Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

06.11.2014 року позивач звернулася в суд з позовом, який в подальшому уточнено, до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, зазначивши, що після смерті їх з братом, [PERSON], матері [PERSON], яка померла 08.12.2005 року, відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по вул.Богдана Хмельницького, 33 в с.Олександрівка Новомиколаївської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. За життя мати склала заповіт на дочку - [PERSON] та сина - [PERSON], яким заповідала в рівних частках все, що буде належати їй на день смерті. Їх батько, [PERSON], помер у 2004 році. Спадкоємців, що мають право на обовязкову частку у спадщини не має. Вона фактично прийняла спадщину, оскільки утримує і користується житловим будинком батьків, обробляє присадибну земельну ділянку, отримує орендну плату за земельні паї батьків. Брат на спадщину не претендує та відмовився від неї на її користь про що подав нотаріусу відповідну заяву. Однак нотаріусом у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок відмовлено у звязку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності. На підставі чого, вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та представник позивача, адвокат [PERSON], не зявились, але надали суду письмові заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутність. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не зявились, направивши до суду письмові заяви про визнання позову та розгляд справи за їх відсутність. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинялися внаслідок його смерті. Судом установлено, що згідно запису в погосподарській книзі №10 Новомиколаївської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, особовий рахунок №481, за [PERSON] рахується житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований на земельній ділянці площею 4000 кв.м. по вул.Б.Хмельницького, №33 в с.Олександрівка Новомиколаївської сільської ради Комінтернівського району Одеської області /а.с.12,33(обор.)/. Технічним паспортом, виготовленим Комінтернівським РБТІ 19.06.2014 року на житловий будинок №33 по вул.Б.Хмельницького с.Олександрівка Новомиколаївської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, підтверджується, що за вказаною адресою розташований житловий будинок літ.«А» загальною площею 77.9 кв.м., жилою36.0 кв.м., підсобною-41.9 кв.м., 1945 року забудови, з надвірними господарськими будівлями і спорудами, де надвірні будівлі: літ.«в,ж»-тамбур, літ.«К,Н»-сараї, літ.«Л»-гараж, літ.«М»-навіс є самочинним будівництвом /а.с.17-22/. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» від 04.10.1991 року №7, з наступними змінами і доповненнями, у п.9 зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянином на відведеної йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно до Цивільного кодексу УРСР 1963 року та інших нормативно-правових актів, що регулювали правовідносини по державній реєстрації права власності на нерухоме майно до набуття чинності новим Цивільним кодексом України, а саме до 01.01.2004 року, та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №195-ІУ, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Діючим на тої час законодавством передбачалася тільки державна реєстрація будівель споруд, реєстрація права власності на нерухоме майно, доказом чому, відносно будинків і будівель, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, записи у погосподарських книгах сільських рад. Статтею 3 Закону №195-ІУ визначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його споруд- - 2 - ження. Частиною 2 ст.375, ч.5 ст.376 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди, та інше нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Спадкодавець [PERSON] за життя наданим їй законом правом не скористалася і, в встановленому законом порядку, своє право власності на самочинно збудовані будівлі не узаконила. У аб.1 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч.1 ст.376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Таким чином, позивач отримав право на успадкування тільки житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, які не відносяться до самочинного будівництва. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем вимог щодо визнання права власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі само-чинного будівництва спадкодавцем заявлено не було, у звязку з чим, судом позов розглянуто в межах заявлених вимог. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 08.12.2005 року у віці 75 років. [PERSON] помер 02.11.2004 року у віці 74 років /а.с.9,10/. 09.06.2005 року [PERSON] зробила заповідальне розпорядження відносного всього свого майна, що буде їй належати на день смерті, яке заповіла своїм дітям: сину [PERSON] і дочки [PERSON] в рівних частках. Заповіт посвідчено секретарем виконкому Новомиколаївської сільської ради Комінтернівського району Одеської області [PERSON], реєстр за №20 /а.с.16/. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як убачається з копії спадкової справи №18/2014 до майна померлої 08.12.2005 року [PERSON], початої Комінтернівською державною нотаріальною конторою 30.01.2014 року за заявою спадкоємиці [PERSON] про прийняття спадщини, іншій спадкоємець за заповітом [PERSON], 01.04.2014 року подав заяву про те, що він спадщину у встановлений законом строк не прийняв, на спадкове майно не претендує і звертатися до суду за визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не буде. Згідно листа Комінтер-нівського РБТІ від 20.06.2014 року реєстрація права власності на житловий будинок в с.Олександрівка по вул.Б.Хмельницького, 33, Комінтернівського району Одеської області станом на 29.12.2012 року не проводилася, у звязку з чим, постановою від 05.08.2014 року державним нотаріусом відмовлено спадкоємиці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок та рекомендовано звернутися до суду для вирішення цього питання /а.с.28-47/. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно розясненню, викладеному у п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду в порядку позовного провадження. За викладених обставин позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.1216,1217,1218,1268,1269,1270 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і

Outcome: approved