Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

05 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною заявою. Мотивує її тим, що в 2017 році вона звернулася до Охтирського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Сумській області із заявою про повторну видачу свідоцтва про смерть матері [PERSON] Охтирський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану в листі повідомив про неможливість виконання даної заяви через виявлені розбіжності даних, вказаних у заяві з даними, вказаними в актовому записі про смерть №20 від 05.04.2006 року, складеному виконкомом Олешнянської сільської ради Охтирського району, а саме згідно актового запису про смерть прізвище померлої «[PERSON]», згідно заяви «[PERSON]». Зокрема повідомили про розбіжність у написанні даного прізвища у документах пред'явлених для підтвердження родинних стосунків з померлою. У витязі з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, дошлюбне прізвище заявниці «[PERSON]», тоді як у пред'явленому свідоцтві про народження - «[PERSON]». Тобто мається помилка в написанні прізвища, в зв'язку з чим просить встановити факт належності їй свідоцтва про укладення шлюбу, укладеного 08.04.1965 року, складеного виконкомом Орільської сільської ради Лозівського району Харківської області. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити. Пояснила також, що встановлення факту належності їй свідоцтва про укладення шлюбу необхідне для оформлення спадщини після смерті матері та доведення нотаріусу факту того, що вона є рідною донькою своєї матері. Представник Охтирського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Сумської області [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечувала, пояснила, що для внесення змін у актовий запис про шлюб необхідно щоб заявниця надала актовий запис про своє народження, який зберігається в Сумському державному обласному архіві. Суд проаналізував матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 п. 5 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 1 п. 6 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [INFO] року народилася [PERSON], що підтверджується посвідкою про народження, батьками згідно якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). 08 квітня 1965 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області. Однак, при реєстрації актового запису про шлюб було допущено помилку в написанні дівочого прізвища заявниці, а саме зазначено як «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]», що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.5). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9). Як пояснила в судовому засіданні [PERSON] встановлення факту належності їй свідоцтва про шлюб необхідне для оформлення спадщини після смерті матері, адже через розбіжності в написанні її дівочого прізвища згідно державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та свідоцтва про смерть матері, вона не може довести факт родинних відносин між ними. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Звертаючись із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документа - свідоцтва про одруження, заявник не представила докази про неможливість внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану виправлення у свідоцтво про шлюб, який його видав. Зокрема [PERSON] був наданий висновок №44/06-95 про внесення змін до актового запису цивільного стану складений 11.02.2017 року Охтирським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, яким відмовлено в проханні [PERSON] щодо внесення виправлень до актового запису про народження №48 від 17.09.1939 року складеного Олешнянським сільвиконкомом Охтирського району Сумської області прізвище дитини та матері - [PERSON] на [PERSON], прізвище батька [PERSON] на Раскопін. Як вбачається із роз'яснень, викладених в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 256 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Всупереч вимогам даної норми [PERSON] просить встановити факт належності їй свідоцтва про шлюб, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану, тому суд вважає, що в задоволенні заявлених вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed