Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

06.06.2019 року до суду звернулась позивач [PERSON] , з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON] 08.08.2019 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.08.2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 04.05.2019 року. Відповідач в установлений строк відзив на позовну заяву не надав. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 2500 грн., щомісячно, до досягнення сином повноліття і стягнути з відповідача аліменти за минулий час починаючи з 01.06.2016 року В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2012 року, шлюб між нею і відповідачем, який був укладений 07.06.2012 року, розірваний В період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач участі в матеріальному утриманні сина не приймає. Син перебуває повністю на її утриманні. За свого життя син бачив батька лише декілька раз. Відповідач ухиляється від часті у спілкуванні з сином і з нею, тому вона не має інформації про матеріальний стан відповідача. Проте їй відомо, що відповідач аліментів на утримання інших дітей не платить, а також інших утриманців не має, що й стало причиною звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2012 року, шлюб між позивачкою і відповідачем, який був укладений 07.06.2012 року, розірваний, що підтверджується копією рішення суду. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач. Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 24 січня 1017 року позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач сина матеріально не утримує. Відповідач будь-яких заперечень даним обґрунтування і доказів надання матеріальної допомоги на утримання сина суду не надав. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для захисту прав позивача, відповідно до обраного нею способу захисту порушених прав, передбачених Сімейним кодексом України у вигляді стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, з яким погоджується суд. Так як порушуються права дитини на її матеріальне утримання батьками. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. \~ \~Відповідно до\~ч.\~1.\~2\~ст.\~182\~СК України\~-\~ При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 СК України - Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Сторони будь-яких доказів про своє матеріальне становище суду не надали. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що сторони є особами працездатного віку. Доказів про наявність інших неповнолітніх дітей чи утриманців, про стан здоров`я, а також наявність інших обставин, які враховуються судом при стягненні аліментів, суду не надали. Суд виходячи із заявлених позовних вимог та обраного позивачем способу захисту порушених прав вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково і стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 1500 грн., з наступною щорічною індексацією. Визначаючи розмір аліментів в даному розмірі суд, з урахуванням обов`язку матері утримувати свою дитину, вважає, що стягнення аліментів в даній сумі буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру вхідної кореспонденції, позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 06.06.2019 року. Тому аліменти на утримання дитини суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання дитини за попередній період. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий час, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України - Аліменти за\~минулий час\~можуть бути\~присуджені,\~якщо позивач\~подасть суду\~докази того,\~що він\~вживав заходів\~щодо одержання\~аліментів з\~відповідача,\~але не\~міг їх\~одержати у\~зв`язку\~з ухиленням\~останнього від\~їх сплати.\~У цьому\~разі суд\~може присудити\~аліменти за\~минулий час,\~але не\~більш як\~за десять\~років . З аналізу даної правої норми вбачається, що стягувач аліментів повинен довести, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивач не лише не надала суд доказів того, що вона вживала заходів для одержання аліментів з відповідача раніше, але й не обґрунтувала своїх позовних вимог в цій частині. З чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 768.40 грн., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На основі ст. 180, 181, 182, 183, 185 СК України.

Outcome: partial