Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

06.08.2015 ПАТ КБ ПРАВЕКС-БАНК» звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість за договором №689-017/07Р від 19 липня 2007 року у розмірі 12537 доларів США 35 центів, в тому числі: заборгованість за кредитом: 6822 долари США 91 цент, заборгованість за процентами 964 долари США 51 цент, неустойка (пеня) за кредитом 4119 доларів США 56 центів, неустойка (пеня) за процентами 630 доларів 27 центів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 липня 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №689-017/07Р, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 13038 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою процентів 11,99% річних. Позивачем виконано зобовязання по видачі кредиту, що підтверджується заявою на видачу готівки від 19.07.2007 року. Відповідно до пункту 4.4 Кредитного договору позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення Пунктом 10.1 кредитного договору передбачено, що за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в пункті 1.2 Кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Позивач стверджує, що станом на19 червня 2015 року відповідачем належним чином не виконуються зобовязання за кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 12537 доларів США 35 центів, в тому числі: заборгованість за кредитом: 6822 долари США 91 цент, заборгованість за процентами 964 долари США 51 цент, неустойка (пеня) за кредитом 4119 доларів США 56 центів, неустойка (пеня) за процентами 63 доларів 27 центів. З метою забезпечення належного виконання зобовязання та захисту майнових інтересів позивача як кредитодавця на випадок порушення зобовязання відповідачем -1 як позичальником, 19 липня 2007 року між позивачем та відповідачем-2 [PERSON] було укладено договір поруки №689-017/07Р, пунктом 1.1 якого передбачено, що за його умовами поручитель зобовязується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобовязань позичальником за Кредитним договором. У судове засідання представник позивача не зявився, направив заяву про розгляд справи без його присутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання повторно з`явились, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не подали. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти якого представник позивача не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19 липня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №659-017/07Р (а.с.-11-16). Відповідно до п.1.1 вказаного Договору, з метою своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля, що купується за договором купівлі-продажу транспортного засобу №265/07 від 04.07.2007, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування автомобіля, укладення яких здійснюється на підставі і з урахуванням вимог п.6.1.11 даного Договору, Банк надає Позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 13038 доларів США. Відповідно до умов п.1.2 Договору, кредит надається Позичальникові терміном з 19.07.2007 по 19.07.2013 зі сплатою 11,99 відсотків річних. Згідно з п.4.4 Договору Позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 182 долари США щомісяця до 10-го числа наступного місяця. Відповідно до умов п.4.5 Договору відсотки за користування кредитом підлягають сплаті Позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії Договору, зазначеного в пунктів 1.2 даного договору. Згідно з п.6.1.10 Договору, Позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками і пені у валюті кредиту. Факт отримання відповідачем кредиту в зазначеному в договорі розмірі 13038 доларам США повністю підтверджений заявою на видачу готівки №6 від 19 липня 2007 року (а.с.25). Відповідно до умов п.10.1 Договору за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами Позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в пункті 1.2 даного Договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Встановлено, що в той же день 19 липня 2007 року в забезпечення виконання умов кредитного договору між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки №689-017/07Р (а.с.-23-24). За змістом п.1.1 Договору поруки, поручитель у порядку та на умовах, передбачених даним Договором, зобовязується нести солідарну майнову відповідальність перед Кредитором за виконання в повному обсязі зобовязань [PERSON] за Кредитним договором №659-017/07Р від 19 липня 2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та в повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 19.07.2013 у розмірі 13038 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Згідно з п.4.1 Договору поруки, даний договір набирає чинності з момент його підписання Сторонами і діє до 19 липня 2016 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 19.06.2015 (а.с.8-10) встановлено, що за кредитним договором №659-017/07Р від 19.07.2007 року за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість в сумі 12537 доларів США 36 центів, в тому числі: заборгованість за кредитом: 6822 долари США 91 цент, заборгованість за процентами 964 долари 51 цент, пенею за несвоєчасне погашення кредиту 4119 доларів США 56 центів, пенею за несвоєчасне погашення відсотків. Правильність розрахунку не викликає у суду сумнівів. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За визначенням ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1,2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основним боргом - кредитом та відсотками підлягають задоволенню в повному обсязі у визначені позивачем сумі 7810 доларів США та 2701 долар США 39 центів відповідно. При цьому суд враховує, що за змістом ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. А також враховує правові позиції Верховного Суду України , висловлені у справі №6-145цс14 та №6-79цс14, відповідно до яких у силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Факт наявності у ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК», відповідної банківської ліцензії на здійснення валютних операцій, підтверджується приєднаним до позовної заяви копіями банківської ліцензії Національного банку України № 7 від 29 грудня 1992 року, № реєстрації 139, дозволом Національного банку України №7-1 від 03 грудня 2001 року та додатком до дозволу №7-1 від 03 грудня 2001 року (а.с.26-28). В частині нарахованої неустойки вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч.3\~ст. 551 ЦК України, \~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Системний аналіз ст.ст.22,611,623,625 ЦК України дає підстави стверджувати, що збитки і сума боргу за грошовим зобовязанням не є тотожними поняттями. При цьому суд звертає увагу, що збитками в розумінні ч.2 ст.22 ЦК України є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Даючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставинам справи та дослідженим доказам суд звертає уваги, що докази щодо реальних понесених позивачем доказів відсутні, а упущеною вигодою в даному випадку, яку зазнав позивач внаслідок позбавлення його можливості користування кредитними коштами, які йому не бути вчасно повернуті та сплачені, могли бути неотримані ним проценти за період прострочення за користування цими коштами, у разі їх надання в кредит іншому позичальнику. Визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню, та який відповідав би засадам справедливості, добросовісності та розумності, суд, враховуючи викладене, виходить з наступного. Пунктом 5 ч.1 3 ст.18 Закону України «Про захист справ споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми ком пенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» зазначено, що положеннями\~частин першої,\~другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В\~частинах третій,\~четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів\~встановлено, що для цілей застосування цього закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627\~Кодексу\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи\~частини четвертої статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями\~Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини\~Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених „Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551\~Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). При цьому суд також бере до уваги встановлені в ході судового розгляду істотні обставини, а саме, що внаслідок зміни курсу національної валюти з дати отримання кредиту та станом на дату розрахунку заборгованості, сума нарахованої позивачем пені 4749 доларів США 93 центи (4119,56+630,37), яка в гривневому еквіваленті дорівнює 101311 гривень 99 копійок (4749,93х2132.9154 (офіційний курс долара США станом на дату проведення розрахунку 19.06.2015)=101311,99грн.), в 1,5 рази перевищила суму кредиту в гривневому еквіваленті, отриману відповідачем [PERSON] за укладеним кредитним договором 19.07.2007 року, яка дорівнювала 65841 гривня 90 копійок (а.с.25). З урахуванням викладеного,

Outcome: partial