Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

04 січня 2021 року [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» (далі - ДП «УкрНТЦ «Енергосталь») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовна заява мотивована тим, що у період з 01 грудня 2016 року по 25 листопада 2019 року [PERSON] знаходилась в трудових відносинах з ДП «УкрНТЦ «Енергосталь», що підтверджується записом у трудовій книжці та довідкою відповідача № Г-71/1-10/1-05 від 24 липня 2020 року. Під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 19363, 05 грн за період з 01 листопада 2019 року по 25 листопада 2019 року. Наказом № 459-к від 25 листопада 2019 року [PERSON] була звільнена за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. У день звільнення відповідач не повідомив її про нараховані суми та не здійснив виплату належних коштів. Підтвердженням факту існування заборгованості є довідка ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» від 24 липня 2020 року. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні період з наступного дня після звільнення - 26 листопада 2019 року по день звернення з позовом до суду - 31 грудня 2020 року в розмірі 141 828,12 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 січня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, підтримала повністю та просила їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Пояснив, що позивач у день звільнення була на роботі, проте у день звільнення їй не була проведена виплата сум, належних працівникові при звільненні. Підприємство до цього часу не здійснило виплату нарахованої та належної до виплати позивачу заробітної плати в розмірі 19 363, 05 грн у зв`язку з відсутністю грошових коштів. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому на підставі частини першої статті 116, частини першої статті 117 КЗпП України відповідач визнає позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 141 828, 12 грн. Зазначив, що станом на час розгляду справи заборгованість по заробітній платі позивачу становить 19363, 05 грн, що підтверджується довідкою № 1-02-28к від 21 січня 2021 року, розмір зазначеної заборгованості не оспорює. Розрахунок середнього заробітку здійснено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, правильність розрахунку визнана відповідачем. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, підтверджено наявними в матеріалах справи доказами та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] у період з 01 грудня 2016 року по 25 листопада 2019 року знаходилась в трудових відносинах з ДП «УкрНТЦ «Енергосталь», що підтверджується записом у трудовій книжці (а. с. 4). Згідно з довідкою № Г-71/1-10/1-05 від 24 липня 2020 року [PERSON] , [INFO] , дійсно працювала у ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» на посаді референта адміністративно-управлінського персоналу з 01 грудня 2016 року по 25 листопада 2019 року на підставі наказу № 591-к від 29 листопада 2016 року. Звільнена 25 листопада 2019 року на підставі наказу № 459-к від 12 листопада 2019 року за угодою сторін за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (а. с. 10). Відповідно до довідки № Б-02/481 від 24 липня 2020 року та наданої в судовому засіданні довідки № 1-02-28к від 21 січня 2021 року за листопад 2019 року [PERSON] нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 19 363, 05 грн (а. с. 8). Комісією по трудових спорах ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» від 04 вересня 2020 року видано посвідчення про примусове виконання рішення комісії по трудових спорах, згідно з яким, з ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі за листопад 2020 року в розмірі 19 363, 05 грн (а. с. 11). Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату. А саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення цього періоду, за який здійснюється виплата. Ця ж норма пролонгована змістом частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно з частинами першою, другою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Положеннями статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму. За правилами статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4- рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень згаданого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року та від 01 березня 2017 року у справі № 635/2084/16-ц. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Пунктом 5 розділу IV порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньої ( годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Зважаючи на зазначене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на число робочих днів в період затримки. Верховний Суд України в пункті 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз`яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівником не були виплачені йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Водночас, суд бере до уваги, що податки і збори із суми середнього заробітку повинен нарахувати роботодавець під час виконання відповідного судового рішення. Тобто судом визначено суму, яка підлягає стягненню з відповідача, без відрахування з неї податків і зборів. Згідно з довідкою ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» середньоденний заробіток [PERSON] складає 513,87 грн (а. с. 9). [PERSON] просить стягнути середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 листопада 2019 року (наступний день після звільнення) по 31 грудня 2020 року (день звернення з позовом до суду): 513,87 грн х 276 робочих днів = 141 828,12 грн, посилаючись на те, що період затримки розрахунку до часу звернення до суду з позовом (з 26 листопада 2019 року по 31 грудня 2020 року) складав 276 робочих днів, а саме: за листопад 2019 року - 4 дні; за грудень 2019 рік - 21 день; за січень 2020 року - 21 день; за лютий 2020 року - 20 днів; за березень 2020 року - 21 день; за квітень 2020 року - 21 день; за травень 2020 року - 19 днів; за червень 2020 року - 20 днів; за липень 2020 року - 23 дні; за серпень 2020 року - 20 днів; за вересень 2020 року - 22 дні; за жовтень 2020 року - 21 день; за листопад 2020 року - 21 день; за грудень 2020 року - 22 дні. Представник відповідача не заперечував, що розрахунку належних при звільненні виплат з позивачем не проведено. Спір щодо відповідного розрахунку середнього заробітку, наведеного [PERSON] в позові, між сторонами відсутній. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої, четвертої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, суд, встановивши, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб приймає заяву відповідача про визнання позову та доходить висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову. Зважаючи на визнання позову відповідачем, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з наступного дня після звільнення - 26 листопада 2019 року по день звернення з позовом до суду - 31 грудня 2020 року в розмірі 141 828,12 грн. Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Враховуючи, що [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», з ДП «УкрНТЦ «Енергосталь»,на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1418,28 грн.

Outcome: approved