Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

07.08.2018 року позивач звернулася в суд з даним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2006 року перебуває у шлюбі з відповідачем, за час спільного подружнього життя у них [INFO] народися син [PERSON]. Подружнє життя з відповідачем у неї не склалося, оскільки відповідач зловживає алкоголем, часто влаштовував сімейні сварки, які переростали у скандали та негативно впливали на виховання дитини. Крім того відповідач зраджує їй з іншою жінкою. З початку 2013 року вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, їх шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе. З цих підстав просить розірвати шлюб та відновити своє дошлюбне прізвище [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність та зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідач, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, не подав відзив на позов, причини неявки не повідомив. Беручи до уваги положення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, якою передбачено право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання суду не надав, в силу положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] 14.10.2006року зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського м міського управління юстиції, актовий запис №3873, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON]. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, вони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, втрачені всі фізичні та духовні зв'язки. Дані обставини унеможливлюють перебування позивача та відповідача у шлюбі, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Також з відповідача у відповідності зі ст.141 ЦПК України, слід стягнути в користь позивача 704,80 грн. понесених нею судових витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved