Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

05 липня 2017 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON]М.) звернувся в суд з позовом до[PERSON] (далі відповідач, [PERSON]С.) про стягнення заборгованості у розмірі 41\~081,95 грн, в тому числі 33\~896,66 грн боргу та 7\~185,29 грн 3% річних. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 вересня 2013 року позивач продав відповідачу лижне спорядження на суму 3\~000,00 Євро, при цьому розрахунок за отримане спорядження повинен був відбутися до 31 січня 2014 року, про що видану відповідну боргу розписку. Позивач зазначає, що відповідач свої зобовязання за розпискою не виконав, грошові кошти до 31 січня 2014 року не сплатив. Відповідач частково сплатив кошти, а саме 19 жовтня 2014 року у розмірі 5\~000,00 грн, та 16 червня 2017 року у розмірі 45\~000,00 грн. Станом на 05 липня 2017 року року заборгованість відповідача становить 1390,84 Євро, з яких 1\~147,58 Євро основна сума боргу та 243,26 євро 3% річних, що в еквіваленті гривні становить 33\~896,66 грн та 7\~185,29 грн відповідно. З наведених підстав просить суд стягнути заборгованість у розмірі 41\~081,95 грн, в тому числі 33\~896,66 грн боргу та 7\~185,29 грн 3% річних. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином поштою. Як визначено у частині першій статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не зявився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 вересня 2013 року відповідач склав розписку, відповідно д якої зобовязувався розрахуватися з позивачем за отримане лижне спорядження на суму 3\~000,00 євро. Розрахунок повинен відбутися до 31 січня 2014 року (а.с.4). Крім того, відповідачем складено розписку, а позивачем не заперечується, що коваль В.С. частково сплатив кошти, а саме 19 жовтня 2014 року у розмірі 5\~000,00 грн, та 16 червня 2017 року у розмірі 45\~000,00 грн (а.с.5). Оригінали вказаних розписок надані позивачем і у їх достовірності у суду не має сумнівів. Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням (новація боргу). Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 12 квітня 2017 року № 442/8157/15-ц, від 18 січня 2017 року № 442/6733/14-ц, які в силу статті 360-7 ЦПК України повинні враховуватися судом. У розглядуваному випадку проаналізувавши наявні в матеріалах справи розписки слідує, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу лижного спорядження вартістю 3\~000,00 євро, з кінцевою датою розрахунку 31 січня 2014 року, умови якого були зафіксовані у виданій відповідачем розписці (а.с.4). Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною першою статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. А статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, оскільки відповідач, як покупець товару, не виконав свого обовязку щодо повної оплати товару у строки, які погоджені у розписці, тому з нього слід стягнути на користь позивача суму несплачених коштів. Крім того, у частині другій статті 625 ЦК України передбачено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Строк виконання зобовязання настав 31 січня 2014 року, а тому саме з цього моменту позивач був вправі нараховувати відповідачу 3% річних у звязку з простроченням виконання зобовязання. Станом на 05 липня 2017 року заборгованість відповідача становить 1390,84 Євро, з яких 1\~147,58 Євро основна сума боргу та 243,26 євро 3% річних, що в еквіваленті гривні становить 33\~896,66 грн та 7\~185,29 грн відповідно. Вказане підтверджується розрахунками, які здійснені позивачем (а.с.2 зворот, 9). Оскільки [PERSON] не виконав у повному обсязі взятих на себе зобовязань щодо оплати до 31 січня 2014 року придбаного у [PERSON] лижного спорядження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Крім того, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні даного позову квитанцією від 04 липня 2017 року №3 позивач помилково сплатив 673,60 грн судового збору, хоча ставка судового збору становила всього 640,00 грн. Тому суд стягує з відповідача на користь позивача 640,00 грн судового збору, яку слід було сплачувати при поданні позову. Решта суми судового збору (33,60 грн) вважається надмірно сплаченою та може бути повернута позивачу за його заявою ухвалою суду.

Outcome: approved