Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

04 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 квітня 2018 року, позивачу стало відомо, що 05 лютого 2007 року реєстратором Новомосковської районної державної нотаріальної контори на належний йому житловий будинок накладено арешт: реєстраційний номер обтяження 4452661, підстава обтяження:ухвала Новомосковського районного суду б/н від 09 серпня 2000 року. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься архівний запис про арешт нерухомого майна № 61624-42 від 09 серпня 2000 року. Позивач зазначив, що він звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заяво про видачу документу, який був підставою накладення арешту на нерухоме майно, на що 27 квітня 2018 року отримав відповідь нотаріуса, згідно якої вбачається, що під час виконання обов`язків Новомосковської районної державної нотаріальної контори державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко Г.В. 09 серпня 2000 року було внесено до реєстру про накладення арешту в паперовій формі запис за № 37 про накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] . Документом, на підставі якого було накладено арешт є ухвала суду, тобто документ створений не нотаріальною конторою, і надати його копію суперечить вимогам чинного законодавства. Ухвала суду в архівних справах Новомосковської районної державної нотаріальної контори відсутня. Крім того, нотаріус зазначив, що відповідно до діючого на теперішній час законодавства, нотаріус переніс інформацію про наявний вид обтяження до електронної бази Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно до відповіді Новомосковської державної нотаріальної контори від 26 травня 2018 року встановлено, що згідно до алфавітної книги реєстрації заборон відчуження житлових будинків, квартир та іншого нерухомого майна та арештів, накладених судовими та слідчими органами, які ведуться в паперовій формі, не виявлено жодного запису про внесення арешту на майно [PERSON] . Згідно довідки Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року, за період з 1999-2003 роки цивільних або кримінальних справ відносно [PERSON] та його дружини [PERSON] не зареєстровано. Позивач [PERSON] вважає, що арешт на його майно накладений неправомірно, а тому порушені його права щодо вільного володіння, користування та розпорядження своєю власністю. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просив суд: -припинити обтяження у виді накладення арешту на належний йому, [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 4522661, зареєстрований: 05.02.2007 17:40:06 реєстратором: Новомосковська районна державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвали суду б/н, 09.08.2000, Новомосковський районний суд); -виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис обтяження № 4522661 від 05 лютого 2007 року (архівний запис № 61624-42, архівна дата 09.07.2002 року, Дніпропетровська область). Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 06 липня 2020 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача - Новомосковської районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу за його відсутності. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 27 квітня 1994 року, виданого Губиниською селищною радою на підставі розпорядження Губиниської селищної ради № 148 від 24.05.1994 року, зареєстрованого у Новомосковському бюро технічної інвентаризації за № 1673-6, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 120361759 від 12 квітня 2018 року вбачається, що 05 лютого 2007 року реєстратором Новомосковської районної державної нотаріальної контори на належний [PERSON] житловий будинок накладено арешт: реєстраційний номер обтяження 4452661, підстава обтяження:ухвала Новомосковського районного суду б/н від 09 серпня 2000 року. Право власності підтверджується. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься архівний запис про арешт нерухомого майна № 61624-42 від 09 серпня 2000 року. Згідно відповіді Новомосковської районної державної нотаріальної контори від 27 квітня 2018 року за вих. № 713/02-17 встановлено, що під час виконання обов`язків Новомосковської районної державної нотаріальної контори державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко Г.В. 09 серпня 2000 року було внесено до реєстру про накладення арешту в паперовій формі запис за № 37 про накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] . Документом, на підставі якого було накладено арешт є ухвала суду, тобто документ створений не нотаріальною конторою, і надати його копію суперечить вимогам чинного законодавства. До того ж, на цей документ, на цей час встановлено відсутність копії ухвали суду в архівних справах Новомосковської районної державної нотаріальної контори. Крім того, нотаріус зазначив, що відповідно до діючого на теперішній час законодавства, нотаріус переніс інформацію про наявний вид обтяження до електронної бази Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно до відповіді Новомосковської державної нотаріальної контори від 26 травня 2018 року за вих. № 755/01-16 встановлено, що згідно до алфавітної книги реєстрації заборон відчуження житлових будинків, квартир та іншого нерухомого майна та арештів, накладених судовими та слідчими органами, які ведуться в паперовій формі, не виявлено жодного запису про внесення арешту на майно [PERSON] . Згідно довідки Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року, за період з 1999-2003 роки цивільних або кримінальних справ відносно [PERSON] та його дружини [PERSON] не зареєстровано. Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Виходячи з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Положеннями статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно зі статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Крім того, варто звернути увагу, що статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого документу протягом трьох років. В матеріалах справі відсутні відомості щодо наявного відкритого виконавчого провадження відносно майна позивача. Згідно з статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відносно майна позивача наразі відкриті виконавчі провадження, враховуючи неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту. За встановлених вище обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати. В тому числі на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача Новомосковської районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про накладення арешту на майно, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача.

Outcome: approved