Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

06 серпня 2014 року Публічне акціонерне товариства «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором без номера від 23 липня 2004 року в розмірі 37 832 грн. 60 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного договору [PERSON] 23 липня 2004 року отримав кредит у розмірі 15 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява на видачу кредиту разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає кредитний договір між ним та Банком. Проте відповідач свої зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором Берест не виконує, не надав Банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, та іншими витратами, в зв'язку з чим його заборгованість по кредиту станом на 30 травня 2014 року склала 37 832 грн. 77 коп. Представник позивача подав до суду заяву про те, що підтримує позовні вимоги та просить суд розглянути справу за його відсутності в судовому засіданні. Відповідач [PERSON], який є майором Збройних Сил України, до суду не з'явився в зв'язку з мобілізацією та перебуванням на військовій службі в зоні проведення Антитерористичної операції. Представник відповідача подав до суду письмові заперечення проти позовних вимог, які не визнав, зазначаючи, що Банком пропущено строк звернення до суду, а тому просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Просив суд розглянути справи за його відсутності в судовому засіданні. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, в зв'язку з встановленими судом обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Так, 23 липня 2004 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником усіх прав та зобов'язань якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 5 000 грн. на строк 12 місяці, тобто до 23 липня 2005 року включно, з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, з погашенням заборгованості щомісячним платежем у розмірі 7% від залишку заборгованості. На підставі Розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором судом встановлено, що [PERSON] порушено договірні зобов'язання, внаслідок чого станом на 30 травня 2014 року його заборгованість по кредиту склала 37 832 грн. 77 коп., а саме : - заборгованість за кредитом - 4 862 грн. 82 коп.; - заборгованість за відсотками - 30 692 грн. 20 коп.; - штрафи (фіксована частина) - 500 грн.; - штраф (процентна складова) - 1777 грн. 75 коп. Відповідно до п.п.9.12 Умов і правил надання кредиту кредитний договір між позивачем і відповідачем діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Суд визнає помилковим твердження Банку про те, що Кредитний договір є діючим і на даний час його дія автоматично пролонгована, оскільки пролонгація договору вказаними умовами передбачена лише на один рік, й інше не встановлено. Так, відповідно до п.п.9.12 Умов договору його дія 23 липня 2005 року пролонгована лише на 12 місяців, тобто до 23 липня 2006 року. Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, ч.1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за згодою сторін. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строк дії кредитного договору, укладеного між позивачем та [PERSON] збіг 23 липня 2006 року. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, відповідно кредитор довідався про порушення своїх прав за кредитним договором з часу першої несплати щомісячного плетежу, тобто у лютому 2005 року, відтак з цього періоду строк позовної давності розпочав свій перебіг. З початку перебігу строку позовної давності до звернення до суду з позовом (06 серпня 2014 року) визначений п.п.9.12 Умов і правил надання споживчого кредиту від 23 липня 2004 року, трьохрічний строк позовної давності збіг. Згідно положень ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. [PERSON] подана заява до суду про застосування строку позовної давності. При цьому, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.31 Постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). У відповідності до положень ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давністю є підставою для відмови у позові. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, кошти за яким отримувалися на споживчі цілі, задоволенню не підлягають, в зв'язку зі спливом строків позовної давності. Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed