагропроект» на різних посадах в період з 09 серпня 1984 року по 31 березня 2015 року, звільнена була згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. що підтверджено її трудовою книжкою (а.с.9). Це ж підтверджено наказом №10-к (розпорядження) відповідача від 31 березня 2015 року, що наданий суду представником позивача в судовому засіданні. Окрім того, відповідач надав суду довідку, якою підтверджено, що відповідач дійсно мав заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку- 21662 грн. 30 коп., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01 квітня 2015 року по 09 червня 2015 року- 6277 грн. 95 коп. Згідно наданих суду видаткових касових ордерів від 20 серпня 2015 року та 3 вересня 2015 року, відповідач частково погасив заборгованість по заробітній платі позивачці на суму 10500 грн. Тобто, на даний момент дійсна заборгованість по заробітній платі залишилась в розмірі 11162 грн. 30 коп. Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належєно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу. Ст.116 КЗпП України визначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачкою суду надано достатньо доказів, які підтверджують, що відповідач не здійснив належний розрахунок з нею при звільнені ь до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку- 21662 грн. 30 коп., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01 квітня 2015 року по 09 червня 2015 року- 6277 грн. 95 коп., компенсацію за завдану моральну шкоду- 15000 грн.00 коп. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд визнає, що позивачці, яка не отримала від відповідача належних їй при звільнені сум, зазнала моральної шкоди, оскільки вона аргументовано довела, що понесла значні моральні переживання, була позбавлена можливості мати матеріальне утримання за відпрацьоване, вимушена була нести інші витрати, звертатися за допомогою адвоката, витрачати свій час на доказування своєї правоти. В той же час, суд вважає, що розмір моральної шкоди позивачкою значно завищений. При цьому також враховується, що відповідач дійсно знаходиться в утрудненому матеріальному становищі, що підтверджено і наданими відповідачем документами про фінансовий стан. В той же час, суд не звертає уваги на повне невизнання відповідачем позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки згідно діючого КЗпП України саме відповідач повинен відшкодовувати завдану шкоду, іншого не передбачено.

Outcome: partial