Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

05.05.2014 року позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом посилаючись на те, що в 1979 році колгосп ім.Кірова Скадовського району Херсонської області в [ADDRESS] збудував 16-ти квартирний житловий будинок, який 09.08.1979 року державною комісією введено в експлуатацію. Рішенням №47 від 22.09.1979 виконавчий комітет Новомиколаївської сільської ради Скадовського району Херсонської області видав колгоспу ім. Кірова реєстраційне посвідчення на 16-ти квартирний житловий будинок по [ADDRESS]. Рішенням правління колгоспу імені Кірова Скадовського району, згідно до протоколу №4 від 18.05.1988 року, йому ([PERSON]) надано трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. В подальшому колгосп ім. Кірова Скадовського району було реформовано в колективне сільськогосподарське підприємство КСП «Лідія», яке стало правонаступником колгоспного майна, включаючи житловий фонд та об'єкти соціальної сфери. Керівництво КСП «Лідія» не переоформивши на себе право власності на колгоспний житловий фонд розпочало його продавати без оформлення договору купівлі-продажу. Пропонували також купити і йому, але він відмовився, у зв'язку з чим керівництво КСП «Лідія» подало до суду позов про його виселення з квартири через втрату права користування нею, але судом в позові було відмовлено. Згідно до п.1 Указу Президента України №398 від 09.03.2002 року «Про деякі заходи поліпшення умов господарювання недержавних сільськогосподарських підприємств» та ст. 4-1 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», керівництво КСП «Лідія» зобов'язано було безоплатно передати об'єкти житлового фонду, соціальної інфраструктури та інше майно, що не підлягає розпаюванню, в комунальну власність органу місцевого самоврядування, тобто на баланс Новомиколаївської сільської ради. 07 березня 2003 року на загальних зборах колишніх членів реформованого КСП «Лідія» протоколом №1 прийнято рішення про безоплатну передачу на баланс Новомиколаївської сільської ради майна КСП «Лідія»: соціальної інфраструктури та 16-квратирного житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що рішення про передачу вказаного будинку залишилось не виконаним, а СГВК «Лідія» визнало за собою право власності на квартиру №3 у спірному будинку, просив суд поновити строк звернення до суду, як пропущений з поважних причин, прийняти судове рішення, яким пункт 1.3. Загальних положень Статуту СГВК «Лідія» Скадовського району, в частині юридичного правонаступництва на майно колишнього КСП «Лідія», визнати нікчемним та скасувати. Визнати, що СГВК «Лідія» не має прав власності на 16-ти квартирний житловий будинок колишнього КСП «Лідія», розташований за адресою: [ADDRESS], також не має прав власності на квартири №3 та №7 у вказаному будинку. Визнати, що СГВК «Лідія» Скадовського району з 11.03.2003 року не передає у комунальну власність Новомиколаївської сільради 16-ти квартирний житловий будинок колишнього КСП «Лідія», розташований за адресою: [ADDRESS], самоуправно утримує його на балансі кооперативу, порушує конституційні, житлові права мешканців квартир №3 та №7 у вказаному будинку. Зобов'язати СГВК «Лідія» згідно законодавства України та рішення загальних зборів колишніх членів реформованого КСП «Лідія» від 07 березня 2003 року негайно передати у комунальну власність Новомиколаївській сільради 16-ти квартирний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з відповідача судові витрати. В судове засіданні позивач не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважав його необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Крім того, зауважив, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності. Просив у задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до протоколу №4 засідання членів правління колгоспу імені Кірова від 18.05.1988 року прийнято рішення щодо виділення [PERSON] квартири в 16-квартирному будинку. Відповідно до протоколу №10 засідання членів правління колгоспу ім. Кірова від 22.12.1992 року [PERSON] відмовлено у продажі квартири, через те, що він не є колгоспником. Згідно акту прийому-передачі від 11.03.2003 року комісія з реформування КСП «Лідія» передало а СГВК «Лідія» прийняв на свій баланс майно соціальної сфери відповідно до переліку в додатку №1 для подальшої передачі на баланс Новомиколаївської сільради на загальну суму 407845 грн.88коп. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.04.2013 року (а.с.73) - квартира за адресою: [ADDRESS] належить СГВК «Лідія». Вказане свідоцтво на даний час є чинним. Відповідно до ч. 1-2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач, звернувшись до суду, фактично просить позбавити, належного відповідачу на праві власності нерухомого майна шляхом передачі його у комунальну власність Новомиколаївської сільської ради Скадовського району, таким чином порушуючи майнові права СГВК «Лідія» без належних на те правових підстав, що є неприпустимим. Окрім протоколу №4 засідання членів правління колгоспу імені Кірова від 18.05.1988 року на якому прийнято рішення щодо виділення [PERSON] квартири в 16-квартирному будинку, позивачем не надано суду жодного доказу того, що він на даний час має право розпоряджатися, користуватися або володіти спірним майном. Також не підлягає задоволенню, позовна вимога, щодо визнання нікчемним та скасування пункту 1.3. Загальних положень Статуту СГВК «Лідія» Скадовського району, в частині юридичного правонаступництва на майно колишнього КСП «Лідія», оскільки судом в судовому засіданні не встановлено чим саме вказаний пункт порушує права позивача. Крім того, відповідачем було порушено питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 2-4 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи у вересні 2005 року Скадовським районним судом Херсонської області було відкрито провадження у справі за позовом СГВК «Лідія» до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою та виселення, отже позивачем стало відомо про порушення відповідачем його прав саме з 2005 року, але до суду з вказаним позовом звернувся лише в травні 2014 року тобто з пропуском строку позовної давності, не навівши поважних причин для його поновлення.

Outcome: dismissed