Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

05.08.2020 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 06 листопада 2016 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що подружні відносини між сторонами припинено, позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та її малолітнього сина. У зв`язку з наведеним позивач звернулася до суду та просить розірвати шлюб. Позивач надала суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи у спосіб визначений ЦПК України. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового розгляду не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Славутським містькрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 06 листопада 2016 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 232 (а.с. 18). Даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Славутським містькрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, підтверджується, що батьками [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд враховує наступне. Відповідно до ч.3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно п.10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд враховує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Як видно з позовної заяви, сторони припинили шлюбні відносини, подружніх стосунків не підтримують, взаємна повага та любов відсутні, майновий спір між сторонами відсутній. У поданій до суду заяві позивач наполягає на розірванні шлюбу. Враховуючи формальне існування шлюбу між сторонами, неможливість продовження подружнього життя, суд вважає, що позов слід задовольнити. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо вимоги позивача про залишення проживати із нею малолітнього сина, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином для вирішення питання щодо місця проживання неповнолітньої дитини в судовому порядку, необхідно встановити наявність між батьками, які окремо проживають, спору щодо визначення місця проживання дитини. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами існування спору щодо місця проживання [PERSON] [INFO] , разом з одним із батьків, а тому у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити. Судові витрати підлягають розподілу у порядку визначеному ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial