Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

06 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради, відділу Держземагенства у [PERSON] районі Хмельницької області, реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції у Хмельницькій області, [PERSON] про визнання недійсними та скасування рішень міської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, рішення державного реєстратора, визнання незаконною державної реєстрації земельної ділянки, присвоєння їй кадастрового номера та їх скасування. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є власником земельної ділянки площею 0,1 га по провулку Ходякова,33 у м. Полонне на підставі Державного акта про право власності на землю від 30 вересня 2008 року, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 68:236:101:00:01:003:0606. 22 жовтня 2014 року він дізнався, що реєстраційна служба [PERSON] районного управління юстиції видала [PERSON]К свідоцтво про право власності на цю ж земельну ділянку з іншим цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 68:236:101: 00:01:003:0770. Отриманню [PERSON]К свідоцтва про право власності на земельну ділянку передувало прийняття [PERSON] міською радою незаконних рішень та безпідставне присвоєння відділом Держземагенства у [PERSON] районі нового кадастрового номера. Зокрема, рішенням [PERSON] міської ради №8 від 26 лютого 2010 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка розташована в м.Полонне по пров. Ходякова, площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства. 15 жовтня 2010 року рішенням [PERSON] міської ради №6 вказану земельну ділянку передано [PERSON] у власність. 26 вересня 2014 року рішенням [PERSON] міської ради №20 внесені зміни у п.2 рішення №6 від 15 жовтня 2010 року, яким додано «затвердити технічну документацію» та «кадастровий номер земельної ділянки 68:236:101: 00:01:003:0770». Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №198713 від 30 вересня 2008 року на його імя - [PERSON] є чинним та був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів і з цього часу він є власником спірної земельної ділянки. Отже, [PERSON] міська рада не мала повноважень приймати рішення про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації, затверджувати її та передавати у власність земельну ділянку, яка є його приватною власністю, відділ Держземагенства у [PERSON] районі не мав права на присвоєння нового кадастрового номера, реєстраційна служба неправомірно видала свідоцтво про право власності, оскільки земельна ділянка, яку передбачалось зареєструвати не була вільною. Про рішення [PERSON] міської ради дізнався у липні 2014 року, а про присвоєння нового кадастрового номера 28 жовтня 2014 року. Просив визнати недійсними та скасувати рішення [PERSON] міської ради №8 від 26 лютого 2010 року в частині надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в м. Полонне по пров. Ходякова, площею 0,1 га; №6 від 15 жовтня 2010 року в частині передачі [PERSON] даної земельної ділянки у власність; №20 від 26 вересня 2014 року про внесення змін у п. 2 рішення №6 від 15 жовтня 2010 року; свідоцтво про право власності на нерухоме майно №27843600 від 08 жовтня 2014 року. Визнати незаконним здійснення державним реєстратором відділу Держземагенства у [PERSON] районі державної реєстрації земельної ділянки за [PERSON], присвоєння земельній ділянці кадастрового номера 68:236:101:00:01:003:0770 та скасувати державну реєстрацію за [PERSON] земельної ділянки, а також присвоєний 27 січня 2014 року кадастровий номер. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] міської ради, відділу Держземагенства у [PERSON] районі Хмельницької області про визнання недійсними та скасування рішень [PERSON] міської ради, визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку, визнання незаконним здійснення державної реєстрації земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що з 1990 року на підставі дозволу адміністрації [PERSON] спортивного комплексу «Колос» вона постійно, майже 20 років, користувалася земельною ділянкою під городництво. У 2007 році земельну ділянку передали у комунальну власність [PERSON] міської ради. Вона зверталася до міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. Однак, рішенням [PERSON] міської ради №8 від 06 грудня 2007 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по пров. Ходякова, 33 [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку з подальшою передачею у приватну власність. На підставі цього рішення, топографо-геодизична фірма «Терра» виготовила технічну документацію на імя [PERSON] та Державний акт про право власності на земельну ділянку. Рішенням [PERSON] міської ради від 28 липня 2008 року №11 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку як такому, що мав її на праві постійного користування, хоча він жодного дня цією земельною ділянкою не користувався і не користується. Відповідний документ про право постійного користування у [PERSON] відсутній, а тому рішення [PERSON] міської ради прийняті з порушенням земельного законодавства України та підлягають скасуванню. Для того, щоб виправити помилку міської ради та уникнути конфліктних ситуацій, 23 лютого 2010 року [PERSON] звернувся до [PERSON] міської ради із заявою про вилучення у нього належної йому земельної ділянки площею 0,1 га по пров. Ходякова, 33 в м. Полонне та зарахування її до земель міської ради. Вважає, що рішенням [PERSON] міської ради від 26 лютого 2010 року №6 [PERSON] припинено право власності (користування) на вказану земельну ділянку. 06 квітня 2010 року [PERSON] звернувся до міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки площею 0,10 га розташованої по пров. Ходякова, 25 для будівництва та обслуговування жилого будинку, з подальшою передачею у приватну власність. Рішенням [PERSON] міської ради від 12 квітня 2010 року №7 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по пров. Ходякова, 25 в м. Полонне для будівництва та обслуговування жилого будинку, з подальшою передачею у приватну власність. Вказуючи на те, що відповідно до п. г) ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають права на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності для будівництва та обслуговування будинку в містах не більше 0,10 га., вважає, що [PERSON] та [PERSON] міській раді було відомо про припинення права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку по пров. Ходякова, 33, оскільки йому надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для будівництва жилого будинку на іншу земельну ділянку, яка розташована поряд із вилученою. Після припинення права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, рішенням [PERSON] міської ради від 26 лютого 2010 року №8 [PERSON] видано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства землі сільськогосподарського призначення, з метою передачі у власність. [PERSON] районний відділ ХРФ ДП «Центр ДЗК» виготовив [PERSON] технічну документацію із землеустрою, встановив та погодив зовнішні межі, визначив кадастровий номер земельної ділянки 68:236:101:00:01:003:0770, який був погоджений з начальником відділу Держкомзему у [PERSON] районі. 15 жовтня 2010 року [PERSON] міська рада прийняла рішення №6, яким земельну ділянку по пров. Ходякова,33 у м. Полонне передала у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. В подальшому, рішенням міської ради №7 від 13 грудня 2010 року були скасовані рішення №6 від 15 жовтня 2010 року та рішення №8 від 26 лютого 2010 року в частині надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду рішення міської ради від 13 грудня 2010 року скасовано, зобовязано [PERSON] міську раду та відділ Держкомзему у [PERSON] районі розглянути заяву [PERSON] щодо видачі їй Державного акта на земельну ділянку площею 0,10 га по пров. Ходякова в м. Полонне. У 2012 році [PERSON] звернулася до [PERSON] районного відділу ДП «Центр ДЗК» та отримала конвертований обмінний файл, який разом з технічною документацією подала до відділу Держземагенства у [PERSON] районі. Однак, Державний акт на право власності [PERSON] тривалий час не видавався, з мотивів наявності не скасованого державного акта на земельну ділянку на імя [PERSON] 27 січня 2014 року [PERSON] отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 68:236:101:00:01:003:0770, однак не змогла зареєструвати право власності, а тому рішенням [PERSON] міської ради №20 від 26 вересня 2014 року внесено зміни до рішення №6 від 15 жовтня 2010 року, яким додано «затвердити технічну документацію» та «кадастровий номер земельної ділянки 68:236:101: 00:01:003:0770». 08 жовтня 2014 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Станом на 30 січня 2014 року в публічній кадастровій карті відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 68:236:101:00:01:003:0606 були відсутні. [PERSON] стало відомо про те, що одній і тій самій земельній ділянці присвоєно два кадастрових номера з різними цільовими призначеннями, що порушує її права як власника земельної ділянки. Просила визнати недійсними та скасувати п. 1.51 рішення №8 [PERSON] міської ради від 06 грудня 2007 року в частині надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON]; скасувати пп. 11 п. 1 рішення №11 [PERSON] міської ради від 28 липня 2008 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га по провулку Ходякова, 33 в м. Полонне, для будівництва та обслуговування жилого будинку. Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №198713 від 30 вересня 2008 року на [PERSON]; визнати незаконним здійснення державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у [PERSON] районі державної реєстрації земельної ділянки за [PERSON] та присвоєння цій земельній ділянці кадастрового номера 68:236:101:00:01:003:0606. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2014 року зустрічний позов обєднаний з первісним позовом в одне провадження. 22 грудня 2014 року позивач [PERSON] подав заяву у якій просив застосувати строки позовної давності та відмовити [PERSON] у задоволенні зустрічного позову, 20 січня 2015 року подав заяву про збільшення позовних вимог, просив визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції у Хмельницькій області від 08 жовтня 2014 року про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку, розташовану у м. Полонне, пров. Ходякова, площею 0,1 га за цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] 20 січня 2015 року подав заяву, у якій просив застосувати строки позовної давності та відмовити [PERSON] у задоволенні первісного позову. Після задоволення відводу та самовідводів суддів, позивач [PERSON] 02 березня 2015 року подав суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлений позов підтримав, зустрічний позов не визнав, просив врахувати надані ним письмові заперечення на зустрічний позов та додаткові обгрунтування первісного позову, по завершенні розгляду справи просив надіслати копію рішення суду (а.с.254). Представник [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні первісний позов [PERSON] визнала, зустрічний позов [PERSON] не визнала. Суду пояснила, що земельна ділянка по пров. Ходякова у м. Полонне перебувала у комунальній власності міста, призначалась для передачі у власність або користування особам для будівництва житлового будинку, на підтвердження цільового призначення земельної ділянки ними надано копії рішень про виділення земельних ділянок по провулку Ходякова для інших осіб - саме для будівництва житлового будинку, хоча окремого рішення про створення житлового масиву по провулку Ходякова ними не приймалося. Вважає, що міська рада правомірно розпорядилась земельною ділянкою, надавши її у приватну власність [PERSON] для будівництва житлового будинку. Визнала, що [PERSON] звертався до міської ради із заявою про вилучення у нього земельної ділянки, однак жодних інших дій, спрямованих на таке вилучення з його боку не було. Заява [PERSON] про вилучення земельної ділянки без подальшої нотаріально посвідченої угоди про передачу земельної ділянки не породжує юридичних наслідків у вигляді припинення права власності. Зустрічний позов не визнала, вважає, що надання [PERSON] цієї земельної ділянки у власність є помилковим. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, суду пояснив, що [PERSON] було надано земельну ділянку з порушенням вимог земельного законодавства, як особі, у якої земельна ділянка перебувала в постійному користуванні, без проекту відведення, лише на підставі технічної документації, і для будівництва житлового будинку, в той час, як згідно Генерального плану дана категорія земель позначена як рілля. Вважає, що право власності [PERSON] було припинено рішенням [PERSON] міської ради № 6 від 26 лютого 2010 року, а тому [PERSON]К правомірно набула права на вказану земельну ділянку. Крім того, просив застосувати строки позовної давності та відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Представник Відділу Держземагенства у [PERSON] районі Хмельницької області [PERSON] у судове засідання не зявився, 11 березня 2015 року надіслав листа № 9217-0.5-629/2-15 від 11.03.2015 року, у якому просив справу розглянути без участі представника Відділу. Зустрічний позов в частині визнання незаконним здійснення Державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у [PERSON] районі державної реєстрації земельної ділянки за [PERSON] та присвоєння цій земельній ділянці кадастрового номера 6823610100:01:003:0606 не визнав, вказуючи на те що реєстрація даної земельної ділянки їх відділом не здійснювалась, оскільки такими повноваженням відділ був наділений з 01січня 2011 року з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі». Зазначив, що державні кадастрові реєстратори відділу почали здійснювати державну реєстрацію земельних ділянок в Національній Кадастровій Системі (НКС) з 01 січня 2013 року на підставі Закону України «Про державний земельний кадастр». Державний акт про право власності на земельну ділянку на імя [PERSON], виданий 30 вересня 2008 року та був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010875900505. Дану реєстрацію здійснював [PERSON] районний відділ Хмельницької регіональної філії ДП «ЦДЗК». (а.с. 26-27, 270) Представник реєстраційної служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області [PERSON] у судове засідання не зявився, звернувшись 10 березня 2015 року до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. Подав письмові заперечення, у яких позов [PERSON] до реєстраційної служби не визнав. Зазначив, що [PERSON] звернулась із заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, подавши обовязковий пакет документів, зміст, яких відповідав вимогам законодавства, а тому після проведення відповідних перевірок, встановивши відсутність підстав для відмови в державній реєстрації, державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав. (а.с.266-268, 274-277). Заслухавши пояснення представників сторін, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке. Так, згідно з частиною другою\~статті 78 ЗК України 2001 року\~(із наступними змінами та доповненнями) право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно\~з ч.1-3 ст.116 Земельного кодексу\~\~України\~\~громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.116 Земельного кодексу\~\~України надання у користування земельної ділянки, що знаходиться у власності чи користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 118 цього ж Кодексу\~визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, згідно якого громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення\~приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідна міська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.\~\~ Таким чином, особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в суб'єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою. Таке набуття права на земельні ділянки передбачає обов'язкове прийняття\~уповноваженим\~органом держави (органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов'язковою юридичною підставою для подальшого укладення договору на відчуження земельної ділянки та юридичного оформлення на неї відповідних прав. Судом встановлено, що згідно кадастрових планів 68:236:101:00:01:003:0770 (а.с.94) та 68:236:101:00:01:003:0606 (а.с.5,309), і це не заперечують сторони, спір виник з приводу однієї земельної ділянки площею 0,10 га, що рахується за адресами: провулок Ходякова, 33 і провулок Ходякова в м. Полонне, яка знаходилася у комунальній власності територіальної громади м. Полонне. З матеріалів справи слідує, що п.1.51 рішення 16 сесії [PERSON] міської ради V скликання від 06 грудня 2007 року № 8 «Про виготовлення технічної документації із землеустрою»\~\~[PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по провулку Ходякова, 33 в м. Полонне, орієнтовною площею 0,10 га з подальшою передачею у приватну власність (а.с.37). Рішенням 22-ї сесії У скликання [PERSON] міської ради Хмельницької області №11 від 28 липня 2008 року «Про затвердження технічної документації, передачу у приватну власність земельних ділянок та в користування» передано у приватну власність земельні ділянки, які знаходяться в постійному користуванні громадянами з наступною інвентаризацією та видачею Державних актів, в т.ч. згідно п.п.11. [PERSON], проживаючому в [INFO] земельної ділянку, площею 0,10 га., розташовану по пров. Ходякова,33 в м. Полонне для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.38) 30 вересня 2008 року [PERSON] видано державний акт серії ЯЖ №198713 на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 68:236:101:00:01:003:0606, площею 0,10 га, розташовану по провулку Ходякова,33 в м.Полонному. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010875900505 (а.с.5). 23 лютого 2010 року [PERSON] звернувся до [PERSON] міського голови із заявою про вилучення належної йому земельної ділянки, що розташована по провулку Ходякова,33 в м.Полонне площею 0,10 та зарахування її до земель міської ради (а.с.39). 26 лютого 2010 року на пленарному засіданні 36 сесії У скликання [PERSON] міської ради прийнято рішення №6 «Про припинення права користування земельними ділянками», яким припинено право [PERSON] на користування земельною ділянкою в м.Полонне по пров. Ходякова,33, розміром 0,1000 га (а.с.40). Водночас, на тому ж засіданні пунктом 3 рішення 36 сесії [PERSON] міської ради V скликання від 26 лютого 2010 року №8 «Про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та внесення змін до рішень сесій міської ради», згідно Додатку №2, [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по пров. Ходякова м.Полонне, орієнтовною площею 0,10 га із земель сільськогосподарського призначення за рахунок земель комунальної власності, з метою передачі у приватну власність (а.с.7). Рішенням 43-ї сесії У скликання [PERSON] міської ради Хмельницької області №6 від 15 жовтня 2010 року «Про надання у користування, оренду, передачу у власність земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішень сесій міської ради» [PERSON] передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в м. Полонне по пров. Ходякова, площею 0,1 га. (а.с.8). 27 січня 2014 року здійснено державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за [PERSON] та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер 68:236:101:00:01:003:0770 (а.с.10,11). 08 жовтня 2014 року реєстраційною службою [PERSON] районного управління юстиції у Хмельницькій області видано [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний №27843600 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в м. Полонне по пров. Ходякова, площею 0,1 га (а.с.6) Тоді ж державним реєстратором реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції у Хмельницькій області прийнято рішення №16343102 про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 68:236:101:00:01:003:0770, розташовану у м. Полонне, пров. Ходякова, площею 0,1 га за цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства (а.с.170). Згідно з частиною 3 ст.78 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Підстави та порядок примусового припинення права власності на земельну ділянку з 1 січня 2002 року визначені в\~главі 22 ЗК України 2001 року. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об'єктивних і суб'єктивних причин, а також за наявності та за відсутності вини власників і землекористувачів. Однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку є добровільна відмова власника від права на земельну ділянку (п.а) ст.140 ЗК України). Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи право користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України 2001 року.\~\~ Добровільна відмова від права власності сама по собі не є достатньою умовою його припинення. Для того, щоб право власності припинилося, власник повинен дотриматись визначеної законом процедури, передбаченої у ст.142 ЗК України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.142 цього Кодексу, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку, яка підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Тобто, юридично значимою, відмова власника земельної ділянки від права власності, стає після її оформлення у заяві до відповідного органу. Зустрічне волевиявлення сторін, одна з яких бажає відмовитись від права, а інша набути його, має бути закріплене у договорі, який відповідно до ч.1 ст.132 ЗК України має бути укладеним у письмовій формі, нотаріально посвідчений, зареєстрований, а відомості про припинення права мають бути також внесені у державний реєстр земель. Лише після цього право відповідного субєкта може вважатися припиненим. Оскільки, станом на 26 лютого 2010 року правомірність процедури набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку по провулку Ходякова,33 в м.Полонному, ніким не оспорювалася, відсутність письмового, нотаріально посвідченого договору про перехід права власності на земельну ділянку від [PERSON] до комунальної власності територіальної громади м. Полонне, не давало правових підстав [PERSON] міській раді розпоряджатися спірною земельною ділянкою, яка належала фізичній особі. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] міська рада Хмельницької області, приймаючи рішення 36-ї сесії У скликання №8 від 26 лютого 2010 року «Про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та внесення змін до рішень сесій міської ради» в частині надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в м. Полонне по пров. Ходякова, площею 0,1 га. перевищила власні повноваження, оскільки розпорядилася земельною ділянкою, що не перебувала у комунальній власності, а належала на праві приватної власності фізичній особі, вказане рішення в цій частині підлягає скасуванню. З цих же підстав підлягають скасуванню рішення 51-ї чергової сесії УІ скликання [PERSON] міської ради Хмельницької області №20 від 26 вересня 2014 року «Про надання у користування, передачу у власність земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішень сесій міської ради» в частині внесення змін у п. 2 рішення 43-ї сесії У скликання [PERSON] міської ради №6 від 15 жовтня 2010 року та рішення 43-ї сесії У скликання [PERSON] міської ради Хмельницької області №6 від 15 жовтня 2010 року «Про надання у користування, оренду, передачу у власність земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішень сесій міської ради» в частині передання [PERSON] у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в м. Полонне по пров. Ходякова, площею 0,1 га, які є похідними. Враховуючи те, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний №27843600 від 08 жовтня 2014 року, видане реєстраційною службою [PERSON] районного управління юстиції у Хмельницькій області [PERSON] на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування та те, що вимоги про визнання його недійсним є похідними, суд дійшов висновку про задоволення позову і у вказаній частині. Згідно зі ст.2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ для обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. В судовому засіданні не спростовано письмових пояснень представника реєстраційної служби, що на час прийняття рішення №16343102 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 жовтня 2014 року, заявником надано необхідний перелік документів, а тому підстав для відмови в державній реєстрації права власності у державного реєстратора не було. А тому, підстав для задоволення вимоги [PERSON] про визнання недійсним рішення державного реєстратора не має, у звязку з чим в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. З огляду на викладене, якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, дійсність якого оспорюється, способом захисту порушених прав відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК є визнання свідоцтва недійсним та скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача. Відповідно до ст. 202 ЗК України Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Так, зі змісту Закону України «Про державний земельний кадастр» слідує, що Державний земельний кадастр базується на обов'язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об'єкти. Об'єктами Державного земельного кадастру є: землі в межах державного кордону України; землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць; обмеження у використанні земель; земельна ділянка. Таким чином, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації. Земельні ділянки є сформованими тоді, коли вони набули ознак об'єкта цивільних прав мають чітко визначену площу, межі та інформація про них внесена до ДЗК (ч.1 ст. 79-1 ЗК України). Відповідно до ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі, зазначається у рішенні органу місцевого самоврядування про передачу цієї ділянки у власність. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. За таких обставин, у звязку із скасуванням рішень міської ради, що стали підставою для виникнення права власності на земельну ділянку та видачі правовстановлюючого документу, скасуванням свідоцтва про право власності на земельну ділянку, підлягають скасуванню державна реєстрація спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та присвоєний їй кадастровий номер. Позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним здійснення державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у [PERSON] районі державної реєстрації земельної ділянки за [PERSON] та присвоєння цій земельній ділянці кадастрового номеру не підлягають задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до законодавства державну реєстрацію земельної ділянки здійснюють державні кадастрові реєстратори територіальних органів Держземагентства, а послідовність проведення такої реєстрації визначається Порядком ведення Державного земельного кадастру. Державний кадастровий реєстратор може прийняти рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки в разі: невідповідності поданих документів вимогам законодавства; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів не в повному обсязі. У судовому засіданні не спростовані письмові пояснення представника відділу Держземагенства у [PERSON] районі про те, що станом на час проведення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6823610100:01:003:0770 за [PERSON] - 27 січня 2014 року, у Національній кадастровій системі не була зареєстрована земельна ділянка за [PERSON] з кадастровим номером 6823610100:01:003:0606, що не давало підстав для відмови у державній реєстрації земельної ділянки. За таких обставин дії державного реєстратора щодо здійснення державної реєстрації земельної ділянки за [PERSON] узгоджуються з вимогами законодавства щодо порядку реєстрації. Згідно із ст. 19 ЗК України земельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на дев'ять категорій, кожна з яких має свій правовий режим. Відповідно до ст.ст. 38,\~39 ЗК України\~до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Враховуючи відсутність Генерального плану міста Полонне, відсутність рішень ради про віднесення земель до тієї чи іншої категорії, що слідує з пояснень представника [PERSON] міської ради [PERSON], показань начальника земельного відділу міської ради [PERSON], допитаного як свідка, та підтверджується письмовою інформацією [PERSON] міського голови №103 від 30 січня 2015 року та рішенням [PERSON] міської ради №15 від 233 квітня 2013 року та № 20 від 11 грудня 2014 року, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту - м. Полонне, а тому відповідно до\~ст.38 ЗК України\~належить до земель житлової та громадської забудови (а.с.176-178). За таких обставин рішення ради про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва жилого будинку господарських будівель і споруд по провулку Ходякова, 33 в м. Полонне із земель\~\~житлової та громадської забудови, прийняте з дотриманням вимог\~ЗК України щодо цільового призначення земельної ділянки. Разом з тим, згідно з пп. «б», «в», ч. 1 ст. 20 Закону України № 858-IV «Про землеустрій» від 28 травня 2003 року (у редакції, яка була чинною\~\~на момент виникнення спірних правовідносин) землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою, надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Стаття 50 цього Закону передбачала обов'язкове складання проекту землеустрою (у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок було затверджено\~постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677\~(далі - Порядок), (постанова втратила чинність згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2013 року № 154). Цим Порядком на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається в користування або безоплатно передається у власність чи набувається у власність на підставі цивільно-правових угод без зміни її цільового призначення (абзац другий пункту 2 Порядку). В усіх інших випадках розроблення проекту землеустрою є обовязковим Таким чином, у разі передачі в приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі, або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Суд не приймає до уваги твердження представника [PERSON] міської ради про те, що з усних пояснень працівників земельного відділу міської ради, станом на час прийняття оспорюваного рішення про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації, була виготовлена схема земельних ділянок по провулку Ходякова (а.с.191) і міською радою замовлялася відповідна документація, однак у встановленому порядку схема не затверджена через відсутність коштів, з огляду на таке. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка (ст.50 Закону України «Про землеустрій»). Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, в судовому засіданні встановлено, що Генеральний план м. Полонне був розроблений у 1991 році, з того часу не змінювався, не актуальний на час розгляду справи у суді та час виникнення спірних відносин, не відображає всіх наявних вулиць та забудов, в т.ч. житлового масиву по провулку Ходякова, і був затверджений [PERSON] міською радою лише 23 квітня 2013 року (а.с.176-178) Технічна документація із землеустрою по провулку Ходякова чи проект розподілу територій, які могли б бути основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) не розроблялися, а пояснення працівників земельного відділу, без відповідної технічної документації, не можуть бути доказом визначення меж земельних ділянок по провулку Ходякова в м.Полонне в натурі. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] реалізував своє право на отримання земельної ділянки у власність на підставі технічної документації із землеустрою, виготовленої ТГФ «Терра», а не на підставі розроблення проекту землеустрою (а.с.296-311). Отож, надаючи [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, міська рада порушила вимоги Закону України «Про землеустрій» щодо обовязкового складання проекту землеустрою, оскільки межі земельної ділянки не були визначені на місцевості. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 травня 2014 року № 6-35 цс 14, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України. Так, з правового висновку Верховного Суду України у справі про визнання незаконним рішення селищної ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, слідує, що у випадку передачі громадянам у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обовязковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки. За таких обставин спірне рішення [PERSON] міської ради є недійсним та підлягає скасуванню. Враховуючи те, що рішення 22-ї сесії У скликання [PERSON] міської ради Хмельницької області №11 від 28 липня 2008 року «Про затвердження технічної документації, передачу у приватну власність земельних ділянок та в користування», яким затверджено технічну документацію та передано [PERSON] у власність спірну земельну ділянку, прийнято на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, та те, що вимоги про визнання його недійсним і скасування є похідними, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно із частиною третьою\~статті 152 ЗК України 2001 року\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами,\~\~що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним та скасування державного акта серії ЯЖ №198713 від 30 вересня 2008 року на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 68:236:101:00:01:003:0606, площею 0,10 га, розташовану по провулку Ходякова,33 в м.Полонному, виданого на імя [PERSON] підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним здійснення державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у [PERSON] районі Хмельницької області державної реєстрації земельної ділянки за [PERSON] та присвоєння земельній ділянці кадастрового номера 6823610100:01:0606 задоволенню не підлягають з огляду на таке. Станом на час набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку, державний реєстр земель здійснювався відповідно до ст.ст.202-204 ЗК України та Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель затвердженого Наказом Держкомзему України від 02 липня 2003 року №174, з наступними змінами, що втратив чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства № 408 від 07липня 2012 року. Державний реєстр земель складався з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги. Реєстраторами державного реєстру земель були структурні підрозділи Центру ДЗК. Державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку здійснювалася шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації. З прийняттям Закону України «Про державний земельний кадастр»від 07 липня 2011 року ведення Державного земельного кадастру покладено на Держземагентство та його територіальні органи. В судовому засіданні встановлено, що державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий на імя [PERSON] 30 вересня 2008 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, в порядку визначеному законодавством, а тому підстави для визнання незаконним здійснення такої державної реєстрації відсутні. Поняття кадастрового номеру було введено до законодавства в 2009 році Відповідно до Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року № 1021, кадастровий номер - це індивідуальний цифровий код (номер), що не повторюється на всій території України, присвоюється земельній ділянці при здійсненні її державної реєстрації, відповідно до Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2010 року № 749. Відповідно до пункту десятого Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Позивачем [PERSON] та її представником не надано доказів, що присвоєння кадастрового номеру 68236:101:00:01:003:0606 спірній земельній ділянці відбулося з порушенням вимог законодавства чинного на час виникнення спірних правовідносин, а тому підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці не має. Оскільки державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, то визнання недійсним і скасування правовстановлюючого документу державного акта, що посвідчує право власності на земельну ділянку, передбачає необхідність скасування державної реєстрації земельної ділянки та кадастрового номера. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. З огляду на те, що позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] не заявлялися вимоги про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки за [PERSON] та скасування кадастрового номеру 68236:101:00:01:003:0606 присвоєного спірній земельній ділянці, суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог та вирішити спір у цій частині. Перевіряючи доводи позивача за первісним позовом [PERSON] та позивача за зустрічним позовом [PERSON] в частині застосування норм статей 257,261,267 ЦК України щодо позовної давності, суд виходить з такого. Статтею 257 ЦК України встановлено загальний строк для судового захисту прав особи у три роки. Так, за змістом частини першої\~статті 261 ЦК України, для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Як встановлено у суді, [PERSON] стало відомо про порушення його прав як власника земельної ділянки у 2014 році, після отримання [PERSON] свідоцтва про право власності на земельну ділянку, на яку позивач має Державний акт про право власності на земельну ділянку. В свою чергу, [PERSON] стало відомо про порушення її прав як власника земельної ділянки у серпні 2012 році, після отримання [PERSON] відповіді із відділу Держземагенства у [PERSON] районі про наявність не скасованого державного акта про право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, що стало підставою для її звернення до суду за захистом порушеного права в порядку адміністративного судочинства 30 серпня 2013 року. За таких обставин, [PERSON] не пропустила строку звернення до суду з даним позовом у порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за первісним позовом [PERSON] заявлено 6 позовних вимог немайнового характеру. Судом задоволено 5 позовних вимог. За таких обставин з відповідачів [PERSON] міської ради Хмельницької області, відділу Держземагенства у [PERSON] районі, реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції у Хмельницькій області, [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 203 грн. (243,60:6х5) по 50,75 грн. з кожного. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] заявлено 4 позовних вимог немайнового характеру. Судом задоволено 3 позовних вимоги. За таких обставин з відповідачів [PERSON] міської ради Хмельницької області, [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 182,70 (243,60:4х3) по 91,35 грн. з кожного.

Outcome: partial