Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

07.09.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку матеріальну шкоду у розмірі 1 185 360,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 16.09.2015 року провадження у справі відкрито, та у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Маломуж А.І. справу передано до авторозподілу. 21.03.2016 року ухвалою суду справу прийнято до провадження судді Васильків О.В. При цьому позивач посилається на те, що в рамках кримінального провадження № 42013170010000221 посадовими особами Київського РВ м. Одеси 29.11.2014 року було вилучено 19 промислових швейних машинок з подальшим зберіганням вказаного майна у ПрП «Ніка». Після закриття кримінального провадження 09.06.2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, 29.08.2015 року було складено протокол повернення майна. Однак, ознайомившись із майном, яке йому запропонували забрати, позивач встановив невідповідність майна, оскільки воно не відповідає специфікації. У зв'язку із чим позивач змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просить його задовольнити. Представник відповідача ГУНП в Одеській області [PERSON] у судовому засіданні підтримав надані письмові заперечення та просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Державної казначейської служби України в Одеській області до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи ліквідаційної комісії Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] у судовому засіданні 24.06.2016 року просив надати йому можливість ознайомитися із матеріалами справи, у звязку із чим судом було оголошено перерву судового засідання. Проте в подальшому представник третьої особи до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши учасників справи, що з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 20.11.2014 року в рамках кримінального провадження № 42013170010000221 на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси посадовими особами Київського РВ м. Одеси було проведено обшук за адресою: м. Одеса, вул. Космонавта Комарова, 10, та вилучено у позивача [PERSON] майно, в тому числі, і промислове устаткування (швейне обладнання). 29.11.2014 року вилучене промислове устаткування (швейне обладнання) було передано на відповідальне зберігання ПрП «Ніка». Так, відповідно до п. 3.1 Договору зберігання від 29.11.2014 року сторони визначили вартість за згодою 53\~880 дол. США /а.с. 15/. 09.06.2015 року слідчим СВ Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 42013170010000221 у зв'язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України /а.с. 104-105/. Крім того, 09.06.2015 року прокурором прокуратури Київського району м. Одеси за результатами перевірки досудового розслідування № 42013170010000221 прийнято постанову про скасування арешту майна, встановленого на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2014 року; а також постановлено повернути власнику вилучені речі, а саме: плаття жіноче «DsG» у кількості 12 штук, 4 чотири спортивні костюми бірюзового кольору без марки, 6 спортивних костюмів сірого кольору без марки, 1 коробку з емблемами невизначеної марки, 1 коробку з емблемами з матерії «TOMMY HILFIGER», 19 швейних машинок марки «JACK», «TEXTIMA», «VERITEX», а також вилучену письмову документацію /а.с. 17, 106-107/. В подальшому 29.08.2015 року, слідчий СВ Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області на виконання постанови від 09.06.2015 року про скасування арешту майна надав позивачу [PERSON] промислові швейні машинки відповідно до протоколу вилучення майна від 29.11.2014 року, договору зберігання, акту прийому-передачі /а.с. 19/. Протокол повернення майна від 29.08.2015 року містить відмітку про письмові пояснення позивача, а саме ознайомившись із майном, [PERSON] встановив, що надане майно не являється майном позивача, так як на його швейній техніці були серійні номерні знаки, що знаходились на нижній частині станка. Тобто, надані йому швейні машинки не являються його майном. В ході розгляду справи судом було досліджено письмові докази, надані позивачем, а саме заяву від 02.06.2015 року /а.с. 63-64/, скаргу від 16.06.2015 року /а.с. 65/, заяву від 07.07.2015 року /а.с. 74-76, 77-80/, запит від 03.09.2015 року /а.с. 81/, а також відповіді правоохоронних органів на звернення позивача /а.с. 67, 80, 82/ та висновок службової перевірки від 30.07.2015 року за зверненнями [PERSON] /а.с. 95-100/. Вказані письмові документи свідчать про активну позицію позивача щодо прагнення повернути вилучене 20.11.2014 року у нього майно після прийняття 09.06.2015 року прокурором прокуратури Київського району м. Одеси Злим Л.М. постанови про скасування арешту майна та повернення майна. 28.01.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено заяву [PERSON] /кримінальне провадження № 42016160000000040/ за фактом незаконного вилучення працівниками ГУМВС України в Одеській області майна [PERSON] Правова кваліфікація - за ч. 2 ст. 364 КПК України /а.с. 137/. З наданої слідчим в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури області [PERSON] відповіді від 08.09.2016 року /а.с. 135/ слідує, що на теперішній час відповідно до акту приймання-передачі на відповідальне зберігання від 09.06.2016 року швейне устаткування передане ДП «Центр тестування мобільної техніки» /а.с. 146/. Постановами слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області у рамках кримінального провадження № 42016160000000040 від 01.09.2016 року призначено судову товарознавчу експертизу задля встановлення вартості промислового устаткування (швейного обладнання) та криміналістичну експертизу /а.с. 147-152/. Таким чином, судом встановлено, що 20.11.2014 року у позивача [PERSON] в рамках кримінального провадження № 42013170010000221 було вилучено швейне устаткування вартістю 53\~880 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 1\~185\~360 грн. Вказане кримінальне провадження 09.06.2015 року було закрито у зв'язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, проте вилучене в ході кримінального провадження майно, на теперішній час позивачу не повернуто, а обвинувачення по даному провадженню нікому не було предявлено. Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Спеціальним законом, який регулює відносини щодо відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Так, відповідно до п. 1.2 ч. 1 ст. 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно ст. 3 Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, майно, конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт. Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю. В ході судового розгляду справи позивач вказував, що його майно зберігалося у ПрП «Ніка» без достатнього контролю, з часу неповернення втратило свою матеріальну цінність, він та його сімя були позбавлені можливості використовувати швейне обладнання за призначенням, несли втрати. Однак, позивач не збільшує розмір матеріальної шкоди, завданої йому працівниками правоохоронних органів, понад вартість самого вилученого швейного обладнання. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що є доведеним факт неправомірного неповернення позивачу [PERSON] з 09.06.2015 року /дата прийняття постанови про закриття кримінального провадження та постанови прокурора прокуратури Київського району м. Одеси про скасування арешту майна, та про повернення вилучених речей/ вилучених у позивача 20.11.2014 року предметів. Вказані дії порушують права позивача [PERSON], та на цей час є неможливим повернення позивачу вилученого у нього майна в натурі, у зв'язку із чим вимоги позивача про відшкодування йому лише вартості швейного обладнання є обгрунтованими та законними. У звязку із чим, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1 185 360,00 грн. підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. При цьому заперечення представника відповідача ГУНП в Одеській області [PERSON] щодо неможливості вирішення даної справи до отримання висновку, експертиз, призначених по кримінальному провадженню № 42016160000000040, суд не приймає до уваги. Оскільки, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997 року, про дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст. 67 КПК України чи ст. 62 ЦПК України, висновок експерта не має наперед встановленої сили ти переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й обєктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Окрім того, суд оцінює критично посилання представника відповідача ГУНП в Одеській області [PERSON] на відсутність заявленого позивачем клопотання про призначення експертизи по справі задля встановлення відповідності вилічених предметів та тих предметів, що були предявлені позивачу [PERSON] для повернення. Оскільки, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України відповідач зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Стосовно позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 150\~000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Положеннями п. 10-1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розяснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України \~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Проаналізувавши встановлені обставини по даній справі, що стосуються наявності порушених нормальних життєвих зв'язків позивача, та враховуючи ті зусилля, які позивач доклав для з'ясування питання щодо закриття кримінального провадження, а також приймаючи до уваги невиконання працівниками правоохоронних органів вимог законодавства щодо вчасного повернення вилученого майна, та ті розшукові дії, які позивач проводив, зясовуючи місце знаходження ПрП «Ніка», та нарешті відкриття за його зверненням іншого кримінального провадження щодо незаконного вилучення у нього майна, а також тяганину працівників правоохоронних органів щодо розгляду звернень позивача, суд вважає доведеними обставини наявності душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою працівників правоохоронних органів щодо нього та його майна. Суд погоджується з доводами позивача стосовно завдання йому моральної шкоди відповідачами, однак суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений в позовній заяві є завищеним, в звязку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає, що моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню позивачу становить 10\~000,00 грн. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Outcome: partial