Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

05 січня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк, позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1, [PERSON]М.), [PERSON] (далі відповідач-2, [PERSON]Ф.), [PERSON] (далі відповідач-3, [PERSON]І.) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 62\~892,58 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та [PERSON] 03 березня 2008 року був укладений кредитний договір №358/С відповідно до якого позивач надав останній у грошові кошти у розмірі 50\~000,00 доларів США на термін до 01 березня 2018 року. Позивач стверджує, що він виконав зобовязання за договором та видав кредитні кошти, натомість відповідач-1 взяті на себе зобовязання не виконала, а тому станом на 16 грудня 2015 року виникла заборгованість у загальному розмірі 62\~892,58 доларів США, яка складається з: 1)34\~483,47 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 2)13\~462,40 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 3)11\~941,67 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 4)10,66 доларів США штраф (фіксована частина); 5)2\~004,39 доларів США штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязань за вищенаведеним кредитним договором, 03 березня 2008 року були укладені відповідні договори поруки з відповідачем-2 та відповідачем-3. На підстави вищевикладеного та з посиланням на приписи ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач просить суд стягнути солідарно з відповідача заборгованість у розмірі 62\~892,58 доларів США, що за курсом 23,45 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 грудня 2015 року складає 1\~474\~830,95 грн. за кредитним договором №358/с від 03 березня 2008 року (т.1 а.с.1-3). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач-1 у письмових запереченнях від 25 серпня 2016 року позовні вимоги не визнала та зазначила, що позивач не надав суду належного розрахунку суми заборгованості, який він просить стягнути. Крім того вказує, що відповідно до здійсненого нею розрахунку, вона насправді сплатила на 1\~080,18 доларів США більше ніж вказано у розрахунку позивача. Крім того за той же період з карткового рахунку відповідача-1 було списано 8\~711,87 грн. в рахунок погашення заборгованості, які не враховані позивачем у розрахунку. Крім того відповідач-1 наголошує, що розмір відсотків, які зазначені у графіку погашення заборгованості (додаток №1 до договору) не відповідає розміру відсотків встановлені п.4.1 кредитного договору який встановлений на рівні 16% річних. Внаслідок такої невідповідності відповідачем у період з 14 квітня 2008 року по 16 грудня 2015 року було сплачено надлишково 696,69 доларів США. Також відповідач-1 зазначає, що пеня за кредитом була розрахована не у гривні, а у доларах США, що суперечить п.6.1 кредитного договору. Відповідач-1 також наголошує на тому, що стягнення з неї одночасно неустойки у вигляді штрафу та пені суперечить приписами ст. 61 Конституції України відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. На останок відповідач-1 просить суд застосувати положення ч. 3 ст.551 ЦК України та зменшити суму неустойки (т.1 а.с.43-48). У судовому засіданні відповідач-1 проти позовних вимог заперечила з підстав викладених у письмових запереченнях та просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідачі-2 та 3 у письмових запереченнях просять суд відмовити у задоволенні позову до них з тих підстав, що у договорі поруки не встановлений конкретний строк до якої вона діє, а тому діють правила встановлені у ч. 4 ст.559 ЦК України, відповідно до яких порука припиняється протягом шести місяців з дня невиконання зобовязання. Оскільки позивач звернувся в суд з позовом до поручителів з пропуском цього строку, відповідачі-2 та 3 вважають що порука припинилася, а тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з них (т.1 а.с.193-194). Відповідач-2 та його представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечили з підстав викладених у письмових запереченнях та просять суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач-3 у судове засідання не прибув, свого представника у судове засідання не направив, хоча був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду належним чином. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 березня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (наразі перейменовано у ПАТ КБ «Приватбанк») (банк) та [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір №358/С (далі договір) (т.1 а.с.12-14). За умовами даного договору у рамках програми мікрокредитування, при наявності вільних коштів, банк зобовязується надати позичальникові кредиту у межах суми, зазначеної у п.1.2 даного договору на термін і на умовах, передбачених у даному договорі, а позичальник зобовязується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним договором терміни, а також виконати інші зобовязання згідно з цим договором в повному обсязі (п.1.1). Сума кредиту становить 50\~000,00 доларів США (п.1.2). Термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагород (додаток №1 до договору), але не пізніше 01 березня 2018 року (п.1.3). Кредит надається на наступні цілі: придбання нерухомості (п.1.4). Банк має право при настанні подій зазначених у п.2.3.3 даного договору, стягнути кредит до настання термінів, передбачених п.1.3 даного договору, у т.ч. шляхом провадження стягнення на закладене майно, а також реалізувати свої вимоги, що випливають з даного договору, за рахунок іншого майна позичальника, його гарантів і поручителів, відповідно до діючого законодавства (п.2.3.9). Одним з таких випадків відповідно до п.2.3.3 договору є порушення позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених умовами даного договору, у т.ч. при порушенні цільового використання кредиту. За користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.2, 2.3.3, 2.3.6, 2.4.1, 4.11 цього договору, а також графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, який наведений в додатку №1 до даного договору, позичальник сплачує відсотки в розмірі 16% річних (п.4.1). При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.11 даного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 32 % річних (п.4.3). Позичальник сплачує банку винагороду за оформлення кредитного договору в розмірі 0,5 % від суми кредиту. Винагорода сплачується одноразово при першому погашення відсотків по кредиту в дату зазначену в графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток 1 до договору) (п.4.6). При порушенні Позичальником будь-якого із зобов'язань по сплати відсотків за користування кредитом, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток 1 до даного Договору), а також п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2,2.3.3, 2.4.1,4.1,4.2,4.3,4.4 цього Договору, строків повернення кредиту, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток 1 до даного Договору), а також пл. 1.3, 2.2.3, 2.3.3 даного Договору, винагороди передбаченої п.п. 43, 4.6 Позичальник сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування (п.6.1). При порушенні Позичальником зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 цього Договору, Позичальник сплачує банку кожний випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Сплата штрафу здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ па дату сплати (п.6.2). При порушенні Позичальником будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених даним Договором, більше ніж на 120 днів, у звязку з чим Банк буде змушений звернутися до суду, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 гри. + 5% від суми позову (п.6.6). Сторони також підписали додаток №1 до договору «Графік погашення кредиту відсотків і винагороди» (т.1 а.с.15-16). Як слідує з матеріалів справи, а також не заперечується відповідачем-1, кредитні кошти у розмірі 50\~000,00 доларів США її були видані, тобто позивач взяті на себе зобовязання за договором виконав. Натоміть учасниками справи не заперечується, що відповідач-1 взяті на себе зобовязання виконала частково та не належним чином. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом 16 грудня 2015 року банк обліковує з відповідачем-1 заборгованість в загальному розмірі 62\~892,58 доларів США, яка складається з: 34\~483,47 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 13\~462,40 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 11\~941,67 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 10,66 доларів США штраф (фіксована частина); 2\~004,39 доларів США штраф (процентна складова). Як слідує з матеріалів справи, 29 серпня 2015 року за вих.№30.1.0.0/2 3F0 позивач направив відповідачам повідомлення в якому вимагав у разі несплати простроченої заборгованості, на підставі ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору та договорів поруки, вимагало повернути суму кредиту в повному обсязі (т.1 а.с.9-11). Для обєктивного зясування всіх обставин у справі, ухвалою суду від 22 грудня 2016 року у справі призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: Чи документально підтверджується наявний у матеріалах судової справи Розрахунок заборгованості за договором №358/с від 03 березня 2008р. позичальника [PERSON] в частині заборгованості по сплаті основної суми кредиту відповідно до умов кредитного договору, розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту, даним бухгалтерського обліку банку? Чи документально підтверджується наявний у матеріалах судової справи Розрахунок заборгованості за Кредитним договором №358/с від 03 березня 2008р. позичальника [PERSON] в частині заборгованості по відсотках та заборгованості по пені відповідно до умов кредитного договору, розрахунковим документам щодо нарахування та погашення відсотків та пені, даним бухгалтерського обліку банку? Чи відповідають первинні документи ПАТ КБ «Приватбанк» щодо видачі та погашення суми кредиту, нарахування та сплати процентів за користування кредитом. нарахування та сплати штрафних санкцій, пені Позичальнику [PERSON] вимогам чинного законодавства щодо документального оформлення операцій? Якою є реальна щомісячна ставка з погашення процентів у порівнянні із зазначеною в Кредитному договорі №358/с від 03 березня 2008р.? Який розмір заборгованості окремо за кредитом, процентами за користування кредитом та неустойкою відповідно до умов кредитного договору №358/с від 03 березня 2008р. станом на 16 грудня 2015 року існує в [PERSON]? (т.1 а.с.207). За результатом проведеної експертизи, судовий експертом [PERSON] був складений висновок від 23 лютого 2018 року №33 в якому зроблені наступні висновки: 1) за результатом проведеного дослідження в обсязі наданих документів наявний в матеріалах судової справи Розрахунок заборгованості за договором №358/с від 03 березня 2008р. позичальника [PERSON] в частині заборгованості по сплаті основної суми кредиту в сумі 34\~483,47 доларів США відповідно до умов кредитного договору, розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту, даним бухгалтерського обліку банку документально не підтверджується (докладний опис в дослідницькій частині). 2) за результатом проведеного дослідження в обсязі наданих документів наявний в матеріалах судової справи Розрахунок заборгованості за договором №358/с від 03 березня 2008р. позичальника [PERSON] в частині заборгованості по відсотках в сумі 13\~462,40 доларів США та заборгованості по пені в сумі 11\~941,67 доларів США відповідно до умов кредитного договору, розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту, даним бухгалтерського обліку банку документально не підтверджується (докладний опис в дослідницькій частині). 3) дослідженням наданих на електронних дисках виписок в електронному вигляді по особових рахунках та первинних документів встановлено, що надані первинні документи, виписки банку не відповідають вимогам законодавства щодо наявності обовязкових реквізитів, підписів, печаток які передбачені Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», Законом України «Про електронний цифровий підпис», Законом України «Про бухгалтерський облік а фінансову звітність в Україні», Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88. Дані які містяться на диску не містять електронних підписів відповідальних осіб, які складали документи та не завірені електронною цифровою печаткою підприємства у відповідності до вимог законодавства. видаток грошових коштів ПриватБанком Позичальнику [PERSON] в сумі 50 000,00дол.США документально не підтверджується, Видатковий ордер №1 від 12.03,2017року, що міститься на електронному диску не відповідає вимогам чинного законодавства щодо наявності обовязкових реквізитів, які має містити первинний документ. На видатковому ордері №1 від 12.03.2008 року відсутній підпис Позичальника [PERSON] про отримання коштів, відсутні підписи осіб, які надали дозвіл на здійснення даної операції та здійснили дану господарську операцію. 4) за результатами дослідження Розрахунок визначення ануїтетного платежу у розмірі 846,00 дол.США, який встановлений згідно Додатку 1 до Кредитного договору №358/с від 03.03.2008 року на дослідження Банком не наданий та не визначений за умовами договору, визначити яким чином визначено ануїтетний платіж у розмірі 846,00 дол.США не видається за можливе. Сума щомісячного платежу визначена за допомогою математичних формул становить 837,55 дол.США, за допомогою вбудованих функцій / програмного забезпечення Місгозой Ехсеl - 837,57 дол.США внаслідок чого сума відсотків за користування кредитом Банком завищена на 1087,73 дол.США (51596,13 - 50508,40). При щомісячному платежу 846,00 дол.США, вказаному у Додатку 1 до Кредитного договору відсоткова ставка становить 16,27 відсотків річних, що перевищує ставку 16 відсотків річних встановлену п. 4.1 Кредитного договору. Проведеним експертним дослідженням, в обсязі наявних в матеріалах справи документів та додатково наданих документів, реальна процентна ставка визначена у відповідності з вимогами «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р. складає (17,64% та є вищою від процентної ставки в розмірі 16% річних встановленої ЗАТ КБ «ПриватБанк» Кредитним договором №358/с від 03.03.2008 року. Абсолютне значення подорожчання кредиту за даними експертного дослідження складає 53936,79 дол.США та є вищим від розміру вказаного за даними Довідки Банку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість мікрокредиту, за даними якої вказана Приватбанком сума переплати по кредиту - 52663,06 дол.США, що менше на 1273,73 дол.США (докладно описано в дослідницькій частині). 5) за результатами експертного дослідження, в межах наданих на дослідження документів, за даними розрахунку проведеним експертом у відповідності до умов Кредитного договору № 358/с від 03 березня 2008 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Позичальником [PERSON], виходячи з процентної ставки 16,0 відсотків річних та застосуванням місячного платежу в сумі 846,00дол.США та за умови, що ЗАТ КБ «Приватбанк» здійснював фінансові послуги, операції щодо видачі кредитних коштів в іноземній валюті, купівлю, продаж іноземної валюти, ведення рахунків в іноземній валюті за наявності банківської ліцензії та дозволу на здійснення відповідних операцій у відповідності з вимогами діючого законодавства України, та за умови що видача кредиту Позичальнику у сумі 50000,00 дол.США документально підтвердиться, станом на 16.12.2015 року заборгованість Позичальника [PERSON] по Кредитному договору № 358/с від 03 березня 2008 року становить: \~ \~ \~ \~ по кредиту 33\~090,59 дол.США, \~ \~ \~ \~ по відсотках за користування кредитом 2\~666,03 дол.США, нарахована сума пені за період з 12.03.2008р. по 15.12.2015р. складає 9\~273,62 дол.США (додаток 6 до висновку). За умови, якщо за рішенням суду буде враховано що місячна сума погашення кредиту мала б встановити 837,57 доларів США, а не 846,00 доларів США, то заборгованість позичальника по нарахованих відсотках зменшиться на 1\~087,73 доларів США. (т.2 а.с.1-71). Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача-1 суми основної заборгованості (тіла кредиту), суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Всупереч вимогам укладеного кредитного договору відповідач-1 не виконала взяті на себе зобовязання зі сплати основної суми заборгованості, а тому вказана заборгованість підлягає до стягнення з відповідача-1. Визначаючи суму основної заборгованості, яку слід стягнути, суд зауважує, що згідно розрахунку позивача вона становить 34\~483,47 доларів США, в той час як експерт зробив висновок, що вона становить 33\~090,59 доларів США. Суд погоджується із висновком експерта, який викладений дослідницький частині, про те, що банком було неправильно визначено суму ануїтетного (щомісячного) платежу у розмірі 846,00 доларів США, в той час як такий платіж, згідно погодженої сторонами відсоткової ставки у 16% річних, розрахований банком неправильно, оскільки фактично при такому платежі відсоткова ставка становить 16,27 % річних. Суд бере до уваги висновок експерта, що в результаті неправильного визначеного розмірі ануїтетного платежу, утворилася переплата за тілом кредиту, а тому сума основної заборгованості\~станом на\~16\~грудня 2015\~року становить\~саме 33 090,59 доларів США, яку суд і стягує з відповідача-1. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача-1 суми процентів річних, суд зазначає наступне. Як вже зазначав суд, він погоджується з висновком експерта про невірний розрахунок банком суми ануїтетних платежів, які передбачені умовами договору. В результаті, згідно висновку експерта, залишок заборгованості за процентами становить 12\~303,91 доларів США (т.2 а.с.40). Однак суд не може погодитися з висновком експерта про списання банком частини процентів за користування кредитом, оскільки згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Законом випадки припинення зобовязання передбачені у ст.ст.599-605 ЦК України (виконання, передача відступного, зарахування, за домовленістю сторін, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, неможливість виконання, смерть фізичної особи, ліквідація юридичної особи). Проте відповідач-1 не надала суду будь-яких доказів припинення зобовязання зі сплати частини процентів за користування кредитом з підстав передбачених законом, або договором. Висновок експерта про факт списання процентів банком базується лише на власних припущеннях, які спираються на бухгалтерський облік позивача. Однак дані бухгалтерського обліку не можуть собою підміняти юридичні підстави для припинення зобовязання, які в даному випадку відсутні. Отже, за основу для розрахунку заборгованості за процентами річних суд бере до уваги суму 12\~303,91 доларів США. Як вже зазначав суд, у пункті 4.6 договору сторони передбачили, що позичальник сплачує банку винагороду за оформлення кредитного договору в розмірі 0,5 % від суми кредиту. Винагорода сплачується одноразово при першому\~погашенню відсотків\~по кредиту в дату зазначену в графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток 1 до договору). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов договору кредит був наданий для придбання нерухомості фізичній особі, тобто на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (які діяли на момент укладення угоди), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). У розглядуваному випадку встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16. Отже, оскільки у п. 4.6 договору банк встановив винагороду за дії які банк здійснює на власну користь (оформлення кредитного договору позичальнику), що суперечить приписам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також положенням п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, суд дійшов висновку, що вказаний пункт договору є нікчемним. Одночасно, відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Отже, в чинному законодавстві відсутній такий спосіб захисту порушеного права як визнання нікчемним правочину, або його частини. В даному випадку суд констатує в резолютивній частині, що спірний підпункт договору є нікчемним в силу закону та, відповідно, застосовує правові наслідки такої нікчемності. Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У звязку з тим, що пункт 4.6 договору є нікчемним (недійсним в силу закону), що встановлено судом, тому суд застосовує наслідки недійсності цієї частини правочину. Враховуючи, що платіж у розмірі 250,00 доларів США (винагорода передбачена п.4.6 договору) був сплачений саме при погашенні процентів за користування кредитом, суд зараховує ці кошти саме в рахунок сплати процентів. Отже, остаточно суд стягує з відповідача-1 на користь позивача проценти за\~користування кредитом\~у розмірі\~12\~053,91\~доларів США (12\~303,91 250,00). Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача-1 неустойки, суд зазначає наступне. Суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання у вигляді пені та штрафу, з наступних підстав. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобов'язання. Із змісту позовної заяви вбачається що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобов'язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, а також від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17. З огляду на вищевикладене, на думку суду, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача пені, оскільки до позивача вже застосована цивільно-правова санкція за порушення строку виконання грошового зобовязання у вигляді штрафу у розмірі 10,66\~доларів США\~ штраф\~(фіксована\~частина);\~2\~004,39\~доларів США\~ штраф\~(процентна\~складова). Саме вказані суми суд стягує з відповідача в якості неустойки за неналежне виконання грошового зобовязання. Стосовно вимоги до відповідачів-2 та 3 суд зазначає наступне. З наданих матеріалів справи слідує, що між позивачем та відповідачами-2 та 3 03 березня 2008 року були укладені два окремі договору поруки за відповідач-1 (т. 1 а.с.17). За змістом даних договорів, вони передбачають солідарний обовязок поручителя тільки перед позичальником, однак Частиною третьою статті 554 ЦК України передбачено, що особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, оскільки відповідач-2 та 3, кожен за окремим договором поруки, поручилися перед відповідачем-1, заборгованість за договором слід також стягнути з них солідарно, при цьому не передбачаючи солідарне зобовязання між самим поручителями. Такий підхід стосовно стягнення заборгованості із декількох солідарних боржників, в яких відсутнє солідарне зобовязання між собою, відображений і в судовій практиці Великої палати Верховного суду (п.37 постанови від 17 квітня 2018 року справа № 545/1014/15-ц, провадження № 14-54 цс 18). Доводи відповідачів-2 та 3 стосовно припинення поруки суд до уваги не бере, оскільки позивач звернувся до суду протягом 6 місяців з дня направлення ним вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто з дотриманням строку, який передбачений у ч.4 ст.559 ЦК України. Так само суд не бере до уваги доводи поручителів про припинення їх зобовязань за періодичними платежами, оскільки позивач просить суд не стягнути поточну заборгованість за кредитом з позичальника, а скористався своїм прав на дострокове повернення всієї суми кредиту відповідно до умов договору та закону. Отже, підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом: 1) стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 03 березня 2008 року №358/С у загальному розмірі 47 159,55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16 грудня 2015 року становить 1\~105 891,45 грн., з яких 33 090,59 доларів США. сума основної заборгованості, 12 053,91 доларів США сума процентів за користування кредитними коштами, 10,66 доларів США штраф (фіксована частина), 2 004,39 доларів США штраф (процентна складова). 2) стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 03 березня 2008 року №358/С у загальному розмірі 47 159,55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16 грудня 2015 року становить 1\~105 891,45 грн., з яких 33 090,59 доларів США. сума основної заборгованості, 12 053,91 доларів США сума процентів за користування кредитними коштами, 10,66 доларів США штраф (фіксована частина), 2 004,39 доларів США штраф (процентна складова). В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє, у звязку з безпідставністю. Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 22\~122,46 грн. (т.1 а.с.1). З заявленої ціни позову у розмірі 1\~474\~830,95 грн. суд задовольняє що за офіційним курсом НБУ станом на 16 грудня 2015 року становить 1\~105 891,45 грн., що становить 74,98 %. З врахуванням вищенаведеного до стягнення на користь банку підлягає судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, тобто 16 587,42 грн. (22\~122,46 * (1\~105 891,45 / 1\~474\~830,95). У пункті 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, розяснено, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Тому суд стягує суми судового збору у рівній частці з кожного з відповідачів, а саме по 5 529,14 грн. з кожного із них. На підставі наведеного та

Outcome: partial