Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

05 липня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі. Шлюб між ними був розірваний 05 серпня 2008 року актовий запис №381. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З відповідачем по справі позивач не проживає, сторони проживають окремо, діти проживають разом з позивачем та знаходиться на її утриманні та вихованні. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 3000 щомісячно з моменту звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (вх.. №3245 від 09.02.2018 року). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Відповідно до Мінської Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, за місцем мешкання відповідача [PERSON] було направлено доручення Фрунзенського районного суду м.Харкова про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій стосовно [PERSON] 24.01.2018 року на адресу Фрунзенського районного суду м.Харкова були повернуті матеріли судового доручення, про що судом Російської Федерації були складені відповідні документи. Як вбачається з протоколу судового засідання від 30.11.2017 року, який підписаний суддею Новотроїцького міського суду Оренбурзької області Сіділевої Г.В., допитаний відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, з сумою аліментів погодився та не заперечував, щоб з нього були стягнуті аліменти в розмірі 3000 гривень щомісячно на утримання двох. Крім того, просив суд слухати справу за його відсутності, оскільки не має можливості особисто бути присутнім в судовому засіданні. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 10.06.2000 року, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського райвиконкому м.Харкова , актовий запис №200. Шлюб між сторонами був розірваний 05.08.2008 року, актовий запис №381. Від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьками яких є позивач та відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.10-11). Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою ( ч.1 ст. 141 СК України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 183 СК України при стягненні аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, крім випадку визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації (п. 2 ст. 184 Сімейного кодексу). Індексація проводиться згідно із Законом «Про індексацію грошових доходів населення». З урахуванням обставин, які перелічені в ст. 182 СК України, суд визначаючи розмір аліментів виходить з того, що відповідач згоден на виплату аліментів в твердій грошовій одиниці, в зв'язку з чим вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 3000 гривень 00 копійок щомісяця, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 гр. 00 коп. суд стягує з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved