Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

05.07.2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький турбінний завод «Констар» /далі ПАТ «КТЗ Констар»/ про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що працювала на ПАТ «КТЗ Констар» з 11.01.1989 р. по 05.05.2014 р., остання посада яку займала - гальванік першого розряду. 05.05.2014 р. вона була звільнена з підприємства в зв'язку з виходом на пенсію, при звільненні відповідач не розрахувався з нею, так розмір невиплаченої заробітної плати складає 10 294,99 грн., компенсація за невикористану щорічну відпустку 1571,02 грн., всього - 11 866,01 грн. Протиправними діями відповідача їй завдано моральної шкоди яку вона оцінює в 10 000 грн., яка проявлялася в постійних хвилюваннях через відсутність коштів для існування та утримання родини. Крім того просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 4086,60 грн. та суму компенсації втрати частини доходів за місяць в розмірі 450,91 грн. (травень 103,8 % х 11 866,01 грн. = 123 16,92 - 11866,01 = 450,91 грн.), та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Просить суд задовольнити її позов в повному обсязі. Позивач, представник позивача [PERSON], в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі. Представник відповідача Жолнеровська Н.В. в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала суду письмові заперечення, згідно яких заперечує проти позову, просить суд відмовити позивачу в позові, оскільки заробітна плата в розмірі 11 816,51 грн. на користь позивача стягнена судовим наказом від 05.06.2014 р., а підстави для задоволення позову в іншій частині відсутні, крім того просить суд врахувати при винесенні рішення скрутне фінансове становищем ПАТ «КТЗ Констар», наявність значної заборгованості із заробітної плати, необхідність сплати податків, зборів, погашення банківських кредитів, тощо. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] в період часу з 11.01.1989 р. по 05.05.2014 р. працювала на Криворізькому турбінному заводі «Восход», згодом реорганізованому в ПАТ «КТЗ Констар», 05.05.2014 р. звільнена за власним бажанням, в зв'язку з виходом на пенсію - а.с.14-17, згідно довідки від 30.07.2014 р. №151/253 сума яка належить до виплати [PERSON] при звільненні становить 11 816,51 грн. - а.с.48. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З огляду на викладене, суд вважає незаконним обґрунтування відповідача щодо відмови в позові в зв'язку з відсутність коштів. Як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом №216/4470/14-ц від 05.06.2014 р., стягнено з ПАТ «КТЗ Констар» на користь [PERSON] нараховану але не виплачену заробітну плату в сумі 11 816,51 грн. - а.с.47. Саме по собі ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, при його невиконанні, не звільняє роботодавця від відповідальності згідно зі ст. 117 КЗпП України. Таке роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється з виплат за попередні два місяці. Час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Згідно п. 5 Порядку, нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Середньоденний заробіток [PERSON] становить 85,62 грн., виходячи із наступного розрахунку: 1231,62 грн. (заробітна плата за березень 2014 р.) + 2279,10 грн. (заробітна плата за квітень 2014 р.) : 41 (кількість відпрацьований днів за останні два календарні місяці, що передують звільненню позивача) = 85,62 грн. Судом визначено період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», тобто з наступного дня після звільнення позивача та по день постановлення рішення - з 06.05.2014 р. по 28.10.2014 р., що становить 123 дні. Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки виплати заробітної плати, з 06.05.2014 р. по 28.10.2014 р. складає 10 531, 26 грн. (85,62 грн. (середньоденний заробіток) х 123 днів затримки розрахунку = 10 531,26 грн.). Позовна вимога позивача про стягнення суми компенсації втрати частини доходів за травень місяць 103,8%, що становить 450,91 грн., в зв'язку з невиплатою позивачу 11 866,01 грн. не знаходить підтвердження, оскільки позивачем у порушення статті 60 ЦПК України не було виконано свого процесуального обов'язку із подання належних доказів обґрунтованості заявленої вимоги. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер та ступень душевних страждань, яких зазнала [PERSON], виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 500 грн. моральної шкоди. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу [PERSON] надано до суду договір № 14 про надання правової допомоги від 06.05.2014, укладений між нею та адвокатом [PERSON], акт виконаних робіт до договору від 19.06.2014 щодо надання правової допомоги, відповідно до якого вказано перелік наданих юридичних послуг, а саме: за надання усних консультацій щодо наявності судової практики з предмету спору - 200 грн., правова допомогу адвоката у правильному визначенні доказів у справі та адвокатський запит - 800 грн., підготовка процесуальних документів у справі - 1000 грн., участь у судових засіданнях - 3000 грн., а всього на суму 5000 грн., ордер на ім'я [PERSON]., квитанцію б/н від 19.06.2014 р. про сплату [PERSON] грошової суми за здійснення правової допомоги у розмірі 5000 грн., квитанція без печатки будь-якої банківської установи - а.с.5-9, 34. Суд,

Outcome: partial