Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

07.04.2014 позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 20.04.2012 між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В. зареєстрованого в реєстрі за №1284, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 169050,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів в строк до 19.10.2013. Відповідач в порушення умов договору грошові кошти в зазначений строк не повернув, у зв'язку з чим позивач відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 05.02.2015 просить стягнути з відповідача суму позики, яка з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних складає 349761,00 грн. Крім того позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань йому завдано матеріальної шкоди у розмірі 6500,00 грн., яку він просить стягнути на підставі ст. 1166 ЦК України, а також, що позика надавалась в доларах США, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача втрати від курсової різниці в розмірі 77862,00 грн., інфляційні втрати в сумі 25625,00 грн. Крім того позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань йому завдано моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн., яку він просить стягнути на підставі ст. 1167 ЦК України В судове засідання позивач та його представник не з'явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 23.02.2015 до суду надійшло електронне повідомлення в якому позивач просить розглядати позов у його відсутності. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що відповідач не отримував грошових коштів тому договір позики є неукладеними, а позовні вимоги безпідставними. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За ч. 1 ст. 626 ЦК України (ЦК), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 640 ЦК визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 20.04.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В. посвідчено договір позики між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником, зареєстрованого в реєстрі за №1284. Відповідно до п.п. 1, 2 договору, позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 169050,00 грн. на строк до 19.10.2013. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Пунктом 6 договору передбачено, що документом, який підтверджує безспірність заборгованості позичальника та встановлює прострочення виконання зобов'язання буде вважатися розписка позичальника, яка знаходиться у позикодавця. Згідно п. 14 сторонами погоджено, що договір вступає в силу і вважається укладеним з моменту передання грошей та його нотаріального посвідчення. Таким чином виходячи з наведених пунктів слідує, що незважаючи на письмову форму договору позики від 20.04.2012 між [PERSON] та [PERSON], даний документ не підтверджує факту передачі грошових коштів, а права та обов'язки сторін за договором виникають після їх передачі, що посвідчується відповідною розпискою позичальника. Встановлено, що факт передачі грошових коштів за договором позики відповідачем не визнається. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України (ЦПК), обов'язок доказування факту передачі грошових коштів за договором позики лежить на позивачеві. В ході судового розгляду позивач стверджував, що у його володінні перебувала розписка відповідача про отримання суми позики, однак вона була вилучена працівниками Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області під час проведення обшуку. Вказані дії оскаржені відповідачем до прокуратури Закарпатської області. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Будь-яких фактичних даних на підтвердження наведених вище обставин вилучення розписки позивачем не надано. Враховуючи, що позивачем не була представлена розписка відповідача або інший документ, який посвідчує передання грошової суми визначеної в договорі, суд вважає зазначений факт недоведеним. Відповідно позивачем не доведено того, що договір позики від 20.04.2012 з [PERSON] є укладеним, у зв'язку з чим позивачем не надано доказів на підтвердження права вимоги до відповідача. З наведених підстав вимоги позивача в частині стягнення суми позики, інфляційних втрат та курсової різниці задоволенню не підлягають. Щодо вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд виходить з наступного. За статтею 1166 ЦК, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодування майнової шкоди є деліктним зобов'язанням, яке виникає внаслідок вчинення особою цивільного правопорушення. При цьому на потерпілого покладається обов'язок довести факт заподіяння майнової шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачем заподіяно позивачу майнову шкоду суду не надано. З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що вимоги позивча про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню у зв'язку з їх недоведеністю. Також відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. В п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається про необхідність у кожному конкретному випадку з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються та чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди. Таким чином, у кожному конкретному випадку відшкодування моральної шкоди залежить як від характеру правовідносин сторін, у яких виникає спір, так і від того, допускають чи ні правові норми, які повинні застосовуватися до врегулювання цих відносин, відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що правовідносини які виникли між сторонами належать до договірних відносин. Стаття 611 ЦК України визначає правовим наслідком порушення зобов`язання відшкодування моральної шкоди, але якщо це встановлено законом чи договором. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання визначена статтею 625 ЦК України якою не передбачено відшкодування моральної шкоди. Враховуючи, що правовідносини, що виникли між сторонами належать до договірних правовідносин, відповідальність за прострочення грошового зобов`язання визначена ст. 625 ЦК України, якою не передбачено відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Враховуючи обставини викладені вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed