Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

05 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування заподіяних збитків, завданих заходами забезпечення позову, мотивуючи свої вимоги тим, що у серпні 2015 р. [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди в сумі 150 тис. 435 грн. А 28 вересня 2015 р. за заявою [PERSON], з метою забезпечення даного позову, ухвалою судді було накладено арешт на 20/100 частки квартири № 23, що знаходиться за адресою м. Хмельницький, вул Шевченка № 40, та належить йому на праві приватної власності, якою йому заборонено до вирішення спору судом відчужувати (продавати, дарувати, передавати за довіреністю) належну частку квартири. Ухвалою суду від 16 грудня 2015 р. позов був залишений без розгляду за заявою [PERSON] А заходи забезпечення за його заявою були скасовані 30.01.2017 р. У вересні 2016 року [PERSON] повторно звернувся до суду про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди в сумі 425 тис. 594 грн. Згідно ухвали Хмельницького міськрайонного суду за заявою [PERSON] повторно був накладений арешт на 20/100 частки квартири № 23, що по вул. Шевченка., 40 в м. Хмельницькому, що належить [PERSON] Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 квітня 2017 року позов був залишений без задоволення, а арешт на 20/100 частки квартири № 23, що по вул. Шевченка, 40 в м. Хмельницькому, що належить [PERSON], був скасований. Таким чином в результаті таких дій [PERSON], він не зміг реалізувати своє право на розпорядження своїм майном, 20/100 частки квартири № 23, що по вул. Шевченка, 40 в м. Хмельницькому. В результаті таких дій [PERSON]П, він зазнав збитків на загальну суму 16 200 грн.00 коп. які складаються з проведення оцінки майна, подача оголошень в газету, плата за державну реєстрацію та знецінення вартості майна. А тому, просить стягнути на його користь дані кошти з відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник збільшенні вимоги позову підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача та його представника вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову, внаслідок наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Так судом встановлено, що в серпні 2015 р. [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди. 28 вересня 2015 р. за заявою [PERSON], з метою забезпечення данного позову, ухвалою судді було накладено арешт на 20/100 частки квартири № 23, що знаходиться за адресою м. Хмельницький, вул Шевченка № 40, та належить [PERSON] Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 р. позов був залишений без розгляду за заявою [PERSON] При цьому, такі заходи забезпечення позову були скасовані за заявою [PERSON] ухвалою суду від 30.01.2017 р. У вересні 2016 року [PERSON] повторно звернувся до суду про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди з [PERSON] 20 лютого 2017 р. за заявою [PERSON], з метою забезпечення данного позову, ухвалою судді було накладено арешт на 20/100 частки квартири № 23, що знаходиться за адресою м. Хмельницький, вул Шевченка № 40, та належить [PERSON] Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 13.07.2017 р., позов був залишений без задоволення, а арешт на 20/100 частки квартири № 23, що по вул. Шевченка, 40 в м. Хмельницькому , що належить [PERSON], був скасований. Позивач звертаючись з даним позовом до суду просить стягнути з відповідача 16 200 грн. 00 коп., завданих заходами забезпечення позову, які складаються з проведення оцінки майна, подача оголошень в газету, плата за державну реєстрацію та знецінення вартості майна, додавши до позовної заяви копії висновків про оцінку майна, згідно яких вартість його частки в квартирі в січні 2016 р. становила 51\~420 грн., а в січні 2017 р. 49590 грн.; копію рахунку на проведення оцінки в сумі 450 грн.; копію акту прийому передач по оцінці звіту від 28.02.2017 р., копії оголошень в газету; та копії договорів [PERSON] від 20.09.2015 р. та від 29.07.2017 р. із агентством нерухомості ТзОВ «Логос Плюс» щодо організації пошуку останніми покупця. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Застосування конкретного \~способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач посилається на ст. 155 ЦПК України, відповідно до якої у разі скасування заходів забезпечення позову, набрання законної сили рішенням про відмову у задоволенні позову чи ухвалою про закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову. Таким чином, підставою виникнення права на відшкодування збитків є неправомірні дії осіб, які просили про вжиття заходів забезпечення позову, завдані особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, саме фактом забезпечення позову, внаслідок чого особа позбавлена можливості користуватися, розпоряджатися своєю власністю, тобто при реальному виконанні ухвали суду. Збитки, які завдані забезпеченням позову, можуть полягати у неможливості користування майном; неможливості відновлення становища, яке існувало до забезпечення позову; збитках, які настали внаслідок обмеження господарської діяльності; санкціях, які сплачені контрагентам у зв'язку із неможливістю виконання договірних зобов'язань, заборонених судом тощо. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Проте, позивач не навів жодних належних та допустимих доказів, які б доводили, що внаслідок забезпечення позову, а саме, внаслідок накладення арешту на 20/100 частки квартири № 23, що по вул. Шевченка, 40 в м. Хмельницькому , що належить [PERSON], він не міг користуватися майном, не міг відновити становище, яке існувало до забезпечення позову, що позивач мав намір відчужити квартиру, однак йому завадили заходи забезпечення позову, і що такі дії полягали у протиправній поведінці відповідача. А копії договорів [PERSON] від 20.09.2015 р. та від 29.07.2017 р. із агентством нерухомості ТзОВ «Логос Плюс» не свідчать про намір відчуження майна, оскільки такі укладені щодо пошуку агентством покупця, а доказів того, що такого покупця було знайдено і що було укладено відповідний договір, однак йому завадили заходи забезпечення, суду не надано. До того ж, договір від 20.09.2015 р. був укладений до забезпечення заходів, а інший від 29.07.2017 р. був укладений після скасування заходів забезпечення позову. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed