Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

05 травня 2020 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області та просила видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , на строк у шість місяців та покласти на нього обов`язки: 1.Заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці реєстрації, проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; 2. Заборонити [PERSON] , [INFO] , наближення на відстань 150 м до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] ; 3.Заборонити [PERSON] , [INFO] , особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 4.Заборонити [PERSON] , [INFO] , вести телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви вказано, що в 2008 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . В 2009 році в них народилась донька. Починаючи з 2016 року по травень 2019 року вони проживали разом з родиною чоловіка за адресою: [ADDRESS] через пів року спільного життя, заявниця почала помічати дивну поведінку з боку свекра, вітчима її чоловіка [PERSON] - [PERSON] , 1966 року народження. Спочатку це були розмови з сексуальним підтекстом, начебто випадкові торкання до неї, однак у подальшому це переросло в майже щоденне ґвалтування. На її прохання та спроби припинити насильницькі дії вона отримувала погрози щодо розправи усієї її родини. Заявниця зазначає, що вона є особою ромської національності і через це досить тривалий час приховувала дії [PERSON] , адже за їх традиціями слово жінки не має ніякого значення та саме вона буде винуватою у насильницьких діях з боку [PERSON] - голови сім`ї. Потерпаючи протягом трьох років від сексуального, фізичного, психологічного насильства заявниця наважилась розповісти усе своєму чоловікові. Однак [PERSON] вирішив, що це все наклеп на його батька. У травні 2019 заявниця з донькою переїхала до іншого мешкання за адресою: [ADDRESS] . Однак [PERSON] почав слідкувати за заявницею та її донькою, приходити до місця їх проживання, надсилати повідомлення з погрозами та нецензурними словами. Побоюючись за своє життя та життя своєї доньки, заявниця вимушена була звернутися до правоохоронних органів, які 03.12.2019 року повідомили їй про проведення з [PERSON] профілактичної роботи. 11.01.2020 року перебуваючи на своєму робочому місці - КП «Ассорті», яке розташоване за адресою: вул. Першотравнева , 75, м . Білгород-Дністровський, приблизно 10 :00 заявниця знову була вимушена потерпати від насильницьких дій [PERSON] , а саме погроз, штурхання, словесних образ. Вона відразу зателефонувала до поліції та повідомила про вчинення психологічного та фізичного насильства з боку [PERSON] , однак на виклик правоохоронні органи не з`явились, тому 17.01.2020 року вона звернулась з заявою про вчинення протиправних дій до Білгород-Дністровського відділу поліції. Постановами суду від 23.01.2020 року та 05.02.2020 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. 16.03.2020 року [PERSON] почав телефонувати заявниці з різних номерів та принижувати, вимагати аби вона виконувала сексуальні забаганки, погрожувати фізичною розправою. Звернувшись до працівників поліції з повідомленням про повторне вчинення домашнього насильства, вона мала надію, що його знову притягнуть до відповідальності. Однак, 30.03.2020 їй було повідомлено, що з [PERSON] було проведено профілактичну роботу про неприпустимість вчинення протиправних дій відносно неї та її родини. Побоюючись розправи з боку [PERSON] , заявниця знову з донькою вимушені були переїхати, на даний час вони проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] вчиняє насильство щодо заявниці протягом тривалого часу. Не зважає на заходи вжиті поліцією і судом, він і надалі погрожує їй розправою та впевнений у своїй безкарності. Його агресія щоразу посилюється. Зважаючи на це, заявниця переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, і тому звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією та судом до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства. Ухвалою суду від 06.05.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду на 06.05.2020 року на 10 годину 30 хв. Заявниця подала клопотання з проханням справу розглянути без її участі, заяву підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] копію заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису отримав, 06.05.2020 року подав до канцелярії суду заяву з проханням справу розглянути без його участі. Відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд, дослідивши матеріали заяви про видачу обмежувального припису, дійшов наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що заявниця з 23.05.2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . [INFO] у заявниці та [PERSON] народилась донька [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , є вітчимом [PERSON] , а отже і свекром заявниці [PERSON] . 21.11.2019 року [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровської місцевої прокуратури щодо вчинення відносно неї протиправних дій [PERSON] . 03.12.2019 року Білгород-Дністровський відділ поліції повідомив заявницю, що з громадянином [PERSON] проведено профілактичну роботу про неприпустимість вчинення протиправних дій відносно неї. 17.01.2020 року [PERSON] подала заяву до Білгород-Дністровського відділу поліції якою просить вжити усіх належних заходів для припинення вчинення щодо неї та її доньки домашнього насильства, притягнути [PERSON] до адміністративної та кримінальної відповідальності, здійснити терміновий заборонний припис. В поданій заяві [PERSON] повідомляла, що через насильницькі дії [PERSON] вона з донькою змінила адресу мешкання, проте останній продовжує вчиняти відносно неї насильницькі дії, погрожує розправою над нею та її донькою. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 23.01.2020 року № 495/336/20 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173 КУпАП та накладеного на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 гривень. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 05.02.2020 року № 495/668/20 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладеного на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень. 16 березня 2020 року [PERSON] знов звернулась до Білгород-Дністровського відділу поліції щодо насильницьких дій [PERSON] 30.03.2020 року їй повідомили про проведення профілактичної роботи з [PERSON] . Відповідно до статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Зважаючи на наведені правила Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18, у постанові від 04.12.2019 по справі № 607/10122/19). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. З огляду на встановлені судом обставини, пояснень заявниці, яка неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу незаконних дій [PERSON] , суд погоджується з доводами заявниці щодо наявності психологічного та фізичного насильства, яке чинить [PERSON] , а отже заявниця, як особа, яка постраждала від такого насильства потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку про необхідність видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] ( [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Білгород-Дністровським РВ ГУДМС України в Одеській області 24.03.2016 року, адреса реєстрації: [ADDRESS] ) строком на шість місяців, до 06.11.2020 року, шляхом заборони йому наближатися ближче ніж на 150 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони вести листування, телефонні переговори із [PERSON] або контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. У силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: approved