Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

05 квітня 2013 року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області з позовом до [PERSON] про виключення імені особи як батька з актового запису про народження дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 24.04.2010 між ним та [PERSON] було укладено шлюб, а [INFO] відповідач народила дитину - [PERSON], при цьому батьком дитини було зазначено позивача - [PERSON] А вже 06.03.2012 шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано, після чого зі слів відповідача позивачу стало відомо, що він не є батьком дитини. 22 травня 2013 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2010р. по 06 березня 2012р. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] Після припинення шлюбних відносин відповідач до доньки не приїжджав, не зустрічався з нею. Свої батьківські обов'язки не виконує, вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги не надає, не відвідує доньку, її станом здоров'я та розвитком не цікавиться. У зв»язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, просила позбавити його батьківських прав відносно доньки [PERSON] Ухвалою суду від 31.10.2013 первісний позов [PERSON] до [PERSON] про виключення особи як батька з актового запису про народження дитини залишено без розгляду за клопотанням позивача. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 27 лютого 2014 року зустрічний позов [PERSON] задоволено. Позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не прийняв до уваги те, що з дати народження дитини пройшло недостатньо часу для прийняття рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неї. Судом не враховано, що відповідач мешкає в іншому місті, дитині виповнилося лише 3 роки і без згоди матері дитини, він не міг би приділити їй належної батьківської уваги. Враховуючи, що у них з позивачкою склалися неприязні відносини, він не міг брати дитину для прогулянок без матері. Під час розгляду справи не надано доказів того, що [PERSON] умисно ухилявся від виконання своїх батьківських обов»язків. Крім того, суд не прийняв до уваги висновок Органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 04.01.2012 з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 14 частини заробітку(доходу) відповідача (а.с. 22-25). Рішенням того ж суду з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини його заробітку (а.с. 31). 06 березня 2012р. шлюб між сторонами було розірвано. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не цікавиться вихованням своєї дитини та її духовним розвитком, не бере участі у її вихованні, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов»язків і дає суду зробити безспірний висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав. Проте погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного. Відповідно до п.2ч.1ст.164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15,16 постанови №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз»яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов»язками. По справі відсутні безспірні докази, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов»язків щодо виховання дитини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] як платник аліментів, які стягнуті з нього на утримання малолітньої дитини, заборгованості по їх сплаті не має (а.с.98). Згідно заяви від 20 січня 2014р., він звертався до органу опіки та піклування з клопотанням про визначення порядку його участі у вихованні доньки (а.с.119). Орган опіки та піклування, розглядаючи питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав, на підставі дослідження відповідних документів, пояснень свідків, виходячи з інтересів дитини, дійшов до обґрунтованого висновку про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], про що 18.12.2013р. було складено висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Макіївської міської ради №1417 від 25.12.2013р. Враховуючи зазначене, а також з урахуванням малолітнього віку дитини ( на час розгляду справи їй виповнилося 3 роки), відносин, які склалися між її батьками, а також того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, колегія суддів вважає, що підстав для позбавлення відповідача батьківських прав у зв»язку з тим, що він свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов»язків, хоча мав таку реальну можливість, не має. Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд допустив порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Outcome: dismissed