Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

06 червня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] посилається на те, 15 березня 2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає із позивачем, і знаходиться повністю на її утриманні, оскільки відповідач матеріально родину не утримує, кошти не надає, тому вона не може забезпечити дитині достатній рівень життя та забезпечити її розвиток, з урахуванням її особистих потреб. Шлюбні відносини між сторонами припинені у з 01 травня 2015 року. Крім того, спільне господарство вони не ведуть, не мають спільного побуту, сімя розпалась остаточно та не може бути збережена Спір про поділ майна на теперішній час відсутній. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. На підставі викладеного та посилаючись на діюче законодавство, позивач [PERSON] звертається до суду та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу прізвище не змінювати, а також стягнути з на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, також вказав, що проти позову не заперечує. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи із наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-НО № 349711, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 90. Згідно свідоцтва про народження, виданого 11 вересня 2014 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], актовий запис № 829; в графі „Батьки зазначені: батько [PERSON], мати [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає, безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані . Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружини залишити без змін. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить із наступного. Судом встановлений факт, що неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з матірю [PERSON] у квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою 03 червня 2016 року Лівобережною районної адміністрацією Маріупольської міської ради. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст.181 СК України передбачає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо виконання відповідачем обов'язку з утримування своєї дитини сина [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина ч.1 ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, тобто 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач добровільно позивачу грошової допомоги на утримання дитини не надає, працює та має постійній дохід, інших утриманців не має, про інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів суд не повідомив, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача також підлягають стягненню в дохід держави витрати з оплати судового збору, у розмірі 551, 20 гривень, а також на корить позивача [PERSON] документально підтверджену сплату судового збору у розмірі 551,20 гривень. На підставі ст. ст. 110, 112, 180 - 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved