Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

05 серпня 2020 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач просить: розірвати шлюб зареєстрований 15 жовтня 1999 року відділом реєстрації актів громадського стану Суворовської райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис № 900; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3\~500, 00 грн. з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сімейне життя між подружжям не склалось, шлюбні відносини сторони не підтримують і спільне господарство не ведуть вже понад півроку. Також від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Донька залишилась проживати з батьком, а син проживає з позивачем та після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір`ю. Щомісяця [PERSON] несе витрати на утримання сина в розмірі 7000 грн, проте відповідач не надає допомогу на утримання дитини. Ухвалою суду від 17 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, встановлено порядок спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23 лютого 2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, просила шлюб розірвати, прізвище після розірвання шлюбу залишити « [PERSON] » та стягнути аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. Також, 23 лютого до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги визнав, просив стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. Сторони в судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 1999 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Суворовської райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис № 900. Позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 02 жовтня 2009 року, зареєстрованим Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис про народження № 802, котрий проживає разом із матір`ю, відповідач участі в утриманні дитини не бере. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сімейне життя між подружжям не склалось, сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. Сторони надали згоду на розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя, сім`я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу також статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таким чином, на утриманні позивача знаходиться малолітній син, а батько повинен приймати участь у матеріальному забезпеченні дитини, яка такої допомоги потребує. Докази, які б підтверджували, що відповідач добровільно утримує на належному рівні свою дитину суду не надано, тому суд вважає, що аліменти підлягають стягненню з відповідача у примусовому порядку. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до роз`яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) ії матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Враховуючи аліментний обов`язок батька дитини, відсутності даних щодо наявності у останнього інших неповнолітніх дітей, що дитина проживає з позивачем, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь матері дитини на утримання малолітнього сина аліменти в розмірі 1 500 гривень щомісячно, але не менш,\~ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до повноліття дитини. В силу ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, в порядку п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи про стягнення аліментів. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved