Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

04 січня 2021 року [PERSON] звернулась з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що у нотаріуса були відсутні докази, які б підтверджували факт безспірності заборгованості. Вказала, що нотаріус порушив вимоги, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Зазначила, що нотаріус не звернув увагу на сплив строку позовної давності за кредитним договором та на те, що розмір заборгованості також не є безспірним. Крім того, позивач стверджував, що відповідач не надіслав вимогу про погашення боргу, не проінформував про розмір заборгованості, та не менше ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису нотаріуса не повідомив про порушення кредитних зобов`язань, чим позбавив її права оскаржити вимоги у судовому порядку або виставити письмові заперечення. Посилаючись на зазначені обставини, які на думку позивача свідчать про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів, позивач просила позов задовольнити та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн. В судове засідання позивач не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Треті особи в судове засідання не з`явились, причину неявки не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином. За таких обставин відповідно до вимог ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що постановлена відповідна ухвала. Дослідивши докази в сукупності, суд\~вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] 11 лютого 2014 року був укладений кредитний договір №001-14956-110214. Згідно умов договору [PERSON] отримала кредит шляхом відкриття кредитної лінії з лімітом 36300 грн. з автоматичним строком продовження дії кредитної лінії кожні 364 дні /а.с.52/. Разом з тим з оспорюваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що ТОВ «Фінансова кампанія «АЛАНД» діє на підставі договору відступлення права вимоги від 11 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал». В свою чергу ТОВ «Фінансова кампанія «Кредит-капітал» є правонаступником ПАТ «Дельта Банк» у зазначених кредитних відносинах на підставі договору про відступлення прав вимоги від 20 квітня 2018 року /а.с.50/. Виконавчий напис був вчинений 14 вересня 2020 року, стягнення проводилося за кредитним договором №001-14956-110214 від 11 лютого2014 року за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року, сума стягнення складала 23060,81 грн. /а.с.50/. На підставі зазначеного виконавчого напису 19 жовтня 2020 року було відкрито виконавче провадження /а.с.46-47/. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Верховний Суд у постанові №137/1666/16-ц від 27.03.2019 року зазначив таке. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У постанові №320/8269/15-ц від 16.05.2018 року Верховний Суд наголосив, що під час розгляду справ такої\~категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Пунктом 13\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №2\~від 31.01.1992\~року «Про\~судову практику\~в справах\~за скаргами\~на нотаріальні\~дії або\~відмову в\~їх вчиненні» передбачено, що при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей\~34,36,87,88 Закону України «Про нотаріат»\~виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. У постанові №645/1979/15-ц від 23.06.2020 року Верховний Суд зазначив, що як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд приймає до уваги посилання позивача про неповідомлення її про вимогу про усунення порушення і погашення заборгованості, також суд приймає до уваги і зауваження щодо адреси, за якою позивач ніколи не проживала, що узгоджується із відомостями, зазначеними у паспорті громадянина України /а.с.7/. Відповідно позивач була обмежена у своєму праві щодо отримання інформації про укладення договорів відносно її зобов`язань. Також про спірність суми та строку виконання зобов`язання свідчить відсутність у стягувача жодних документів, які б могли підтвердити його право на стягнення зазначеної суми у зазначений строк /а.с.90/. Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено і спірність суми, що підлягає стягненню, і порушення нотаріусом порядку і строків вчинення виконавчого напису, а тому позов підлягає задоволенню, а заходи забезпечення позову скасуванню. Разом з тим не підлягає задоволенню вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки сума витрат не підтверджена жодним доказом. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений судовий збір в розмірі 840,80 гривень, На підставі викладеного,

Outcome: partial