Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

06.02.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення у розмірі 8350,63 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що квартира №12, яка находиться за адресою: м. Житомир, вул. Покровська, 121-а забезпечується послугами централізованого опалення, які надає КП «Житомиртеплокомуенерго». З 01.10.2009 року по 01.02.2017 року відповідач не сплачував у повному обсязі за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 8350,63 грн. Позивач вказав, що підприємство неодноразово нагадувало відповідачу про необхідність оплати заборгованості за надані послуги централізованого опалення, проте, відповідач борг не сплатив. 15.02.2017 року ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Зосименка О.М. відкрито провадження у справі. 13.04.2017 року представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 11070,42 грн., яка утворилася за період з 01.10.2009 року по 01.04.2017 року (а.с. 31). 18.10.2017 року представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 9699,42 грн. (а.с. 49). 23.11.2018 року відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 2.3.51 Засад використання автоматизованої системи документообігу Богунського районного суду \~м. Житомира призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовною заявою Комунального підприємства\~«Житомиртеплокомуненерго» Житомирської\~міської ради\~до [PERSON]\~про стягнення\~заборгованості за\~послуги централізованого\~опалення. 23.11.2018 року цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства\~«Житомиртеплокомуненерго» Житомирської\~міської ради\~до [PERSON]\~про стягнення\~заборгованості за\~послуги централізованого\~опалення передано в провадження судді Ведмідь Н.В. в порядку, визначеному\~п. 15.4 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України. 10.12.2018 року ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Ведмідь Н.В. цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства\~«Житомиртеплокомуненерго» Житомирської\~міської ради\~до [PERSON]\~про стягнення\~заборгованості за\~послуги централізованого\~опалення прийнято до свого провадження, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, розяснено сторонам право на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення. Відповідач відзив не подав, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі з урахуванням уточнених позовних вимог, та у заяві вказава, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву не подав, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частина 1 ст. 280 ЦПК України встановлює, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, оскільки існує сукупність умов, визначених ст. 280 ЦПК України, за яких суд може ухвалити заочне рішення, враховуючи думку позивача, який у заяві вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на імя [PERSON] було відкрито особовий рахунок № 00785121а01200 по сплаті житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно статті 162 ЖК України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Як вбачається зі змісту статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно частини шостої статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач має право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодувати завдані збитки майну, що перебуває у нього на балансі. Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 285/4671/15-ц від 14.01.2019 року. Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п.18 Правил). Відповідно до розрахунку нарахувань по особовому рахунку № 00785121а01200, який долучено до заяви про уточнення позовних вимог, за період з грудня 2011 року по жовтень 2017 року заборгованість за надані послуги централізованого опалення становить 9699,42 грн. Згідно ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, оскільки позивачем доведено наявність заборгованості за надання послуг з централізованого опалення за період з грудня 2011 року по жовтень 2017 року у розмірі 9699,42 грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення шляхом стягнення з відповідача заборгованості. Відповідач у судове засідання не зявлявся, відзиву не подав та не скористався своїм правом оспорити нараховану суму боргу, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Відповідно до частини 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки відповідачем не спростовані доводи позовної заяви, в добровільному порядку заборгованість не сплачена, тому вимоги позивача є обґрунтованими та позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1600,00 грн.

Outcome: approved