Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

06.09.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 9171 грн. 43 коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Позов мотивований тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. В лютому 2016 року квартиру було затоплено. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS], відмовилися відшкодувати завдану з їх вини шкоду. [PERSON] замовила звіт про оцінку відшкодування вартості майнового збитку, за результатами якої встановлено, що шкоду завдано на 9171 грн. 43 коп. Вказану шкоду [PERSON] просить стягнути з відповідачів, разом з моральною шкодою, яку вона оцінює в 2000 грн. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Судові повістки, що були направлені на адресу відповідачів, повернулися до суду з поміткою про закінчення строків зберігання. На підставі вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, оскільки судовий виклик направлено відповідачам на адресу за місцем їх реєстрації, вважається, що відповідачі повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином 12.10.2016 року до суду надійшли заперечення відповідачів, в якому вони позов не визнають. Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок [NUMBER] від 15.04.2005 року позивачка є власником 22/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], яка складається з приміщень на 1-му поверсі та становить квартиру № 1. Відповідачі на праві спільної сумісної власності є власниками 28/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], яка складається з приміщень на 2-му поверсі та становить квартиру № 2. Позивачка посилається на те, що відбулося залиття її квартири з квартири відповідачів. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За вимогами ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини. Факт затоплення відповідачкою ванної кімнати квартири позивачки знайшов свого підтвердження в судовому засіданні та не оспорюється відповідачами. Як вбачається з наданих відповідачами письмових заперечень, з причини поламки їхньої пральної машини стався витік води у великій кількості. Не оспорюючи факту залиття квартири позивачки, відповідачі заперечують розмір завданої цим залиттям шкоди. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. В ст. 137 ЦПК України зазначено, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності з ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності. Позивачкою надано суду висновок про вартість завданих збитків, зроблений 23.02.2016 року оцінювачем [PERSON] Згідно цього висновку ринкова вартість завданих збитків становить 9171 грн. 43 коп. Відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу в спростування наданого позивачкою висновку. Посилання відповідачів на те, що оцінювач [PERSON] не має повноважень та спеціальних знань для проведення оцінки вартості завданих збитків, не відповідає дійсності та спростовуються свідоцтвом про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів від 12.02.2012 року, сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності від 05.06.2014 року та кваліфікаційними свідоцтвами оцінювача від 31.03.2012 року та від 19.05.2012 року. Посилання відповідачів на обов'язкову наявність акту, складеному комісією з представників державної адміністрації та комунальних підприємств, не ґрунтується на законі. Так, в п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-господарства від 17.05.2005 року № 76, дійсно передбачено, що у разі залиття квартири, розташованої в багатоквартирному будинку, складається відповідний акт згідно додатку 4 до п. 2.3.6 Правил. Цей акт складається комісією, в яку входять представники організації, яка обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, відповідні спеціалісти (майстер ремонтної дільниці, слюсар-сантехник, тощо) та представник власника будинку. Проте, складання подібного акту обов'язкове лише для квартир, розташованих в багатоквартирному будинку. У даному випадку квартири сторін розташовані не в багатоквартирному будинку та не обслуговується будь-яким комунальним підприємством, оскільки за наказом Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради № 52-Д від 29.10.2004 року знятий з балансу міської ради та 23.02.2005 року переданий на обслуговування власникам цього будинку. Таким чином, враховуючи, що відповідачами не надано доказів відсутності їх вини в залитті квартири позивачки, а також не наведено обставин, через які можна вважати висновок про оцінку вартості завданих збитків таким, що не ґрунтується на законі та не відповідає дійсності, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачів завданої внаслідок залиття квартири матеріальної шкоди. Разом з тим, суд вважає, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає з наступних підстав. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації. За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнала потерпіла особа, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тобто, підставами для відшкодування моральної шкоди в даному випадку є: 1) незаконне притягнення до кримінальної відповідальності; 2) наявність моральної (немайнової) шкоди; 3) причинний зв'язок між незаконним притягненням до відповідальності та настанням негативних наслідків у виді моральної шкоди. При цьому, встановлення факту порушення права не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність шкоди, її характер та розмір має бути обґрунтована та доведена. Так само має бути доведений причинний зв'язок між незаконним притягненням до відповідальності та настанням шкоди. Посилаючись на наявність моральної шкоди, позивачкою та її представником не зазначено, в чому саме полягає ця моральна шкода, не надано жодного доказу на підтвердження наявності передбачених статтею 23 ЦК України негативних наслідків. Тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є немотивованою, необґрунтовано та не доведеною. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час звернення до суду позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 551 грн. 21 коп., що підтверджується квитанцією від 10.08.2016 року. Оскільки позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди обгрунтовані та підлягають задоволенню, сплачений позивачкою судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачки в рівних частках з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial