Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

06.10.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 29.11.2014 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АІ/3816602. 18.02.2015 року в м. Києві сталася ДТП, учасниками якої були відповідач (транспортний засіб «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER]) та [PERSON] (транспортний засіб «Ніссан», д.н.з. [NUMBER]). На підставі страхового акту №3468-ЦВ, розрахунку суми страхового відшкодування та звіту за шкоду завдану «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] позивач виплатив потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 6331,71 грн. Посилаючись на положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положення ст. 1191 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача виплачену позивачем суму страхового відшкодування в розмірі 6331,71 грн., оскільки відповідач у встановлений чинним законодавством строк не повідомив позивача про настання ДТП. До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.11.2014 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу №АІ/3816602. Строк дії Полісу з 29.11.2014 року до 28.11.2015 року. Страхувальник - [PERSON]. Забезпечений транспортний засіб - «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER]. За змістом постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2015 року, відповідач 18.02.2015 року о 09 год. 45 хв. по вул. Горького, 176 в м. Києві, керуючи автомобілем «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER], не витримав безпечну дистанцію руху, що призвело до зіткнення з автомобілем «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] та до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п. 13.1 ПДР України. Вказаною постановою суду відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 19.02.2015 року потерпіла [PERSON] звернулась до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від потерпілої особи. Як вбачається з матеріалів справи, позивач визнав вказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 6331,71 грн., що підтверджується страховим актом №3468-ЦВ, розрахунком суми страхового відшкодування від 02.04.2015 року, звітом про оцінку транспортного засобу №1336 від 02.03.2015 року та копією платіжного доручення №517 від 17.04.2015 року (а.с. 5, 9-14). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За нормою ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. За змістом положень ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Оскільки відповідач, як водій забезпеченого транспортного засобу, допустився порушення наведених вище вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: не повідомив страховика у встановлені строки про настання ДТП, позивач набув права регресної вимоги до відповідача За наведених обставин суд дійшов до висновку про наявність законних підстав щодо задоволення позовних вимог позивача про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 6331,71 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved