overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

04 лютого 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час його навчання, мотивуючи тим, що він навчається у Нововолинському вищому професійному училищі за професією електрослюсар підземний. Проживає разом з матір'ю. Батько не надає на його утримання матеріальної допомоги. Мати не взмозі самостійно утримувати його. Він не має можливості працювати, оскільки навчається на денній формі. Коштів не вистачає для забезпечення себе необхідними продуктами харчування, одягом, підручниками. Відповідач працює, має стабільний дохід, тому просить стягувати з нього на його користь аліменти в розмірі 1/5 частини його доходу в місяць з дня звернення і до закінчення навчання. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання в розмірі 1/5 частини його доходу щомісячно. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для стягнення аліментів, суд позов задовольняє. Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Стаття 200 Сімейного Кодексу України визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина, і вказує, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і у частці від заробітку платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

04 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 07 червня 1996 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Новомосковської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області він зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис № 110. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позивач зазначає, що він і відповідачка з початку 2012 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, в зв'язку із сварками, різницею поглядів на сімейне життя, різницею характерів, відсутністю взаєморозуміння, він втратив до дружини почуття любові та поваги, подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, позивач не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позов визнає, просила суд розірвати шлюб, в разі задоволенні позову її прізвище залишити без змін. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 07 червня 1996 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Новомосковської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 110, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з початку 2012 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

04 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON], з якою зареєстрував шлюб 11 березня 2011 року, мотивуючи тим, що виникають сварки з різних причин і не знаходять спільної мови стосовно ведення подружнього життя. Від вказаного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити, а справу розглянути без його участі. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, але також надала суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнала повністю і не заперечувала проти їх задоволення, а справу просила розглянути без її участі. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 березня 2011 року. Від вказаного шлюбу мають малолітню дитину, а саме, доньку - [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з відповідачем. Як видно зі змісту позовної заяви, між сторонами виникають сварки і скандали стосовно використання сімейного бюджету, відношення кожного до грошей та ведення спільного господарства. Проживають окремо з січня місяця 2014 р. З того ж часу шлюбні стосунки між ними припинені і спільне господарство вони не ведуть. У своїх письмових заявах до суду сторони кожен окремо наголосили про категоричну відсутність згоди на примирення один з одним. За таких обставин, суд дійшов висновку, що збереження вказаної сім'ї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

04 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача на утримання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], щомісяця, до повноліття дитини, посилаючись на те, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач мешкає окремо та ніяких коштів на утримання дитини не виділяє. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про визнання позовних вимог та розгляду справи у його відсутність. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст.181 Сімейного Кодексу України - кошти на утримання дітей /аліменти/ присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її батька /матері/. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, аліментів на інших дітей не сплачує, непрацездатних батьків, дружини, дочки, сина не має, тому суд вважає можливим визначити розмір аліментів у вигляді 1/4 частини доходу відповідача, з урахуванням того, що розмір аліментів на одну дитину не може бути менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.ст. 180, 181 ч.3, 182, 183 ч.2, 191 ч.1 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

04 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що подальше спільне життя з відповідачем, через постійні суперечки і непорозуміння між ними, не можливе, з січня 2011 року вони проживають окремо і сімейні стосунки не підтримують. Сторони в судове засідання не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позивач свій позов підтримала та просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище шлюбне «[PERSON]», відповідач позов визнав. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Сторони уклали шлюб 01 червня 2002 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, сторони з січня 2011 року проживають окремо. Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні сімейні правовідносини з приводу розірвання шлюбу. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 104,105,110, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.ст. 104 ,105,110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що подружжя припинили сімейні відносини, на примирення не згодні. На думку суду подальше спільне життя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

04 лютого 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що шлюб між ними був укладений в 2007 році, мають дочку, [INFO]. Подружнє життя не склалось внаслідок того, що не змогли знайти спільного порозуміння. Це призвело до того, що вони припинили шлюбні стосунки на початку 2013 року. Просить шлюб розірвати. Позивачка в суді після закінчення наданого судом строку для примирення вимоги позову підтримує. Відповідач з позовом погоджувався, а після закінчення строку для примирення в суд не прибув. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з ст..112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що через непорозуміння сторони, які мають одну неповнолітню дитину, припинили спільне проживання. Не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, позивачка не бажає примиритися. Ці обставини встановлені з пояснень сторін та письмових доказів - свідоцтва про шлюб та народження дитини. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, відповідають чинному законодавству. Подальше сумісне проживання сторін у шлюбі є неможливим і буде суперечити їх інтересам. Тому суд вважає, що цей шлюб можливо розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

04 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлений позов мотивує тим, що знаходяться в шлюбних відносинах з 25 грудня 2012 року. Шлюб зареєстрований Виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, актовий запис № 61. Від шлюбу дітей не мають. Просить розірвати шлюб з відповідачем, вказуючи, що з останнім сімейне життя не склалося, різні погляди на життя. Майнового спору не мають. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги викладенні в позовній заяві підтримала повністю та просить розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнав повністю, проти задоволення позову не заперечує. Сторони спроб до примирення робити не бажають Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв'язку з чим подальше ухвалення судом заходів для їх примирення суперечитиме моральним принципам суспільства. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

04 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві зазначила, що з 05 серпня 1995 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та перебувають на її повному утриманні. Відповідач з серпня 2012 року з сім'єю не проживає та допомоги на утримання дітей не надає. Просила суд стягнути на утримання дітей аліменти з відповідача у розмірі ? частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач позов визнав повністю та пояснив, що згодний сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Дослідив докази, суд прийшов до наступного. В силу ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. В силу ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину визначається судом. Згідно свідоцтва про шлюбу (а.с.2), сторони з 05 серпня 1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Як вбачається з копій свідоцтв про народження (а.с.2-3) подружжя має трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з матір'ю по [ADDRESS], про що свідчить довідка Снігурівської міської ради Миколаївської області (а.с.5). Відповідач з сім'єю не проживає, на даний час не працює, але є працездатним і вирішує питання про працевлаштування, а тому взмозі надавати допомогу на утримання дітей, у заявленому позивачкою розмірі. Суд вважає, що вимоги позивачки ґрунтуються на законі, визнані відповідачем і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок по сплаті судового збору на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

04 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що вона з 22 серпня 2008 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований Клюською сільською радою Турійського району, актовий запис за № 2. Від спільного подружнього життя дітей не мають, понад чотири місяці разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вказуючи, що відповідач не погоджується на розірвання шлюбу в добровільному порядку в органах РАЦСу, їхній шлюб існує лише формально і його збереження суперечить її інтересам, просила шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просила справу розглядати у її відсутності, судові витрати залишити за нею. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю, згідний на розірвання шлюбу, і просив справу розглядати без його участі. Враховуючи, що в судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 22 серпня 2008 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Клюською сільською радою Турійського району, актовий запис за № 2 (а.с. 7). Судом встановлено, що сторони разом понад чотири місяці не проживають, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та їхній шлюб існує лише формально. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права, а також враховуючи фактичні взаємини подружжя, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб між ними слід розірвати. Судові витрати по справі суд залишає за позивачем у зв'язку з відповідним її клопотанням. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

04 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку щомісячно. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] [INFO] народила дочку [PERSON], батьком якої є відповідач. На даний час дитина проживає разом із позивачкою у м. Хмельницький. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дитини, а тому на підставі ст.ст.180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дитини і платника аліментів, який інших утриманців не має.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

04 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання їх шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням шлюбних відносин. У судовому засіданні позивач підтримала свої уточнені під час розгляду справи позовні вимоги та показала суду, що 26 жовтня 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя народився син - [PERSON], [INFO]. Вони припинили шлюбні відносини з лютого 2012 року, бо вони не змогли жити однією сім'єю, вони не розуміли один одного, в їх сім'ї відсутнє взаємопорозуміння, що призвело до втрати почуттів любові та поваги. Їхнє подружжя існує тільки формально, однією родиною вони не мешкають, бо у них відсутній загальний бюджет та спільне господарство вони не ведуть. Позивач наполягала на розірванні їх шлюбу з відповідачем, оскільки у кожного з них вже виникла нова сім'я. Відповідач у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши додані матеріали та докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 26 жовтня 2007 року зареєстрували шлюб у Донецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1527. У подружжя шлюб первинний. Від подружнього життя народився син - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами були припинені з лютого 2012 року, вони не ведуть спільного господарства, відсутній загальний бюджет. За таких обставин, суд вважає, що причини, які змушують позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути і понесені позивачем витрати на сплату судового збору у розмірі 229,4 грн., сплата якого підтверджується квитанцією. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

04 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до Талалаївського районного суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи тим, що 28 жовтня 1998 року виконавчим комітетом Липівської сільської ради було видано на ім'я [PERSON] свідоцтво № 256 про право особистої власності на домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS], належить на праві особистої власності. Яке було зареєстровано в реєстрову книгу під № 256 від 20 жовтня 1988 року. Під час оформлення свідоцтва про право особистої власності домоволодіння анкетні дані булим записані слідуючим чином: В свідоцтві її ім'я було зазначено «[PERSON]», що не відповідає правильності запису її імені. Правильно вказано її ім'я «[PERSON]», як вказанов свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 08 липня 1975 року та паспорті серії [NUMBER] від 17 серпня 2001 року. В зв'язку з опискою, вона не може розпоряджатися своїм майном та оформити заповіт. Просить суд встановити факт належності документа, свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № 256 від 20 жовтня 1998 року видане на ім'я [PERSON]. Заявник [PERSON], в судовому засіданні заяву підтримала та просить її задовольнити. Представник зацікавленої сторони, Липівської сільської ради Артюх В.І., заяву підтримав та просить її задовольнити. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], кожний окремо підтвердили і стверджують, що дійсне її ім'я «[PERSON]». Оскільки останню знають на протязі 40 років. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Судом встановлено, що при оформленні свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння була допущена помилка в імені його власника та вказано «[PERSON]», а не як в дійсності та свідоцтві про народженні, паспорті, довідках сільської ради та платника податків. У зв'язку з наведеним суд вважає, що це ім'я має бути зазначено, як «[PERSON]» і належить заявнику. Заслухавши заявника, представника зацікавленої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява являється обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON], про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, свідоцтво про право особистої власності, яке належить їй, а не іншій особі, що передбачено п.6 ст.256 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved