Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

06 грудня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача [PERSON] [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 26 березня 2011 року вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу в них народилися діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтві про народження яких записаний відповідач. Неповнолітні діти проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей в добровільному порядку не надає. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 4500 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з уточненням своїх позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від всіх видів його заробітку та доходів щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а також розглядати справу в її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, уточнені позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від всіх видів його заробітку та доходів щомісячно до дітьми повноліття. Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-НО №238155, виданого 26 березня 2011 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 26 березня 2011 року, з присвоєнням дружині прізвища «Мохналь», про що зроблений відповідний актовий запис №183. Зі свідоцтва про народження серії 1-НО №411963, виданого 02 вересня 2011 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №753, вбачається, що [PERSON] народилася 27 серпня 2011 року, в графі «батько» зазначено [PERSON], «мати» [PERSON]. Зі свідоцтва про народження серії 1-НО №563649, виданого 08 листопада 2013 року Виконкомом Новоолексіївської сільської ради Волноваського району Донецької області, актовий запис №5, вбачається, що [PERSON] народився 2.10.2013 року, в графі «батько» зазначено [PERSON], «мати» [PERSON]. Зі свідоцтва про народження серії 1-НО №618022, виданого 31 жовтня 2014 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №980, вбачається, що [PERSON] народилася 21 жовтня 2014 року, в графі «батько» зазначено [PERSON], «мати» [PERSON]. Згідно довідки з місця проживання від 21 листопада 2016 року, виданої директором КСН «Первомайський», позивачка [PERSON] мешкає за адресою: місто Маріуполь, вулиця Панфілова, будинок №120/4, разом з сином [PERSON], [INFO] та доньками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обовязок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. При цьому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При ухиленні від цього обовязку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, а також з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 Сімейного Кодексу України, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/2 частини від всіх видів його заробітку та доходів щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі ст.ст. 180-182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved