Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

06.10.2020 позивач подав позовну заяву і просить стягнути з відповідача 11 309 грн. 61 коп. понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг та понесені судові витрати у сумі 840,80 грн.. Свої вимоги позивач мотивує тим, що проживав зі своєю дружиною [PERSON] , своєю дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Зазначений будинок належить [PERSON] , яка також проживала у зазначеному будинку. Також проживав у зазначеному будинку відповідач по справі, він же син власниці будинку [PERSON] .. У період з 13.01.2017 16.10.2019 позивач сплатив за комуні послуги 56\~548,08 грн.. Позивач вважає, що відповідач повинний брати участь в оплаті послуг. Згідно постанови Сумського апеляційного суду у справі за його позовом до [PERSON] з останньої стягнуто 11\~309 грн. 61 коп. компенсації оплачених коштів. При цьому суд вказав, що стягнення коштів повинно бути здійснене пропорційно від кількості зареєстрованих осіб, тобто 1 / 5 що становить 11\~309,61 коп. від загальної суми сплачених витрат. Відповідач надав відзив у якому позов не визнав. Свої заперечення мотивував тим, що позивач не надав доказів оплати комунальних послуг, не довів що усі мешканці будинку є членами сім`ї. Позивачем пропущений строк позовної давності і у зв`язку з цим відповідач подав заяву про застосування такого строку. Також відповідач вважає, що позивач не має права на відшкодування витрат, оскільки здійснив оплату без згоди власника будинку. Відповідач також вважає, що не повинен нести витрати по оплаті комунальних послуг оскільки виїжджав за кордон у спірний період. Позивач подав відповідь на відзив, у якому в цілому підтвердив підстави заявленого позову. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, яка за змістом аналогічна з відзивом. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив, що 22.09.2020 Сумським апеляційним судом винесено постанову у справі №592/5706/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, понесених на оплату комунальних послуг. Постановою суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] частину сплачених коштів за комунальні послуги у період з 13.01.2017 року по 16.10.2019 року в розмірі 11309 грн. 61 коп.. При ухваленні рішення судом встановлено, що позивач в період 2017-2019 рр. проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім того, за вказаною адресою зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] .. Власником вищезазначеного будинку є [PERSON] .. Позивач з 13.01.2017 по 16.10.2019 здійснював\~оплату всіх комунальних послуг з\~власного рахунку на утримання будинку за адресою: [ADDRESS] , що становить суму у розмірі 56 548 грн. 08 коп., що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк». При ухваленні рішення суд виходив з положень ст. 1, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 150, 156 ЖК України, згідно яких стягнення коштів, понесених на оплату комунальних послуг позивачем, повинно здійснюватись із розрахунку пропорційно на усіх проживаючих осіб. Тобто сума стягнення з відповідача становить 11309 грн. 61 коп. (56 548 грн. 08 коп. : 5). Зазначене рішення суду набрало законної сили. Наведені обставини також фактично визнаються сторонами при розгляді цієї справи. Зареєстроване місце проживання відповідача у зазначеному будинку у спірний період підтверджується довідкою Голови квартального комітету кварталу №29 від 06.05.2020(а.с.8). Сторонами також визнається той факт, що письмових договорів на користування зазначеним житловим будинком між сторонами чи з ними окремо не укладалися. З встановлених обставин вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є виникли з приводу користування та утримання домоволодіння, у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, що регулюється, зокрема, Житловим кодексом України від 30.06.1983 №5464-Х (далі ЖК України) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени\~сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому\~належить, користуються\~жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Відповідно до положень ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі власник) фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений порядок оплати житлово-комунальних послуг, відповідно до якого\~споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. А у ч. 3 цієї ж статті вказано, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства.\~\~Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є юридичні\~факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.\~541\~ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно ст.\~544\~ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. З наведених положень закону вбачається, що позивач після сплати комунальних послуг має право зворотної вимоги до відповідача пропорційно тобто на 1 / 5 частину сплаченого. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3\~ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.(ч. 4 цієї статті) Підстав для поновлення строку позовної давності позивачка чи її представник не зазначили. Позивачем подано позовну заяву 06.10.2020, що відповідно впливає на пропуск строку позовної давності за період по 06.10.2017. Тому слід відмовити у задоволенні позову у період до 06.10.2017, по яку сплачено 6\~127,59 грн.. Інші доводи сторін не випливають на зазначені обставини та висновки суду. Загалом за період 12.10.2017 - 16.10.2019 позивач сплатив 50\~420,49 грн., відповідно п`ята частина становить 10\~084,1 грн., які слід стягнути з відповідача. Таким чином суд вважає, що необхідно задовольнити заявлений позов у сумі 10 084,1 грн., що відповідає 89,16 % від заявленої ціни позову. Позивачем понесені витрати на сплату судового збору 840,80 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені витрати пропорційно задоволеній частині позову, тобто 749,66 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial