Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

06.01.2015 року ПАТ «ВТБ Банк» (надалі - позивач) звернулось у Голосіївський районний суд міста Києва з зазначеним позовом посилаючись на те, що 13.06.2012 року між ним та [PERSON] (надалі - відповідач) був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав від позивача 38400,00 грн., строком повернення до 13.06.2015 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 32 % річних. У зв'язку з порушеннями зобова'язань за кредитним договором відповідач має заборгованість 99288, 61 грн., та складається з: 38825,02 грн. - сума боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку із порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту; 19480,25 грн. - сума боргу за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням 3% річних, нарахованих у зв'язку із порушенням зобов'язань щодо сплати процентів; 40983,34 грн. - сума пені, нарахованої у зв'язку із несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу. У зв'язку із зазначеним, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене та позицію представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність відповідача за наявними у справі доказами. Зважаючи на викладене, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] у якості позичальника, був укладений Кредитний договір № R53100274733В від 13.06.2012 року, згідно якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 38400,00 грн., строком повернення до 13.06.2015 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 32 % річних. (а. с. 6-12). Судом встановлено, що укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір відповідає вимогам ст. ст. 1054-1055 ЦК України. Відповідно до п. 4.10. Кредитного договору, за наявності прострочення виконання зобов'язань позичальником за Кредитним договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце), у т.ч. відшкодування витрат та збитків Банку, пов'язаних з неналежним виконанням позичальником Змов Кредитного договору. Відповідно до п. 5.2.1. Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадку порушення Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, невиконання (неналежного виконання) зобов'язань щодо сплати платежів, а також комісійної винагороди, неустойки тощо, передбачених умовами Кредитного договору, затримання Позичальником сплати піни кредиту та/або процентів по кредиту щонайменше на один календарний місяць. Судом встановлено, що відповідач взяв на себе зобов'язання повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені Кредитним договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, а саме: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. В судовому засіданні встановлено, що незважаючи на те, що при підписанні договору відповідач погодився з його умовами, станом на час розгляду справи [PERSON] свої зобов'язання не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складає 99288,61 грн., та складається з: 38825,02 грн. - сума боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку із порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту; 19480,25 грн. - сума боргу за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням 3% річних, нарахованих у зв'язку із порушенням зобов'язань щодо сплати процентів; 40983,34 грн. - сума пені, нарахованої у зв'язку із несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу. (а. с. 8-21). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. На основі з'ясованих обставин, на які посилалась сторона позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» повністю. Судові витрати між сторонами розподілити у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved