Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

05 червня 2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 серпня 2005 року уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1218. Від спільного життя з відповідачем 18 грудня 2005 року народила сина [PERSON]. Останнім часом сімейне життя не склалося, в сімї немає порозуміння, разом вони не проживають з квітня 2012 року, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини між ними припинені, тому вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю і пояснила суду, що 12 серпня 2005 року уклала шлюб з [PERSON] Від спільного життя з відповідачем народила сина [PERSON], [INFO]. Але сімейне життя не склалось. За останній час спільного життя між ними виникали сварки, не було взаємопорозуміння. Разом вони не проживають квітня 2012 року, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини між ними припинені. Тому вона просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує, дійсно, подружні стосунки між ними припинені, протягом трьох років разом вони не проживають. Суд, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.7), 12 серпня 2005 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1218. Відповідно до свідоцтва про народження позивачка та відповідач мають сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 8). Відповідно до ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до Ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 Ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 4\~ст. 56 СК України\~ примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2\~ст. 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до Ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року суд не може примушувати жити подружжя однією сім'єю, якщо хоч одна із сторін цього не бажає. Судом встановлено, що разом сторони не проживають понад три роки, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки між ними припинені, відновлювати їх сторони не бажають. Від надання судом строку на примирення відмовилися. Позивачка наполягала на розірванні шлюбу. Фактично сімя більш не існує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін у справі. Понесені позивачкою судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., остання з відповідача на її користь просила не стягувати, про що надала суду письмову заяву. На підставі вищеозначеного та

Outcome: approved