Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

06.12.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.06.2006 року у розмірі 11 298,15 дол. США. та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14.14.2006 року, відповідач отримав кредит у розмірі 0,00 дол. США (з подальшим його збільшенням до 5 000 дол. США) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зобов'язання за вказаним договором відповідач належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 16.07.2013 року має заборгованість в розмірі 11 298,15 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 5 000,00 дол. США, процентів - 5 798,15 дол. США, комісії за користування кредитом - 500,00 дол. США. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач на попередніх засіданнях заперечувала проти задоволення прозову, просила застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. Також зазначала, що кошти отримувала в гривні, а не в доларах, у зв'язку із чим вважає безпідставними вимоги про стягнення коштів у доларах США. Відповідач в судове засідання 18.09.2014 року не з'явилася, про розгляд справи повідомлена в установленому порядку. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 14.06.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] (Клієнт) укладено договір №SAMDN03000007721128 про відкриття карткового рахунку і обслуговування платіжної картки. Відповідно до 1.1 якого банк відкриває клієнту картковий рахунок (картрахунок) і видає клієнту платіжну картку. Тип карти - Visa Platinum, вид картки - особиста міжнародна, термін дії картки - один рік. Валюта картрахунку - дол. США. Кредитний ліміт «Фінансовий» в сумі 0,00 дол. США, з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору - 1,1 % в місяць із розрахунку 360 днів на рік. На протязі перших тридцяти днів з моменту виникнення заборгованості по кредитному ліміту (пільговий період) проценти нараховуються виходячи із ставки 0,01 % річних. У випадку непогашення такої заборгованості в 30-денний строк з моменту її виникнення, клієнт сплачує комісію за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період - 1,1 % від заборгованості (а. с. 9 - копія договору). В розмірі платіжного ліміту картрахунку клієнт чи його довірена особа використовують карту, як засіб для безготівкових рахунків за товари (послуги), для перерахунку коштів з картрахунку на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівкових грошових коштів в касах банків, фінансових установ, через банкомати, і здійснення інших операцій, передбачених погодженням сторін (п.1.1 договору). Пунктом 6.3 договору передбачено, що в разі незгоди зі змінами правил і/або тарифів банку, клієнт зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і погасити заборгованість, яка виникла перед банком, в тому числі і заборгованість, яка утворилась на протязі 30 днів з моменту повернення карт, виданих клієнту і його довіреним особам. Пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично пролонгується на такий же строк, якщо жодна із сторін не повідомить про його припинення протягом вказаного строку (а.с. 59). Згідно п. 5.4. Правил користування платіжною карткою строк погашення відсотків по Кредиту - щомісячно за попередній місяць, строк погашення Кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH) (а.с. 60). Позивач стверджує, що Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, не погашала заборгованість, у зв'язку з чим згідно розрахунку заборгованості станом на 16.07.2013 року має заборгованість по кредиту - 5 000 дол. США, відсотках - 5 798,15 дол. США, комісії - 500 дол. США. Загальна сума заборгованості складає 11 298,15 дол. США (а. с. 5 - 7 копія розрахунку заборгованості). У випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань банком і клієнтомцього догвору, сторонни несуть відповідальність у відповідності до діючого законодавства (п. 8.5 договору). Частинами 1, 2 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Надані ПАТ «КБ «ПриватБанк» докази (договір №SAMDN03000007721128 від 14.06.2006 року з додатками, розрахунок заборгованості, виписка по рахунку) належним чином не підтверджують існування зазначеної заборгованості у відповідача. В наданому розрахунку зазначається, що заборгованість по кредиту становить 5 000 дол. США, проте з виписки по рахунку вбачається, що відповідач отримала кошти у гривнях на суму 23 800 грн., що відповідає 4821,65 дол. США. Вимога суду надати докази отримання відповідачем кредиту саме в дол. США та на суму 5 000 дол. США була проігнорована, належних доказів зазначеного суду надано не було. З матеріалів справи вбачається отримання відповідачем коштів саме у гривні, а тому в даній грошовій одиниці вони і повинні повертатися (стягуватися). За таких обставин вимоги про стягнення заборгованість по кредиту у розмірі 5 000 дол. США є необґрунтовані, не підтверджені належними доказами та не підлягають задоволенню. За таких обставин вимоги по процентах і комісіях також безпідставні, оскільки розрахунок здійснено, виходячи із заборгованості по кредиту на суму 5 000 дол. США. З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснювала платежі в 2006-2007 роках (а. с. 35-54 - виписка по рахунку) року, договір укладався на 12 місяців з можливістю автоматичної пролонгації на такий же термін, строк погашення відсотків по Кредиту - щомісячно за попередній місяць, строк погашення Кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. В даному спорі відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). В силу п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13 висловлено наступну правову позицію: відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України, в даному випадку у відповідність із постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі у справі № 6-116цс13. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено: враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи правову позицію, висловлену в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі у справі № 6-116цс13, а також роз'яснення постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року N 5, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом і заявлених додаткових вимог щодо платежів, по яких минув строк позовної давності. Позивач звернувся до суду 06.12.2013 року. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки, тобто, банк має право на стягнення заборгованості, яка виникла з 06.12.2010 року, а вимоги по заборгованості, що виникла до вказаного терміну, не підлягають задоволенню, враховуючи подання заяви про застосування строку позовної давності, роз'яснення постанови пленуму та правову позицію Верховного Суду України. На вимогу суду банк не надав розрахунок заборгованості з врахуванням строків позовної давності, а також не надав інформацію про термін дії платіжної картки, наданої відповідачу. Встановлено, що договір між сторонами укладено 14.06.2006 року, терміном на 12 місяців, останній платіж відповідачем здійснені ще в 2007 році, хоча платежі мали здійснюватися щомісяця, банк не надав розрахунку заборгованості з врахуванням строків позовної давності, за таких обставин заборгованість, що просить стягнути позивач виникла до 06.12.2010 року (банк вказаного не спростував), а тому не підлягає стягненню в силу ч. 4 ст. 267 ЦК України та п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» через пропуск строків позовної давності та подання відповідачем клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Outcome: dismissed