Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

06 травня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.06.2011 року було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] . Останній період проживання в сім`ї створились несприятливі умови для спільного проживання і вона фактично розпалась. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить її інтересам. На примирення позивач не згодна. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 04 червня 2011 року, зареєстрований виконкомом Полошківської сільської ради Глухівського району Сумської області, актовий запис за № 04. Сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує щодо розгляду справи у підготовчому засіданні (а.с. 16). До початку розгляду справи від відповідача надійшла заява, в якій він просить справу розглядати без його участі, позов визнає у повному обсязі, просить розлучити, не заперечує щодо розгляду справи у підготовчому засіданні (а.с. 17). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 04 червня 2011 року виконкомом Полошківської сільської ради Глухівського району Сумської області, про що 04 червня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 04 (а.с. 3). Від вказаного шлюбу останні мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6) та доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх неповнолітнім дітям, що має істотне значення у даній справі. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 768,40 грн (а.с.1). У зв`язку із визнанням позову відповідачем та відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 384,20 грн. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, решта сплаченого судового збору в сумі 384,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved