overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

06.09.2018 року позивач звернувся в суд з позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 14 жовтня 2000 року /актовий запис № 5/ Деренковецькою сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Від даного шлюбу сторони мають двох доньок Наталію, [INFO] та Тетяну, [INFO]. Свій позов позивач мотивує тим, що сім`я розпалася через постійні сварки та непорозуміння, миритися не бажають. В підготовче засідання позивач [PERSON] не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. В підготовче засідання відповідач [PERSON] зявилася, позов визнала, що є підставою для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Суд, вислухавши пояснення відповідача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що 14 жовтня 2000 року /актовий запис № 5/ Деренковецькою сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області між сторонами був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-СР № 052970 (а.с. 9). Від даного шлюбу сторони мають двох доньок Наталію, [INFO] та Тетяну, [INFO] (а.с.5,6). Сім`я розпалася через різні погляди на сімейне життя, постійні сварки та непорозуміння. Шлюб існує формально, сторони разом не проживають. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, що передбачено ч.1 ст.21 СК України. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, яка передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що при таких обставинах подальше спільне проживання сторін неможливе і буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення по справі, а тому позов задовольняється і шлюб між сторонами розривається. Спору за поділ майна та місце проживання дітей сторони на сьогодні не мають. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З свідоцтва про одруження вбачається, що прізвище відповідача було змінено з «Молодиренко» на «Зборівська» і відповідачем не заявлено клопотання про відновлення дошлюбного прізвища. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати зі сплати судового збору суд залишає за позивачем по його клопотанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

06.09.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 111223 грн. 84 коп. і судових витрат, мотивуючи позов систематичним невиконанням відповідачем умов кредитного договору. Представник позивача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином відповідно до вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України, причини неявки суду невідомі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11.10.2011 року між позивачем та\~[PERSON] \~було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 15400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі базової ставки 3,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10-42). Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 09.05.2018 року становить 111223,84 грн., та складається з: 13815,23 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 97408,61 грн. - заборгованості за відсотками, що підтверджується\~розрахунком позивача (а.с. 6-8). Відповідно до ст.\~526 ЦК\~України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

06.09.2018 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача боргу за не обліковану електричну енергію в сумі 14429,23 грн. та судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, яка проживає [ADDRESS], є споживачем електричної енергії, яку постачає позивач. 05.07.2018 року представниками позивача при проведені технічної перевірки електроустановок відповідача було виявлено порушення ПРРЕЕ, а саме: «самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів та електропроводки до електричної мережі енергопостачальника відкритою електропроводкою поза приладом обліку, з порушенням схеми обліку, що неможливо виявити під час проведення контрольного огляду приладу обліку. Порушення п.5.5.5 ПРРЕЕ». За даним фактом було складено акт №к-0772 від 05.07.2018 року, який був підписаний представниками енергопостачальника та споживачем без зауважень. 10.07.2018 року акт був розглянутий комісією з розгляду актів та було прийнято рішення, яке оформлено протоколом №130 від 10.07.2018 року та було нараховано спожитої електроенергії, але не врахованої приладом обліку в кількості 9219 кВт/год на 14429,23 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність, позов підтримує і просить його задовольнити, згодна на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, відвизу, пояснень та будь-яких доказів не надав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Ст. 81 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі вище викладеного, враховуючи відсутність будь-яких заперечень проти позовних вимог відповідача, суд знаходить доведеними позовні вимоги копіями акту про порушення №к-0772 від 05.07.2018 року який підписано і відповідачем, протоколу №130 від 10.07.2018 року засідання комісії філії АТ «Миколаївобленерго» Первомайського району та розрахунку боргу, а тому підлягаючими задоволенню відповідно до вимог ст. 509 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

06.09.2018 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача боргу за не обліковану електричну енергію в сумі 8469,60 грн. та судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є споживачем електричної енергії, яку постачає позивач. 05.07.2018 року представниками позивача при проведені технічної перевірки електроустановок відповідача було виявлено порушення ПРРЕЕ, а саме: «самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів та електропроводки до електричної мережі енергопостачальника відкритою електропроводкою без приладу обліку, що можливо виявити під час проведення контрольного огляду приладу обліку. Порушення п.5.5.5 ПРРЕЕ». За даним фактом було складено акт №к-0771 від 05.07.2018 року, який був підписаний представниками енергопостачальника та споживачем без зауважень. 13.07.2018 року акт був розглянутий комісією з розгляду актів та було прийнято рішення, яке оформлено протоколом №133 від 13.07.2018 року та було нараховано спожитої електроенергії, але не врахованої приладом обліку на 8469,60 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність, позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, позов визнає і проти його задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Ст. 82 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На підставі вище викладеного, враховуючи відсутність обґрунтованого сумніву у визнанні обставин відповідачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню відповідно до вимог ст. 509 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

06.09.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з 1979 року проживає у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Позивач добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном більше 10 років. 14.02.2019 року до суду надійшла заява за підписом селищного голови Маркова І.А., згідно якої Іванопільська селищна рада Чуднівського району Житомирської області позов визнає. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Судом встановлено, що позивач добросовісно заволоділа, продовжує відкрито та безперервно понад 10 років володіти житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Враховуючи факт добросовісного заволодіння та відкритого і безперервного володіння позивачем понад десять років житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS], а також приймаючи до уваги визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню як обґрунтовані, а тому наявні достатні підстави для визнання за позивачем права власності на вищевказаний будинок за набувальною давністю. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

06.09.2018 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який зареєстровано 16.07.2010 року, Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. В обґрунтування позову зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем припиненні. Шлюб розпався через різні погляди на життя. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивачка не з`явилась надавши суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутність. Згідно ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.07.2010 року, Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №456. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с.4/. Від шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.5-6/ Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище Виходячи із позовної заяви, суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні та на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню., Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

06.09.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 3530 грн. щомісяця на утримання сина, який продовжує навчання Відповідачем відзив не надано. Ухвалою суду від 18.09.2018 року відкрито провадження по справі. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень проти заочного розгляду не надла. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Третя особа [PERSON] до суду не з»явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином і завчасно. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином позивача та відповідача [PERSON] [PERSON] згідно довідки від 04.09.2018 року навчається на 3 курсі факультету електронних та інформаційних технологій Чернігівського національного технологічного університету на денній формі навчання. Відповідно до ст. 199 СК України батьки зобовязані утримувати повнолітню дитину, яка навчається і потребує матеріальної допомоги до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Враховуючи, що батьки повинні утримувати повнолітніх дітей, які навчаються за умови, що вони можуть надавати таку допомогу, а відповідач є працездатним, відзив на позовну заяву не надав, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 3530 грн. щомісяця, починаючи з 06.09.2018 року на період його навчання в Чернігівському національному технологічному університеті, але не більше, як до досягнення ним 23 років. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

06.09.2018 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 07.09.2018 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказує, що з листопада 2007 року перебуває з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. На даний час припинили подружні відносини і ведення спільного господарства, проживають окремо. Матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] не надає, хоча має таку можливість. Син знаходиться на її утриманні, тому звернулася з даним позовом до суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав і пояснив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина. Заслухавши осіб, які беруть участь в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 11 листопада 2007 року. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час припинили подружні відносини і ведення спільного господарства, проживають окремо. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини, серія [NUMBER], актовий запис № 343. Син знаходиться на утриманні матері. Батько матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Аліменти підлягають стягненню згідно ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

06.09.2018 року представник позивача звернувся з позовом до суду, в якому просить визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини, після смерті [PERSON], померлої [INFO], протягом двох місяців після набрання рішенням законної сили. Мотивує це тим, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері, але своєчасно в шестимісячний строк не звернулася до державної контори для оформлення спадщини, оскільки не знала про існування державного акту на земельну ділянку. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи у відсутності представника міської ради, проти задоволення позову не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у підготовчому засіданні. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] та є матір»ю позивача, що підтверджується копіями свідоцтва про народження [NUMBER], свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER]. На час смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. З матеріалів справи видно, що постановою Овруцької ДНК №3667/02-14 від 28.08.2018 р. [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.11). Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. N 7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З повідомлення Овруцької ДНК №3804/01-16 від 10.09.2018 р. видно, що після померлої [INFO] [PERSON], спадкова справа не заводилася, так як спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину до контори не зверталися. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. N 7 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. [PERSON] вчасно не звернулася до нотаріальної контори, оскільки не знала про існування державного акту на земельну ділянку, а тому суд вважає, що їй слід надати додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved