Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

06.07.2018 р. позивач звернулася у суд з позовом до відповідача, у якому просить позбавити останнього батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO] В обґрунтування позову зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі з липня 2003 року, який розірвано у 2006 році. Згідно рішення суду відповідача зобов'язано до сплати аліментів на утримання дитини, однак останній свого обов'язку не виконує, у зв'язку з чим станом на 01.04.2018 р. утворилась заборгованість у розмірі 80 940, 95 грн. Ствердила, що у 2007 р. вона вдруге вийшла заміж і переїхала проживати разом із дочкою у м. Володимир-Волинський Волинської області де і проживають по даний час. Відповідач не цікавиться життям дочки, участь у вихованні дитини не бере, фактично самоусунувшись від виконання батьківських обов'язків. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судові засідання 27.07.2018 р., 24.09.2018 р. та 28.12.2018 р. не з'явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки не повідомляв. При цьому, відповідачем не було подано відзиву. Представник третьої особи подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. На підставі норм ст.ст.280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Оцінивши докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив таке. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивачка є його дружиною, відповідач не цікавиться дитиною, з 2006 року з дочкою не бачився, вони з позивачкою жодних перешкод в зустрічах батькові з дитиною не чинять. Дитина називає його татом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є мамою позивачки, відповідач не цікавиться дитиною, востаннє внучка бачила рідного батька 7,5 років тому, вони відповідачу не чинили жодних перешкод в зустрічах з дитиною. Шлюб між сторонами було розірвано 25.12.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.02.2007 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Недбало», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER]. Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Згідно з характеристикою на ученицю 5 (9)-М класу Володимир Волинської гімназії імені Олександра Цинкаловського - [PERSON] 2003 р.н. від 24.04.2018 року №269, тато ніколи не цікавився навчання дитини, не телефонував, жодного разу не відвідував батьківські збори. Відповідно до довідки про стан заборгованості по аліментах наданої начальником Нововолинського міського ВДВС ГТУЮ у Волинській області, станом на 01.04.2018 року заборгованість [PERSON] становить 80 940, 95 грн. Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 15.06.2017 р. № 187 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] р.н.», позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] є доцільним. Підстави для позбавлення судом батьківських прав перелічені у ст. 164 СК України. Позивач має право на звернення до суду з даним позов в силу норм ст. 165 СК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови). Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3). Встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази у світлі викладених норм права, їх роз'яснень свідчать, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками батька і не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, зокрема не забезпечує належною матеріальною допомогою, не цікавиться навчанням дитини, не створює жодних умов для нормального спілкування з нею чи отримання донькою доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначені фактори є свідченням винної поведінки відповідача та умисного ухилення ним від виховання дитини у такій мірі, що це дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Зважаючи на викладене, фактичні обставини справи, інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім цього, згідно з правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у користь позивача.

Outcome: approved