Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

06 березня 2019 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північтранс», треті особи: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позову зазначили, що 12 серпня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «KIA Sorento», номер державної реєстрації [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Volkswagen LT35TDI», номер державної реєстрації [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент скоєння ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Північтранс», цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна», поліс № АК 5753912. Автомобіль «KIA Sorento», номер державної реєстрації [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу, внаслідок ДТП було пошкоджено, а власнику спричинено матеріального збитку, який відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 01 березня 2018 року визначено у розмірі 187 983,94 грн. Згідно з калькуляцією, складеною СТО «Парус» та з рахунком ФОП [PERSON] відновлюваний ремонт автомобіля коштує 168 000 грн. Вищезазначений автомобіль було застраховано ПрАТ Страхова компанія «Брокбізнес», якою за заявою позивача про виплату страхового відшкодування було виплачено грошову суму в розмірі 50 546,18 грн. Оскільки здійснена виплата страхового відшкодування не покриває фактичного розміру вартості відновлення пошкодженого транспортного засобу, тому позивач просить стягнути з відповідача завдану ДТП матеріальну шкоду у розмірі 68 000 грн. (168 000 грн.-100 000 грн., які покриває страховий поліс ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»). Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі в порядку загального позовного провадження. 18 червня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позову, оскільки доказів вини [PERSON] не надано, висновок вартості матеріального збитку ТОВ «Клевер Експерт» № 103/02-18 від 01 березня 2018 року та звіт № 17-08-17-1Р про оцінку транспортного засобу від 04 жовтня 2017 року суперечать один одному, тому не можуть бути належним доказом, а калькуляція № 05 від 15 травня 2018 року ФОП [PERSON] складена на транспортний засіб «KIA Sorento»,реєстраційний номер [NUMBER] ,рік випуску 2011, не має відношення до даної цивільної справи, у зв`язку з тим, що автомобіль, який пошкоджено внаслідок ДТП «KIA Sorento» має реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2012. Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року, 12 лютого 2020 року, 17 вересня 2020 року витребувано докази. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче засідання закрито, суд перейшов до розгляду справи по суті. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову. У судове засідання представники третіх осіб ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», ПрАТ «СК «Брокбізнес», та третя особа [PERSON] не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду встановлено, що 12 серпня 2017 року о 21 годині 10 хвилин у м. Дніпрі по вул. Набережна Заводська, 30, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю за участю транспортного засобу «KIA Sorento», номер державної реєстрації [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Volkswagen LT35TDI», номер державної реєстрації [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 26 вересня 2017 року (т. 1 а.с. 99-100). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Північтранс», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧ ТРАНС»(т.1 а.с.71-74), працював на посаді водія, що не заперечувалося представником відповідача у судовому засіданні, а також підтверджується отриманою на ухвалу суду інформацією від Головного управління ДПС в Одеській області ПАТ «Північтранс», відповідно до якої в третьому кварталі 2017 року ПАТ «Північтранс» нарахувало та виплатило [PERSON] заробітну плату (т.1 а.с.212). Судом встановлено, що транспортний засіб «KIA Sorento», номер державної реєстрації [NUMBER] , 2012 року випуску, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить позивачу (т.1 а.с.8). Згідно з договором № 066-0466139/01НТ добровільного страхування наземного транспорту від 18 листопада 2016 року автомобіль «KIA Sorento», номер державної реєстрації [NUMBER] , 2012 року випуску, застраховано ПрАТ «СК «Брокбізнес» (т.1 а.с.12-16). На замовлення ПрАТ «СК «Брокбізнес» ЧП [PERSON] надано звіт № 17-08-17-1Р про оцінку транспортного засобу від 04 жовтня 2017 року, яким визначено вартість матеріального збитку у розмірі 172 969,66 грн. (т.1 а.с.51). ПрАТ «СК «Брокбізнес» на виконання вищезазначеного договору сплатило страхове відшкодування у розмірі 50 546,18 грн., визначеному в страховому акті № 62558/1 (т. 1 а.с.50, 72). На замовлення позивача ТОВ «Клевер Експерт», оцінювачем Троян К.В. зроблено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 103/02-18 від 01 березня 2018 року, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту «KIA Sorento», номер державної реєстрації [NUMBER] , становить 187 983,64 грн. (т.1 а.с.17-42). На підтвердження вартості ремонту позивачем надано рахунок №05 від 18 травня 2018 року на суму 168 000 грн. та ремонтну калькуляцію до нього, складену ФОП [PERSON] (т.1 а.с.45-47). У порядку досудового врегулювання спору представником позивача відповідачу направлено претензію з вимогою сплати матеріальних збитків у розмірі 117 453,82 грн.(т.1 а.с.42-44), на яку ПАТ «Північтранс» надано відповідь, що не визнає зазначену суму збитків, оскільки вона не вірно розрахована та є завищеною. Окрім того, відповідачем повідомлено, що цивільно-правова відповідальність водія на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно з полісом № АК/5753912 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000 грн. (т.1 а.с.49). З листа ПрАТ СК «ПЗУ Україна» № 8735-31 вбачається, що 11 серпня 2018 року позивач звернулася до страховика з заявою про настання страхового випадку, проте, у листі зазначено, що у зв`язку з неотриманням страховиком документів, необхідних для врегулювання заявленого збитку, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не має підстав для виплати страхового відшкодування (т.1 а.с.81). Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно правового висновку наведеного в постанові Верховного Суду у справі № 753/7281/15 від 23.01.2018 року відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Отже, відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Як вже встановлено судом, [PERSON] постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а саме: автомобіля, який належить позивачу. Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України висловленої у Постанові №6-108цс13 від 13 листопада 2011 року, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Згідно з ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Як встановлено в ході судового розгляду [PERSON] на момент ДТП був працівником відповідача та виконував свої трудові обов`язки водія. Таким чином, матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП позивачу повинні відшкодовуватися відповідачем. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави дійти висновку, що, в даному випадку, страховик виплачує страхове відшкодування в розмірі оціненої шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, а в іншій частині відшкодування покладається на винну особу. Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 4 липня 2018 року дійшла висновку, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У разі недостатності страхової виплати, різниця сплачується потерпілому винною особою. Отже, враховуючи, що цивільна правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно з полісом № АК/5753912 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000 грн., з відповідача підлягають стягненню лише різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням. Аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що для визначення розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, необхідно встановити фактичний розмір заподіяної шкоди. Згідно зі ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст.ст. 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У позовній заяві, розраховуючи суму стягнення з відповідача матеріальних збитків, позивач виходив з того, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 168 000 грн. згідно з калькуляцією №05 від 15 травня 2018 року, складеною СТО «Парус» та рахунку ФОП [PERSON] №05 від 18 травня 2018 року, ПрАТ «СК «Брокбізнес» сплачено страхове відшкодування у розмірі 50 546,18 грн., а ліміт страхового полісу ПрАТ СК «ПЗУ Україна» складає 100 000 грн., тому враховуючи право на отримання позивачем страхового відшкодування від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в сумі 49 453.82 грн., сума стягнення з відповідача складає 68 000 грн. (168 000 грн. - 100 000 грн.). Суд не бере до уваги доказ, на підставі якого позивачем розраховано вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 168 000 грн., враховуючи заперечення відповідача щодо невідповідності державного номеру та року випуску транспортного засобу, зазначеного в калькуляції № 05 від 15 травня 2018 року відповідним номеру та року випуску пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, який належить [PERSON] , а також те, що рахунок № 05 від 18 травня 2018 року та вищезазначена калькуляція не доводять фактичного збитку (реальної вартості). Позивачем, окрім калькуляції №05 від 15 травня 2018 року та рахунку ФОП [PERSON] №05 від 18 травня 2018 року, надано звіт № 17-08-17-1Р про оцінку транспортного засобу від 04 жовтня 2017 року, виконаний ЧП Якименко Р.Н., а також звіт ТОВ «Клевер Експерт» про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 103/02-18 від 01 березня 2018 року, виконаний оцінювачем Троян К.В . Однак, враховуючи, що позивач, обґрунтовуючи розмір вимоги до відповідача в сумі 68 000 грн., виходив саме з калькуляції №05 від 15 травня 2018 року та рахунку ФОП [PERSON] №05 від 18 травня 2018 року, у суду, з урахуванням положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, відсутні підстави для врахування зазначених звітів при визначенні розміру збитків, які підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, позивачем надано квитанцію № 39 про оплату послуг від 27 листопада 2018 року, відповідно до якої [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] за ремонт транспортного засобу «KIA Sorento», номер державної реєстрації [NUMBER] , 123 428 грн. (т.1 а.с.232). Розмір суми підтверджується також актом № 71 прийому-передачі виконаних робіт від 27 листопада 2018 року, виконавець ФОП [PERSON] (т.1 а.с. 233-236). Отже, позивачем документально підтверджено розмір фактично понесених витрат на відновлення автомобіля після ДТП у сумі 123 428 грн. Тому різниця між фактичними збитками позивача та страховим відшкодуванням становить 23 428 грн. (123 428 грн. - 100 000 грн.), та підлягає стягненню з відповідача. Окрім того, суд зазначає, що не приймає докази щодо ДТП, яка мала місце 06 вересня 2016 року, за участю транспортного засобу позивача. Як вбачається з довідки про ДТП від 06 вересня 2016 року автомобіль «KIA Sorento», [NUMBER] , внаслідок бокового зіткнення отримав механічні пошкодження передньої лівої частини, а відповідно до акту № 71 прийому-передачі виконаних робіт від 27 листопада 2018 року (т.1 а.с. 233-236) відновлюваний ремонт у зазначеній частині автомобіля не проводився. Отже, докази, які стосуються ДТП, яка мала місце 06 вересня 2016 року, не мають відношення до даної справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача у розмірі 768,40 грн. (т.1 а.с.1) підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial