Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

04 листопада 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Іскрисківщинської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивували тим, що 23 грудня 2007 року помер їх батько [PERSON], а 24 лютого 2008 року померла їх мати [PERSON]. Після смерті останніх відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка (пай) розміром 6,55 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в САПТЗТ «Іскра». Право на земельну частку (пай) належало батьку [PERSON] на підставі сертифікату серії СМ № 0180493, виданого 14 січня 1997 року на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року № 9, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 40. За життя батько заповіт не складав. Спадщину після батька фактично прийняла мати позивачів шляхом спільного проживання зі спадкодавцем до дня смерті, але юридично її не оформила, а позивачі в свою чергу фактично прийняли після матері спадкове майно, що належало батьку. Так, як сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений, спадкоємці позбавлені можливості успадкувати спадкове майно. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] та [PERSON] просять визнати за кожним в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла 24 лютого 2008 року, право власності на ? частину земельної частки (паю), розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, що перебували у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Іскра», посвідчену сертифікатом серії СМ № 0180493, виданим на імя [PERSON], померлого 23 грудня 2007 року. В судове засідання представник позивачів [PERSON] та [PERSON] за довіреністю [PERSON] не зявилась, надавши до суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради. Представники третіх осіб Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Судом встановлено, що батьками позивачів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується їх свідоцтвами про народження серії І-БП № 266203 та серії І-БП № 358397 відповідно (а. с. 6-7). Батьки позивачів уклали шлюб 28 серпня 1971 року, про що свідчить запис у свідоцтві про одруження серії І-АБ № 231338 (а. с. 10). Мати позивачів [PERSON] (дошлюбне прізвище) [PERSON] народилась 25 вересня 1951 року, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії ІІ-ЭВ № 287493 (а. с. 10). Батько позивачів [PERSON] помер 23 грудня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 070835 (а. с. 8). Згідно свідоцтва про смерть серії І-БП № 078952 мати позивачів [PERSON] померла 24 лютого 2008 року (а. с. 9). Зі змісту довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 03 жовтня 2016 року за 3 97-28-99.1-5524/2-16 вбачається, що згідно розпорядження голови білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року № 9 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються білопільською районною державною адміністрацією членам АПТ ЗТ «Іскра» на території Іскрисківщинської сільської ради [PERSON], який проживав в с. Соляники, виписаний сертифікат серії СМ № 0180493 від 14 січня 1997 року за реєстраційним номером 40, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 6,55 га та виданий на руки (а. с. 11). У відповідності до інформаційної довідки про вартість земельної ділянки станом на 2016 рік оціночна вартість земельної ділянки становить 110 399 грн. (а. с. 12). З довідки, виданої виконавчим комітетом Іскрисківщинської сільської ради від 28 жовтня 2016 року за № 626/02-24 вбачається, що [PERSON], який помер 23 грудня 2007 року, постійно та на день смерті був зареєстрований за адресою: [INFO] разом з сином [PERSON], вели спільне господарство. Заповіт від імені померлого [PERSON] виконкомом Іскрисківщинської сільської ради не посвідчувався. Син померлого [PERSON], [INFO], постійно з дня смерті батька зберігав документи (а. с. 13). Довідкою Іскрисківщинської сільської ради від 24.11.2016 року встановлено, що [PERSON], який помер 23 грудня 2007 року, постійно і на день своєї смерті був зареєстрований за адресою : [INFO]. Заповіт від імені померлого [PERSON] виконкомом Іскрисківщинської сільської ради не посвідчувався ні на чиє імя. Син померлого [PERSON], [INFO], поховав батька, після його смерті розпорядився речами, зберігав документи, тому фактично прийняв спадщину ( а.с. 27). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори спадкова справа після [PERSON], який помер 23 грудня 2007 року та після [PERSON], яка померла 24 лютого 2008 року, держнотконторою не заводилась (а. с. 20). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після померлої 24 лютого 2008 року матері [PERSON], але юридично її не оформили, а вказана обставина не позбавляє їх права на спадщину після матері. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після померлої матері шляхом розпорядженням речами померлої, здійснення її поховання. Однак, позивачі позбавлені можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved