Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

05.02.2015 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, просив визнати п. 1.3. та п.2.3. Договору поруки від 02.08.2007, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «Правекс-Банк» недійсними./а.с.3/ Протягом розгляду справи позивач подав заяву про зміну предмету позову, просить визнати несправедливими пункти 1.3., 2.3. вказаного Договору поруки від 02.08.2007, у зв'язку з чим, визнати недійсними пункти 1.3., 2.3. Договору поруки від 02.08.2007, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «Правекс-Банк», далі Договір поруки./а.с.36-37/ Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що згідно умов вказаного Договору поруки позивач зобов'язалась перед відповідачем солідарно відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] з погашення суми кредиту, процентів та пені за кредитним договором. Разом з тим, п. 1.3. та п.2.3. Договору поруки про право відповідача ПАТ КБ «Правекс-Банк» змінювати в односторонньому порядку умови договору поруки порушують права та законні інтереси позивача та суперечать вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 214 ЦК України, у зв'язку з чим, як вважає позивач, є несправедливими і недійсними. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, з підстав зазначених у позові та заяві про зміну предмету вимог./а.с.8/ Представник відповідача Будлянська І.Ю. /а.с.14/ в судовому засідання заперечила проти позову та просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на викладене в письмових запереченнях на позов, зокрема на те, що на момент укладення Договору поруки, позивач надав свою згоду на збільшення його відповідальності, що може виникнути в майбутньому та внесення змін та доповнень до кредитного договору в майбутньому не потребує додаткового погодження з поручителем. Крім того, зазначив, що позивач не є споживачем за договором поруки, а тому Закон України «Про захист прав споживачів» у правовідносинах, які виникли між сторонами не може бути застосований. Також представник послалась на пропуск строків позовної давності позивачем./а.с.18-22/ Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В. в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності./а.с.31/ Суд, на підставі ст.169 ПК України, визнав можливим розгляд справи за відсутності третіх осіб, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оскільки сторони не заперечують проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено судом, 02.08.2007 між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №719-007/07Р, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 37501,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 11,99% річних та з кінцевим строком повернення 02.08.2014. /а.с.5-7/ З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, 02.08.2007 між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та позивачем [PERSON] було укладено договір поруки №719-007/07Р, за яким остання зобов'язалась солідарно відповідати перед АППБ «Аваль» у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] з погашення суми кредиту, процентів та пені за вказаним кредитним договором./а.с.4/ Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частина першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач посилається на положення ст.ст.18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» посилаючись на те, що оспорювані позивачем умови п. 1.3. та п.2.3. Договору поруки, укладеного між сторонами, суперечать вказаному Закону. Разом з тим, доводи позивача суд не приймає до уваги, які безпідставні, оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не належить застосовувати до спірних правовідносин, які виникли між сторонами на підставі Договору поруки, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України поруки є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Термін споживач визначено у п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до якого споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Таким чином, виходячи з наведених положень законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір поруки за своєю правовою природою є видом забезпечення зобов'язань, предметом якого є зобов'язання поручителя нести солідарну відповідальність поряд з боржником за основним зобов'язанням, а відтак предмет договору поруки не становить надання послуг кредитором поручителю та відповідно поручитель не є споживачем в розумінні положень Закону України ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», іншого законодавством не визначено. Виходячи з вище викладеного, Закон України «Про захист прав споживачів», на який як на підставу своїх вимог посилається позивач та його представник, до спірних правовідносин не застосовується. На наявність інших обставин, які б вказували на те, що оспорювані позивачем положення Договору поруки між сторонами суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а також на наявність законних підстав для визнання їх недійсними позивач та її представник не посилались. Таким чином, позов задоволенню не підлягає як безпідставний. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: dismissed