Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

06 червня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 2012 року , який розірваний за рішенням суду від 02 серпня 2018 року. Від шлюбу в них народилися діти : син - [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Діти постійно проживають разом з матір`ю, батько дитини участі у вихованні не приймає. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визначити місце проживання малолітніх сина [PERSON] та сина [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилася, суд вважає причини її неявки поважними , у зв`язку з карантинними заходами у країні , вважає можливим розглянути справу у її відсутність на підставі наданих письмових доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. \~ \~ \~ \~ \~ Представник\~Служби у\~справах дітей\~Дергачівської \~районної державної\~адміністрації до\~суду не\~з`явився,\~подав заяву\~про розгляд\~справи за\~його відсутності, а також надав висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . ( а.с.78-82) Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~26.04.2012 року між громадянами [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 26.04.2012 року серія [NUMBER] ( а.с.26 ) Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02.08.2018 року розірвано шлюб між громадянами [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 23-25) Від шлюбу зазначені громадяни мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 01.10.2010 року серія [NUMBER] та від 20.08.2012 року серія [NUMBER] , відповідно.( а.с. 15-16) \~Відповідно до ч. 1\~ст.160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. \~\~\~ \~\~\~ Згідно\~ст. 161 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч. 4, 5\~ст. 19 СК України\~при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно довідки про склад сім`ї від 07.05.2019 року № 02-22/619 та акту депутата від 07.05.2019 року Малоданилівської селищної ради, громадянка [PERSON] разом з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мешкає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Однак малолітні діти проживають без реєстрації.( а.с. 10, 11) Згідно інформації наданої КЗ «Малоданилівський ліцей» малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , навчаються в зазначеному закладі з 1-го класу. [PERSON] є учнем 3-Б класу, а [PERSON] - учнем 1-А класу. Діти характеризуються позитивно. Мати приділяє належну увагу вихованню хлопчиків. Постійно відвідує батьківські збори, співпрацює з класним керівником, реалізує поради у відносинах з дітьми. ( а.с.48,49) Громадянка [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.11.2018 року, а також витягом з реєстру платників єдиного податку від 15.11.2018 року. ( а.с.13-14) Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.05.2019 року, було стягнуто з громадянина [PERSON] на користь громадянки [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . ( а.с.50) В наданих матеріалах суду є копія листа громадянки [PERSON] до [PERSON] від 08.04.2019 року щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання їх спільних дітей за адресою: [ADDRESS] , та заяви про реєстрацію місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З висновку Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 27 серпня 2019 року № 01-49/2785 вбачається, що до доцільності визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] ( а.с.79-82) \~\~\~ В силу ст.\~11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. ст.8,11,15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Виходячи з аналізу вказаних правових норм, для розлучення малолітніх дітей з матір`ю мають бути встановлені виняткові обставини, які визначені у ч. 2 ст. 161 СК України. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У статті 141\~СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При визначенні місця проживання дитини необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. На підставі п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України « від 12 червня 1998 року, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість і відповідно створення належних умов для виховання дитини. \~ \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного,\~враховуючи вищевказані\~норми матеріального\~права,\~встановивши фактичні\~обставини справи,\~які мають\~суттєве значення\~для її\~вирішення,\~виходячи із\~пріоритету інтересів\~дитини,\~суд приходить\~до висновку\~про наявність\~підстав для\~визначення місця\~проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , що відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню. Сплачений позивачем судовий збір на підставі ст.141\~ЦПК України слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved