Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

07.06.2018 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком по [ADDRESS] та зобов'язати Болградську міську раду Одеської області зняти відповідачів з реєстрації. Позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22 листопада 2013 року, укладеного між нею та [PERSON] Відповідачі, які є: [PERSON] - колишньою дружиною сина позивача, [PERSON] - син [PERSON] від першого шлюбу та [PERSON], [PERSON] - неповнолітні діти від шлюбу з сином позивача, тобто її онуки, усі вони зареєстровані в цьому будинку за згодою власника будинку, але ніколи в ньому не проживали. Зняти відповідачів в добровільному порядку з реєстраційного обліку вона не може, в зв'язку з чим - вона позивач позбавлена можливості розпоряджатися належним їй нерухомим майном та вимушена звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], яка діє від свого імені та як законний представник малолітніх [PERSON], [PERSON], в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнала частково, а саме не заперечує проти зняття з реєстрації її сина від першого шлюбу [PERSON] в іншій частині позовних вимог просить відмовити. Окрім цього відповідач надала до суду відзив, в якому посилається на те, що з її колишнім чоловіком вони сумісно проживали з 2010 року за адресою: [ADDRESS]. В червні 2014 року вона з дітьми покинула цей будинок у зв'язку з тим, що стосунки з чоловіком не склалися, а в серпні 2014 року батько її чоловіка продав будинок де були прописані вони з дітьми та для продажу будинку він попросив її зареєструватися в будинку, в якому проживали батьки її колишнього чоловіка, тобто за адресою [ADDRESS]. Батько чоловіка пообіцяв після продажу будинку купити їй квартиру, але не зробив цього. На даний час їй не має де зареєструватися та зареєструвати своїх дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву на позов не надав. Представник третьої особи - Болградської міської ради Одеської області Арнаутов М.І., який діє на підставі довіреності (а.с.31), в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації, в судове засідання надав висновок органу опіки та піклування вих. № 333 від 14.09.2018 року, відповідно до якого відповідачі на даний час проживають у найманій квартирі за адресою [ADDRESS], свого житла у них не має, у зв'язку з чим орган опіки вважає недоцільним визнання втратившими право на користування житловим приміщенням [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], так як це порушує житлові права дітей. На підставі вищезазначеного просять відмовити в цій частині позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовом засіданні, житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві власності: позивачу [PERSON], що підтверджується договором дарування житлового будинку від 22.11.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В., зареєстрований в реєстрі №2489 (а.с.6). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за згодою власників вищезазначеного житлового будинку були в ньому зареєстровані 01 серпня 2014 року, що домовою книгою для прописки громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS] (а.с.8-12). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановленому законом. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Статтею 64 ЖК України встановлено, що до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зі згоди власника будинку були зареєстровані в ньому 01.08.2014 року на правах членів сім'ї власника будинку, але жодного дня не проживали в цьому будинку, що фактично підтверджує відповідач [PERSON] Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 16.12.2014 року було розірвано шлюб між [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON], рішення набрало законної сили. Органом опіки та піклування районної державної адміністрації було надано до суду висновок вих..№333 від 14.09.2018 року, відповідно до якого вони вважають недоцільним визнання втратившими право на користування житловим приміщенням [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], так як це порушує житлові права дітей. Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з частиною 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 163 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Таким чином малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного із них). Причини непроживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі малолітньої дитини, а тому за своїм характером є поважними. Судом також встановлено, що батько малолітніх дітей [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою [ADDRESS], право власності на 1/2 частину належить йому. З огляду на викладене, з врахуванням встановлених обставин щодо реєстрації батька малолітніх дітей за зазначеною вище адресою, і відсутності перешкод реєстрації малолітніх дітей, відносно яких заявлений позов, за місцем проживання батька, а також фактичного непроживання дітей за місцем реєстрації, судом не встановлено порушення будь-яких прав малолітніх дітей при вирішенні питання про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, тому суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування. Враховуючі, що відповідачі більше року не проживають у зазначеному будинку без поважних причин, та взагалі за зазначеною адресою не проживали, а їх реєстрація створює для позивача перешкоди у вільному користуванню та розпорядженню належного йому майну, суд вважає можливим визнати відповідачів таким, що втратили право користування вказаним житловим будинком.

Outcome: approved