Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

07.06.2018 року [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із позовом до ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» від імені якого та в інтересах якого діяло ЗВ № 9 ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» про визнання кредитних договорів недійсними, в обґрунтування якого зазначила наступне. [PERSON] є рідною сестрою позивача. На підставі рішення Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 01.03.2018 року, яким [PERSON] визнано недієздатною, позивач є опікуном останньої. [PERSON] через наявність у неї психічного захворювання, є інвалідом ІІ групи з дитинства безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 131041. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР за № 25 від 17.01.2018 року, [PERSON] виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (в ступені вираженої дебільності згідно з МКХ-9) з емоційно-вольовими порушеннями, у силу чого вона не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, що зумовило необхідність встановлення над нею опіки. 27.07.2017 року між [PERSON] та відповідачем було укладено кредитний договір № ЗП-00093710, відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 1\~800 грн. для споживчих цілей, строком до 11.08.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% від суми наданого кредиту за кожен день користування ним. 23.08.2017 року між [PERSON] та відповідачем було укладено кредитний договір № ЗП-00099159, відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн. для споживчих цілей, строком до 07.09.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% від суми наданого кредиту за кожен день користування ним. Позивач зазначає, що як до, так і на час укладення кредитних договорів, [PERSON] була хворою людиною, тому правочини з укладання вище зазначених кредитних договорів не відповідали загальним інтересам [PERSON] , порушували законні інтереси інших осіб та були вчинені у період, коли вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Позивач також зазначає, що на момент укладення вищевказаних кредитних договорів [PERSON] не була визнана недієздатною і над нею ще не було призначено опікуна, проте вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, адже з дитинства та безстроково є інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати кредитний договір № ЗП-00093710 від 27.07.2017 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» від імені якого та в інтересах якого діяло ЗВ № 9 ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» недійсним; визнати кредитний договір № ЗП-00099159 від 23.08.2017 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» від імені якого та в інтересах якого діяло ЗВ № 9 ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» недійсним. Ухвалою від 08.06.2018 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст.\~274\~ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.10.2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 19.11.2018 року у справі № 333/2951/18 призначена судово-психіатрична експертиза, провадження по справі зупинено на час проведення даної експертизи. Ухвалою суду від 21.02.2019 року провадження у справі поновлено. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірила представляти адвокату Сопіну А.С., який надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. У разі повторної неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до приписів ч. 6, 7, 8 ст.\~128\~ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги надану представником позивача заяву, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про визнання кредитних договорів недійсними\~є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27.07.2017 року між ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» від імені якого та в інтересах якого діяло ЗВ № 9 ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» та [PERSON] укладено кредитний договір № ЗП-00093710, відповідно до умов якого, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 1\~800 грн. для споживчих цілей, строком до 11.08.2017 року, зі сплатою 2 % від суми наданого кредиту за кожен день користування ним (730 % річних) та мав бути повернутий у загальній сумі 2\~376 грн. (а.с. 14, 15). 23.08.2017 року між ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» від імені якого та в інтересах якого діяло ЗВ № 9 ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» та [PERSON] укладено кредитний договір № ЗП-00099159, відповідно до умов якого, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 500 грн. для споживчих цілей, строком до 07.09.2017 року, зі сплатою 2 % від суми наданого кредиту за кожен день користування ним (730 % річних) та мав бути повернутий у загальній сумі 660 грн. (а.с. 16, 17). Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 вищевказаних кредитних договорів, у разі не повернення вказаних сум, нараховується пеня у розмірі 2,5% від суми залишку основного боргу за кожен день прострочення платежу до дня фактичної сплати вказаної суми. У випадку прострочення сплати процентів більше, ніж на 14 календарних днів, позичальник додатково до пені сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 10 грн. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК серії АД № 131041 від 13.10.2009 року, [PERSON] , [INFO] , має інвалідність ІІ групи з дитинства безстроково (а.с. 13 на зворотній сторінці). Рішенням Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 01.03.2018 року [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатною з дати набрання цим рішенням законної сили; призначено Загрію [PERSON] . опікуном над [PERSON] Рішення набуло законної сили 03.04.2018 року (а.с. 9-10). Зі змісту рішення вбачається, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР від 17.01.2018 року № 25, [PERSON] виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (в ступені вираженої дебільності згідно з МКХ-9) з емоційно-вольовими порушеннями. У сил чого вона не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 11-13). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі,що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2018 року, в рамках цивільної справи № 333/2951/18, за клопотанням представника позивача було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання чи здатна була [PERSON] при підписані кредитних договорів № ЗП-00093710 від 27.07.2017 року та № ЗП-00099159 від 23.08.2017 року, усвідомлювати значення та можливі наслідки своїх дій (а.с. 58-59). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР № 23 від 17.01.2019 року, [PERSON] , [INFO] , виявляє та виявляла ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (в ступені вираженої дебільності згідно з МКХ-9) з порушеннями поведінки. Внаслідок чого вона не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними при підписанні кредитних договорів № ЗП-00093710 від 27.07.2017 року, № ЗП-00099159 від 23.08.2017 року, укладених між [PERSON] та ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» від імені якого та в інтересах якого діяло ЗВ № 9 ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС», усвідомлювати значення та можливі наслідки своїх дій (а.с. 62-68). Відповідно до положень ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі , встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. ч. 2, 3\~ст.\~41ЦК\~України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочин від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє опікун. Отже,\~ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» від імені якого та в інтересах якого діяло ЗВ № 9 ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» уклало кредитний договір № ЗП-00093710 від 27.07.2017 року та кредитний договір № ЗП-00099159 від 23.08.2017 року, який не є дрібним побутовим, із особою, а саме [PERSON] , яка в момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР № 23 від 17 січня 2019 року (а.с. 62-68). Відповідно до ст. ст.\~39,\~40 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється\~Цивільним процесуальним кодексом України. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно з роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~6\~листопада 2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст.\~219, ч. 1 ст.\~220, ч. 1 ст.\~224 ЦК України тощо), та оспорюванні якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст.\~222, ч. 2 ст.\~223, ч. 1 ст.\~225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Таким чином, на день укладення з відповідачем кредитного договору № ЗП-00093710 від 27.07.2017 року та кредитного договору № ЗП-00099159 від 23.08.2017 року, [PERSON] не була визнана недієздатною і над нею не було призначено опікуна, який би міг схвалювати або не схвалювати такі її дії. Відповідно до вимог ст.\~225\~ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. З роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року\~«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається,\~що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Так як позивач при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ч. 6 ст. 141 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved