Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

06.02.2017 р. [PERSON] (далі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач), в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] (07.12.2013 р. н.), щомісячно в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позовута до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтуванні позову зазначає, що 25.02.2014 р. з відповідачем по справі вони уклали шлюб. Від цього шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] (07.12.2013 р. н.), який постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. В свідоцтві про народження дитини відповідач записаний батьком. Позивач вказує на те, що їй одній важко утримувати дитину, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, тому вона змушена звернутися до суду з позовом. У судове засідання позивач не зявилась, 17.03.2017 р. надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити їх повністю. Позивач просив розглядати справу в його відсутність (а. с. 16). Відповідач в судове засідання не зявився, 17.03.2017 р. надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову, просив суд розглядати справу у його відсутність (а. с. 17). У звязку з неявкою сторін в судове засідання, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому приймає визнання відповідачем позову, і вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з обовязком батьків утримувати малолітніх дітей, тому при вирішенні спору слід керуватися Сімейним кодексом України (далі за текстом СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 25.02.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за №23 (а. с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] народився 07.12.2013 року, його батьком вказаний [PERSON] відповідач по справі (а. с. 4). З довідки №673 від 06.02.2017 р., виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області вбачається, що дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні (а. с. 6). Стан здоровя дитини та відповідача задовільні. Судом встановлено, що відповідач офіційно працює, про що зазначила позивач у позові та не заперечувалося відповідачем, який позовні вимоги позивача про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача визнав повністю. Тому ці обставини, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню і вважаються судом прийнятими. Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як вбачається із матеріалів справи між сторонами не досягнуто,\~тому у\~позивача є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України встановлено, що за\~рішенням\~суду\~кошти\~на\~утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її\~матері,\~батька.\~ Згідно положень ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обовязків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України\~на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обовязок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобовязані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до розяснень, що викладені в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» \~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про його народження та не заперечувалося відповідачем, цей факт відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 182 СК України.\~суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем та відповідачем не надано суду жодного доказу, підтверджуючого стан здоровя та матеріальне становище дитини та відповідача. Виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд вважає необхідним стягувати аліменти з усіх видів доходів батька дитини, а не тільки з заробітної плати, оскільки це передбачено пунктом 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 р. №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». \~Згідно зі статтею 26 Закону України «Про оплату праці»\~при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством пятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Однак це обмеження не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Оскільки, як судом встановлено, відповідач офіційно працює, отримує регулярно заробітну плату, не заперечує проти сплати аліментів, то при вирішенні питання про стягнення з нього аліментів на утримання дитини необхідно застосувати дію ст. 183 СК України. В силу ч. 1 ст. 183 СК України, з урахуванням викладеного,\~суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки зі всіх видів щомісячного заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved