overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

04 травня 2014 р. Банк звернувся до суду з вказаними вимогами до відповідача, які в подальшому зменшив. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20.08.2007 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 5 600 грн, у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначили, що боржник свої зобов'язання по Договору не виконує. Станом на 30.04.2014 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 16 635,88 грн. З посиланням на статті 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленою за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин, двічі, 20.06.2014 р. і 03.07.2014 р. не з'явилася. Про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2007 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 5 600 грн, у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходилась вищезазначена сума грошових коштів. Судом встановлено, що боржник свої зобов'язання по договору не виконує, внаслідок чого станом на 30 квітня 2014 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала - 16 635,88 грн, що складає заборгованість по процентам за користування кредитом. Виходячи з того, що відповідач не з'явилася до судового засідання, а отже ухилилася від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним. За таких обставин, наявні правові підстави щодо стягнення у безспірному порядку з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

04 травня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 13.06.2000 року відділом РАЦС Іванківського районного управління юстиції Київської області, мотивуючи це тим, що спільне життя у позивача з відповідачем не склалося, вони виявилися різними людьми по характеру, по поведінці в сім'ї та поглядам на життя, на даний час фактичні шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач прийшов до висновку, що сім'я розпалася, шлюб існує лише формально, тому його збереження неможливе. В судове засідання позивач не з'явилася; подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи повідомлений вчасно та належним чином. Заяв та клопотань від нього до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13.06.2000 року, на даний час подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, сімейного бюджету теж, тому суд вважає, зазначений шлюб формальним і таким, що може бути розірваним. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

04 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу стягувати з [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Позовна вимога обґрунтована тим, що дитина перебуває на утриманні позивачки, а відповідач матеріальної допомоги не надає. В ході розгляду справи позивач свої позовні вимоги підтримала. Відповідач позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Статтею 180 СК України передбачений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач являється батьком спільного із позивачем сина [PERSON], який народився 12 червня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БВ № 100318, виданим 17 червня 2009 року Михнівською сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області. Дитина утримується позивачкою, що підтверджується довідкою з місця проживання Михнівською сільською радою від 15 травня 2015 р. № 181та не заперечується самим відповідачем. Згідно до довідки Теофіпольського центру первинної медико-санітарної допомоги від 14 травня 2015 р. дитина здорова. Відповідач працює, має задовільний стан здоровя, інших дітей не має, тому, враховуючи також визнання вимог, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

04 травня 2016 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання [PERSON] недієздатним внаслідок психічного захворювання та встановлення опікунства. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її брат [PERSON] є інвалідом ІІ групи, хворіє психічним захворюванням, внаслідок чого він не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними. Заявник вважає, що може бути призначеною опікуном свого брата [PERSON] оскільки може здійснювати обов'язки опікуна. Тому заявник просить суд визнати її брата [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку та призначити її опікуном над братом. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала та суду пояснила, що її брат [PERSON] має психічне захворювання, а тому його слід визнати недієздатним, та призначити йому опікуна, просить задовольнити заяву. Представник органу опіки та піклування [PERSON] не заперечила щодо задоволення заяви та заявила клопотання про призначення опікуном заявника [PERSON] над її братом [PERSON] Заслухавши пояснення заявника, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення. Об'єктивність вимог [PERSON] стверджуються: копіями паспортів (а.с.3,4), копією пенсійного посвідчення (а.с.7), копією довідки ЛТЕК (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №192 судово-психіатричної первинної комісійної амбулаторної експертизи Волинської обласної психіатричної лікарні №1 від 31 серпня 2016 року (а.с.44-45) в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] виявляє ознаки недоумства у вигляді легкої розумової відсталості (виражена дебільність) з поведінковими розладами, у нього наявний психічний розлад, внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином з досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] внаслідок психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому суд визнає його недієздатним. Згідно висновку опікунської ради Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, затвердженого Рішенням виконавчого комітету №355 від 18.08.2016 року про можливість призначення [PERSON] опікуном відносно недієздатного [PERSON] (а.с.53), виконавчий комітет як орган опіки та піклування рекомендує призначити [PERSON] опікуном над братом [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

04 травня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою в якій просила розірвати шлюб, який був укладений між нею та [PERSON] (далі відповідач), оскільки збереження шлюбу та подальше їх спільне життя суперечить інтересам сім'ї, що унеможливлює примирення. Позивач в судове засідання не зявилася, проте надала до суду заяву в якій просила задовольнити позовні вимоги та розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, у звязку з чим судом 24 жовтня 2016 року було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подавав, хоча повідомлений був належним чином про час, дату та місце судового розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних та встановлених судом обставин і визнаних відповідно до них правовідносин. 02 березня 2003 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконкомі Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, актовий запис №03, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишаються проживати разом із матірю. Шлюб сторін виявився невдалим, оскільки їхня сімя розпалася на ґрунті взаємних непорозумінь, у звязку з чим шлюбні відносини між ними фактично припинені, позивач фактично проживає з третьою особою без шлюбу. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 СК України). За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч.1 ст.88 ЦПК України) Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, які суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

04 травня 2016 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із вказаною заявою. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що під час внесення своїх даних до Єдиного Реєстру речових прав на нерухоме майно дізнався про існування розбіжностей в написанні його прізвища у державному акті на право приватної власності на землю від 29 листопада 1994 року. Так, у цьому документі його прізвище помилково зазначено як «Синкевич», тоді як фактично його прізвище «Сінкевіч». Посилаючись на викладені обставини, просив встановити факт належності йому вказаного державного акту. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Представник заявника надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи Очаківської міської ради Миколаївської області в судове засідання не зявився, про причини неявки свого представника заінтересована особа суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Рішенням Очаківської міської ради № 377 від 29 листопада 1994 року заявникові у приватну власність було передано земельну ділянку площею 0,080 га на території м. Очакова Миколаївської області за цільовим призначенням будівництво житлового будинку. На виконання даного рішення, 29 листопада 1994 року йому було видано державний акт на право приватної власності на землю, при заповненні якого його прізвище при перекладі з російської мови на українську вказано як «Синкевич» (а. с. 6). Вказана розбіжність у написанні прізвища ставить під сумнів належність цього документу саме заявникові. Викладене підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме паспортом та довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру заявника (а. с. 3), посвідченням водія (а. с. 4), свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 5), з яких вбачається, що прізвище заявника [PERSON]. З урахуванням викладеного, а також з огляду на необхідність встановлення юридичного факту для реалізації заявником свого права на нерухоме майно, суд дійшов висновку, що зазначені вище докази у своїй сукупності доводять той факт, що державний акт на право приватної власності на землю від 29 листопада 1994 року належить саме [PERSON], але при його виготовленні неправильно зазначене прізвище, зважаючи на що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

04 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 17 липня 2015 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу дітей сторони не мають. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та повага один до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сторони спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання згідно вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, але до суду не зявився, заперечень на позов, або заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 17 липня 2015 року зареєстрували шлюб у Ковпаківському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 611, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 8). Від шлюбу сторони дітей не мають. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не живуть разом, позивач не згодна на примирення, відповідач не виявив своєї заінтересованості у збереженні шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

04 травня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 11 червня 2004 року виконкомом Дмитрівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, яка проживає з нею. Сімейні стосунки припинені, через прояви неповаги з боку відповідача та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони в судове засідання не зявилися, позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 червня 2004 року виконкомом Дмитрівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1 (а. с. 5), від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 6), яка проживає з позивачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивачки, за власним клопотанням останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

04 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт її проживання разом з [PERSON], [INFO], який помер 31 січня 2016 року, однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по 31.01.2016, для прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог, заявник послався на те, що [PERSON] та [PERSON] з 1968 року проживали однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, з 1970 року мешкали та були зареєстровані за адресою: [INFO], й по день смерті [PERSON], 31.01.2016. У судове засідання заявник не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити спираючись на доводи викладені в заяві про встановлення юридичного факту. Заінтересована особа, Богданівська сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області, до суду не з'явилась. Суд, перевіривши матеріали справи та аналізуючи їх у сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заявниця [PERSON], 1936 р.н, є співмешканкою [PERSON], оскільки з 1968 року проживали разом та були зареєстровані за адресою: [INFO], та вели спільне господарство, що підтверджується довідкою №776 від 16.03.2016, виданою виконкомом Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, копіями паспортів заявниці та померлого. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, заявниця як особа, що мешкала разом із спадкодавцем з 1968 по 2016 року має право на спадкування за законом \~у четверту чергу. Факт постійного проживання заявниці із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини підтверджується зібраними у справі доказами. Таким чином, зібрані у справі докази у своїй сукупності та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення.

Outcome: approved