Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

06.03.2019 року представник позивача ПрАТ «СК «Брокбізнес» звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачі [PERSON] в якому просить, стягнути з останнього на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 3 307,22 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що 30.09.2017 року в м. Миколаєві по вул. Шоста Повздовжня, 12-А мала місце ДТП із участю автомобіля Mercedes-Benz, державний номер [NUMBER] (водій та власник - відповідач) та Ford, державний номер [NUMBER] (власник - [PERSON] ). Згідно постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.12.2017 року [PERSON] було визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Враховуючи те, що відповідач є винним у вчиненні ДТП і враховуючи те, що його цивільно-правова відповідальність, як водія забезпеченого транспортного засобу, застрахована позивачем, то у позивача виник обов`язок по відшкодуванню завданих збитків в результаті ДТП потерпілій особі. Після ДТП потерпіла особа звернулась до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування та позивач здійснив виплату в розмірі 3 307,22 грн. Отже, до позивача перейшло прав вимоги, яке потерпілий має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди в досудовому порядку, яка залишилася поза увагою, відповідачем виконана не була. У зв`язку з викладеними обставинами позивач звертається до суду захистом свого порушеного права. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2019 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.04.2019 року вищезазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи ухвалено поводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30.09.2017 року в м. Миколаєві по вул. Шоста Повздовжня, 12-А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes-Benz, державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та Ford, державний номер [NUMBER] . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «Брокбізнес» автомобіль. Згідно постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.12.2017 року по справі № 490/8865/17, [PERSON] залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, та за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, на ньоо накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Відповідно до Звіту № 297-17 про незалежну оцінку майна з визначенням матеріального збитку та ремонтної калькуляції № 297-17 від 30.09.2017 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження в ДТП, складає 3 817,22 грн. Згідно копії страхового акту № 63150/1 від 04.12.2017 року сума страхового відшкодування з урахуванням франшизи становить 3 307,22 грн. На виконання вимог договору страхування, ПрАТ «СК «Брокбізнес» було виплачено відшкодування в сумі 3 307,22 грн., з урахуванням франшизи, що підтверджується платіжними дорученнями № 15696 від 05.12.2017 року. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Оскільки позивач виплатив грошові кошти на відшкодування завданих дорожньо-транспортною пригодою збитків, він має право регресної вимоги до відповідача на відшкодування понесених збитків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З огляду на наведене, позовна заява ПрАТ «СК «Брокбізнес» підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1 921 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: approved