overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

05.06.2018 р. до суду заявлено позов, у якому позивач вказав, що між ним та [PERSON] 04.05.2013 р. укладено договір позики грошей на суму 25 000 доларів США з умовою передати у приватну власність позикодавцю магазин по [ADDRESS] по акту прийому-передачі приміщення і всіх документів до нього у разі неможливості повернення коштів, на підтвердження укладення і виконання договору боржник написав розписку, зобов'язався повернути борг до 04.05.2014 р., але цих зобов'язань не виконує, в зв'язку з чим позивач просив стягнути з [PERSON] борг в розмірі 25000 доларів США, що еквівалентно 652474,58грн. станом на 30.05.2018р.; у разі неможливості реального стягнення коштів визнати за позикодавцем право приватної власності на цілий магазин у [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, письмово позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути без нього на підставі наявних в справі доказів (зворот а.с. 1). Відповідач в судове засідання не з'явилася, письмово вимоги позову визнав у частині стягнення позики, в частині присудження позивачеві магазину по [ADDRESS] висловив думку про можливість такого під час виконання рішення суду, просив справу розглянути без його участі (а.с.30). З урахуванням позицій сторін, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне позовні вимоги задовільнити з таких мотивів і підстав. Доведено, що 04.05.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей на суму 25000 доларів США, для підтвердження його укладення і виконання останній написав розписку про отримання позичених коштів, зобов'язався повернути борг до 04.05.2014 р., але цих зобов'язань не виконав. Спірні правовідносини регулюються: - ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, за якими в договорі позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у встановлений договором строк; - ч.2 ст.1047 ЦК України, відповідно до якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Оскільки [PERSON] добровільно не виконав узятих на себе зобов'язань з повернення до 04.05.2014 р. боргу в сумі 25000 доларів США, що еквівалентно 652474,58грн., чим порушив законне майнове право [PERSON], то задля захисту цього права позивача суму боргу в укрїнських гривнях (652474,58грн.) з відповідача необхідно стягнути рішенням суду. Висновки суду підтверджуються такими доказами: -розпискою [PERSON] від 04.05.2013р., згідно з якою він позичив у [PERSON] гроші в сумі 25000 доларів США строком на один рік (а.с.5); -довідкою АБ «Укргазбанк» від 30.05.2018р. про курс долара США до української гривні станом на 30.05.2018р. 100 доларів США дорівнює 2609,8943грн. (а.с.21). Задоволення в повному обсязі позовних вимог [PERSON] про стягнення суми боргу обумовлює необхідність стягнення з [PERSON] на його користь судових витрат по сплаті судового збору в сумі 6524,74грн. відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

05.06.2018 р. до суду заявлено позов, у якому позивач просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, взаємопідтримки, взаємодопомоги, спільних життєвих інтересів, протягом останнього року з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, майнового спору немає, неповнолітня дитина проживатиме з відповідачем. Позивач письмово просив розглянути справу без його участі, позов задовольнити (а.с.22). Відповідач вимоги позову визнала повністю, письмово просила розглянути справу без неї, вважала за необхідне після розірвання шлюбу залишити прізвище «Долиняна», неповнолітня дитина буде проживати з нею (а.с.19). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи, має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням позицій учасників справи, досліджених доказів та вимог закону суд визнає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких міркувань. Доведено, що визначені ст.ст. 51, 55 СК України взаємні любов, повага, розуміння, підтримка, допомога, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають вони разом протягом року, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. \~ \~ \~ \~Спірні правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~ \~ \~ \~Оскільки між сторонами відсутні передбачені ст.ст. 51, 55 СК України взаємні любов, повага, розуміння, підтримка, допомога, спільні життєві інтереси, разом вони не підтримують подружніх стосунків протягом року, на розірванні шлюбу наполягають і строку для примирення не вимагають, то суд визнає, що сімя сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін. З ухваленням рішення про задоволення вимог позову з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

05.06.2018 р. до суду заявлено уточнений 14.06.2018р. позов, у якому позивач просила щомісячно стягувати з відповідача на її користь для утримання їх спільної дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини, оскільки останній регулярно отримує заробітну плату, однак добровільно свій обов'язок по утриманню дитини не виконує, чим порушує її право на отримання належного матеріального забезпечення (утримання) від батька. Позивач в судове засідання не з'явилася, письмово вимоги позову підтримала, справу просила розглянути без неї (а.с. 21). Відповідач в судове засідання не з'явився, письмово позовні вимоги визнав повністю, просив їх задоволити, справу розглядати у його відсутність (а.с. 13). З урахуванням письмової позиції учасників справи, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Доведено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], але добровільно законного обов'язку по утриманню неповнолітньої дитини не виконує, регулярно отримує заробітну плату та може надавати кошти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання дочки. Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 180, 181, 182 ч. 2, 183 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання законного обов'язку по утриманню своєї неповнолітньої дитини, чим порушує її права, то з нього необхідно щомісячно стягувати на користь [PERSON] для утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду і до повноліття дитини в примусовому порядку; при цьому суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним, відповідає інтересам дитини й не порушує інтересів відповідача. Висновки суду підтверджуються такими доказами: -свідоцтвом серії [NUMBER], відповідно до якого 03.11.2012 р. зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.6); -свідоцтвом про народження серії [NUMBER], з якого видно, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO] (а.с.5); -довідкою виконавчого комітету Семиріцької сільської ради № 317 від 22.05.2018 р., відповідно до якої до складу сім'ї [PERSON] входить, зокрема, дочка [PERSON], [INFO] (а.с.7); На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

05.06.2018 р. до суду заявлено уточнений 26.06.2018 р. позов, у якому позивач просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, взаємопідтримки, взаємодопомоги, спільних життєвих інтересів, протягом тривалого часу з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, майнового спору немає; вважала за необхідне після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилася, письмово просила розглянути справу без неї, позов задовольнити, після розірвання шлюбу обрала прізвище «[PERSON]», неповнолітні діти будуть проживати з нею (а.с. 23 ). Відповідач в судове засідання не з'явився, письмово позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглянути без нього (а.с. 39). З урахуванням письмової позиції учасників справи, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Доведено, що визначені ст.ст. 51, 55 СК України взаємні любов, повага, розуміння, підтримка, допомога, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, протягом тривалого часу подружніх стосунків не підтримують, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Спірні правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні передбачені ст.ст. 51,55 СК України взаємні любов, повага, розуміння, підтримка, допомога, спільні життєві інтереси, разом вони не підтримують подружніх стосунків протягом тривалого часу, суд визнає, що сім'я сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін. З ухваленням рішення про задоволення вимог позову з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

05.06.2018 року [PERSON] (далі - заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення і, уточнивши 07.08.2018 року раніше заявлені вимоги, просив встановити факти, що його батьки - [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO], перебували між собою у сімейних відносинах як дружина та чоловік (1), що батьки перебували у зареєстрованому шлюбі (2) та проживали спільно в період з 07.08.1936 року по [INFO] (3). В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що встановлення зазначених вище юридичних фактів необхідно для оформлення документів про право на спадщину батьків, що в даний час є неможливим через втрату свідоцтва про шлюб батьків. У судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні. Представники заінтересованих осіб не з'явилися, при цьому надіслали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] (син заявника) показав, що [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO], були його бабою та дідом по лінії батька; до дня смерті вони проживали разом як чоловік і дружина за адресою: [ADDRESS], при цьому вели спільне господарство. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] показав, що знав [PERSON] та [PERSON] як сусід, оскільки проживає в будинку [ADDRESS] і їхні городи знаходяться на одній межі. Свідок підтвердив, що [PERSON] та [PERSON] весь час проживали разом однією сім'єю та вели спільне господарство. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Заявник народився [INFO] в с. Смолин Чернігівського району Чернігівської області; його матір'ю була [PERSON], яка померла [INFO], а батьком - [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 6-8, 10). Приєднаними до справи письмовими доказами (а.с. 7а, 9, 15) і показаннями свідка, які в сукупності узгоджуються між собою, беззаперечно підтверджується той факт, що [PERSON] і [PERSON] принаймні з кінця 1940 року, коли був зачатий заявник проживали разом як чоловік і дружина в зареєстрованому шлюбі та вели спільне господарство до дня смерті дружини ([INFO]). Водночас суд констатує, що в справі відсутні докази початку їхнього спільного проживання саме з 07.08.1936 року. Через відсутність свідоцтва про шлюб батьків, натепер заявник має утруднення з оформленням їхньої спадщини, а тому права заявника підлягають захистові шляхом встановлення факту проживання батьків - [PERSON] та [PERSON] в період з 1940 року по [INFO] в зареєстрованому шлюбі однією сім'єю як чоловік і дружина, та ведення ними в цей період спільного господарства. За таких обставин, подана заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

05.06.2018 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] (далі відповідачі) про визнання такими, що втратили право користування квартирою № 21 в будинку № 46 по вулиці Рокосовського в місті Чернігові з підстав, встановлених статтею 405 ЦК України. Позов мотивує тим, що відповідачі добровільно покинули квартиру в 2004 році; з цього часу вони постійно не проживають в зазначеній вище квартирі, не беруть участі в її утриманні та оплаті житлово-комунальних послуг. У судовому засіданні позивач предявлений позов підтримала і наполягала на задоволенні. Будучи допитаною судом в якості свідка підтвердила, що в 2004 році відповідачі добровільно покинули квартиру [ADDRESS]; з цього часу вони жодного разу не намагалися повернутися; вони не беруть участі в утриманні квартири та оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідачі не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. \~ \~ \~ \~За згодою позивача, 25.06.2018 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та допитавши свідка, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Позивач разом є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.1997 року (далі Квартира), в якій зареєстровано місце постійного проживання відповідачів (а.с. 5, 6, 8). Як убачається з матеріалів справи (а.с. 7) та показань свідка, які узгоджуються між собою, в березні 2004 році відповідачі добровільно покинули Квартиру в звязку зі зміною місця свого постійного проживання та з цього часу постійно не проживають в ній без поважних причин; відповідачі не беруть участі в утриманні Квартири та в оплаті житлово-комунальних послуг, чим ставлять сімю позивача в скрутне матеріальне становище. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~У звязку з доведенням факту не проживання відповідачів в Квартирі без поважних причин понад один рік, є законні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування Квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

05.06.2018 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі відповідач) аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення сімейних відносин із відповідачем та його ухилення від матеріального утримання сина. У судовому засіданні позивач предявлений позов підтримала і наполягала на його задоволенні; відповідач позов визнав. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Раніше сторони проживали однією сімєю проте без реєстрації шлюбу і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як убачається з їхніх пояснень, натепер сторони припинили сімейні відносини і проживають окремо; дитина залишилася проживати разом із позивачем і знаходиться на її утриманні, при цьому відповідач не надає позивачеві достатньої матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) батьки зобовязані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~ Згідно з частиною першою статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову. Таким чином, предявлений позов повністю ґрунтується на законі, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

05.06.2018 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі відповідач) аліментів на утримання повнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], на час її навчання в закладі вищої освіти, але не більше ніж до досягнення 23 років, у розмірі 300 грн щомісячно, а також стягнення ? частки витрат на навчання дочки, згідно договору про надання освітніх послуг. \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання не зявилася, при цьому надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. \~ \~ \~ \~Третя особа позов підтримала та підтвердила ту обставину, що має потребу в матеріальній допомозі з боку батьків у звязку з навчанням у закладі вищої освіти на денній формі на підставі контракту. Відповідач визнав позов лише в частині стягнення аліментів. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Сторони перебували в шлюбі, який розірвано заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.09.2013 року, при цьому мають спільну повнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка навчається на І курсі Національного університету «Чернігівський колегіум» імені [PERSON] (денна форма навчання, контакт), який закінчує 30.06.2021 року (а. с. 4-10), в звязку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. В силу положень статті 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: \~ \~ \~ \~1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; \~ \~ \~ \~2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; \~ \~ \~ \~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; \~ \~ \~ \~6) інші обставини, що мають значення. За приписами частини першої статті 191 Кодексу аліменти присуджуються від дня предявлення позову. Враховуючи те, що матеріальне утримання третьої особи є обовязком сторін, а також беручи до уваги їхні доходи, вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на час навчання дочки в сумі 300 грн щомісячно, є такою, що ґрунтується на законі, а тому підлягає задоволенню. Водночас, виходячи з того, що позивачем не надано належних письмових доказів здійснення нею фактичних витрат на оплату освітніх послуг за навчання дочки в Національному університеті «Чернігівський колегіум» імені [PERSON], її вимога про стягнення витрат на оплату навчання дочки є передчасною, а тому не підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

05.06.2018 року [PERSON] звернувся до Балтського районного суду з позовом до Балтської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування. На обґрунтування вимог зазначив, що 15.11.1992 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями, розташованого за адресою: с. Білине Балтського району Одеської області, вул. Першотравнева, 81-а. Коли він звернувся в нотаріальну контору для оформлення права на спадщину, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як відсутній правовстановлюючий документ на зазначений будинок. Він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, прийняв спадщину, тому просив суд визнати його право власності на вказане спадкове майно. Позивач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що заперечень по справі не має. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер 15.11.1992 р., що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. Згідно копії свідоцтва про народження позивач є сином [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: с. Білине Балтського району Одеської області, вул. Першотравнева, 81-а, що підтверджується довідкою Балтської міської ради Одеської області від 17.04.2018 року. Відповідно листа приватного нотаріуса Балтського районного нотаріального округу [PERSON] від 02.05.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документу на житловий будинок. Згідно довідки Балтської міської ради Одеської області від 17.04.2018 року позивач [PERSON] на момент смерті батька [PERSON] доглядав за його будинком. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Як видно з довідок приватного нотаріуса Балтського районного нотаріального округу [PERSON] та Кодимської державної нотаріальної контори, спадкоємці після смерті [PERSON], померлого 15.11.1992 року, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася. Таким чином, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, прийняв спадщину, але не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу, тому позов належить задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved