Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

05 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, предметом якого є: поділ житлового будинку за адресою: [ADDRESS], з виділенням йому у власність 1/3 частки вказаного будинку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками спірного житлового будинку. Оскільки згоди щодо реального розподілу будинку та порядку користування між сторонами не досягнуто, [PERSON] звернувся з позовом до суду. Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів в рівних частках компенсацію вартості 1/3 частини спірного будинку та припинити його право власності. Відповідачі проти реального поділу будинку не заперечували, однак пояснили, що в разі неможливості виділення належної позивачу частки майна в натурі, вони не мають можливості компенсувати вартість його частки у праві власності на будинок. Свої заперечення відповідачі обґрунтували відсутністю коштів на сплату компенсації. Так, [PERSON] пояснила, що має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, якій виповнилося десять місяців, іншого житла не має. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 02 лютого 2016 року пояснила, що також не має коштів на виплату компенсації вартості частини будинку, оскільки не має постійного місця роботи, проживає в м. Миколаєві, де наймає житло. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 лютого 1997 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], [PERSON], [PERSON], з другого боку, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], який посвідчено Чорноморською товарною біржею агропромислового комплексу за № 4. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію договору (а. с. 7). Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року вище зазначений договір купівлі продажу було визнано дійсним (а.с. 9). За змістом Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна відомості про належність будь-кому спірного будинку в реєстрі відсутні (а.с. 98). З викладеного вбачається, що сторони своє право власності на житловий будинок не зареєстрували. 29 вересня 2015 року судом постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника позивача, призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу з метою визначення експертної оцінки домоволодіння з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] та можливих варіантів розподілу домоволодіння. Згідно з висновком експерта №125-097 від 30 листопада 2015 року, ринкова вартість домоволодіння з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS], становить 442411 грн (вартість 1/3 частини становить - 147470 грн); поділ по 1/3 частині між власниками вищезазначеного будинку з господарськими будівлями для ізольованого окремого використання є технічно неможливим; розділити домоволодіння з господарськими будівлями з виділом в користування кожного співвласника приміщення без проведення перепланування та вкладення коштів також не уявляється можливим (а.с. 38-66). Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Очаківської райдержадміністрації від 01 червня 2015 року [PERSON] знаходиться на персоніфікованому обліку, як багатодітна сім'я, кількість членів сім'ї - 6 осіб (а.с.23). Сторони не заперечують, що на утриманні [PERSON] перебуває четверо неповнолітніх дітей, молодшій дитині виповнилося 10 місяців. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Суд погоджується та, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує висновок Верховного Суду України у справі №6-2925цс15 від 13 січня 2016 року щодо застосування норм статей 358 та 364 ЦК України, а саме. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. З огляду на те, що жодна із сторін не має можливості сплатити грошову компенсацію вартості часток інших співвласників, іншого власного житла жоден з них також не має, суд дійшов висновку, що задоволення позову суперечитиме засадам справедливості, добросовісності та розумності, порушуватиме права власності відповідачів, а тому відмовляє в задоволенні вимог про стягнення суми компенсації. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed