Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

06.08.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визначення місця проживання дитини до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області . 25.08.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 26.08.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 28.10.2021 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 28.10.2021 року в підготовчому судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, [PERSON] , за місцем її проживання чи перебування. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 26.10.2012 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 106. В період шлюбу в них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу їхня донька залишилась проживати разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач після розірвання шлюбу майже не виконує свої батьківські обов`язки. Участі у житті доньки не бере, з донькою не спілкується, лише сплачує аліменти, призначені за судовим наказом. Вона створила всі умови для своєї доньки, її навчання, проживання, виховання та інші. Документи, що підтверджують факт, що її місце проживання є таким, що відповідає інтересам дитини та є звичним для неї середовищем додаються до матеріалів справи. На підставі чого просить визначити місце проживання доньки разом з нею, що й стало підставою звернення до суду. В підготовчому судому засіданні позивач пояснила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі за підставами, викладений в позовній заяві,. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: органу опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи,свідків, заслухавши думку дитини, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.10.2012 року, який був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 106. В період шлюбу в сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення суду. Після розірвання шлюбу донька сторін залишилась проживати разом з позивачкою , що сторонами також не заперечується. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного . Відповідно до ч. 2.3 ст. 160 СК України - Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України - Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.1.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» - Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. З наданих суду доказів встановлено, що позивач у справі забезпечена житлом, є фізичною особою підприємцем та отримує прибуток. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 28.07.2021 року у будинку позивача створені всі умови для належного проживання, навчання та виховання малолітньої дитини. Згідно наданої характеристики, судом встановлено, що позивач за місцем проживання характеризується позитивно. Згідно висновку відділу з гуманітарних питань Верхньодніпровської міської ради від 06.08.2021 року № 1119 визнано за доцільне визнати місце проживання малолітньої - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Враховуючи всі вищенаведені обставини, а також той факт, що відповідач не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої доньки спільно з позивачкою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. До цього висновку суд приходить ще й з тих підстав, що дитина на даний час проживає з матір`ю, яка піклується про її виховання, навчання та розвиток. Тому зміна місця проживання дитини без достатніх на те підстав матиме наслідком зміну способу життя, до якого звикла дитина та негативно впливатиме на психіку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України - У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову Так як відповідачем визнані позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачеві 50 відсотків судового збору, сплаченого відповідно до квитанції № 0.0.2220786450.1 від 06 серпня 2021 року в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в сумі 454.00 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в іншій частині в сумі 454.00 грн. стягнути з відповідача на користь позивача,оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved