Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

05 травня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому ставить питання про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька обл., м.Торецьк, сел.Неліпівка, провулок Новий, буд.7. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька обл., м.Торецьк, сел.Неліпівка, провулок Новий, буд.7. За вказаною адресою зареєстрована його донька [PERSON], але вона фактично не мешкає за вказаною адресою з 1998 року по теперішній час. Її особисті речі в квартирі відсутні, комунальні послуги вона не сплачує, будь-якої участі в проведенні поточного ремонту квартири не приймає. Оскільки збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном, він змушений звернутися до суду про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька обл., м.Торецьк, сел.Неліпівка, провулок Новий, буд.7. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач до суду не зявилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що будинок, розташований за адресою: Донецька обл., м.Торецьк, сел.Неліпівка, провулок Новий, буд.7 належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується договіром купівлі-продажу від 31.05.1979 року (а.с.8). Відповідно до довідки №656 від 27.04.2017 року відповідач по справі зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.5). Згідно довідки представника вуличного комітету [PERSON] фактично не мешкає за вказаною адресою з 1998 року (а.с.6). Відповідно до вимог ч.1 ст.71, ст.72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом було встановлено, що відповідач не мешкає в жилому приміщенні за вказаною адресою з 1998 року. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід задовольнити.

Outcome: approved