Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

05.05.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до ДП «Дослідне господарство «Великі Клини» про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що працювала в ДП «Дослідне господарство «Великі Клини» з 01.03.2012р. по 27.01.2016р. В грудні 2013р. між нею та господарством укладено договір позики (поворотної фінансової допомоги) №50, за умовами якого позивачка надала відповідачу позику в сумі 5470,00грн., відповідач зобовязався повернути кошти в строк до 01.07.2014 року. Позивачка умови договору виконала. Відповідач умови договору в частині своєчасного повернення позики не виконав. Позивачка направила претензію, яка залишена без відповіді. Крім того, при звільненні відповідач не виплатив всі суми, належні позивачці, в сумі 348,05 грн. З посиланням на ст.ст. 526,, 610, 625 ЦК України, ст. 116 КЗпП України просила стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості за договором позики з урахуванням трьох відсотків річних, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, заборгованість по підзвітним сумам на загальну суму 8708,61грн., а також стягнути сплачену суму судового збору в розмірі 551,20грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали повністю, просили задовольнити його з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач свого представника у судове засідання не направив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивачка не заперечувала. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши позивачку та її представника, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працювала на посаді головного економіста в ДП «Дослідне господарство «Великі Клини» з 01.03.2012р. по 27.01.2016р. (а.с. 7-8). 30 грудня 2013 року між [PERSON] та ДП «Дослідне господарство «Великі Клини» укладено договір позики (поворотної фінансової допомоги) (а.с. 6). За умовами даного договору позивачка надала відповідачу у позику заробітну плату (поворотну фінансову допомогу) в розмірі 5470,00грн., а відповідач зобовязався повернути суму позики в повному обсязі в строк до 01.07.2014 року. Відповідно до вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. При цьому, згідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним згідно із ст.526 ЦК України є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Як встановлено судом, відповідач не виконав умови договору поворотної фінансової допомоги № 50 від 30.12.2013р., вчасно не повернув отримані кошти, у звязку з чим виникла заборгованість, яка складає 5470,00 грн. У відповідності до ч.1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Разом з тим, згідно з вимогами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, відповідач не виконав умови договору поворотної фінансової допомоги № 50 від 30.12.2013р., вчасно не повернув отримані кошти, у звязку з чим виникла заборгованість, яка складає 5470,00 грн. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, та трьох процентів річних від простроченої суми також підлягають задоволенню. За період з 01.07.2014 року по березень 2016 року (період згідно позовних вимог) індекс інфляції склав: липень 2014 року 100,4%; серпень 2014 року 100,8%; вересень 2014 року 102,9%; жовтень 2014 року 102,4%; листопад 2014 року 101,9%; грудень 2014 року 103,0%; січень 2015 року 103,1%; лютий 2015 року 105,3%; березень 2015 року 110,8%; квітень 2015 року 114,0%; травень 2015 року 102,2%; червень 2015 року 100,4%; липень 2015 року 99%; серпень 2015 року 99,2%; вересень 2015 року 102,3%; жовтень 2015 року 98,7%; листопад 2015 року 102,0%; грудень 2015 року 100,7%; січень 2016 року 100,9%; лютий 2016 року 99,6%; березень 2016 року 101,0%. Сукупний індекс інфляції за період - 1.628. Інфляційне збільшення суми боргу складає 3435,65 грн., сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 8905,65 грн. Три проценти річних від простроченої суми складає 301,22грн. (кількість днів прострочення 670 за період з 01.07.2014 по 30.04.2016 року). Позивачка в позовній заяві просить стягнути 2767,82 грн. інфляційного збільшення суми боргу та 122,74 грн. три проценти річних від простроченої суми. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, а позивачка в судовому засіданні не уточняла позовні вимоги, стягненню підлягає: сума боргу з урахуванням індексу інфляції 8237,82грн., три проценти річних 122,74грн. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем при звільненні не виплачено позивачці 348,05 грн. заборгованості по підзвітним сумам, яка підлягає стягненню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, також підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування судових витрати у розмірі 551,20 грн., що підтверджуються квитанцією.

Outcome: approved