Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~05.03.2019 року позивач звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 05.11.2007 року рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області в цивільній справі № 2-840/07 було задоволено його позов до СГВК «Слава» про стягнення заборгованості, з СГВК «Слава» на його користь було стягнуто 5875,07 грн. та судові витрати по справі. На виконання вказаного судового рішення 04.12.2007 року було видано виконавчий лист, на підставі якого 07.12.2007 року ВДВС Ківерцівськго РУЮ було відкрито виконавче провадження. 03.12.2010 року державним виконавцем, у зв`язку з відсутністю майна та коштів у СГВК «Слава», вищевказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу без виконання. 14.08.2017 року йому стало відомо про наявність рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.07.2010 року, яким встановлено, що 11.02.2004 року СГВК «Слава» припинила свою господарську діяльність. Дана обставина також була встановлена й рішенням Господарського суду Волинської області від 20.08.2013 року по справі № 5004/1588/12 за позовом УПФ України в Ківерцівському районі до СГВК «Слава» про порушення справи про банкрутство. Таким чином, на час розгляду справи № 2-840/07, СГВК «Слава» припинила свою господарську діяльність, однак дана обставина йому відомою не була, а відтак зазначене вплинуло на висновки суду про права та обов`язки учасників по справі № 2-840/07. Разом з тим, 11.02.2014 року в день припинення господарської діяльності СГВК «Слава» було проведено державну реєстрацію СГ ТзОВ «Серпанок». При цьому, керівником сільськогосподарських товариств є одна і та ж особа [PERSON] . Так, судовим рішенням в цивільній справі № 2-840/07 було встановлено, що відповідно до прийнятого рішення комісією по врегулюванню майнових питань та на підставі відповідного акту приймання-передачі, підписаного головою комісії по врегулюванню майнових питань [PERSON] , головою СГВК «Слава» - Федінчиком О.І [PERSON] та ним (позивачем), майно на належні майнові сертифікати, в тому числі на незавершене виробництво у вигляді посівів жита в кількості 7 га, було передано пайовикам, в свою чергу, виділені паї в єдиному майновому комплексі 28 членам (в минулому) СГВК «Слава», разом із незавершеним виробництвом у вигляді посівів жита в кількості 7 га, фактично не було переданими останнім, а після їх дозрівання жито було скошеним і зібраним за вказівкою керівника СГВК «Слава» - [PERSON] до власної комори. З наведеного слідує, що керівнику СГВК «Слава» та СГ ТзОВ «Серпанок» - [PERSON] під час підписання згаданих актів було відомо про ту обставину, СГВК «Слава» вже припинило свою господарську діяльність, а відтак останній протиправно ввів в оману позивача, усвідомлюючи, що СГВК «Слава» вже не буде виконувати свої зобов`язання перед ним. Судовим рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.11.2007 року також було встановлено, що врожай був зібраний, проте таким збором та його подальшою реалізацією займався [PERSON] керівник СГ ТзОВ «Серпанок». Крім того, рішенням Борохівської сільської ради № 14 від 29.06.2006 року майно, яке розташовано на належній [PERSON] земельній ділянці та було у користуванні СГВК «Слава», перейшло в користування СГ ТзОВ «Серпанок». Отже, [PERSON] незаконно заволодів зазначеним врожаєм жита, середня ціна реалізації якого, згідно відомостей ГУ статистики у Волинській області, станом на січень 2019 року складала 3832,8 грн. за тонну, а його середня урожайність в господарствах населення становила 24,0 ц за 1 га. Тобто, вартість зерна, яка підлягає стягненню з [PERSON] складає 64391,04 грн. (виходячи з розрахунку 16,8 тонн х 3832,8 грн.). Також вказує, що вищевказаними діями йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у цинічній поведінці [PERSON] , який ошукав інших власників пайового майна, що призвело до погіршення його стосунків з останніми. Він є ветераном війни та особою з інвалідністю другої групи, а судова тяганина, яка спрямована на відновлення справедливості, повсякденно завдає йому фізичних та моральних страждань. Враховуючи усе вищевикладене, просить суд стягнути солідарно з СГ ТзОВ «Серпанок» та [PERSON] на свою користь 64391,04 грн. завданої матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди. 25.03.2019 року від відповідача [PERSON] та представника ТзОВ «Серпанок» надійшов спільний відзив на вищевказану позовну заяву, відповідно до якого останні заперечують щодо задоволення заявлених позовним вимог у повному обсязі виходячи з наступного. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову зазначили, що позивачем, попри повернення виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення у справі № 2-840/07, в зв`язку із відсутністю майна та коштів в боржника, дії державного не оскаржувалися, а виконавчий документ повторно пред`явленим не був. Разом з тим, 20.08.2013 року господарський суд Волинської області у справі № 5004/1588/12, постановив ухвалу про ліквідацію юридичної особи СГВК «Слава» з зв`язку із банкрутством, а тому усі вимоги до СГВК «Слава», які не були задоволеними за недостатності у нього майна, вважаються погашеними. Також вказали, що позивачем, при подачі даної позовної заяви, невірно обрано спосіб захисту порушених прав, оскільки при витребуванні майна з чужого незаконного володіння, мають бути наведені родові ознаки такого майна та ставитися вимога його реальне вилучення, однак у даному випадку [PERSON] ставить питання про стягнення грошових коштів. Крім того, СГ ТзОВ «Серпанок» не є правонаступником СГВК «Слава», а будь-які докази наявності у [PERSON] , як фізичної особи, перед позивачем невиконаних зобов`язань матеріали справи не містять. В свою чергу, [PERSON] , в рамках розгляду господарським судом Волинської області справи № 5004/1588/12 про банкрутство СГВК «Слава», не звертався з відповідною заявою як кредитор з метою включення його в число кредиторів товариства. Також вважають, що у даному випадку виникає необхідність в застосуванні строків позовної давності, оскільки за наявності підстав припускати, що з моменту проведення державної реєстрації 11.02.2004 року СГ ТзОВ «Серпанок» і були якимось чином порушені права та інтереси позивача, проте з даним позовом останній звернувся лише 05.03.2019 року, тобто з пропуском 3-річного строку позовної давності. Враховуючи наведене, просять відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, а також стягнути з позивача в користь кожного з відповідачів по 7200 грн. понесених витрат на правничу допомогу (а.с. 43-47). \~Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.06.2019 року було задоволено заяву [PERSON] про відвід судді Костюкевича О.К., головуючого відведено від розгляду цивільна справа № 158/618/19, матеріали даної справи передані для розгляду іншого судді Ківерцівського районного суду Волинської області у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України (а.с. 152-153). Відповідно до Розпорядження Голови Ківерцівського районного суду Волинської області Костюкевича О.К., вищезазначену цивільну справу було передано на розгляд Луцькому міськрайонному суду Волинської області, в порядку ст. 31 ЦПК України, в зв`язку з відсутністю кількості суддів у Ківерцівському районному суді Волинської області для здійснення перерозподілу справи (а.с. 156-157). До Луцького міськрайонного суду Волинської області цивільна справа № 158/618/19 за позовом [PERSON] до СГ ТзОВ «Серпанок», [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування шкоди надійшла 02.07.2019 року та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2019 року була визначена для розгляду судді Рудській С.М. (а.с. 163). \~ \~ \~ \~Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.07.2019 року вищевказану цивільну справу було прийнято в провадження суду та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання (а.с. 164). \~ \~ \~ \~15.08.2019 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області від відповідача [PERSON] та представника ТзОВ «Серпанок» надійшов спільний відзив на позовну заяву, зміст якого є аналогічним поданому 25.03.2019 року до Ківерцівського районного суду Волинської області (а.с. 184-188). 22.08.2019 року позивачем було подано до суду відповідь на відзив сторони відповідачів на обґрунтування [PERSON] зазначив, що у відповідь на винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення у справі № 2-840/07, в зв`язку із відсутністю майна та коштів в боржника, дії державного ним особисто були оскарженими, а доводи відповідачів про зворотне є надуманими. В свою чергу, позовні вимоги, в рамках даної цивільної справи, були заявленими саме до [PERSON] , оскільки останній після збору жита було поміщено до комори останнього. При цьому, звертаючись до Ківерцівського районного суду Волинської області з вимогами до СГВК «Слава» про відшкодування завданої шкоди, йому не було відомо про припинення СГВК «Слава» господарської діяльності, а під час розгляду справи № 2-840/07, даний факт було приховано. Також вказує, що ним було обрано вірний спосіб захисту порушених прав, оскільки чинними нормами ЦК України визначено можливість відшкодування вартості безпідставно набутого майна, у разі неможливості його повернення в натурі потерпілому. Крім того, про порушення своїх прав та інтересів він дізнався під час ознайомлення з матеріалами справи № 5004/1588/12 в господарському суді Волинської області, а тому строк позовної давності, у даному випадку, ним не пропущено. На підставі наведеного, просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 2217-228). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.10.2019 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до СГ ТзОВ «Серпанок», [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування шкоди закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 244). В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, які викладені у його позовній заяві та відповіді на відзив сторони відповідача, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що у 2004 році проводилося розпаювання колгоспного майна, сума майнових активів якого становила 149149 грн., в зв`язку з чим йому виділено єдиний майновий комплекс загальною вартістю меншою, аніж вказана у відповідному сертифікаті, а тому він був змушений підписати акт прийому-передачі майна. Крім того, усі члени паїв уповноважили його витребувати належне їм (пайовикам) майно у вигляді 7 га посівів жита, як незавершеного виробництва, чого здійснити йому не вдалося через відсутність у СГВК «Слава» будь-якого майна. Разом з тим, у зв`язку з припиненням господарської діяльності СГВК «Слава» та проведення державної реєстрації СГ ТзОВ «Серпанок», слід зробити висновок, що СГ ТзОВ «Серпанок» здійснив обмолот жита за допомогою належного майна СГВК «Слава», оскільки діяльність СГВК «Слава» була припиненою на час проведення жнив, а у СГ ТзОВ «Серпанок» були відсутні необхідні засоби (техніка). Вважає, що у даному випадку СГ ТзОВ «Серпанок» має нести відповідальність за незаконне заволодіння його майна, оскільки воно здійснило збір жита та подальшу його реалізацію, а [PERSON] за незаконне привласнення вказаного майна, яке зберігалося певний час у його коморі. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та додатково зазначила, що [PERSON] був уповноважений на збір пайового майна іншими пайовиками на підставі відповідного протоколу. Вказала, що про фактичне порушення законних прав та інтересів щодо незаконного привласнення майна у вигляді посівів жита в розмірі 7 га, позивач дізнався в 2017 році, однак про порушення його прав відповідачами, що лягло в основу даного позову, [PERSON] стало відомо під час ознайомлення з матеріалами справи № 5004/1588/12 за позовом УПФ України в Ківерцівському районі до СГВК «Слава» про порушення справи про банкрутство в 2017 році. Вважає, що СГ ТзОВ «Серпанок» є правонаступником СГВК «Слава», оскільки належне останньому майно перейшло у власність СГ ТзОВ «Серпанок». Додатково наголосила, що [PERSON] є власником земельної ділянки, на якій розташована комора, в якій, у свою чергу, зберігалося незавершене виробництво у вигляді посівів жита в кількості 7 га, що належало [PERSON] та іншим пайовикам. Також зазначила, що їй не відомо про ту обставину, в якому статусі [PERSON] привласнив вищезгадане майно як фізична особа чи як юридична. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачів заперечував щодо задоволення заявлених вимог у повному обсязі з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити. Додатково пояснив, що у 2004 році на період жнив ані в СГВК «Слава», ані в СГ ТзОВ «Серпанок» техніки для збору врожаю не було, а тому такі засоби винаймалися. Вказав, що СГ ТзОВ «Серпанок» не є правонаступником СГВК «Слава» та не несе майнові зобов`язання останнього. Звернув увагу на ту обставину, що [PERSON] в даному спорі представляє лише себе, а не у членів пайового майна, яке було передано в користування СГВК «Слава». При цьому, [PERSON] , як фізична особа, будь-яких зобов`язань перед останніми немає. Наголосив, що у даному випадку виникає необхідність застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області 05.11.2007 року, ухваленому в цивільній справі № 2-840/2007 вирішено стягнути з СГВК «Слава» на користь [PERSON] заборгованість в сумі 5875,07 грн. та судові витрати по справі в розмірі 81 грн. (а.с. 5). Дане рішення суду набрало законної сили і є чинним. Вищевказаним рішенням суду від 05.11.2007 року також було встановлено, що відповідно до прийнятого рішення комісією по врегулюванню майнових питань згідно протоколів № 7 від 30.03.2004 року та № 8 від 19.04.2004 року по акту № 8 від 21.07.2004 року [PERSON] було передано право на належні майнові сертифікати в тому числі і незакінчене виробництво у вигляді посівів жита на площі 7 га на суму 3052 грн. Акт приймання передачі № 8 від 21.07.2004 року був підписаний головою комісії по врегулюванню майнових питань, головою СГВК «Слава» та [PERSON] і скріплений печаткою СГВК «Слава». Вищевказаним рішення суду також встановлено, що виділені майнові паї в єдиному майновому комплексі 28 бувшим членам КСП «Слава», в тому числі і у вигляді незавершеного виробництва 7 га посівів жита фактично не були передані згідно акта № 8 від 21.07.2004 року пайовикам, а після дозрівання жито було скошене і зібране, за вказівкою керівництва СГВК «Слава», до власної комори. Пайовики неодноразово зверталися до керівництва СГВК «Слава» з проханням передати належне їм зерно жита з 7-ми га площі та інше виділене майно, однак вказана майно переданим не було. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, встановлені рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.11.2007 року, доказуванню при розгляді даної справи не потребують. На виконання вищевказаного судового рішення 04.12.2007 року було видано виконавчий лист, на підставі якого 07.12.2007 року ВДВС Ківерцівського РУЮ було відкрито виконавче провадження № 5664377 (а.с. 6-7). 03.12.2010 року ВДВС Ківерцівського РУЮ було видано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, по причині відсутності у СГВК «Слава» будь-якого майна та коштів (а.с. 8). Ухвалою господарського суду Волинської області від 20.08.2013 року провадження у справі про банкрутство СГВК «Слава» було припинено, юридичну особу СГВК «Слава» ліквідовано (а.с. 10-11). У якості обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначає, зокрема, що вищевказаний борг СГВК «Слава» на його користь стягнутим не був, в свою чергу, СГ ТзОВ «Серпанок» є правонаступником СГВК «Слава», а [PERSON] є керівником обох товариств. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Так, судом достовірно встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.11.2007 року було вирішено стягнути з СГВК «Слава» на користь [PERSON] заборгованість в сумі 5875,07 грн. саме за незавершене виробництво 7 га посівів жита, яке, в свою чергу, фактично є предметом спору в даній цивільній справі. Разом з тим, 20.08.2013 року у справі № 5004/1588/12 господарським судом Волинської області було постановлено ухвалу про ліквідацію юридичної особи СГВК «Слава» у зв`язку із банкрутством. 02.09.2013 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про припинення юридичної особи - СГВК «Слава» (а.с. 13-15). Згідно ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Відповідно до ч. 5 ст. 45 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинним на момент ліквідації СГВК «Слава») вимоги кредиторів до банкрута, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. Як встановлено судом, в рамках розгляду Господарським судом Волинської області справи № 5004/1588/12 про банкрутство СГВК «Слава», [PERSON] , не звертався до господарського суду Волинської області із заявою щодо включення його в число кредиторів СГВК «Слава». У своїй позовній заяві, [PERSON] також зазначає, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.07.2010 року у справі № 2-638/2010 за позовом [PERSON] до СГВК «Слава» в особі виконавчого директора Федінчика О.І., заінтересована особа УПФ України у Ківерцівському районі про визнання права на пільгову пенсію, було встановлено, що СГВК «Слава» повністю припинило свою господарську діяльність 11.02.2004 року. Однак, як слідує з рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.07.2010 року, вищевказана обставина була зазначена лише в описовій частині судового рішення, [PERSON] стороною у вказаній справі не був, а тому вищевказані доводи [PERSON] суд до уваги не приймає. Щодо доводів сторони позивача про правонаступництво СГ ТзОВ «Серпанок» після ліквідації СГВК «Слава», суд зазначає наступне. Як вбачається з витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 11.02.2004 року було проведено державну реєстрацію СГ ТзОВ «Серпанок». Із статуту СГ ТзОВ «Серпанок», затвердженого Установчими Зборами засновників СГ ТзОВ «Серпанок» від 30.01.2004 року та зареєстрованого в Ківерцівській РДА від 11.02.2004 року, вбачається, що СГ ТзОВ «Серпанок» є новоствореною юридичною особою та набуває статусу юридичної особи з моменту його державної реєстрації (а.с. 55-60). З вищенаведеного слідує, що СГ ТзОВ «Серпанок» не є правонаступником СГВК «Слава», оскільки на момент проведення державної реєстрації СГ ТзОВ «Серпанок», СГВК «Слава» ліквідованою не було. Щодо доводів сторони позивача в частині позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння відносно [PERSON] , суд зазначає наступне. Частинами 1-3 ст. 96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Як вбачається із наявних в матеріалах справи витягів із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно СГ ТзОВ «Серпанок» та СГВК «Слава», Федінчик О.І. є керівником зазначених товариств, а тому останній не має передбачених законом обов`язків щодо відповідальності за зобов`язанням даних юридичних осіб. При цьому, заявлені позовні вимоги до [PERSON] , як фізичної особи, в силу положення ст. ст. 76-81 ЦПК України, є безпідставними, оскільки доказів того, що [PERSON] має будь-які не виконані зобов`язання перед [PERSON] стороною позивача суду не надано. Також суд не приймає до уваги доводи сторони позивача з приводу привласнення [PERSON] незавершеного виробництва 7 га посівів жита, його подальшого зберігання у власній коморі останнього та реалізації, оскільки жодних доказів, які підтверджують дану обставину суду надано не було. Враховуючи вищенаведене, в своєму системному взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до СГ ТзОВ «Серпанок», [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування шкоди слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки під час розгляду справи було встановлено, що відносно позивача відповідачами не було вчинено неправомірних дій, які були предметом розгляду даної справи, суд приходить до висновку, що будь-які підстави для стягнення з останніх на користь [PERSON] моральної шкоди у даному випадку відсутні. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України\~визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. ч. 4, 5\~ст.\~267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як слідує з роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11), встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, і зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. Оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю другої групи (а.с. 4), тому на підставі ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову, слід віднести на рахунок держави. На підставі ст. ст. 96, 256, 257, 267, 1212, 1213 ЦК України,

Outcome: dismissed