Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

06 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про вилучення та повернення транспортного засобу забезпеченого за рахунок коштів державного бюджету, у якому просить вилучити у [PERSON] транспортний засіб «ЗАЗ 110307-42», 2007 року виготовлення, вартістю 26434,00 грн. та передати його Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно акта приймання-передачі транспортного засобу від 25.06.2007 року інваліду війни І групи, жителю [INFO] [PERSON], на пільгових умовах (доплата 7 % від вартості транспортного засобу) було надано автомобіль марки «ЗАЗ 110307-42», 2007 року, яким він користувався до дня смерті, тобто до 1січня 2010 року. У звязку з неспроможністю керування автомобілем право керування було надано онуку - [PERSON], який проживав разом з ним, а в подальшому зятю - [PERSON], який проживав разом з інвалідом та його обслуговував. При видачі автомобіля інвалід [PERSON] був ознайомлений з тим, що автомобіль видається йому лише в користування та являється державним майном. [PERSON] 1 січня 2010 року помер. Після смерті [PERSON] даним автомобілем тривалий час користувався його онук, який записаний у свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Встановлено, що інвалід [PERSON] помер, а строк експлуатації автомобіля, який було надано інваліду безоплатно, становить менше 10-ти років, тому цей автомобіль незаконно утримується зятем померлого інваліда, [PERSON] у його володінні. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що він є інвалідом І групи, він не знав про необхідність повернення автомобіля позивачу. Крім того, повідомлення від ДПСЗН Житомирської обласної державної адміністрації про повернення автомобіля йому не надходило. Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з актом приймання-передачі транспортного засобу Серія МВЧ № 921254 від 25.06.2007 року [PERSON] - інваліду війни І групи, жителю [INFO], було надано автомобіль марки «ЗАЗ 110307-42», 2007 року (а.с.9). Відповідно до довідки № 3743/02 від 09.07.2007 року [PERSON] забезпечено автомобілем на пільгових умовах (доплата 7 % від вартості транспортного засобу), з передачею права керування онуку - [PERSON], який проживав разом з ним (а.с.10, 14). За заявою [PERSON] від 26.03.2009 року та на підставі довідки № 1705/02 від 02.04.2009 року якою внесено зміни в технічний паспорт у звязку з передачею права керування, оскільки у інваліда протипоказання до керування транспортним засобом. Автомобіль видано без права продажу, дарування і передачі іншій особі. Передано право керування зятю [PERSON], який проживає з інвалідом в одному населеному пункту і його обслуговує (а.с.16, 17, 19, 21). При видачі автомобіля інвалід [PERSON] був ознайомлений з тим, що автомобіль видається йому лише в користування та являється державним майном. Встановлено, що інвалід [PERSON] помер 1 січня 2010 року, а строк експлуатації автомобіля, який було надано інваліду безоплатно, становить менше 10-ти років, тому цей автомобіль незаконно утримується зятем померлого інваліда, [PERSON]. у його володінні. 12 грудня 2016 року відповідач надіслав на адресу ДПСЗН Житомирської обласної державної адміністрації заяву з проханням переоформити автомобіль «ЗАЗ -110307», 2007 року випуску, яким був забезпечений інвалід І ї групи [PERSON], оскільки він на день смерті проживав з ним та вів спільне господарство (а.с.22). 26 грудня 2016 року на адресу відповідача було направлено повідомлення , що у переоформленні зазначеного автомобіля відмовлено з посиланням на пункт 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, а саме, з наданих документів встановлено, що на момент смерті [PERSON] було пропущено шестимісячний термін звернення щодо отримання дозволу на перереєстрацію автомобіля. Дані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами (а.с.6-26). Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію. Частиною 8 ст. 26 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» перелік технічних та інших засобів реабілітації, порядок забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» після смерті інваліда, дитини-інваліда, автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім'ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда, у випадках, якщо: строк експлуатації автомобіля становить більше ніж 10 років; строк експлуатації автомобіля становить від 5 до 10 років і середньомісячний сукупний дохід сім'ї померлого інваліда за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім'ї 3) строк експлуатації автомобіля становить менше ніж 10 років і в сім'ї є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті: проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його постійного проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. У судовому засіданні встановлено, що строк експлуатації автомобіля [PERSON] становить менше 10-ти років. Забезпечений автомобілем інвалід [PERSON] помер 1 січня 2010 року, а із заявою про переоформлення автомобіля [PERSON] звернувся лише 12 грудня 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого пунктом 16 вищезазначеного Порядку для отримання дозволу на перереєстрацію автомобіля. Таким чином Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації правомірно відмовлено відповідачу в отриманні дозволу на перереєстрацію автомобіля, у звязку з чим у [PERSON] відсутні правові підстави на користування цим автомобілем. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а згідно ст.397 цього ж Кодексу володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Статтею 400 ЦК України передбачено, що недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності бо інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Outcome: approved