Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

05 серпня 2013 року від імені позивача [PERSON] звернувся в суд з позовом його представник [PERSON] до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Позов представником позивача [PERSON] мотивовано тим, що з 10.08.2011 року по 25.10.2012 року позивач [PERSON] перебував з відповідачем у трудових взаємовідносинах, як працівник з роботодавцем. Вимогу про проведення розрахунку в день звільнення 25.10.2012 року позивач зазначив у своїй заяві від 22.10.2012 року про розірвання трудового договору, укладеного з відповідачем, яку відповідачу було вручено 23.10.2012 року, а потім у заявах від 25.10.2012 року та від 26.10.2012 року, які відповідач отримав відповідно 26.10.2012 року та 29.10.2012 року. В день звільнення 25.10.2012 року позивач приїздив у офіс відповідача для отримання трудової книжки, але її йому не було видано. З огляду на цю обставину позивач вважає, що 25.10.2012 року трудову книжку йому не було видано з вини відповідача, а тому саме з зазначеної дати розпочався перебіг строку перебування позивача у вимушеному прогулі. Позивач не отримував від позивача поштового повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, яке б відповідач відправив йому взагалі, або, зокрема, в день звільнення 25.10.2012 року. 26.10.2012 року позивач поштою направив відповідачу письмову заяву з вимогою надіслати на його адресу цінним листом його трудову книжку. Цю заяву відповідач отримав 29.10.2012 року. 14.11.2012 року, тобто лише через 19 днів після звільнення позивач отримав від відповідача листа з трудовою книжкою позивача, який відправлено було 13.11.2012 року, тобто лише через 18 днів після звільнення позивача. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України за №58 від 29.07.1993 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110. Позивач вважає, що при вирішенні даної справи суду необхідно виходити з того, що днем звільнення позивача є 13.11.2012 року. Про нараховані суми, належні позивачу, як працівникові при звільненні, відповідач, як власник або уповноважений ним орган, письмово не повідомив позивача, як працівника перед виплатою зазначених сум. 14.11.2012 року, тобто лише наступного дня після 13.11.2012 року, який у даному випадку, в тому числі і відповідно до рішення Київського районного суду м.Полтави від 15.04.2013 року, вважається днем звільнення позивача, відповідач перерахував на рахунок позивача лише 4 860 грн. витрат на відрядження за липень 2012 року, 4 680 грн. витрат на відрядження за серпень 2012 року, 5 040 грн. витрат на відрядження за вересень 2012 року. Ні 13.11.2012 року, тобто ні в день, який вважається днем звільнення позивача, ні пізніше - до дня подачі даного позову відповідач не виплатив позивачу, зокрема, вихідної допомоги при припиненні трудового договору за частиною 3 статті 38 КЗпП України внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного та трудового договору, у розмірі не меншому його тримісячного середнього заробітку. Станом на 13.11.2012 року, тобто на день, який вважається днем звільнення позивача, між позивачем і відповідачем не існувало спору, зокрема, про розмір належної позивачу від відповідача вихідної допомоги при припиненні трудового договору за частиною 3 статті 38 КЗпП України внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного та трудового договору. Середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два місяці, що передували його звільненню, становив 162 грн. 30 коп./ робочий день. Середній заробіток позивача за 178 робочих днів затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення 13.11.2012 року по день подачі позову 31.07.2013 року становить 178 х 162 грн. 30 коп. = 28 889 грн. 40 коп. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 15.04.2013 року з відповідача на користь позивача за 86 робочих днів затримки розрахунку при звільненні з 13.11.2012 року по 18.03.2013 року стягнуто 13 957 грн. 80 коп. Відповідач не нарахував і не нараховує, не виплатив і не виплачує позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення 13.11.2012 року по день фактичного розрахунку. А такий розрахунок і на день подачі цього позову 31.07.2013 року не проведено. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 15.04.2013 року з відповідача на користь позивача за 86 робочих днів затримки розрахунку при звільненні з 13.11.2012 року по 18.03.2013 року стягнуто 13 957 грн. 80 коп. З урахуванням цієї обставини позивач вважає, що станом на день подачі цього позову за затримку розрахунку з 18.03.2013 року по 31.07.2013 року підлягає стягненню з відповідача компенсація за 178 - 86 = 92 робочих днів затримки: 28 889 грн. 40 коп. - 13 957 грн. 80 коп. = 14 931 грн. 60 коп. Просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» на користь [PERSON] середній заробіток позивача за затримку розрахунку при звільненні за весь час такої затримки, починаючи з 87 робочого дня такої затримки з 18.03.2013 року, розмір якого на день подачі цієї позовної заяви 31.07.2013 року становить 14 931 грн. 60 коп., зазначивши, що ця сума визначена без утримання податку та інших обов»язкових платежів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав. Просив суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» в судове засідання не з»явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце слухання справи. Про що в матеріалах справи є рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767». Суд, заслухавши представника позивача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді машиніста екскаватора траншейного 5 розряду в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» з 10 серпня 2011 року по 25 жовтня 2012 року і був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.14). В зв»язку з чим позивач був змушений звернутись в суд за захистом своїх порушених прав. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 15.04.2013 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» на користь [PERSON] 13 957 грн. 80 коп. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за весь час затримки з дня звільнення 13.11.2012 року по день розгляду справи 18.03.2013 року без утримання податку та інших обов»язкових платежів. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» на користь [PERSON] 10 468 грн. 35 коп. вихідної допомоги при припиненні з 13.11.2012 року трудового договору за частиною 3 статті 38 КЗпП України внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного та трудового договору без утримання податку та інших обов»язкових платежів. Формулювання причини звільнення [PERSON] з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» «звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України», яке внесене відповідачем у трудову книжку позивача 25.10.2012 року за №25, визнано неправильним, змінено його на таке: «Звільнений за частиною 3 статті 38 КЗпП України за власним бажанням по причині порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» законодавства про працю та трудового договору з 13 листопада 2012 року». Запис у трудовій книжці [PERSON] за №25 від 25.10.2012 року «Звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України» визнано недійсним. Зобов»язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний №767» видати наказ про звільнення [PERSON] з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» з 13 листопада 2012 року за частиною 3 статті 38 КЗпП України за власним бажанням по причині порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» законодавства про працю та трудового договору. Зобов»язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» внести зміни у трудову книжку [PERSON] шляхом внесення запису про те, що запис №25 від 25.10.2012 року є недійсним, а також про те, що [PERSON] «звільнений за частиною 3 статті 38 КЗпП України за власним бажанням по причині порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Електромонтажний поїзд №767» законодавства про працю та трудового договору з 13 листопада 2012 року». В задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки при звільненні відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» на користь [PERSON], понесені ним судові витрати в сумі 5 000 грн. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 17.12.2013 року апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» на рішення Київського районного суду м.Полтави від 15.04.2013 року та на додаткове рішення Київського районного суду м.Полтави від 20.09.2013 року відхилено. Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Київського районного суду м.Полтави від 15.04.2013 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки при звільненні скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення зазначених позовних вимог. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» на користь [PERSON] 2 108 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки при звільненні з 25 жовтня 2012 року по 13 листопада 2012 року (сума визначена без утримання податку і обов»язкових платежів). В іншій частині рішення Київського районного суду м.Полтави від 15.04.2013 року залишено без змін. Додаткове рішення Київського районного суду м.Полтави від 20.09.2013 року залишено без змін. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не провів з [PERSON] повного розрахунку при звільненні. Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажний поїзд №767» не виплачено [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за весь час затримки, починаючи з 18.03.2013 року по 31.07.2013 року - по день подачі вказаного позову. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 15.04.2013 року з відповідача на користь позивача за 86 робочих днів затримки розрахунку при звільненні з 13.11.2012 року по 18.03.2013 року стягнуто 13 957 грн. 80 коп. З урахуванням цієї обставини суд вважає, що станом на день подачі цього позову за затримку розрахунку з 18.03.2013 року по 31.07.2013 року підлягає стягненню з відповідача компенсація за 178 - 86 = 92 робочих дня затримки: 28 889 грн. 40 коп. - 13 957 грн. 80 коп. = 14 931 грн. 60 коп. без утримання податку та інших обов»язкових платежів Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. З урахуванням вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати понесені [PERSON] на правову допомогу в сумі 3 000 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved