Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

06 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником будинку №18 по вул.Місцепрому у м. Краматорську, Донецької області. У вказаному будинку зареєстрована її донька відповідачка по справі [PERSON] З 2014 року відповідачка за вказаною адресою не мешкає, у звязку з тим, що виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, комунальні послуги не сплачує, речей, належних [PERSON] у її будинку не має. Враховуючи зазначене, просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком №18 по вул. Місцепрому у м. Краматорську Донецької області. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, у якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд розглянути справу у її відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 01.03.2012 року, [PERSON] є власником будинку №18 по вул.Місцепрому в м. Краматорську Донецької області. (а.с.6-7) Право власності на вказаний будинок підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.9). З домової книги для прописки громадян вбачається, що у будинку №18 по вул.Місцепрому у м. Краматорську, Донецької області зареєстрована [PERSON] (а.с.13-15). Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п.4 ч. 1 ст.406 ЦК сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відтак, враховуючи, що відповідачка не є власником будинку №18 по вул.Місцепрому у м. Краматорську, Донецької області, суд вважає, що обставини, які були підставою для надання [PERSON] права користування будинком на цей час припинені. Окрім того, статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Конституційний суд України у своєму рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999р. у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї» зазначив, що ЖК України, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Відтак суд вважає, що відповідачка по справі є членом сімї позивачки за кровним спорідненням. Отже, виходячи з приписів ч.1 ст.405 ЦК України, у відповідачки по справі виникло право користування будинком №18 по вул.Місцепрому у м. Краматорську, Донецької області, який належить на праві власності позивачці, з тих підстав, що вона є членом її сімї і яка постійно мешкала разом з нею. Частиною 2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Спеціальною підставою припинення права членів сімї власника житла на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є відсутність члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що між власником будинку та відповідачкою була досягнута домовленість про встановлення інших умов втрати [PERSON] права на проживання у будинку позивачки, а ні ж її відсутність без поважних причин понад один рік. З акту про не проживання від 30.01.2017 року вбачається, що відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], але не проживає у будинку з червня 2014 року. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком №18 по вул. Місцепрому у м. Краматорську Донецької області підлягає задоволенню. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день звернення особи на підставі: -заяви особи або її законного представника; -судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; -свідоцтва про смерть; -паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; -інших документів, які свідчать про припинення: -підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; -підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; -підстав на право користування житловим приміщенням. Тобто зняття з реєстрації місця проживання особи не є компетенцією суду, а підставою для зняття з реєстрації особи є відповідне рішення суду про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації, що є підставою у відмові в задоволенні вимоги [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку [PERSON].

Outcome: partial