Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

05 серпня 2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про припинення права на отримання аліментів неповнолітньої дитини та стягнення аліментів. Заявою від 25 серпня 2016 року позивач змінив підстави позову просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], разом з батьком; припинити право [PERSON] на аліменти на утримання сина [PERSON], стягнутих з нього рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 грудня 2012 року, стягувати на його користь з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], змінити розмір стягнутих з нього аліментів та стягувати з нього на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку а також відкликати та визнати таким, що втратив силу виконавчий лист № 0530/4489/2012. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що сторони перебували у шлюбі з 17 вересня 2002 року по грудень 2012 року., від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] ,та доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матірю, на користь якої рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 грудня 2012 року, з позивача стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу). З 01.04.2016 року син [PERSON] без погодження з матірю визначив місце проживання. та з зазначеного часу постійно проживає разом з батьком. Оскільки мається спір між батьком та матірю щодо місця проживання малолітньої дитини, з урахуванням інтересів дитини, просив визначити місце проживання сина разом з ним, та як наслідок припинити право відповідача на отримання аліментів на його утримання, змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання доньки [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити, навів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. В подальшому, з метою врегулювання спору, заявив про залишення без розгляду позовних вимог про стягнення з відповідача на його корить аліментів на утримання сина [PERSON]. Відповідач [PERSON], після прийняття судом рішення про залишення без розгляду позовних вимог про стягнення з неї аліментів на утримання сина, позовні вимоги визнала в повному обсязі та проти визначення місця проживання сина разом з батьком не заперечувала. Пояснила, що причиною визначення сином місця проживання з батьком стало, на її думку, не прийняття [PERSON], її вимог до виконання останнім розпорядку дня та обовязків по господарству, що повязано з перехідним підлітковим періодом. Представник третьої особи [PERSON], яка діє на підставі довіреності (а.с. 47), пояснила, що на підставі звернення [PERSON], після обстеження умов проживання батька та матері, збору документів, характеризують батьків та дитину, проведення бесіди з хлопчиком, орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області прийшов до висновку про можливість його проживання разом з батьком. зазначила, що в ході бесіди з малолітнім [PERSON], останній пояснив бажання проживати разом з батьком тим, що між ними склалися більш теплі та довірливі відносини, ніж з матірю. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм сімейні правовідносини, які регулюються ст. 161 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 32 положення Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно зі ст. 51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно частини 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною 5 ст.19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст. 111 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року «…Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків». Згідно з ст. 112 «Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини…Держава надає батькам … допомогу у виконанні ними своїх обовязків щодо виховання дітей…, захищає права сімї». Відповідно до ст.114.«Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили». У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Принцип 6 декларації прав дитини, проголошений Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Судом встановлено, що 17.09.2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 158. Від шлюбу вони мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], 21.09.2006. Рішенням Краснолиманського міського суджу Донецької області від 11 грудня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з матірю (а.с. 10). Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 грудня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) (а.с 14). Згідно довідки, виданої Краснолиманським міським відділом ДВС ГТУЮ у Донецькій області заборгованість за виконавчим документом у позивача відсутня (а.с.11). Згідно наданих характеристик, сторони виключно позитивно характеризуються за місцем постійної роботи (а.с. 57, 60) мають стабільний заробіток середній розмір якого становить у [PERSON] 10359,49 грн (а.с. 13), у [PERSON] - 4218,67 грн (а.с. 57). Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що з 01.04.2016 року малолітній [PERSON], [INFO], без погодження з матірю визначив свої місце проживання разом з батьком та з зазначеного часу постійно проживає з ним. З висновку від 05.09.2016 року №23 вбачається, що орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини разом з батьком оскільки між ними склалися більш теплі та довірливі відносини, ніж з матірю (а.с 59). Суд аналізуючи докази надані сторонами приходить до висновку, що позивачем не доведена наявність виняткових обставин, які свідчать про необхідність розлучення дитини зі своєю матір'ю. Разом з цим, в ході розгляду справи з метою врегулювання спору сторони погодилися піти на поступки. Ухвалою суду від 27 вересня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на його користь на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі ? частини від заробітку (доходів) за заявою позивача були залишені без розгляду. Відповідач з урахуванням інтересів малолітнього сина погодилася з визначенням місця проживання [PERSON] разом з батьком та визнала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову, не суперечить закону, и не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача и вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином суд, визначаючи місце проживання дитини з батьком доходить до припинення права [PERSON] на отримання аліментів на утримання сина [PERSON], стягнутих з [PERSON] на підставі рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 грудня 2012 року, та зміні розміру аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] до ? частини заробітку (доходу) позивача, з дня набрання даного рішення законної сили Позовні вимоги про відкликання та визнання таким, що втратив силу виконавчий лист № 0530/4489/2012 виданий на підставі рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 грудня 2012 року про стягнення аліментів не підлягають задоволенню, оскільки такий захист сімейних прав та інтересів непередбачений ст. 18 СК України.

Outcome: partial