Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

06 червня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування та про визначення часток у спільному сумісному майні. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить їй, її доньці відповідачці та її померлому чоловіку - [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року. На момент смерті [PERSON] вона перебувала з ним у шлюбі. На момент смерті у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані померлий [PERSON], вона та їх донька [PERSON] Після смерті її чоловіка залишилося спадкове майно, а саме його частка квартири. Наразі у квартирі мешкає вона та відповідач. Проте у неї з відповідачкою склалися вкрай неприязні відносини. Відповідачка позбавила її можливості на законних підставах отримати свідоцтво про право власності на спадщину. А саме відповідач привласнила оригінали документів на квартиру та відмовляється їх давати. 26.03.2014 року Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровського МУЮ їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи. У зв'язку з тим, що відповідачка відмовляється оформлювати свою частину спадщини та не відмовляється від неї, вона змушена звернутися до суду. На підставі викладеного просить суд визначити частки співвласників та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.1-3). Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Пояснила, що відповідач створює вкрай несприятливі умови проживання, не сплачує комунальні послуги, тому бажає оформити свою частку та згодом врегулювати питання комунальних платежів. Їй 83 роки, проте здатна себе обслуговувати. Також не збирається комусь віддавати свою частку квартири. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити. Пояснила, що її мати хвора людина і її потрібно помістити у психіатричну лікарню. Вважає, що позивач віддасть свою квартиру стороннім людям і залишиться на вулиці. Надала письмові пояснення, які обґрунтовує тим, що її мати вважає своєю сім'єю секту, якщо позивач оформить свою частку, то її змусять підписати документи і заберуть (а.с.38-40). Представник третьої особи - державний нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, подав до суду письмові пояснення в яких просив суд розглядати справу за відсутності їх представники, погодившись із будь-яким рішенням суду. Зазначила, що спадкоємцями за законом [PERSON] є його дружина, [PERSON] та дочка, [PERSON] в рівних частках. Свідоцтво про право на спадщину на ім'я спадкоємців ще не видавалося (а.с.30). Представник третьої особи Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпропетровську ради [PERSON], в судовому засіданні залишила питання на розсуд суду, пояснила що сторони не перебувають на обліку як такі, що позбавлені дієздатності або обмежені. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1996 року, виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці, згідно з розпорядженням № 4020 належить квартира [ADDRESS] (а.с.5). Згідно технічного паспорту від 16.10.2013р. на приватизовану квартиру по [ADDRESS] складається з двох кімнат житловою площею 27,9 кв.м., загальною площею 49,2 кв.м. у тому числі: 1-а кімната площею 16,3 кв.м., 2-а кімната площею 11,6 кв.м. кухня площею 8,1 кв.м., вбиральня (суміщена) площею 1,1кв.м., коридор площею 7,8 кв.м., комора площею 0,3 кв.м., лоджії 1,5 кв.м. (а.с.6-8). [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10 серпня 1998 року, актовий запис № 780 (а.с.9). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 13 січня 1952 року, актовий запис № 61, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі (а.с. 10). Із довідки Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» ДМР від 07.11.2013р. № 3237 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], 1931р.н., [PERSON], 1953р.н. (а.с.11). 26.03.2014 року Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS], оскільки відсутні правовстановлюючі документи, щодо належності померлому [PERSON] 1/3 частини квартири (а.с.13). Спадкоємцем майна померлого [INFO] року [PERSON] відповідно до наданої спадкової справи № 163/2014 є позивач [PERSON] та [PERSON], які мешкали зі спадкоємцем на день смерті (а.с. 18-28). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сином позивачки та рідним братом відповідачки. Вважає, що мати вірно робить. Його сестра не працює близько тридцяти останніх років, перебуває на утриманні матері, неодноразово віднімала гроші, їжу у матері, всіляким чином намагається позбутися її. Дійсно матір хворіє на хворобу «паркінсона», але вона не є психічно хворою. Квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачу, відповідачу та померлому батьку. На квартиру свідок ніколи не претендував, після смерті батька квартира повинна належати їм у рівних частках. Матір ходить до церкви, але пожертвувань туди не дає, речі з дому не виносить. Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні факти чини обставинами справи, суд доходить до наступного. У відповідності до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. В дійсності, [PERSON], [PERSON] та померлий [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS] В свідоцтві право власності на житло було чітко визначено, що співвласники володіють квартирою на праві спільної сумісної власності, тобто без визначення частки кожного із них. Положеннями ст. 357 ЦК України встановлено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Змістом ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. В силу ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України, не подано відомості, інформацію та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п.9 ст. 15 Заону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії проводиться одночасно з вчиненням такої дії. В той же час програмне забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не передбачає технічної можливості реєстрації права власності на спільну сумісну власність на нерухоме майно без зазначення частки цього майна. Оскільки за життя між [PERSON], [PERSON], померлим [PERSON] жодних суперечностей про частки кожного у праві власності на квартиру не існувало, жодних домовленостей про ці частки також не встановлено, в своїй позовній заяві позивач не піднімає питання про збільшення її частки у праві спільної сумісної власності, а просить суд визнати, що частки між співвласниками були рівними, що ґрунтується на законі та відповідає фактичним обставинам справи, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про визначення часток співвласників квартири у праві спільної сумісної власності, як таких, що є рівними. За приведеними вище висновками було встановлено, що померлому [INFO] року [PERSON] належала 1/3 частина спірної квартири та позивачу [PERSON], відповідачу [PERSON] належить по 1/3 частині спірної квартири. В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положенням ст. 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Змістом ст. 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON] та померлому [PERSON] Оскільки частки кожного у праві спільної сумісної власності не оспорюються, суд вважає, що їх частки є рівними і кожному із них належало по 1/3 частині квартири. [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину спірної квартири, яка мала бути розділена між двома спадкоємцями: позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Кожний із спадкоємців мав успадкувати по 1/6 частини спірної квартири. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] належала 1/3 частина спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане 31.12.1996 року Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці, згідно з розпорядженням № 4020, а 1/6 частину цієї квартири вона успадкувала після смерті [PERSON] - вона є власником (1/3 + 1/6) = (2/6+1/6) = 3/6=1/2 частин спірної квартири. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення частки співвласників та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи вік та матеріальний стан відповідача, суд на підставі ст.88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у мінімально передбаченому законом розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved