Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

05.07.2021р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, а саме позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. №2-4). В позовній заяві позивачка посилалася на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.10.2010р., втім з чоловіком вони не проживають разом з літа 2014р. Від даного шлюбу вони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з нею, отже знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, у зв`язку з чим [PERSON] просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.07.2021р. позовна заява прийнята до розгляду, провадження відкрито і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 24). В наданій суду 12.10.2021р. заяві позивачка позовні вимоги підтримала, також просила справу розглядати за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами. Проти ухвалення заочного рішення позивачка заперечувала та наполягала на розгляді справи з першої неявки відповідача, оскільки від дня подачі позову до суду минуло більше 3 міс. (а.с.№28). Відповідач в судове засідання, яке було призначено на 12.10.2021р., не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, а саме шляхом направлення судової повістки на адресу зазначену в позові (а.с. № 2), втім, до суду повернувся конверт з судовою повісткою та копією позовної заяви з позначкою «за закінчення терміну зберігання» (а.с. №27). Також судом були зроблені запити до ВОМІ ГУДМС України в Дніпропетровській області та Херсонській областях (місто народження відповідача - м. Херсон) (а.с. № 16, 18), проте, ні в одній з областей відповідач не є зареєстрованим (а.с. № 17, 21). Отже відповідач повідомлений про дату розгляду справи за останнім відомим місцем проживання, яке було зазначено позивачкою по тексту позову, втім, про причини неявки суд не сповістив, так само, як і не надав відзив на позовну заяву. За таких обставин, враховуючи письмову заяву позивачки від 12.10.2021р., неявку відповідача, суд вважає за можливе на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності обох сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Підстав для ухвалення у справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов для заочного розгляду справи, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, а саме відсутня згода позивачки на такий розгляд (а.с. № 28). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши долучені до позову докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. №6). Малолітня донька мешкає зі своєю матір,ю - [PERSON] , що не спростовано батьком. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, встановленого ч.5 ст. 157 СК України (в редакції Закону України від 03.07.2018р.). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п.п. 1. 2, 3, 3-1, 3-2 частини 1 ст. 182 СК України (в редакції Законів України від 17.05.2017р. та 03.07.2018р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від пред`явлення позову. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05.07.2021р. до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України (в редакції від 03.07.2018р.). При цьому, варто зазначити, що статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу аліментів за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, а також приймаючи до уваги результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2021р. за майновими вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: approved