Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~05.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати його право власності на ваги електронні кранові 2тони та на пульт дистанційного керування до них, зобов`язати [PERSON] та [PERSON] передати йому пульт дистанційного керування на ваги електронні 2 тони. Позовні вимоги обгрунтовано наступним. 11.09.20015 року він придбав у ФОП [PERSON] вищевказані електронні кранові ваги 2 тон, що підтверджується прибутковим касовим ордером. Ваги він залишив на базі будівельних матеріалів «Фактор», розташованій за адресою: [ADDRESS] , яка використовувалась ним для стоянки належних йому вантажних автомобілів, у тому числі і маніпулятора Тата, з яким експлуатувалися вищезазначені ваги. Ваги керувалися за допомогою пульта дистанційного керування, який зник у середині липня 2017 року. У листопаді 2017 року [PERSON] дізнався, що вказані ваги вважає своєю власністю [PERSON] , яка навіть звернулася до поліції з заявою про нібито вчинення його сином злочину самоправного заволодіння вищевказаними вагами. Під час досудового розслідування за заявою [PERSON] [PERSON] дізнався, що пульт дистанційного керування до електронних ваг знаходиться у [PERSON] . Жодних угод щодо продажу вказаних ваг між ним та [PERSON] не укладалося, ваги і на теперішній час є його власністю. 07.11.2017 року вищевказане кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. 02.05.2019 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , в якій просила визнати факт незаконного заволодіння останнім її майном, визнати електронні кранові ваги 2 тони її власністю та власністю її чоловіка [PERSON] , зобов`язати [PERSON] повернути їй вказане майно. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що з 2000 року їх родинна мала партнерські відносини по поставці облицювальної продукції ТМ «Фагот» з родиною [PERSON] . У зв`язку з початком АТО на сході країни [PERSON] та [PERSON] вимушені були виїхати з м.Красний Луч Луганської області на підконтрольну українській владі територію. Приблизно в середині 2015 року син [PERSON] [PERSON] запропонував [PERSON] зайнятися реалізацію вугілля на території будівельної бази «Фактор» в м. Волноваха, власником якої є [PERSON] [PERSON] та її чоловік [PERSON] погодились на вказану пропозицію та у вересні 2015 року переїхали до м. Волноваха. В жовтні 2015 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір оренди нежитлових приміщень та оренди торгівельного обладнання на території будівельної бази «Фактор». [PERSON] , [PERSON] та третя особа позичальник вклали у спільний бізнес по реалізації твердого палива по 180 тисяч гривень. З цих спільних грошей [PERSON] оплатила [PERSON] вартість електронних кранових ваг, з урахуванням витрат на їх доставку. За вказівкою [PERSON] гроші за ваги в сумі 6136 гривень [PERSON] передала касиру [PERSON] , яка розписалася за них в зошиті взаєморозрахунку. [PERSON] передав їй копії документів на придбання вказаних ваг та комплектуючі до них: пульт дистанційного керування, зарядний пристрій та інструкцію з використання. В середині 2016 року [PERSON] виявив бажання вийти зі спільного бізнесу, вони провели взаєморозрахунок, в період жовтня грудня 2016 року виплатили [PERSON] всі гроші готівкою з урахуванням вартості кранових електронних ваг, тим самим ставши єдиним власником цього майна. 19.07.2017 року вищевказані електронні ваги зникли зі складу на території бази «Фактор». Від співробітниці бази [PERSON] [PERSON] дізналася, що ваги за вказівкою [PERSON] забрала [PERSON] . На її вимогу повернути ваги, [PERSON] відповів, що вони є власністю його батька та відмовився їх повертати. З аналогічною вимогою вона звернулася до [PERSON] , який також відмовився повертати ваги, зазначивши, що він є їх власником та має на це підтверджуючи документи. У судовому засіданні [PERSON] підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених ним у позові. Зустрічні позовні вимоги не визнав, при цьому наполягав, що є єдиним власником електронних кранових ваг, має оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру на їх придбання на своє ім`я. Жодних домовленостей між ним та Риженковими щодо купівлі- продажу вказаних ваг не було. Ніяких вказівок на отримання грошей за ваги від Риженкових він своїм співробітникам не давав та грошей за ваги не отримував. Щодо знаходження у Риженкових копій документів на ваги, пояснює це тим, що документи завжди знаходились поруч з вагами, були у вільному доступі, а тому Риженкови мали можливість безперешкодно зробити з них копії. У судовому засіданні [PERSON] підтримала свої зустрічні позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги [PERSON] не визнала, наполягала на тому, що через касира сплатила останньому гроші за вказані електронні кранові ваги, а тому ці ваги на теперішній час є власністю її та її чоловіка [PERSON] . [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, надавши пояснення по суті позовних вимог аналогічні обставинам, викладеним його дружиною [PERSON] у зустрічній позовній заяві. При цьому визнав, що пульт дистанційного керування на вказані електроні ваги знаходиться у нього, оскільки він вважає вказані ваги своєю власністю та власністю його дружина. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру № Кп-000000000070, оригінал якої представлено суду для огляду у судовому засіданні [PERSON] , судом встановлено, що останній як ФОП 11.09.2015 року придбав у ФОП [PERSON] ваги кранові 2 тони вартістю 5900,00 гривень (а.с.7). З копії постанови слідчого СВ Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області про закриття кримінального провадження від 07.11.2017 року встановлено, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за заявою [PERSON] про самоправне заволодіння електронними вагами, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 9-10.). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що виступав в якості позичальника грошових коштів для бізнесу [PERSON] , який полягав у реалізації вугілля з торгівельної бази «Фактор», власником якої є [PERSON] . Між ним, [PERSON] та [PERSON] , який також приймав участь у цьому бізнесі, було прийнято рішення із спільних коштів придбати електроні ваги. У кого придбалися ці ваги, йому не відомо. Про те, що ваги Риженкови придбали у [PERSON] , йому також нічого невідомо. Коли він забажав вийти з цього бізнесу, Риженкови повернули йому вкладені ним кошти, окремо 2000 гривень він отримав від [PERSON] за електронні ваги. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він є власником будівельної бази «Фактор» в м. Волноваха. В період 2015-2017 року родина Риженкових орендувала в нього приміщення на вказаній базі та торгівельний майданчик, де вони займалися реалізацією твердого палива. З цією метою вони брали у його батька [PERSON] у користування належний останньому маніпулятор та електронні кранові ваги. Жодних грошей за ці ваги ні він, ні його батько [PERSON] від Риженкових не отримували, ніяких доручень на отримання грошей від Риженкових за ваги підлеглим не давали. Частиною першою ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.13, 78, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною 2 ст. 263ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Частиною 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалено на підставі повно і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних договору. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особо, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З урахуванням вищенаведених положень чинного законодавства, проаналізувавши дослідженні у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки останнім доведено належним та допустимим доказом факт придбання ним на законних підставах спірного майна, таким доказом зокрема є наявний у нього оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру, з якого прямо вбачається, що останній придбав вищевказані кранові ваги, а отже є їх власником. Тому, на думку суду, додаткове визнання його права власності на це майно судовим рішенням не вимагається, оскільки оригінал квитанції є безперечним документом, яких підтверджує право власності [PERSON] на спірне майно. А оскільки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні визнано, що пульт дистанційного керування до цих ваг перебуває в них, а тому вказана обставина відповідно до ч. 1 ст.82 ЦПК не підлягає доказуванню, то вказаний пульт повинен бути витребуваний з чужого незаконного володіння та повернутий [PERSON] . Слід зазначити, що під час судового розгляду з боку [PERSON] та [PERSON] не було надано жодного належного доказу на підтвердження факту придбання ними у [PERSON] кранових електронних ваг. Не є таким доказом, на думку суду, надані останніми копія журналу взаєморозрахунку з записом мовою оригіналу «15.10.15. крановые весы-6136 грн», та аркуш з розрахунком на суму 6136 гривень (а.с.63-64), оскільки вони взагалі не містять ані прізвища особи, яка приняла вказану суму грошей, ані печатки підприємства. У вказаних документах взагалі відсутня інформація щодо особи, яка поставила свій підпис біля вказаного напису. Крім того факт отримання грошей за ваги категорично заперечується самим [PERSON] , як і заперечується факт надання ним розпорядження кому небудь з працівників на отримання цих грошей. Позиція останнього не спростована ані свідченнями свідків, ані будь якими іншими належними та допустимими доказами. Наявність у Риженкових копії документів на спірне майно жодним чином не підтверджує факт укладання між ними та [PERSON] договору купівлі-продажу спірного майна. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. На підставі п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по 352,40 гривень з кожного. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved