Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

05.09.2017 р. до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі також позивач), яка обґрунтовується тим, що 09.07.2010 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (надалі також відповідач) був укладений договір б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 3700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так як відповідач порушила взяті на себе зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з неї заборгованість, яка станом на 31.07.2017 р. склала 48584,17 грн., яка складається з наступного: 3658,95 грн. заборгованість по кредиту, 38863,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3271,76 заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. штраф (фіксована частина), 2289,72 гр. штраф (процентна складова) та судові витрати. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання свого представника не направив. Подав клопотання про розгляд справи без участі свого представника. Відповідач в судове засідання не зявлявся, згідно відміток поштового відділення, за місцем реєстрації, куди направлялися повідомлення, не проживає. Відповідно до ст.74 ЦПК України судові повістки фізичним особам надсилаються за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України на підставі наявних доказів та згідно з ст. 197 ЦПК України без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу. Розглянувши подані документи і матеріали, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 09.07.2010 р. між сторонами укладено кредитний договір, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до [PERSON] та правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с.6-7). На виконання кредитного договору банк 13.07.2010 р. та 05.08.2014 р. видав відповідачу відповідні кредитні картки (а.с.71). Банківською випискою стверджується, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт в сумі 3700 грн. (а.с.61). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З розрахунку позивача та банківської виписки по рахунку вбачається, що після укладення договору, відповідач користувалась кредитними коштами, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість по тілу кредиту в сумі 3658,95 грн. (а.с.3-5, 61-68). Отже вказану заборгованість по тілу кредиту слід стягнути з відповідача. З приводу розміру нарахованих за кредитним договором процентів, суд бере до уваги, що згідно наданої позивачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с.7), процентна ставка за договором становила 2,5 % на місяць, тобто річна ставка була погоджена сторонами у розмірі 30 % на рік (2,5 х 12). Саме вказана процентна ставка діяла на час зняття відповідачем кредитних коштів. Як видно з розрахунку, у подальшому процентна ставка за договором підвищувалася позивачем в односторонньому порядку з 01.09.2014 р. до 34,8% річних та з 01.04.2015 р. до 43,2% річних (а.с.3-5). У позовній заяві позивач зазначав, що можливість зміни розміру відсоткової ставки була передбачена п. 1.1.3.2.3 [PERSON] та правил надання банківських послуг. Однак суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідача за підвищеною у односторонньому порядку відсотковою ставкою, з огляду на таке. По-перше. За змістом ст.ст. 207, 638, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правочин по укладенню кредитного договору укладається сторонами в письмовій формі, яким узгоджуються розмір кредиту, процентів за користування кредитом, й у разі забезпечення виконання кредитного зобовязання узгоджуються питання застосування до позичальника неустойки (пені, штрафу) у розмірі визначеному кредитним договором, підписаним сторонами. Отже, оскільки зазначені позивачем [PERSON] і правила та Тарифи всупереч вимогам ст.ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не були підписані позичальником й оригінали цих документів кредитором відповідачеві також передані не були, суд не може вважати їх складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору, а тому посилання позивача про право змінювати розмір процентів у односторонньому порядку на підставі не підписаних відповідачем [PERSON] та правил надання банківських послуг, суд вважає необґрунтованим. Саме така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11.03.2015 р., № 6-240цс14 від 11.02.2015 р., № 6-698цс15 від 10.06.2015 р. та № 6-757цс15 від 01.07.2015 р. По-друге. Суд також враховує й правову позицію Верховну Суду України, висловлену у постанові від 19.12.2012 р. по справі № 6-144цс12, відповідно до якої якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12.12.2008 р. № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09.01.2009 р. Крім того, ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Тому, хоч чинним законодавством і передбачено можливість визначення у кредитному договорі змінюваної процентної ставки, однак навіть у [PERSON] та правилах надання банківських послуг, на які посилається позивач, не визначено періодичність зміни процентної ставки, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосування індексу, що має бути також погоджений сторонами і вимоги до якого визначені у ч. 5 ст. 1056-1 ЦК України, а також відсутні умови, які б дозволяли точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Крім того суд враховує, що згідно вимог закону саме на кредитодавця покладається обовязок письмово повідомляти позичальника та інших зобовязаних осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати з якої застосовуватиметься нова ставка. Враховуючи наведене вище суд доходить до висновку, що позивач не мав права підвищувати процентну ставку за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем, відповідно нарахування процентів за вказаним договором має здійснюватися виходячи з процентної ставки, яка була визначена у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» на час отримання відповідачем кредитних коштів, тобто 30% річних, без стягнення їх у подвійному розмірі на прострочену суму заборгованості, тобто нарахування процентів має здійснюватися за формулою, яка діяла станом на дату підписання відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна». З розміром процентів, нарахованих позивачем за кредитним договором станом на 31.08.2014 р. у сумі 1395,02 грн., суд погоджується і вважає його обґрунтованим і таким, що відповідає умовам вказаного договору. Водночас, виходячи з розміру процентної ставки 30% річних, яка має застосовуватися за даним договором, суми заборгованості, періоду її існування з 01.09.2014 р. по 31.07.2017 р., беручи до уваги довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» про те, що проценти за користування кредитом визначають з розрахунку 360 календарних днів на рік, сума нарахованих процентів має становити 3244,27 грн. (3658,95 грн. х 30% х 1064 дні /360 днів). Відповідно загальна сума процентів за договором має становити 4639,29 грн. (1395,02 грн. + 3244,27 грн.) і саме у вказаному розмірі проценти за кредитним договором підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню частково. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань, що визначено у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», суд погоджується з тим, що позивач має право на стягнення відповідача вказаних штрафних санкцій. Водночас визначений у розрахунку розмір штрафу 500 грн. (фіксована частина) та 2289,72 грн. (процентна складова), зважаючи на встановлений в ході судового розгляду розмір заборгованості за кредитним договором, який становить загалом 8298,24 грн. (3658,95 грн. + 4639,29 грн.), суд вважає необґрунтованим і беручи до уваги визначені у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» правила нарахування штрафу приходить до висновку про необхідність стягнення його у загальному розмірі 914,91 грн. (500 грн. + (8298,24 грн. х 5%). Водночас суд не може задовольнити вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 3271,76 грн. з огляду на наступне. По-перше. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України. По-друге. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Неустойка є видом забезпечення виконання зобовязань (ч.1 ст.546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобовязання (ст.611 ЦК України). В свою чергу, комісія є платою за певні свої послуги. Таким чином, правовідносини, повязані із сплати пені та правовідносини, повязані з сплатою комісії мають різну правову природу. В порушення вказаних норм, позивач розмір заборгованості із пені та комісії визначено у позовній заяві разом у сумі 3271,76 грн. та не надано суду окремого розрахунку. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення пені та комісії разом відповідно до конкретного пункту довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними. Отже, загальна сума заборгованості станом на 31.07.2017 р., з урахування тіла кредиту, процентів та штрафів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 09.07.2010 р., становить 9213,15 грн. (3658,95 грн. за тілом кредиту + 4639,29 грн. за процентами + 914,91 грн. за штрафами). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 18,96 %, то з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий пропорційно до задоволених вимог в сумі 303,36 грн. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 3, 509, 526, 527, 530, 551, 554, 651, 654, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial