Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

05.09.2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення ідеальних часток. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з [PERSON], він перебував у зареєстрованому шлюбі з 19.04.1985 року. Сумісне життя не склалося, внаслідок чого рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.04.2018 року їх шлюб був розірваний. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.11.1994 року, виданого ХМЦПДЖФ р. [NUMBER] їм належить на праві спільної сумісної власності двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., що підтверджується листом комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №1042064 від 01.08.2018 року. На момент звернення до суду сторони проживають разом у спірній квартирі, однак відповідач не надає позивачу документи на квартиру. Позивач просить суд: встановити ідеальні частки у квартирі [ADDRESS], 1/2 частка визнати за [PERSON], 1/2 частки визнати за [PERSON]; також позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір 2209,20 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.11.2018 року відкрито провадження по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову в частині встановлення ідеальних часток не заперечувала, однак заперечувала в задоволенні позову в частині стягнення з неї судового збору. Вказала, що вона є інвалідом, надала суду підтверджуючі документи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.04.1985 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.04.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.11.1994 року, виданого ХМЦПДЖФ р. [NUMBER] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., що підтверджується листом комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №1042064 від 01.08.2018 року. Згідно із частиною 1статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1статті 319 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 3, 4ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змістуст.357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що частки в квартирі [ADDRESS], учасниками спільної сумісної власності не визначено. Звертаючись з даним позовом повивач просить визначити його частку майна у спільній сумісній власності. Оскільки спірна квартира перебуває у спільній сумісній власності двох співвласників без визначення їх часток, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даній квартирі становить 1/2. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] судового збору, суд вважає за необхідне відмовити, з огляду на те, що [PERSON] є інвалідом другої групи, що підтверджується Довідкою серії ХАР-05№016371, а тому вона є звільненою від сплати судового збору і на неї не може бути покладено обов'язок по відшкодуванню судового збору.

Outcome: partial