Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~05.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вимоги обгрунтовує тим, що 11 серпня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження. Вироком суду винним в даній ДТП визнано [PERSON] Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 29 квітня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Страхова компанія «Уніка» було задоволено повністю та стягнено майнову шкоду в розмірі 50120,38 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги до [PERSON] про стягнення моральної шкоди задоволено частково та стягнуто моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. та судові витрати. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 09.08.2016 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» в користь [PERSON] 1750 грн. 95 коп. майнової шкоди за лікування, та стягнуто з [PERSON] на користь позивача 19148 грн. 04 коп. майнової шкоди, понесеної за лікування. Після постановлення судових рішень [PERSON] продовжує лікуватися та несе витрати. Так, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Волинській обласній клінічній лікарні в період з 20.09.2016 по 05.10.2016, також перебував на стаціонарному лікуванні в ТЗОВ Шведська-Українська клініка «Єнгельхольм» в період з 04.05.2017 по 09.05.2017, та на стаціонарному лікуванні в Національному військовому медичному клінічному центрі МО України «ГВКГ» в період з 15.05.2017 по 26.05.2017. Між стаціонарним лікуванням проходив амбулаторне лікування в Іваничівській ЦРЛ та оглядався лікарями національного військового медичного центру. Крім того придбавав медикаменти. Загальна сума витрат на лікування потерпілого в період з червня 2016 року по жовтень 2017 року, становить 119473,69 грн. Висновком МСЕК від 01.07.2014 року [PERSON] А,М. було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок ДТП. 18.06.2015 року йому встановлено першу групу інвалідності, з даного періоду він є повністю непрацездатним, потребує стороннього догляду. 22.06.2017 року позивачу встановлено першу групу інвалідності довічно. Оскільки позивач до встановлення інвалідності не працював, розрахунок відшкодування шкоди понесеної ним у зв?язку із стійкою втратою працездатності та каліцтвом необхідно розраховувати виходячи із розміру мінімальної заробітної плати. Тобто розмір щомісячних платежів розраховується таким чином: з 01.07.2014 по 17.06.2015 : 1218х65%=791,70 грн.х11.6= 9184 грн. Сума щомісячного платежу починаючи з 18.06.2015 по 31.08.2015 2984 грн., із розрахунку 1218 грн. х 2,45; з 01.09.2015 по 30.04.2016 11024 грн., із розрахунку 1378 х8; з 01.05.2016 по 30.11.2016 10150 грн., із розрахунку 1450 грн. х 7; з 01.12.2016 по 31.12.2016 1550 грн.; з 01.01.2017 по 28.02.2017 6400 грн. Разом за період з 01.07.2014 по 28.02.2017 розраховано щомісячних платежів за втрату працездатності в розмірі 41292 грн. Зазначені кошти стягнуто із страхової компанії «Уніка», що встановлено рішенням Апеляційного суду Волинської області від 09.08.2016, у звязку з цим питання про стягнення вказаної шкоди за період з 01.07.2014 по 28.02.2017 позивач не ставить. Щомісячні платежі за втрату працездатності понад суму, стягнуту із страхової компанії з 01.03.2017 по 31.09.2017 3200 грн. х 7 = 22400 грн. Наголошує, що з 01.03.2017 щомісячні платежі за втрату працездатності не стягувались, а тому просить стягнути з відповідача на його користь суму щомісячних платежів за втрату працездатності за період з 01.03.2017 по 30.09.2017 в розмірі 22400 грн., починаючи з 01 жовтня 2017 року просить стягувати щомісячно суму платежу за втрату працездатності в розмірі 3200 грн., та стягнути майнову шкоду, понесену на лікування в розмірі 119473,69 грн. 15.01.2019 року позивач подав до суду уточнюючу позовну заяву (а.с.174,175), просить стягнути [PERSON] в користь [PERSON] 138142 грн. 01 коп. майнової шкоди, пов'язаної з лікуванням, 49839 грн. 40 коп. щомісячних платежів за втрату загальної працездатності за період з 01 березня 2017 року по 31 грудня 2018 року та в подальшому стягувати щомісячно відшкодування шкоди в розмірі 2712,45 грн. починаючи з 01.01.2019. Мотивує тим, що висновком судово-медичної експертизи №36 від 08.08.2018, встановлено, що внаслідок ушкодження здоровя рід час ДТП, що мало місце 11.08.2013, позивачу спричинено невідворотні зміни у здоровї та стійку втрату загальної працездатності в загальному розмірі 65 відсотків. З урахуванням встановленого розміру втрати загальної працездатності до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають щомісячні платежі в розмірі 65 % мінімальної заробітної плати. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги в редакції заяви від 15.01.2019 підтримали, просили їх задоволити з підстав наведених у позові. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала. Вину відповідача у ДТП яка мала місце 11.08.2013, не оспорює. Наголошує, що [PERSON] відшкодовано збитки СК «Уніка» до 22.06.2017 включно. Вважає, що стороною позивача не доведено, що подальше лікування пов?язане з ДТП і шкода заподіяна йому шкода знаходиться в причинно-наслідковому зв?язку з цією подією. Зазначила, що висновок експерта №36 від 08.08.2018, не можна вважати належним і допустимим доказом, оскільки експерт під час проведення експертизи за матеріалами, зобовязаний використовувати оригінали медичних документів, а не їх копіях, які не посвідчені належним чином. Також зазначила, що позивачем не надано суду для дослідження оригінали медичних документів. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази надані стороною позивача на підтвердження вимог, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 11 серпня 2013 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, на автодорозі сполученням смт. Іваничі - м. Нововолинськ в районі села Біличі Іваничівського району, відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Фольксваген Пассат», д.р.н. АС 2071 ВВ, порушив вимоги пунктів 1.10, 10.1, 11.2, 11.3, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ-21043, д.р.н. АС3811 ВН, під керуванням позивача [PERSON] В результаті вказаного ДТП , позивач [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, що потягли за собою розлад здоров?я, пов?язаний із стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину у виді консолідованого перелому кісток лівої гомілки з міграцією фіксатора, остеопорозу, комбінованої контрактури лівого колінного суглобу, що в сукупності дало потерпілому 65 відсотків втрати працездатності. Зазначені обставини та вина відповідача встановлені вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року у кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за яким останній засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.1 п.«в» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року [PERSON] звільнено від призначеного покарання (а.с.8-11). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов?язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено в судовому засіданні з 01.07.2014 року по 01.07.2015 року позивачу була встановлена друга група інвалідності. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи загальна втрата працездатності становила 65%. 18.06.2015 року позивачу встановлена перша група інвалідності, що підтверджується висновком МСЕК від 22 липня 2015 року. /(а.с. 16,17) Рішенням Іваничівського районного суду від 29 квітня 2015 року (а.с. 19, 20) із ПАТ «Страхова компанії «Уніка» стягнуто в користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 50120,38 грн., яка складається із витрат на лікування в сумі 15465,38 грн., шкоди, повязаної із тимчасовою втратою працездатності, відповідно до ст. 25 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» за період з 11.08.2013 року по 01 липня 2014 року в сумі 12731 грн., а також із шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності в розмірі 18 мінімальних заробітних плат в сумі 21924 грн. відповідно до ст. 26 Закону, та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати в розмірі 1531, 16 грн. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000 грн. та судові витрати в розмірі 196, 48 грн. Як вбачається з довідки МСЕК від 22.06.2017 [PERSON] встановлено першу групу інвалідності довічно (а.с.15,16) Рішенням апеляційного суду Волинської області від 09.08.2016 року (а.с.21-24) рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 23 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Уніка» в користь [PERSON] 1750,95 грн. майнової шкоди за лікування. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, яка є спеціальною по відношенню до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Внаслідок ДТП позивачу заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікування у Волинській обласній клінічній лікарні в період з 20.09.2016 по 05.10.2016, також перебував на стаціонарному лікуванні в ТЗОВ Шведська-Українська клініка «Єнгельхольм» в період з 04.05.2017 по 09.05.2017, також перебував на стаціонарному лікуванні в Національному військовому медичному клінічному центрі МО України «ГВКГ» в період з 15.05.2017 по 26.05.2017. В період між стаціонарними лікуваннями проходив амбулаторне лікування в Іваничівській ЦРЛ та огляд лікарями національного військового медичного центру (а.с.25-30). Висновком експерта №36 від 08.08.2018 (а.с.153-160) встановлено, що ускладнення травми, отриманої під час ДТП 11.08.2013 року викликали незворотні зміни у кістках лівої нижньої кінцівки, що дає [PERSON] 65 % втрати працездатності. Крім цього, судово-медична комісія вбачає причинно-наслідковий зв?язок між ушкодженнями отриманими [PERSON]М, внаслідок ДТП 11 серпня 2013 року та послідуючим його лікуванням з моменту ДТП по даний час. Загальна сума витрат на лікування потерпілого становить 138142,01 грн., що підтверджується відповідною медичною документацією (а.с.31-79), а тому відшкодування витрат, понесених позивачем у звязку із лікуванням, підлягає до задоволення в розмірі 138142,01 грн. Розмір понесених витрат представником відповідача не заперечувався. Як встановлено в судовому засіданні, відшкодування шкоди, пов?язане із втратою працездатності шляхом стягнення щомісячних платежів було проведено СК «Уніка» до 22.06.2017 року (дата чергового переогляду). Тому вимога позивача про стягнення щомісячних платежів підлягає до задоволення частково, а саме починаючи з 22.06.2017 року. Отже, відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою працездатності позивачем, за період з 22.06.2017 по даний час повинно здійснюватися за правилами відшкодування шкоди у зв'язку із стійкою втратою працездатності, що передбачено ст. 26 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З урахуванням встановленого висновком експерта №36 розміру втрати загальної працездатності [PERSON] підлягають стягненню з відповідача на користь позивача щомісячні платежі в розмірі 65 % мінімальної заробітної плати. Враховуючи, що на день настання страхового випадку [PERSON] не працював , то за період з 11 серпня 2013 року по 01 липня 2014 року підлягає відшкодуванню шкода в розмірі не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством, а саме : щомісячний платіж у 2017 році становить 2080 грн., із розрахунку 3200 х 65 % =2080 грн., у 2018 році 2419,95 грн., із розрахунку 3723х65%=2419,65. Всього за період з 22 червня 2017 року по 31 грудня 2018 року включно сума щомісячних платежів за втрату загальної працездатності становить 42074,10 грн., яку суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача. Також, враховуючи, що у 2019 році мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 4173 грн., тому з 01 січня 2019 року слід стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячний платіж за втрату загальної працездатності в розмірі 2712,45 грн., із розрахунку 4173х65%=2712,45 грн. При цьому, у відповідності до ст.78 ЦПК України, бере до уваги, як допустимий доказ, висновок експерта № 36 від 08.08.2018 року, який отриманий на підставі ухвали суду від 21.06.2018 та виконаний комісією медиків експертів на основі світлокопій медичної документації, що наявна в матеріалах цивільної справи. Експерти зазначили, що під час експертизи, вони використовують оригінали медичних документів, але в даному випадку не надіслали суду клопотання про надання оригіналів, як і висновку про відмову у проведенні експертизи. Тому висновок вказаної експертизи, який містить відповіді на поставлені в ухвалі суду питання, суд бере до уваги і вважає його таким, що підтверджує вимоги [PERSON], оскільки не суперечить іншим доказам, наданим стороною позивача на підтвердження вимог. З огляду на ці обставини, суд при постановленні рішення у справі, не враховує твердження представника відповідача стосовно недопустимості доказу та відсутності підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави 2442,16 грн. судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial