Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

06.12.2013 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем, який було розірвано у 2002 році, позивачка має неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні, відповідач останні пів року ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З часу припинення шлюбних відносин у 2001 році по 2012 рік відповідач жодного разу не бачив сина, участі у вихованні сина не приймає, не цікавиться його життям, здоров'ям, навчанням, не спілкується з дитиною, не купує йому, одяг, іграшки, книжки. Позивачка стверджує, що після розірвання шлюбу вона не заперечувала проти побачень батька з дитиною і не чинила перешкод відповідачу у спілкуванні з сином та у його вихованні, але з того часу і дотепер батько зовсім не виявляє турботи про дитину. З урахуванням викладеного та посилаючись на положення ст.ст. 150, 164 СК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, позивачка просить позов задовольнити. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просять позов задовольнити. Представник позивачки додатково вказує на те, що не з'явлення відповідача до органу опіки і піклування, куди він був викликаний двічі, а також не з'явлення його двічі в судове засідання також підтверджує те, що відповідач байдуже ставить до своєї дитини та того, що він може бути позбавлений батьківських прав. Проти ухвалення заочного рішення у справі позивачка та її представник не заперечують. Прокурор в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову враховуючи наявність висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви і пояснила суду, що у вересні 2013 року позивачка звернулась до органу опіки та піклування з заявою про надання висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. З боку органу опіки та піклування були проведені всі необхідні дії спрямовані на об'єктивний розгляд заяви і прийнято рішення про надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Представник також зазначила, що відповідач двічі був викликаний на засідання комісії, однак до органу опіки та піклування не з'явився. Серед іншого, при прийнятті відповідного рішення комісією було взято до уваги протокол спілкування дитини з психологом за змістом якого, дитина не має спогадів про батька і бачив його лише два рази у житті, тому представник просить суд позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON]. суду показала, що вона є матір'ю позивачки, а [PERSON]., який народився у 2000 році, є її рідним онуком. Після народження онука, у 2001 році позивачка та відповідач припинили шлюбні відносини та стали проживати окремо. Офіційно сторони розлучились у 2002 році, а у 2005 році позивачка отримала рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання сина. Весь цей час свідок постійно допомагала позивачці виховувати дитину, оскільки позивачка працювала. Свідок зазначає, що протягом 10 років відповідач жодного разу не бачився з сином, жодного разу навіть не вітав з будь-якими святами, тому дитина ображена на батька і онук був задоволений коли дізнався, що позивачка має намір звернутись до суду із позовом про позбавлення його батька батьківських прав. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що протягом тривалого часу, від самого народження [PERSON]. товаришує з позивачкою і постійно спілкується із нею та її сином. Свідок зазначає, що дитині на даний час 14 років і за весь цей період у [PERSON] батька фактично не було. За 10 років дитина бачила батька лише 2 рази, будь-яке спілкування дитини із батьком відсутнє, оскільки відповідач не виявляє жодного бажання на виховання та піклування про свого сина. Перешкод у спілкуванні із сином позивачка відповідачу ніколи не чинила, а навпаки дзвонила йому та просила щоб він спілкувався зі своїм сином, однак відповідач жодної батьківської уваги сину не приділяє. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника третьої особи, думку прокурора, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області 29.03.2000 року. Згідно довідки №187 від 13.09.2013 року виданої Житлово-експлуатаційною службою, [PERSON]. разом із матір'ю - позивачкою у справі, проживає за адресою: [ADDRESS]. Батько - відповідач у справі, разом з позивачкою та своїм сином не проживає. З висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав №2-15/4473 від 29.10.2013 року вбачається, що для малолітнього [PERSON]. створені належні умови для його розвитку та виховання, у нього є окрема кімната, ліжко, письмовий стіл, комод. У родині теплі та доброзичливі стосунки. Малолітній [PERSON]. допомагає матері по господарству. Мати систематично цікавиться успіхами сина, допомагає вирішувати проблематичні ситуації, які виникають в процесі як навчання так і при спілкуванні з однолітками. Батько дитини жодного разу не відвідав школу, не цікавився сином, його спіхами в навчанні, в цілому не проявляв інтересу до сина. Відповідно до протоколу бесіди психолога служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради, малолітній [PERSON]. повідомив, що його батько не проживає з ними давно. Малолітній розповів, що зустрічався з батьком віч-на-віч лише два рази у житті у 2012 та 2013 роках на Новий рік та день народження. [PERSON] виказав свою образу на батька через те, що коли він зломав ногу та зателефонував обом батькам про надання допомоги, то приїхала лише мама, а батько не приїхав ні в той день, ні наступного дня та не надав жодної допомоги. Хлопець повідомив, що знає про наміри матері позбавити батька батьківських прав. На запитання про те чи згоден він з рішенням матері, [PERSON] впевнено відповів, що згоден. За таких обставин орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батька батьківських прав, у зв'язку із тим, що батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п.16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 2 та 3 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судове засідання відповідач не надав жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, тому суд, враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина у зв'язку з невиконанням ним своїх батьківських обов'язків. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved