Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

06.12.2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 31.07.2009 року перебуває у зареєстрованому з [PERSON] шлюбі відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом №121. В період шлюбу у сторін народились діти син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбні відносини з відповідачем припинено, однак сторони продовжують проживати за однією адресою, а саме: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Гоголя, 74/2. Разом із ними за вказаною адресою проживають і діти, які знаходяться на повному матеріальному утриманні позивача, відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на їх утримання надає у незначному розмірі та не регулярно. Позивач зазначає, що на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трьох років, відповідач є працездатним. [PERSON] є приватним підприємцем, але має нерегулярний та мінливий дохід, який в середньому складає 27000 грн. Неможливість сторін дійти згоди щодо сплати аліментів на утримання дітей стала підставою для звернення [PERSON] до суду з даним позовом, в якому остання просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі по 5000 (пять тисяч) грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 13.04.2017 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій [PERSON] зазначив, що з 31.07.2009 року перебуває у зареєстрованому з [PERSON] шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON], 30.09.2014 року та [PERSON], [INFO], які знаходяться на його повному утриманні. Сімя проживає разом. Відповідач [PERSON] тривалий час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, в звязку із чим отримує соціальну допомогу, кошти якої використовує не за призначенням. Зазначає, що є єдиними членом сімї, який працює - є фізичною особою-підприємцем. Він намагається повністю забезпечити матеріальне утримання дітей, хоча такий обовязок покладено на обох батьків. В звязку із викладеним, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] зазначила, що з 04.06.2017 року вона разом із дітьми, проживає за адресою: [INFO], тобто окремо від чоловіка. Підтвердила, що відповідач [PERSON] періодично надає їй добровільно матеріальну допомогу, забезпечує необхідним сімю, в тому числі: оплачує комунальні послуги, відпочинок дітей влітку. В останнє грошові кошти-перекази на свою картку вона отримувала від чоловіка у сумі 1500 грн., у червні 2017 року 1500 грн., 21.07.2017 року 800 грн. Заявлені нею позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, окрім того мала заперечну позицію щодо зустрічних вимог [PERSON] щодо стягнення з неї аліментів на утримання дітей. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позицію [PERSON] та просила суд відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що [PERSON] є фізичною-особою підприємцем. Надана суду податкова декларація останнього містить дані обсягу його доходу, а не прибутку, поняття яких мають різне значення. Окрім того, вказав, що [PERSON] добровільно здійснює періодично перерахунок грошових коштів на рахунок первісного позивача [PERSON] на утримання дітей у середній сумі 3000 грн., а також повністю сплачує за користування комунальними послугами за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Гоголя, 74/2, про що надав відповідні докази. Зустрічний позов підтримує у повному обсязі, зазначаючи, що з [PERSON] інших стягнень не проводиться, шлюб між сторонами не розірвано. Заперечує проти задоволення позовних вимог первісного позивача [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позовом позивача за первісним, її представника, представника відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне та прийшов до такого висновку. Згідно наданої суду копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] перебуває з [PERSON] у зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області шлюбі з 31 липня 2009 року, про що цього ж дня в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №121 (том 1 а.с.2). У сторін в період шлюбу народилися діти: син [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження [PERSON] І-КИ №519168, виданим 14 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (том 1 а.с.3) та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження [PERSON] І-КИ №596766, виданим 16 червня 2016 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 4 том 1). Відповідно до довідки про склад сімї, виданої 23 січня 2017 року квартальним комітетом №28 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, зазначено, що до складу сімї заявника [PERSON], за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Гоголя, буд. 74/2, входять, окрім неї: чоловік [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] (том 1 а.с.5). Відповідач за первісним позовом також надав суду довідку, видану 05 квітня 2017 року квартальним комітетом №28 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про те, що за вказаною вище адресою склад його сімї, окрім дружини [PERSON], сина [PERSON], дочки [PERSON], також складає син [PERSON], [INFO] (а.с.197 том 2). З 04.06.2017 року [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживають разом, без реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, 1/22, що вбачається із акту №57 Житлово-експлуатаційної контори Синельниківського міського комунального підприємства (а.с.240 том 2). Викладене свідчить про те, що сторони будучи зареєстрованими за однією адресою, проживали до 04.06.2017 року спільно, після чого позивач за первісним позовом, разом із малолітніми дітьми змінила місце свого проживання. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обовязку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до довідок, виданих Повним товариством «Ломбард «Еталон» Щербаков і компанія» 13.04.2017 року за вих. №71/2017 та 29.05.2017 року за вих. №86/2017, встановлено, що [PERSON] дійсно знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 30.09.2014 року по теперішній час, згідно наказу №48 від 06 червня 2016 року (а.с.202, а.с.234 том 1). З жовтня 2016 року по березень 2017 року, [PERSON], як особа, яка знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, отримала щомісячну одноразову грошову допомогу при народженні 2-х дітей, у сумі 10320 грн. 00 коп. (Довідка №652 від 13.04.2017 року а.с.203 том 1). Відповідач за первісним позовом [PERSON], як вбачається з довідки №36/Т від 10.04.2017 року, виданої Дніпровською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця задекларував за період з 01.01.2016 року 31.12.2016 року суму доходу, яка склала 552932 грн. 47 коп. (а.с.27 том 1). Згідно податкової декларації платника Єдиного податку фізичної особи-підприємця, [PERSON] за звітний 2017 (податковий) період, мав обсяг доходу у сумі 144614 грн. 78 коп. З огляду на зазначене, середньомісячний дохід відповідача за первісним позовом [PERSON] за 2016 рік склав в середньому 46078 грн., а за 2017 рік 12051 грн. При визначенні розміру аліментів, згідно зі ст. 182 СК України, враховується 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні позивачем за первісним позовом [PERSON] визнано, що надані відповідачем за первісним позовом [PERSON] копії квитанцій про оплату комунальних послуг за період 2016-2017 років (а.с. 28-39 том 1, а. с. 20-30 том 2, копії квитанцій на придбання продуктів харчування (а.с.39, 41 том 2), копії квитанції про сплату податку з доходів фізичних осіб (а.с. 43-47 том 2), є його витратами, понесеними на утримання сімї та зайняття приватним підприємництвом відповідно. Окрім того, суд, що приймає до уваги надану ТОВ «Руш» роздруківку переліку придбаних [PERSON] товарів, за належною їй карткою, що відповідно підтверджено вказаним товариством, оскільки остання дійсно містить інформацію про придбання [PERSON] товарів для особистої дитячої гігієни та інших товарів, призначених для дітей, що окрім того не заперечувалось представником відповідача за основним позовом [PERSON] (а.с. 213-233 том 1). Надані суду первісним позивачем [PERSON] копії квитанцій, що стосуються придбання продуктів харчування, засобів особистої дитячої гігієни, іграшок (а.с. 198-201 том 1), суд до уваги не приймає, оскільки зазначені докази не містять підтверджень того, що понесені [PERSON] витрати, здійснені із належної їй картки/особового рахунку, або є такими, що не містять інформації про придбання саме нею вказаних товарів, або без конкретизації, що придбані товари є такими, що призначені у використанні/користуванні дітьми. Щодо наданих представником відповідача за первісним позовом в якості доказів копій видаткових квитанцій, суд вказує на те, що дані документи містять інформацію про систематичний перерахунок в період 2016 року грошових коштів покупцем [PERSON] на рахунок ТОВ «Завод стеко» за металоплатистикові конструкції (а.с. 40-196, 241-250 том 1, а.с. 1-19 том 2), однак суду не надано належних доказів з приводу перебування ФОП [PERSON] з ТОВ «Завод стеко» у будь-яких цивільно-правових відносинах, що обмежує суд у зясуванні: підтвердженні або спростуванні того, що зазначені у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] доходи за 2016-2017 роки є значно меншими. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17. 03. 2011 року (остаточне 17. 06. 2011 року), в п. 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18. 01. 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (рішення у справі «[PERSON] проти Туреччини»). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають двох малолітніх дітей, які з 04.06.2017 року проживають разом із матірю за іншою адресою без реєстрації. В судовому засіданні [PERSON] підтверджено поясненнями та визнано, що [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, матеріально забезпечує дітей, вона періодично отримує грошові кошти від останнього на свій рахунок, про що в матеріалах справи є належні докази. [PERSON] в свою чергу з 2014 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та відповідно отримує соціальну допомогу на їх утримання. За вказаних умов сторони добровільно не дійшли згоди щодо способу виконання свого обовязку по утриманню дітей. Враховуючи вищевикладене, звертаючи увагу на те, що обовязок по утриманню дітей покладено на обох батьків, діти на даний час проживають окремо від батька із матірю, [PERSON] добровільно сплачує кошти на утримання дітей та забезпечує їх всім необхідним, інших осіб на своєму утриманні не має, стягнень по виконавчим листам з нього не здійснюється, тому первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення із відповідача за первісним позовом [PERSON] аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі 2000 грн. на кожну дитину, оскільки зазначена грошова сума є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Обґрунтованих підстав в задоволенні зустрічного позову [PERSON] судом не встановлено, тому останній задоволенню не підлягає. Частина 2 статті 184 СК України закріплює, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Сторонам розяснити, що відповідно до абз. ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За положенням ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у звязку із чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача за первісним позовом судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп., який є мінімальною ставкою за подання позову майнового характеру. На підставі викладеного, ст. ст. 179, 180, 181, 182, 184, 191, 192 СК України,

Outcome: partial