Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

05.11.2014 року позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,1500 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS], та на земельну ділянку, площею 0,1188 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: с. Броницька Гута, Новоград-Волинський район, Житомирська область, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він після смерті [PERSON], як спадкоємець подав заяву про прийняття спадщини за заповітом, однак йому 30.08.2014 року було відмовлено державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на них та витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. У судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача надав заяв, у якій просить справу слухати без їхньої участі, позов визнають, не заперечують щодо його задоволення. Суд ухвалив проводити судове засідання без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 21.04.2005 року [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON], за яким житловий будинок, надвірні прибудови, земельна ділянка, що за законом належить їй і буде їй належати на момент смерті, після її смерті переходить у власність її сина - [PERSON] (а.с. 11). [INFO] року померла [PERSON] (а.с. 4). Після її смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок разом з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Житомирська область, земельна ділянка, площею 0,1500 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Житомирська область, та земельна ділянка, площею 0,1188 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, а також автомобіль. 28.04.2011 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 13). Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та автомобіль [PERSON] отримав. Однак, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку, площею 0,1500 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Житомирська область, та земельну ділянку, площею 0,1188 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, на звернення позивача про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, державним нотаріусом було відмолено у вчиненні нотаріальної дії, пов'язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки (а.с. 22). Ці земельні ділянки належали померлій [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, право власності на які вона набула, однак не встигла в установленому законом порядку зареєструвати право власності на вказану земельні ділянки та, відповідно, не отримала державні акти на право власності на них. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Ст. 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, те що правовстановлюючі документи на земельні ділянки мати позивача [PERSON]. за життя не встигла переоформити після смерті чоловіка [PERSON], а тому визнання права власності на вище вказані земельні ділянки при встановлених обставинах можливе лише в судовому порядку. Приймаючи до уваги всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими і задовольняє їх у повному обсязі. Окрім цього, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved