Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

06 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь як матері дитини аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] до його повноліття в розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги мотивує тим, що 18.07.2009 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Власних коштів їй (позивачці) не вистачає, щоб забезпечити належний розвиток дитини, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить стягнути з відповідача на її користь як матері дитини аліменти на сина [PERSON], [INFO], до його повноліття в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], до його повноліття в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України - позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що сторони є батькаминеповнолітнього [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвами про народження [NUMBER] від 24.09.2010 р. Згідно ст. 141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні відповідач пояснив, що він офіційно працює в ТОВ Сек'юріті м. Ромни, отримує заробітну плату, інших осіб на утриманні не має, позов про стягнення аліментів визнає. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову. З урахуванням всіх цих обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. На підставі викладеного, ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved