overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

06.10.2014 року КП «Житловик» звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 1144 грн. 34 коп. В обґрунтування позову вказують, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS], фактично проживають: в [ADDRESS]. Плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги не сплачують, борг за період з жовтня 2011 року по серпень 2014 року складає- 1144 грн. 34 коп. Представник позивача Сусла І.М. подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день розгляду справи повідомлялися своєчасно, належним чином, що стверджується актом про невручення їм повісток від 13.11.2014 р. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін і постановити заочне рішення з дотриманням вимог, встановлених законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS], фактично проживають в [ADDRESS]. Плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги не сплачують, борг за надані послуги в будинку [ADDRESS] складає -1144 грн. 34 коп., що підтверджується розрахунком позивача, який приєднаний до матеріалів справи. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , власник зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору або вимог, що звичайно ставляться. Борг підлягає стягненню на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

06.10. 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 004-16079-271211 від 27.12.2011 року який був укладений з [PERSON] в сумі 21513,62 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. Представник позивача надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив розглянути справу без його участі. Відповідачка позов визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2011 року між ПАТ « Дельта Банк» та відповідачкою було укладено кредитний договір №004-16079-271211, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30 000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 4300,00 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодилися, що у даному випадку додаткова угода не укладається. Відповідачка взятих на себе зобов'язань не виконує, а тому станом на 02.07.2014 року борг складає 21513,62 гривень, а саме: - тіло кредиту - 13733,34 грн. - прострочене тіло кредиту - 3066,66 грн. - заборгованість за відсотками - 4713,62 грн. Відповідно до п. 1.2 Договору позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки, здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний. Відповідно до п. 5.2. Договір набуває чинності з дати його укладання та діє до повного виконання зобов'язань за цим договором. У відповідності до Договору, держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом. Також відповідно до п. 3.4. Держетель доручає Банку здійснювати з Рахунку договірне списання грошових коштів. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. ст. 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти ( кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

06.10.2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до відповідача ТОВ «Будміст» з вимогою про стягнення розрахункової суми при звільненні. Позов мотивований тим, що наказом №5-к від19.08.2013 року позивач був прийнятий на роботу електрозварювальником 5-го розряду в ТОВ «Будміст».Наказом №18-к від 21.10.2013 року він був звільнений з даного товариства за власним бажанням згідно із ст.28 КЗпП України, але ні в день звільнення, не пізніше, після пред»явлення вимоги про грошові виплати, розрахунку не відбулося. Також позивач посилається на те, що при виконанні трудових обов»язків він знаходився у відрядженні в місті Борислав Львівської області. Відрядження тривало з 01 по 16 жовня 2013 року, на підтвердження цього у нього збереглися квитки на проїзд., але звіти про відрядження не були прийняті, а тому не нараховувалась заробітна плата за час відрядження та проїздні витрати. За його підрахунками вона повинна становити 4500 гривень. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, подав до суду розрахунок заборгованості по заробітній платі в сумі 4045 грн 20 коп., при цьому пояснив, що за характером роботи він виконував трудові обов»язки вахтовим методом і фактично у жовтні 2013 року відпрацював 17 днів і саме за цей період з ним не було проведено розрахунок, на стягненні коштів за залізничні квитки не наполягає, оскільки документально підтвердити відрядження не має можливості, і просить стягнути з відповідача саме зазначену суму. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку відповідно до ст. 74 ЦПК України за адресою місця знаходження підприємства. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, до суду заперечень і документів не надіслав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст.116 КЗпП України передбачено, що працівникові при звільненні повинні бути виплачені всі суми, що належать йому від підприємства в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред»явлення вимоги про розрахунок, також про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено в судовому засіданні згідно трудової книжки (а.с.5-6) позивач наказом №5-к від 19.08.2013 року був прийнятий на роботу ТОВ «Будміст» електрозварювальником 5 розряду, а накозом №18-к від 21.10.2013 року був звільнений за власним бажанням згідно ст..38 КЗпП України, при цьому відповідачем не надано по даному позову будь -яких заперечень чи доказів підтверджуючих остаточний розрахунок, а розрахунок заборгованості по заробітній платі представлений позивачем суд вважає вірним і тому зазначена в ньому сума підлягає стягненню з відповідача, оскільки відповідачем не надано звільненому працівнику розрахунку заборгованості. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

06.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 30.10.1999 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Ухвалою суду від 13.01.2015 року сторонам було надано строк на примирення до 13.02.2015 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 30.10.1999 року, актовий запис № 1725, від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне життя не склалося сторони припинили шлюбні стосунки. Відповідно до ч. 3-4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

06.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 6279 грн 04 коп., та відшкодування понесених судових витрат у розмірі 243 грн 60 коп. В обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем умов кредитного договору, в частині порядку і строків розрахунку. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Відповідач позов не визнав. З початку він заперечував факт укладення з позивачем кредитного договору та отримання кредиту, а після пред'явлення позивачем копій паспорта відповідача та укладеного сторонами кредитного договору визнав факт його підписання, при цьому стверджував, що фактично платіжну картку в позивача не отримував і кредитними коштами ніколи не користувався. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 27.06.2006 року сторони уклали кредитний договір (б/н) відповідно до якого позивач надав відповідачу в тимчасове користування грошові кошти сумі 2700 грн із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 30% річних від суми залишку (далі - Договір). Пунктом 8.6 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною Договору, передбачено сплата відповідачем штрафу в сумі 500 грн + 5% від суми позову в разі порушення строків платежів. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Відповідач умови Договору не виконує внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.07.2014 року складає 6279 грн 04 коп., зокрема: - заборгованість за кредитом - 985 грн 93 коп.; - заборгованості по сплаті відсотків - 4517 грн 92 коп.; - штраф (фіксована частина) - 500 грн; - штраф (процентна складова) - 275 грн 19 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а.с. 9), правильність якого відповідачем не спростовано, що є підставою для стягнення з відповідача суми боргу за кредитом та нарахованих відсотків, а всього 5503 грн 85 коп. /985.93 + 4517.92/. Згідно із частиною другою статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, нарахування штрафу у фіксованій сумі, а також у відсотках від суми позову, як здійснено позивачем, Кодексом не передбачено. Статтею 627 ЦК України в редакції, що діяла на час укладення сторонами договору, встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В зв'язку з тим, що запроваджений пунктом 8.6 Умов і правил надання банківських послуг порядок нарахування штрафів суперечить приписам частини другої статті 549 Кодексу, суд не бере до уваги вказаний пункт при вирішення даного спору, а тому вимога позивача про стягнення штрафу не підлягає задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

06.10.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною відповідного віку. Позивачка в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку, завчасно та належним чином, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що відповідач є працездатний, може надавати матеріальну допомогу, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

06.10.2014 року позивач звернулась із позовом, в якому просила виселити відповідача без надання іншого житла з житлового будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.07.2012 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. Пізніше з'ясувалось, що [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку, в зв'язку з чим порушуються права позивача, як власника житла. Договір між позивачем та відповідачем на користування будинком не укладався, відповідач у часті в утриманні будинку та оплат за послуги не приймає і висилятись добровільно не бажає. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглядати у її відсутність. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання повторно не з'явився, заперечень по суті позову не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу [PERSON] 13.07.2012 року ( а.с.5) та витягами з державного реєстру правочинів ( а.с.6) та про державну реєстрацію прав ( а.с. 7), а довідкою квартального комітету № 45 від 27.03.2014 року ( а.с.4) підтверджено, що у вищевказаному будинку зареєстрований [PERSON], але не проживає в ньому з 14.09.2012 року. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. У випадку порушення його прав, не пов'язаного з позбавленням права власності, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні. В разі, коли такі перешкоди полягають у неправомірному користуванні житлом власника, або іншим належними йому приміщенням для цілей проживання, останній вправі, відповідно до положень житлового законодавства вимагати виселення із належного йому приміщення. Відповідач проживає у вказаному будинку не як член сім'ї власниці. Оскільки договір на користування спірним будинком між сторонами не укладався, відповідач не набув самостійного права користування житлом, яке належить іншій особі, а тому має статус тимчасового мешканця. Правовий статус тимчасових мешканців жилих приміщень не залежить від виду житлового фонду, а тому до спірних правовідносин можуть застосовуватись за аналогією закону норми права, які регулюють подібні за змістом житлові правовідносини, а саме ст. 98 ЖК України частина 3 якої передбачає, що тимчасові жильці на вимогу наймача зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного суд знаходить позовні вимоги доведеними і вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

06.10.2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 03.07.2004 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Позивачка в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 03.07.2004 року, актовий запис № 625, від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне життя не склалося сторони припинили шлюбні стосунки. Відповідно до ч. 3-4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

06.10.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем по справі вона з 25.09.2004 року перебуває у шлюбі, і народила доньку [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Позивач поставила питання про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, мотивуючи тим, що останній в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач подала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, що суд вважає за можливе. Відповідач теж подав до суду заяву, в якій позов визнає повністю і прохає розглянути справу без його участі, що суд вважає за можливе. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про народження, виданого відділом РАЦС Барвінківського районного управління юстиції Харківської області 24.11.2005 року, актовий запис № 81, видно, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON], яка народилася [INFO] у [PERSON]. Відповідач, який є батьком дитини, відповідно до ст. 180 СК України, зобов'язаний матеріально утримувати свою дитину. Згідно з наявною в справі довідкою за підписом депутата Барвінківської міської ради Харківської області від 30.09.2014 року, дитина [PERSON], [INFO], дійсно проживає з матір'ю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, вказані в ст. 182 СК України, і доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, як того прохає позивач. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

06.10. 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 19.06.2008 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. З вересня 2014 року вони з відповідачем проживають окремо, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі ? частини всіх доходів щомісячно на утримання неповнолітнього сина, починаючи стягнення з дня подачі позову до досягнення дитини повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем по справі відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції був 19.06.2008 року був зареєстрований шлюб , актовий запис № 168( а. с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] ( а. с. 6). Судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки позивачці не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним, та стан його здоров»я дозволяє нести аліментні зобов»язання. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров»я та матеріальне становище дитини ; 2) стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів ; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина ; 4) інші обставини, що мають істотне значення . Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Доказів стосовно непрацездатності відповідача , його стану здоров»я, а також наявності у нього на утриманні інших непрацездатних осіб, які б були підставою для визначення розміру аліментів за розміром меншим ніж вказаним позивачкою, до суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: судовий збір у розмірі 243,60 грн На підставі викладеного,

Outcome: approved