Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

05 грудня 2018 року [PERSON] звернувшись до суду із скаргою, просить поновити строк на оскарження постанови про арешт коштів боржника від 17.09.2018 року (далі-Постанова) та визнати неправомірною і скасувати Постанову державного виконавця Ульвака О.О. в частині накладення арешту на картковий рахунок [NUMBER] у ПАТ «УкрСиббанк». Свою скаргу заявник [PERSON] обґрунтував тим, що згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 09.12.2011 року було вирішено стягнути з нього кошти по відшкодуванню моральної шкоди та інших збитків заподіяних внаслідок вчинення ним злочину. Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON], отримали виконавчі листи та звернулися до виконавчої служби, де було відкрито виконавче провадження. Після відбуття покарання він одружився та влаштувався на роботу. В листопаді 2018 року він не зміг отримати заробітну плату у відділені банку, оскільки йому повідомили, що на його рахунки накладено арешт на підставі Постанови старшого державного виконавця Ульваки О.О. Він 03.12.2018 року приїхав до м. Богуслав та звернувся до відділу ДВС, де отримав копію Постанови, яку вважає неправомірною та такою, що порушує його право на отримання зарплати, оскільки не може утримувати свою родину і залишився без коштів на існування. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні підтримав скаргу [PERSON], посилаючись на вищевказані обставини та додатково повідомив, що заявник бажає сплачувати кошти на користь заінтересованих осіб, але не може це робити, оскільки згідно оскаржуваної Постанови накладено арешт на банківську картку на яку перераховується заробітна плата. Просив поновити строк на оскарження постави та скаргу задовольнити. Представник заінтересованої особи - старший державний виконавець Богуславського районного відділу ДВС ГУЮ у Київській області Ульвака О.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що з 2012 року на виконанні в Богуславському районного відділу ДВС перебуває зведене виконавче провадження відносно боржника [PERSON] про стягнення коштів на користь [PERSON] та [PERSON] з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на загальну суму 240681,28 грн. В ході проведення виконавчих дій з метою реального виконання рішення суду на запити державного виконавця не було виявлено про наявність рухомого чи не рухомого майна у власності боржника, тому 17.09.2018 року винесено постанову про арешт коштів боржника, копії яких направлено сторонам виконавчого провадження. Приблизно в грудні 2018 року боржник [PERSON] звернувся до відділу ДВС, щоб отримати копію оскаржуваної Постанови, посилаючись на те, що він її не отримував. Тому вважає, що боржник можливо не пропустив строк на її оскарження. Однак, вважає, що Постанова винесена у відповідності до вимог чинного законодавства України, тому відсутні підстав для її скасування, оскільки рішення суду є не виконаним. Просив відмовити у задоволенні скарги. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні повідомили, що після вбився їх сина боржник [PERSON] не сплатив їм жодної копійки. Вони повністю підтримують дії державного виконавця та вважають, що відсутні підстави для скасування Постанови. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали зведеного виконавчого провадження № 32503186, встановивши наступні факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що клопотання боржника [PERSON] про поновлення строку на оскарження постанови про арешт коштів боржника від 17.09.2018 року слід задовольнити, а у задоволенні його скарги про визнання неправомірною та скасування Постанови необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 березня 2012 року Богуславський районний суд Київської області за результатами розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, видав виконавчий листи, що підтверджується матеріалами справи. На підстави вищевказаних виконавчих листів, виданих судом в провадженні Богуславського районного відділу ДВС ГУЮ у Київській області перебуває зведене виконавче провадження №32503186 про стягнення з боржника [PERSON] грошових коштів на загальну суму 240681,28 грн. Постановою старшого державного виконавця Богуславського районного відділу ДВС ГУЮ у Київській області Ульвака О.О. від 17.09.2018 року було накладено арешт на кошти боржника, а саме: на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, які належать [PERSON] у межах суми 240681,28 грн. В цей же день копія даної Постанови була направлена сторонам виконавчого провадження для відому. Згідно ч.4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон), боржник зобов'язаний невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про зміну місця проживання чи перебування та про зміну місця роботи. Враховуючи, що заявник [PERSON] не виконав свого обов'язку, передбаченого ч.4 ст. 19 Закону, оскільки невідкладно письмово не повідомив виконавцю про зміну місця свого проживання, тому він не отримав копію постанови про арешт на коштів боржника від 17.09.2018 року. Відповідно до ст.447, ч.1, ч.2 ст.449 ЦПК України, ч.5 ст. 74 Закону визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Оскільки, заявник [PERSON] отримав копію оскаржуваної Постанови в грудні 2018 року під час звернення до відділу ДВС та 05.12.2018 року звернувся до суду із даною скаргою, суд задовольняє клопотання заявника про поновлення строку на оскарження Постанови. Що стосується вимоги заявника [PERSON] про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника, суд прийшов до такого. Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Згідно ч.1 ст.10 Закону визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем. Згідно п.7 ч.3 ст.18 Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей. Згідно ч.4 ст. 24 Закону, виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. Згідно ч.2 ст. 48 Закону, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Згідно ч.1, ч.2, ч.10 ст. 56 Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника. У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Вищевказані наведені норми Закону вказують на виключне право державного виконавця під час примусового виконання рішення у виконавчому провадженні здійснювати стягнення за виконавчими документами в першу чергу на кошти боржника. Тому державний виконавець Ульвак О.О. діючи в межах своїх повноважень з метою забезпечення реального виконання рішення Богуславського районного суду Київської області по цивільній справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, виніс постанову від 17.09.2018 року про арешт коштів боржника [PERSON] За змістом ч. 4 ст. 59 Закону, передбачено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону). Судом встановлено, що зведене виконавче провадження №32593186 про стягнення грошових коштів з [PERSON] в сумі 240681,28 грн. не закінчено, а тому державний виконавець діючи правомірно і в межах Закону України «Про виконавче провадження» для забезпечення реального виконання рішення суду виніс постанову про арешт коштів боржника від 17.09.2018 року внаслідок якої заблоковано картковий рахунок [NUMBER] у ПАТ «УкрСиббанк», який був відкритий на ім'я боржника. Оскільки рішення суду до теперішнього часу не виконано, тому відсутні підстави для скасування постанови про арешт коштів боржника, передбачені ст. 59 Закону. Обґрунтування скарги заявником [PERSON] про те, що Постанова є неправомірною та підлягає скасуванню вважаючи, що накладений арешт порушує його право на отримання зарплати, внаслідок чого він не може утримувати свою родину та залишився без коштів на існування, суд не приймає до уваги, оскільки заявник має право на отримання заробітної плати готівкою з каси підприємства. Крім того, суд також не приймає до уваги твердження представника заявника [PERSON] про те, що заявник [PERSON] бажає сплачувати кошти на користь заінтересованих осіб, але не може це робити, оскільки державним виконавцем винесено незаконну Постанову, згідно якої накладено арешт на банківську картку на яку перераховується заробітна плата і тому заявник позбавлений можливості сплачувати кошти по рішенню суду. Однак, представник заявника [PERSON] всупереч положенням ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 82 ЦПК України не надав суду докази про те, що заявник [PERSON] після відбуття покарання і до теперішнього часу добровільно сплачував або намагався сплатити будь - яку суму коштів на користь стягувачів. За таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що оскаржувана Постанова винесена у відповідності до закону в межах повноважень державного виконавця. Крім того, ні заявником, ні його представником не надано доказів на підтвердження порушення порядку накладення арешту на кошти боржника або порушення прав заявника, а тому відсудні законні підстави, які б слугували для визнання неправомірною та скасування Постанови від 17.09.2018 року в частині накладення арешту на картковий рахунок [NUMBER] у ПАТ «УкрСиббанк», слід відмовити у задоволенні скарги [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed