Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

06.10.2014 року позивач звернувся до суду з уточненим позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 27 300 грн. иа моральної шкоди в сумі 3 000 грн., мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він працював на підприємстві відповідача та був звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України, однак остаточного розрахунку при звільненні своєчасно з ним не провели, а саме: виплатили заробітну плати в розмірі 12 577 грн. 04 коп. тільки 23.09.2014 року, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також через невиплату заробітної плати йому спричинено моральну шкоду, а саме: він був позбавлений доходу, що змусило прикладати додаткових зусиль для оганізації свого життя, з даного приводу зазнав переживань, яку оцінює в 3 000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Позивач працював в 209 Управлінні начальника робіт на посаді водія з 16.07.2013 року та згідно наказу №47 від 16.07.2013 року звільнений з роботи за власним бажанням. Відповідно до довідки № 50 від 25.09.2014 року позивачу не була виплачена заробітна плата 12 577 грн. 04 коп., яку було стягнуто наказом Деснянського районного суду м. Чернігова. Відповідачем заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу 23.09.2014 року. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата працівнику виплачується регулярно. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх належних йому сум проводяться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.07.2013 року по 23.09.2014 року в сумі 27 300 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає справедливим і рівноцінним відшкодування позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з невиплатою заробітної плати тривалий час в розмірі 1000 грн. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial