Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

04 січня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частки з усіх доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У позовній заяві позивач посилається на те, що з червня 2007 року по 26 липня 2016 року вона мешкала з відповідачем без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання з відповідачем у них народився син - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, але вона позбавлена можливості самостійно належним чином утримувати дитину, оскільки відповідач не виконує покладені на нього обов'язки з утримання дитини. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, просила задовольнити позов та не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надав, тому суд, згідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, внаслідок чого у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, проте в змозі надавати таку допомогу. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 183 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, частка заробітку(доходу)матері,батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України , суд повинен врахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, дослідивши матеріали справи, суд враховує передбачений законом мінімум на дитину відповідного віку і ту обставину, що обов'язок утримання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, а тому вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів, на думку суду, забезпечить першочергові потреби дитини і буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 182 СК України. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, як того вимагає ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial