Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

04 листопада 2019 року позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє [PERSON] , звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду. В обґрунтування позову зазначив, що постановою Київського апеляційного суду від 15.01.2019 з нього на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки від усіх видів цього заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11.07.2019 з нього на користь [PERSON] також було стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/10 частини його заробітку щомісячно і до закінчення нею навчання. Крім того, наказом Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09.09.2019 з нього на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Таким чином на сьогодення з нього стягується більше половини заробітку. Він не відмовляється від утримання дітей, проте сплачувати їх у такому розмірі на даний час він змоги не має, оскільки має нерегулярний, мінливий дохід. Посилаючись на наведені обставини, просив зменшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, стягнувши з нього на користь відповідачів аліменти у твердій грошовій сумі, по 1000,00 гривень на кожного з чотирьох дітей. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя донецької області від 26 листопада 2019 року позов було передано за підсудністю на розгляд до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2019 року позов було залишено без руху для усунення позивачем виявлених недоліків. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2019 року за вказаним позовом було відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін у судове засідання. 25 лютого 2020 року відповідачем [PERSON] було надано письмовий відзив на пред`явлений позов. За змістом позову зазначила, що позивач має істотну заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, яка ним до сьогодення не погашена. Позивач має паспорт моряка, працює за кордоном, де отримує високу заробітну плату, за останні п`ять років понад 85 разів перетинав кордон України. Дані обставини досліджувалися та оцінювалися судами при визначенні розміру аліментів. Відтак, вважає позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні. Станом на день судового розгляду інших заяв чи клопотань. що стосуються суті справи, сторонами не надано. Позивач [PERSON] до суду не прибув, просив вирішувати справу за участю його представника [PERSON] , позовні вимоги підтримав. Представник позивача, [PERSON] , діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні позов підтримала, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позові, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник, адвокат Мисляковський Д.С., які брали участь у розгляді справи в режимі відеоконференції із Голосіївським районним судом міста Києва, в судовому засіданні доводи, викладені за змістом наданого письмового відзиву, підтримали, пред`явлений позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пред`явлений позов визнала та пояснила, що не бажає будь-яких порушень прав дітей та чоловіка, вважає, що всі діти повинні мати рівні права та отримувати матеріальне забезпечення від батька порівну. Вислухавши сторони, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі мають доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] перебуває у шлюбі із відповідачем [PERSON] , зареєстрованому Центральним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС\~ ГтУЮ у Донецькій області від 08.02.2018, актовий запис № 62. У шлюбі мають доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Постановою Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року у справі № 752/12213/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі № 752/11407/19 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/10 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 05 червня 2019 року і до закінчення навчання, але не пізніше досягнення нею 23-річного віку. Крім того, наказом Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 вересня 2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 вересня 2019 року, до досягнення ними повноліття. Таким чином станом на сьогодення з заробітку позивача [PERSON] на підставі вказаних судових рішень провадиться утримання аліментів у загальному розмірі 3/5 частини (1/6+1/10+1/3). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна сімейного стану, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Зокрема, появлення у складі сім`ї платника аліментів осіб, відносно яких він має обов`язок з їх утримання (непрацездатні батьки, інші неповнолітні діти) може бути враховано за вимогою платника аліментів як обставина, що спричинила погіршення його матеріального стану. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ж із ч. 2 ст. 13, ч. 7 ст. 81 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, будь-яких доказів, які б свідчили про зміну сімейного стану, погіршення матеріального становища, стану здоров`я тощо, позивачем [PERSON] в ході судового розгляду справи не надано і посилань на їх наявність не наведено взагалі. Більше того, наданими відповідачем [PERSON] письмовими доказами встановлено, що позивач [PERSON] має сертифікат палубного матроса та паспорт моряка, за період з 05.11.2014 по 06.11.2019 понад 85 разів перетинав державний кордон України, що, на переконання суду, свідчить про його працездатність та задовільний стан здоров`я. При цьому суд не може залишити поза увагою той факт, що про зазначені обставини, як і про розмір отримуваного за межами України доходу, позивач за змістом позову і в ході розгляду справи не зазначив взагалі. Натомість, такі обставини, як і матеріальний та сімейний стан, а також стан здоров`я [PERSON] вже були предметом судових розглядів у справах № 752/12213/17 та\~ № 752/11407/19 та враховувалися при визначенні судами розмірів аліментів, зміна яких на сьогодення вимагається позивачем. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, наведеної позивачем за підставу своїх вимог, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В сенсі наведеної норми право визначати розмір аліментів у твердій грошовій сумі належить виключно одержувачам аліментів, у даному випадку відповідачам [PERSON] та [PERSON] , однак, такі питання у встановленому порядку ними перед судом не порушувалися. Та ж обставина, що з позивача [PERSON] провадиться утримання у сукупності понад 50% заробітку, не може бути підставою в розумінні ст. 192 СК України для його вимоги про зменшення розміру аліментів або зміни способу їх стягнення. На підставі викладеного та враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про зміну його сімейного стану, істотне погіршення\~ матеріального становища чи неможливість за станом здоров`я сплачувати аліменти на утримання дітей у визначених судовими рішеннями розмірах, приймаючи до уваги, що у відповідності до ст. 184 СК України право визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі належить одержувачеві аліментів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed