Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

05 червня 2018 року представник позивача звернувся до суду із позовною заявою (т.1, а.с. 1-4), в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.02.2013 року у розмірі 117000,00 грн. станом на 28.02.2018, яка складається з наступного:- 15310, 00 грн. заборгованість за кредитом;- 101690, 00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також стягнути сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог вказано наступне. [PERSON] звернувся до до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 25.02.2013 року (т.1, а.с. 10), згідно якої отримав кредит у розмірі 18 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його змін за рішенням та ініціативою банку.На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2020 (т.1, а.с.67-68) було витребувано докази від АТ КБ «ПРИВАТБАНК»( належним чином завірений уповноваженим представником банку розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 25.02.2013; копії усіх документів, які стосуються укладення кредитного договору №б/н від 25.02.2013 (зокрема, виписки з карткового рахунку про рух коштів; довідки про умови кредитування підписаної відповідачем; документів, що підтверджують видачу [PERSON] індивідуальної картки, як платіжного засобу тощо); інформацію про те, чи звертався [PERSON] до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із повідомленням та/або заявою про блокування здійснення операцій з використанням його платіжної картки у зв`язку із шахрайськими діями невідомих осіб) та від Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області (інформацію з підтверджуючими документами стосовного того, хто з слідчих здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 12014040750002504 від 24.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, які процесуальні рішення прийнято та які процесуальні дії здійснено в зазначеному кримінальному провадженні). Відповідачем на вищевказану ухвалу від 17.10.2018 надано відповідь від 28.10.2018 №395748?ВБ (т.1, а.с. 70) та долучено до матеріалів справи Виписку за період з 01.01.1999 по 24.10.2018, основна картка [NUMBER] (т.1, а.с. 72), Виписку за період з 01.01.1999 по 24.10.2018, основна картка [NUMBER] із зазначенням кредитного ліміту 15 310 (т.1, а.с. 72-79), Виписку за період з 01.01.1999 по 24.10.2018, основна картка [NUMBER] із зазначенням кредитного ліміту 15 310 (т.1, а.с. 79-82), довідку про перевипуск банківської картки по кредитному договору (т.1, а.с. 82, зворот). Також, відповідачем на вказану ухвалу надано відповідь від 06.11.2018 за №398414-ВБ (а.с. 83-84), згідно якої повідомлено, що 23.06.2014 карта [NUMBER] була заблокована вже по факту проведення останньої операції в атм (після якої Клієнт перестав погашати заборгованість). Бердянським ВП ГУНП в Запорізькій області на вищевказану ухвалу від 17.10.2018 надано відповідь №6004/50/02-2019 від 27.03.2019 (т.1, а.с. 148а) до якої додано постанову про закриття кримінального провадження (т.1, а.с. 148б) №12014040750002504 від 24.06.2014, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 04 червня 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву (т.1, а.с. 196-205) в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувати позовну давність до вказаних позовних вимог та у порядку ч. 4 ст. 268 ЦК України відмовити у задоволенні даного позову. Свої заперечення відповідач мотивував, зокрема, наступним. Додана анкета-заява від 25.02.2013 (т.1, а.с. 10) містить лише анкетні дані Відповідача, з неї не можливо встановити, що [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 18 000, 00 грн. Надані позивачем Витяг з Тарифів (т.1, а.с. 11) та Витяг з Умов та правил (т.1, а.с. 12-35) не містять підтверджень, що саме їх в наданій Суду редакції розумів відповідач, [PERSON] , та ознайомився і погодився з ними підписуючи анкету-заяву від 25.02.2013, а також те, що вказані документи на момент виникнення правовідносин сторін взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. У анкеті-заяві від 25.02.2013 (т.1, а.с.10) процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні будь-які умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відповідно до наданих Банком у якості доказів Виписок за період з 01.01.1999 по 24.10.2018 (т.1, а.с. 72-82) останні транзакції датовані 23.06.2014, тобто пройшло 4 роки до моменту звернення із позовною заявою. Вказана дата останньої видаткової операції зазначена також і у листі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06.11.2018 №398414-ВБ (т.1, а.с. 83 - зворотна сторона аркуша, останній абзац). Таким чином, саме з цього моменту для позивача почався перебіг позовної давності, яка відповідно до ст. 261 ЦК України тривала до 23.06.2017 року. Доказів факту переривання перебігу позовної давності за правовідносинами у вказаній цивільній справі матеріали справи не містять, оскільки [PERSON] не вчинялися дії, що свідчили б про визнання боргу. З будь-якими позовними заявами, у яких би підставою позову була анкета-заявка від 25.02.2013 (т.1, а.с. 10) до відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не звертався. 06 липня 2020 року позивачем подано відповідь на відзив (т.1, а.с. 216-227) в якій представник банку виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення. 07 жовтня 2020 року позивачем надано відповідь від 06.10.2020 за №1374275-ВБ (т.2, а.с. 70) на запит суду від 17.09.2020, якою повідомлено, що надати оригінали кредитного договору не вбачається можливим, оскільки в архівах банку не виявлені. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Морозов Є.Є. у судове засідання не з`явилися, але кожен окремо надали письмову заяву, в якій просили у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовити у повному обсязі та застосувати позовну давність до вказаних позовних вимог. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Так, в позовній заяві представник позивача зазначає, що [PERSON] підписав анкету-заяву№б/н від 25.02.2013 року (т.1, а.с. 10), згідно якої отримав кредит у розмірі 18 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. До анкети-заяви №б/н від 25.02.2013 представником банку долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайтіhttps://privatbank.ua/terms/ (т.1, а.с. 11) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 ПАТ КБ «Приватбанк» (т.1, а.с. 12-24). З наданого представником позивача розрахунку заборгованості №б/н від 25.02.2013 станом на 28.02.2018 (т.1, а.с. 5-8), заборгованість [PERSON] становить 117 000, 00, з яких: 15 310, 00 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредита), 101 690, 00 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками в т.ч. 747, 08 грн. залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість, 100 942, 92 грн. залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість. Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У матеріалах справи міститься копія анкети-заяви №б/н від 25.02.2013, з якої не можливо встановити, що [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 18 000, 00 грн., так як вказана анкета-заявамістить лише анкетні дані відповідача, та всупереч ч. 1 ст. 638 ЦК України в ній відсутні умови про предмет договору та інші істотні умови, що є необхідними для договорів даного виду, зокрема, щодо конкретного розміру кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її вид та строк дії, строк повернення кредиту, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором, а тому, суд приходить до висновку, що між сторонами не було укладено у належній формі кредитного договору. До того ж, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайті https://privatbank.ua/terms/ (т.1, а.с. 11) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 ПАТ КБ «Приватбанк» (т.1, а.с. 12-24) не містять підпису відповідача. Крім того, судом встановлено, що в долученій Банком до позову анкеті - заяві від 25.02.2013 (а.с. 10), міститься посилання наознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами А-банку, розміщеними на офіціальному сайті А-Банку www.a-bank.com.ua. Вказане спростовує обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Також, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» додано до позовної заяви, в якості обґрунтування підстав позову розрахунок заборгованості за договором №б/н від 25.02.2013 (а.с. 5-8) та долучено до матеріалів справи Виписку за період з 01.01.1999 по 24.10.2018, основна картка [NUMBER] (а.с. 72), Виписку за період з 01.01.1999 по 24.10.2018, основна картка [NUMBER] із зазначенням кредитного ліміту 15 310 (а.с. 72-79), Виписку за період з 01.01.1999 по 24.10.2018, основна картка [NUMBER] із зазначенням кредитного ліміту 15 310 (а.с. 79-82) з яких вбачається, що останній раз користування кредитними коштами відбулося 23.06.2014.Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 06.11.2018 за №398414-ВБ (а.с. 83-84), повідомлено, що 23.06.2014 карта [NUMBER] була заблокована вже по факту проведення останньої операції в атм (після якої Клієнт перестав погашати заборгованість). У відповіді на відзив, представником позивача вказано (т.1, а.с. 223), що рахунок [NUMBER] - це особовий рахунок до договору б/н від 25.02.2013, під який підв`язана карта [NUMBER] із подальшим її перевипуском. Відповідач до винесення рішення у справі просив суд про застосування до виниклих спірних відносин строків загальної позовної давності. Як встановлено ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.Згідно приписів ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1, 5 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізації свого права в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності почався від дня, наступного після 23.06.2014. З матеріалів цивільної справи вбачається, що позовна заява (т.1, а.с. 1) надійшла до суду 05.06.2018. З будь-якими клопотаннями про поновлення пропущеного з поважних причин строку позивач не звертався. Отже, позивач звернувся до суду більше ніж через 3 років після вчинення відповідачем останньої дії, яка могла бути розцінена як визнання кредитних зобов`язань. Отже, враховуючи, що на час звернення позивача до суду з даною позовною заявою сплинула позовна давність, є всі підстави застосувати позовну давність до вказаних позовних вимог та у порядку ч. 4 ст. 268 ЦК України відмовити у задоволенні даного позову. Дана позиція узгоджується з висновками ЄСПЛ, зроблених за результатами розгляду скарг, а саме, в своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Строк позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць конвенції, виконує кілька завдань, зокрема, забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть виникнути в разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20.09.2011, прийнятого за заявою №14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.96, прийнятого за заявами№22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Outcome: dismissed