Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

04 лютого 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви про зменшення розміру заявлених вимог позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки заробітної плати в розмірі 111 224,34 грн. та компенсацію заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати в розмірі 5 422,74 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період часу з 14.11.2013 року по 27.02.2015 року позивач працювала у відповідача та була звільнена з посади заступника керівника Управління захисту прав платників податків за угодою сторін на підставі статті 36 КЗпП України. Як зазначає позивач, в день звільнення з нею не було проведено розрахунок при звільненні, заробітна плата за лютий 2015 року була виплачена в серпні 2015 року, а за січень 2015 року - 12 січня 2016 року. А тому на підставі статей 116 та 117 КЗпП України відповідач має сплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні. Позивач розрахувала середньоденний заробіток, який становить 522,18 грн. та за період з 01.03.2015 року по 11.01.2016 року (213 днів) середній заробіток становить 111 224,34 грн. Крім того, у відповідності до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів» відповідач має сплатити компенсацію, яка становить 5 422,74 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що внаслідок дій попереднього керівництва та порушення фінансової дисципліни не виплачувалась заробітна плата працівникам та утворилась заборгованість, а відсутність підприємства відсутня. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представників позивача та відповідача, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Стаття 43 Конституції України визначає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності із ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] 27.02.2015 року була звільнена з Асоціації платників податків України за угодою сторін за ч.1 ст.36 КЗпП України. В день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок, що не заперечувала в судовому засіданні представник відповідача. Крім того, сторони в судовому засіданні не заперечували, що заробітна плата за лютий 2015 року була виплачена в серпні 2015 року, а за січень 2015 року - 12 січня 2016 року. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що у невиплаті заробітної плати є вина колишнього керівництва Асоціації. Пунктом 20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Проте представник відповідача в судовому засіданні не надала доказів відсутності вини підприємства у нездійсненні розрахунку при звільненні. Крім того, в липні 2015 року позивач зверталась до відповідача із заявою про надання довідки про розмір заборгованості. Проте на заяву отримала відповідь в якій було повідомлено, що після завершення перевірки фінансово-господарської діяльності Асоціації висловлені у заяві питання будуть розглянуті на найближчому засіданні Правління. Позивач та відповідач надали до суду нарахування середньоденної заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Проте суд не може погодитись із нарахуваннями проведеними відповідачем, оскільки вони суперечать порядку нарахування середньоденної заробітної плати, так як для її нарахування враховується не лише оклад. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.2 зазначеної Постанови - середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Останні два місяці перед звільненням (грудень, січень) - у грудні 23 робочих дні, у січні - 20, тому загальна кількість робочих днів для розрахунку середнього заробітку становить 23 + 20 = 43. Як вбачається з довідки про доходи, позивачу за грудень місяць нараховано суму 11 369,23 грн., у січні позивачу нараховано 11 084,85 грн. Отже, зазначені суми і беруться для обрахунку середнього заробітку. А тому загальна заробітна плата, що враховується для розрахунку середньоденної заробітної плати становить 11 369,23 + 11 084,85 = 22 454,08 грн. Пунктом 8 зазначеної Постанови визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином середньоденна заробітна плата становить 22 454,08 грн. : 43 дні = 522,18 грн. Загальна кількість днів затримки розрахунку становить 213 днів (як заявлено позивачем та суд у відповідності до ст.11 ЦПК України не може вийти за межі заявлених вимог), а саме: 2015 рік: березень - 21 день, квітень - 21 день, травень - 18 днів, червень - 20 днів, липень - 23 дні, серпень - 20 днів, вересень - 22 дні, жовтень - 22 дні, листопад - 21 день, грудень - 23 дні, а всього 211 днів, 2016 рік - січень - 4 дні. А всього за період заявлений позивачем 215 днів. Тому сума середнього заробітку за час затримки виплати становить 522,18 грн. х 213 днів = 111 224,34 грн. Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» в статті 1 визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач не отримала у строки, встановлені діючим законодавством заробітну плату, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині стягнення компенсації в розмірі 3 643,80 грн. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial