Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

06 липня 2018 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком № 16 по вулиці Щорса в селі Мала Супоївка Згурівського району Київської області. В обґрунтування позову зазначав, що він є власником житлового будинку № 16 по вулиці Щорса в селі Мала Супоївка Згурівського району Київської області. Вказаний житловий будинок був набутий ним в порядку спадкування після смерті батька. У жовтні 2012 року до нього звернулась [PERSON] з проханням зареєструватись в його будинку для можливості стати на облік у державних органах для отримання соціальної допомоги. У звязку з цим, він надав дозвіл на таку тимчасову реєстрацію, про що у книзі реєстрації місця проживання зроблено відповідний запис. Фактично відповідач ніколи не проживала у його будинку. На його неодноразові прохання в телефонному режимі відповідач постійно обіцяла знятися з місця реєстрації, але по даний час цього не зробила. В судове засідання призначене на 03.10.2018 року позивач не зявився, направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, наслідки ухвалення заочного рішення відомі і зрозумілі. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, про час і місце судового розгляду була оповіщена у встановленому порядку за зареєстрованою адресою її місця проживання чи перебування, та через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, відзиву та заперечень на позов не подала. \~Відтак відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач є такою, якій судовий виклик вручено належним\~ чином. За змістом ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що житловий будинок № 16 по вулиці Щорса в селі Мала Супоївка Згурівського району Київської області належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.1992 (а.с. 9). Належність зазначеного будинку позивачу також підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 5-8), довідкою (витяг з погосподарської книги) № 96 виданої 15.06.2018 року виконавчим комітетом Малосупоївської сільської ради Згурівського району Київської області (а.с. 12). Відповідно до копії будинкової книги 03.10.2012 року по вулиці Щорса, 16 в. селі Мала Супоївка Згурівського району Київської області зареєструвалася [PERSON] (а.с. 27, 28). Факт реєстрації відповідача у цьому будинку підтверджується також інформацією наданою виконавчим комітетом Малосупоївської сільської ради Згурівського району Київської області, за вих. № 159 від 17.07.2018 року (а.с. 21). Із акту обстеження побутово-житлових умов проживання від 15.06.2018 року вбачається, що в ході обстеження було встановлено, що в будинку зареєстрована [PERSON], яка ніколи не проживала у вищевказаному будинку, особистих речей вжитку та гігієни не виявлено, вона не утримує житловий будинок, не ставиться до нього як до основного місці проживання. Не проживає з 2012 року (а.с. 16). Із довідки №\~97 від 15.06.2018 року, виданої виконавчим комітетом Малосупоївської сільської ради Згурівського району Київської області, вбачається, що у даному житловому будинку зареєстрована, але фактично не проживає [PERSON] (а.с. 13). Доказів проживання у спірному будинку чи його утримання відповідачем суду не надано. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та громадському житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України\~ \~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов\~ висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що відповідач відсутня в спірному житловому будинку без поважних причин понад один рік, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом, тому вона втратила право на користування спірним житловим будинком, що належить позивачу на праві приватної власності. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., який підлягає стягненню із відповідача на його користь (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved