Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

05 червня 2018 року Орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, в особі голови Бориспільської районної державної адміністрації [PERSON], звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнивши просив позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] (уродженку м. Київ) відносно малолітнього [PERSON], [INFO], та передати дитину для подальшого влаштування і призначення опікуна, службі у справах дітей та сімї Бориспільської районної державної адміністрації. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] року в пологовому відділенні Бориспільської центральної районної лікарні [PERSON] народила хлопчика, від якого відразу відмовилась. Батько дитини - [PERSON], записаний відповідно ч. 1 ст. 135 СК України. Малолітнього [PERSON] влаштовано до дитячого державного закладу КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка». Мати дитини [PERSON] не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться її здоров»ям. Враховуючи викладене, з метою недопущення порушення прав та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Натомість подала заяву, якою розгляд справи просила здійснити у її відсутність, на позові наполягає та просить задовольнити. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від представника третьої особи також надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Суд, дослідивши подані сторонами заяви, та матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 01 грудня 2017 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 6). Його батьками вказано : [PERSON], та відповідно до ч. 1 ст.135 СК України у свідоцтві записано батьком - [PERSON] (а.с. 7). 23 жовтня 2018 року [PERSON] відмовилася забрати дитину з пологового відділення Бориспільської ЦРЛ, про що подала відповідну заяву та працівниками лікарні складено Акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки, інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров'я (а.с. 13-14). Розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 08 грудня 2018 року № 948, малолітньому [PERSON], [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 9). 19 грудня 2017 року, на підставі розпорядження Бориспілської районної державної адміністрації Київської області № 1016, малолітнього [PERSON] направлено до дитячого державного закладу КЗ КОР «Спеціальний обласний будинок дитини м. Боярка» (а.с. 8). З 26 грудня 2017 року по теперішній час малолітнього [PERSON], [INFO], в даному закладі батьки (мати, батько) не відвідували, участі у вихованні та утриманні дитини не приймали, його долею не цікавились. Вказане підтверджується Актом про невідвідування № 01-10-116 від 21 лютого 2018 року, Актом про невідвідування №01-10-294 від 15 травня 2018 року (а.с. 10-11). За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. 01 червня 2018 року орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 34-35). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не піклується про духовний розвиток дитини, не забезпечує її матеріально, дій, що свідчили б про усвідомлення нею своїх вчинків відповідач не вчинила, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітньої дитини. Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, суду не надано доказів, що жодною зі сторін понесено судові витрати, відтак підстав джля їх стягнення з відповідача судом не встановлено.

Outcome: approved