Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

06.04.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на вивіз дитини за кордон у супроводі матері без дозволу батька, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], з яким мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] На даний час позивачка з дитиною запланувала поїздку за кордон - до Російської Федерації, проте батько не має паспорта громадянина України, тому неможливо оформити нотаріально засвідчену згоду. З посиланням на ст.ст. 150, 155 СК України, Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», просила надати дозвіл на оформлення всіх документів, пов'язаних із перетинанням кордону України неповнолітнім [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON]; дозволити тимчасовий виїзд за межі України [PERSON] без згоди та супроводу його батька [PERSON] до Російської Федерації, у супроводі матері [PERSON] В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України [PERSON] без згоди та супроводу його батька [PERSON] до Російської Федерації у період з 29 квітня 2016 року по 11 травня 2016, у супроводі матері [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти вивозу його сину за кордон у супроводі матері. Заслухавши позивачку, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини 8 згаданої статті СК регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Стаття 150 СК України визначає обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 2 ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції «Про права людини» передбачає, що кожен має вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивачки про надання дозволу на оформлення та видачу проїзного документа дитині відповідає інтересам дитини, направлена на виконання батьківського обов'язку щодо виховання дитини, забезпечення піклування про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved