overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

06.07.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовував тим, що 24.07.2010 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час шлюбні відносини фактично між ними припинені. 25.06.2018 року як подружжя не проживають, спільне господарство не ведуть.Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різні характери та погляди на стосунки подружжя в сім'ї, зникнення почуття кохання та поваги один до одного. Таким чином відповідач унеможливила нормальне спілкування, кожна розмова закінчується сварками, на підставі вищезазначеного просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, місце та час слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка зареєстрували шлюб 24.07.2010 року, про що 24.07.2010 зроблено відповідний актовий запис № 61, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст. 112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи, що шлюбні відносин сторони припинили, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається, тому позов слід задовольнити. На підставі ст.. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

06.07.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовувала тим, що 10 жовтня 1992 року вона з відповідачем уклали шлюб. Від спільного шлюбу у них є син [PERSON] - [INFO], який проживає з нею, на його утримання відповідач надає допомогу у добровільному порядку. Сімейні відносини з відповідачем вони припинили рік тому. Причиною розпаду сім`ї стало те, що з часом вони втратили один до одного почуття любові, поваги, в сім`ї останнім часом стали частими сварки. За весь час, що вони не підтримують стосунки, вони не намагалися їх відновити, що означає, що їх сім`я розпалася остаточно. На даний час у кожного є своє життя, тому шлюб існує формально та перешкоджає її інтересам, на підставі вищезазначеного просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 10.10.1992 року, про що 10.10.1992 року зроблено відповідний актовий запис № 110, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладання шлюбу (а.с. 3). [INFO] у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.01.2002 року (а.с. 10). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст. 112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, що шлюбні відносин сторони припинили, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається, тому позов слід задовольнити. На підставі ст.. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

\~\~ \~ \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~06.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 30.11.2005 року, вказавши у позові, що мають дитину [PERSON], [INFO]. В позові зазначила, що фактично шлюбні стосунки між сторонами припинені, дитина проживає з матірю. Подальше збереження шлюбу вважає неможливим і таким, що суперечить її інтересам. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, не заявлено. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог (а.с. 26) Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову (а.с. 23). Суд вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у звязку із визнанням позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, суд вбачає позов обґрунтованим і таким, що підлягає \~задоволенню з наступних підстав.\~\~ Судом встановлено, що сторони одружені з 30.11.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 84. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, сторонами не заявлено. \~ \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам \~їхніх дітей, що мають істотне значення.\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі зазначеного, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає, суд вважає необхідним\~шлюб розірвати.\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

06.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її особисте утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи від дня подачі позову і до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову зазначила, що натепер вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною сином [PERSON], до досягнення ним трирічного віку, а тому потребує матеріального утримання з боку відповідача як батька дитини. Відповідач проживає окремо, при цьому не надає їй матеріальної допомоги на особисте утримання, що є підставою для стягнення аліментів на утримання матері дитини. У судовому засіданні представник позивача предявлений позов підтримав і наполягав на задоволенні. Представник відповідача позов не визнав. Він пояснив, що відповідач є власником СТО і витрачає більшу частину свого прибутку на утримання СТО та виплату заробітної плати найманому працівникові, тому відповідачу залишається на особисті потреби трохи більше однієї тисячі грн на місяць; крім того, відповідач повинен сплачувати на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON]. За таких обставин представник стверджує, що відповідач немає фінансової можливості утримувати позивача, в звязку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та цивільну справу № 750/6173/18, суд дійшов висновку, що предявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Сторони перебували в шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Натепер сторони припинили сімейні відносини і проживають окремо; рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.08.2018 року, яке набрало законної сили 01.10.2018 року, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини другої статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. \~ \~ \~ \~Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на її особисте утримання є такою, що ґрунтується на законі. Водночас, з урахуванням того, що відповідач займається підприємницькою діяльністю і має стабільний дохід, при цьому з нього вже стягнуто рішенням суду на користь позивача аліменти на утримання спільного сина [PERSON], суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на особисте утримання позивача не в твердій грошовій сумі, а в частці від його доходу в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.07.2018 року і до досягнення дитиною трирічного віку тобто до 24.02.2019 року включно.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

06.07.2018 року позивач звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення фактичних шлюбних відносин протягом останніх місяців внаслідок відсутності взаєморозуміння та постійні сварки. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Майнового спору між подружжям немає. Вважає, що подальше сімейне життя з відповідачем неможливе, тому просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». У підготовче судове засідання позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце його проведення, не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідач, який в установленому законом порядку повідомлений про час та місце проведення підготовчого судового засідання, не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у підготовчому судовому засіданні з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 02.06.2015 року зареєстрували шлюб, про що виконкомом Октябрської сільської ради Волноваського району Донецької області в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №2 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. На теперішній час сторони припинили шлюбні відносини, не мають наміру їх поновити, між ними склалися такі стосунки, при яких подальше спільне життя неможливе. Надання сторонам строку для примирення було безрезультатним, примирення між подружжям не відбулось. Суд приймає до уваги, що про наявність спору щодо місця проживання дитини, про поділ спільного майна подружжя сторонами не заявлено. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, що подружжя втратило взаєморозуміння та повагу один одного, між ними втрачено духовні та фізичні зв'язки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, що свідчить про те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок. На підставі ст.ст. 104, 105, 107, 109, 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

06.07.2018 року позивачі звернулися в суд із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що [INFO] року померла їх мати - [PERSON], яка проживала в с. Шпилі Іванківського району Київської області. Після її смерті постало питання про оформлення спадщини. На день її смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. 05.11.1996 року [PERSON] було складено заповіт, яким вона заповідає все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось своїм дочкам [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Заповіт було нотаріально посвідчений у виконавчому комітеті Шпилівської сільської ради народних депутатів Іванківського району Київської області. Спадщину після смерті матері позивачі прийняли, подавши заяву про її прийняття в нотаріальну контору (спадкова справа № 100/2018), частково оформили спадкові права ( на земельну ділянку). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, але їй було відмовлено, оскільки не пред'явлено правовстановлюючого документу на нього. У 1950-1955 роках батьки позивачів побудували жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. На вказане майно [PERSON] набула особисте право власності як на спадкове майно після смерті свого чоловіка [PERSON] 1924 р.н., який помер в 1995 році, але в належному порядку [PERSON] не провела державної реєстрації свого права власності на вказаний будинок. Єдиними спадкоємцями, які прийняли спадщину та претендують на спадкове майно після смерті [PERSON] є позивачі - [PERSON] та [PERSON]. Інших спадкоємців, які б мали право на спадщину, немає. Вважаючи, що вони мають право на спадкове майно, позивачки просять визнати їх право власності на жилий будинок з господарськими будівлями в рівних частинах без розподілу спадкового майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати згодні нести самі. У судове засідання позивачки не з'явилися. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно, належним чином. Позивачами 05.10.2018 року, через канцелярію суду були подані заяви, в яких вони просять справу розглядати без їх участі, позов підтримують повністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлено вчасно, 19.09.2018 р. на адресу суду, від голови сільської ради надійшов лист про те, що позовні вимоги вони визнають, просять справу розглядати без участі представника сільської ради.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

06.07.2018 р. позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 4000 грн. щомісячно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.11.2004 року зареєструвала шлюб із відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №66. В шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Тривалий час сторони проживають окремо, дочка проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, не приймає участь у її вихованні. Відповідач є молодим, фізично здоровим, займається підприємницькою діяльністю. Інших осіб, крім дитини, на утриманні не має.А тому, просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі по 4000 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення нею повноліття. 06.07.2018 року ухвалою судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області Іванова А.П. відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання (а.с.8). Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із закінченням повноважень судді Іванова А.П. (закінчення терміну його відрядження), вказана справа передана у провадження судді Польської М.В. Представник позивача в судовому засіданні 27.05.2019 року вказав, що сторони тривалий час живуть окремо, дочка сторін проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги та її утримання, хоча є суб`єктом підприємницької діяльності, має готель під індивідуальним житловим будинком. Просив позов задовольнити, звернув увагу суду на строки розгляду даної цивільної справи. Відповідач двічі в судові засідання 16.04. та 27.05.2019 року не з`являвся, відзив на позовну заяву не надав суду. 27.05.2019 року направив суду заяву про відкладення розгляду справи, однак не надав жодних допустимих доказів, які матимуть суттєве значення для розгляду справи по суті. Суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

06.07.2020 [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить: встановити факт належності йому правовстановлюючих документів, а саме: диплому серії [NUMBER] від 20.07.1978, реєстраційний номер № 857, виданого професійно-технічним училищем № 29 імені Комсомола України м. Львова на ім`я [PERSON] ; трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я « [PERSON] »; диплому серії В № 330697 від 30.04.1987, виданого Поморянським СПТУ № 74 Львівської області на ім`я [PERSON] . Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 27.07.2020 року заяву [PERSON] задоволено в повному обсязі, а саме встановлено факт належності [PERSON] , диплому серії [NUMBER] від 20.07.1978, реєстраційний номер № 857, виданого професійно-технічним училищем № 29 імені Комсомола України м. Львова та диплому серії [NUMBER] від 30.04.1987, виданого Поморянським СПТУ № 74 Львівської області. Проте, не було вирішено питання про встановлення факту належності трудової книжки. Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату судового засідання, до суду не прибули. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, що відповідає ч. 4 ст. 270 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши доводи заяви, суд дійшов наступного: Відповідно до ч. ч. 1, 4\~ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 430 цього Кодексу. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] заявляв вимоги про встановлення факту належності йому трудової книжки, проте у резолютивній частині рішення Зміївського районного суду Харківської області відсутні відомості щодо ухваленого рішення в цій частині. З огляду на викладене заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

06.07.2020 позивач звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 13.08.2011 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачем не проживають разом як подружжя через втрату почуття любові та поваги. На даний момент сторони спільне господарство не ведуть, не мають спільного бюджету, шлюб має формальний характер, тому збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Ухвалою від 01.09.2020, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання з викликом сторін. Судом сторонам було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу також надіслано і копію позову з додатком. В судове засідання сторони не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав, а відповідач визнав позов у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 13.08.2011 зареєстрували шлюб, після чого дружині присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с.26). Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.11,13,14). Як зазначає позивач у позовній заяві, з відповідачем не можуть проживати разом як подружжя через відсутність порозуміння, втрати почуття кохання. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними. У відповідності до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 115 СК України регламентовано, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. На підставі ст.ст. 7, 24, 110, 112, 115 СК України,

Outcome: approved