Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

06 липня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградське підприємство промислового залізничного транспорту «Сигнал» в якому просить (відповідно до уточнених позовних вимог від 19.09.2018) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградське підприємство промислового залізничного транспорту «Сигнал» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 червня 2018 року по 22 серпня 2018 року у сумі 9943,96грн. та моральну шкоду за затримку належних заробітних виплат у розмірі 37230,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що з 10 листопада 2016 року по 11 червня 2018 року позивач [PERSON] працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Павлоградське підприємство залізничного транспорту «Сигнал» на посаді охоронника. На день звільнення позивача з посади заборгованість з заробітної плати відповідача перед позивачем складала 13304,15 грн. Відповідач сплатив заборгованість з заробітної плати лише 23 серпня 2018 року. Тому позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки з 12.06.2018 по 22.08.2018 у сумі 9943,96грн. Моральну шкоду оцінює у розмірі 37230,00 грн. Ухвалою від 30 серпня 2018 року було відкрито провадження по вищевказаній справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову, зазначив, що заборгованість по зарплаті почала утворюватись поки він працював, він сподівався, що заплатять, керівник обіцяв, що заплатять, потім він змушений був звільнитись, так як зарплату не платити, заборгованість не платити. Зазначає, що він залишився без засобів для існування, без роботи, був вимушений брати кредити, займати кошти у родичів, що його дуже пригнічувало, в рудні 2018 влаштувався на іншу роботу, заборгованість по зарплаті відповідач сплатив тільки в серпні 2018 після звернення до суду, вважає, що йому було спричинено моральну шкоду, суму моральної шкоди у розмірі 37230,00 грн. обґрунтувати не може, все зазначено в позові. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, у частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в частині стягнення з відповідача моральної шкоди заперечував проти задоволення позову, вважає що ці вимоги не обґрунтованими. Зазначив, що підприємство перебуває в тяжкому стані, не може займатись основною діяльністю так як закрита колія, підприємство перебуває в простої та не отримує доходу, позивач міг звільнитись і раніше, заборгованість по зарплаті сплачена в серпні 2018 року . Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON], [INFO], та наказів № 23-к від 09.11.2016, № 10-к від 11.0.62018, з 10.11.2016 по 11.06.2018 позивач [PERSON], працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Павлоградське підприємство «Промислово залізничного транспорту «Сигнал» на посаді охоронника. (а.с. 5) Відповідно до довідки про погашення заборгованості №49 від 26.09.2018 ТОВ «Павлоградське підприємство промислового залізничного транспорту «Сигнал» заборгованість з заробітної за період з лютого 2018 по червень 2018 в сумі 14746,76 грн. [PERSON] виплачена 23 серпня 2018 року. (а.с. 27) Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Виходячи з положень п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з послідуючими змінами), про те, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинних законодавством, календарних днів. Середній заробіток визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 з подальшими змінами. Згідно із довідкою про погашення заборгованості №49 від 26.09.2018 ТОВ «Павлоградське підприємство промислового залізничного транспорту «Сигнал» середньоденний заробіток відповідача складає за останні два місяці роботи 3579,18 грн. (заробітна плата за квітень 2018) + 3878,64 грн. (заробітна плата за травень 2018 року)=7457,82 грн/39 робочих днів у ці місяці = 191,23 грн. із вирахуванням обов'язкових податків на робочий день. У періоді з 12.06.2018 року по 22.08.2018 року 52 робочих днів. Середній заробіток за цей час складає: 191,23 грн/роб. день х 52 роб. днів = 9943,96 грн., що підтверджується розрахунком позивача. Зазначений розрахунок та сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 червня 2018 року по 22 серпня 2018 року у розмірі 9943,96грн. визнана відповідачем в повному обсязі. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи визнання позову представником відповідача в частині стягнення середньої заробітної плати, наявність обґрунтованого розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, повного визнання позовних вимог в цій частині відповідачем, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку у сумі 9943,96грн. Згідно із ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 5, п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи наведені положення, суд доходить висновку, що невиплатою заробітної плати позивачу відповідачем у строки, встановлені законом, затримка у розрахунку із позивачем, призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагала від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи те, що таке порушення було не тривалим, тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 300,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ви значений позивачем розмір моральної шкоди у розмірі 37230,00 грн. не знайшов обґрунтування та фактичного підтвердження належними та допустимими доказами. Оцінюючи в сукупності усі зазначені вище обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial