overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

05.03.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 01.05.1999 року, від якого мають неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Дітей просила залишити на вихованні з нею. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.05.1999 року /а.с.6/, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та /а.с.11, 12/. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матірю. Відтак, сина [PERSON] та доньку [PERSON] суд залишає на виховані з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання неповнолітніх дітей місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

05.03.2015 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Управління Держземагенства у Первомайському районі Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову зазначали, що їм на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,0705 гектарів, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю від 23 березня 2005 року серії [NUMBER] передана у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині кожному для ослуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. [PERSON] помер [INFO] .Спадкоємцем після смерті [PERSON]являється його син, [PERSON],[INFO]. Позивачі вважають, що поскільки до них на праві приватної власності перейшов житловий будинок, то відповідно до вимог ст.. 120 ЗК України повинно перейти право власності на земельну ділянку. Посилаючись на викладені обставини просили задовольнити позов. В судовому засіданні позивачі та їх представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачі в судовое засідання не з'явились, про слухання справи повідомлені належним чином, заперечень щодо позову не надали. Представник третьої особи до суду надав заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. За змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до слідуючого. Відповідно ст. 377 ЦК України ст.. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок , будівлю або споруду , переходить право власності на земельну ділянку , на якій вони розміщені , без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці розміром 0,0705 гектарів., яка була надана для обслуговування вказаного будинку, відповідно до державного акту [NUMBER] виданого 23 березня 2005 року та передана у власність відповідачам по 1/3 частині кожному для обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд. [PERSON] помер [INFO].Спадкоємцем після смерті [PERSON] являється його син [PERSON], [INFO] Таким чином, поскільки позивачі набули право власності на будинок, то до них повинно перейти і право власності на земельну ділянку, яка необхідна для обслуговування вказаного будинку. На підставі вище викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

05.03.2015р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем по справі одружились 17.09.2011 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину доньку Поліну, [INFO], яка за згодою сторін мешкає із матірю. З теперішнього часу вони припинили спільне сімейне життя, причиною розпаду родини зявилася та обставина, що чоловік зловживає спиртними напоями, через що вони втратили повагу до друг друга, спільне життя не можливе. Вони проживають в різних помешканнях, не ведуть спільне господарство, стосунки між ними як чоловіка та жінки припинені. Вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутність, на заявлених вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.09.2011р., від якого згідно свідоцтв про народження мають одну неповнолітню дитину доньку Поліну, [INFO]. Шлюб у сторін повторний. З теперішнього часу сторони не проживають разом, сумісне господарство не ведуть. Будь який спір на час винесення рішення про розподіл сумісно нажитого майна у сторін відсутній. Вислухавши сторони по справі, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, враховуючи той факт, що позивачка категорично не бажає зберігати сімейні відносини, перспектива відновлення родини втрачена, відсутність майнової суперечки між подружжям на час розірвання шлюбу, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюбу припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини і неможливість надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

05.03.2015 р. позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу(а.с.3), мотивуючи свої вимоги тим, що 02.06.2007 р. зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Сімейні відносини припинені з вересня 2013 р.. В судове засідання позивачка, відповідач не з'явились. Про час та місце слухання справи були повідомлені. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність; позов підтримує; прізвище просить залишити «[PERSON]»; судові витрати з відповідача просить не стягувати. Відповідач надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність; позов визнає. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, сторони уклали шлюб 02.06.2007 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 779 (а.с.4). Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Від шлюбу мають спільну дитину: сина - [PERSON], [INFO](а.с.7). Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивачки щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї за бажанням відповідача буде нічим іншим, як примушуванням позивача до збереження шлюбних відносин. Судові витрати не стягуються, оскільки позивачка просить цього не робити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

05.03.2015 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.01.2013 р. зареєструвала шлюб з відповідачем. Сімейне життя не склалося. На даний час фактично припинені подружні стосунки. Вважає, що шлюб розпався і просить його розірвати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася але в матеріалах справи мається письмова заява, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю і просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні з позовом погодився повністю і не заперечував проти розірвання шлюбу, оскільки [PERSON] виїхала до Житомирської області. Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню, так як судом встановлено, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбні відносини та разом не проживають, тому подальше збереження шлюбу не сприятиме збереженню сім'ї, і шлюб доцільно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального Кодексу України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 110 ч. 1 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 112 частиною 2 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За даних обставин суд вважає необхідним розірвати шлюб між подружжям. Згідно ст. 88 Цивільного процесуального Кодексу України з [PERSON] необхідно стягнути судовий збір на користь [PERSON] в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

05.03.2016 року заявник [PERSON]звернувся до суду з заявою, в якій просить призначити його опікуном над недієздатним [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні він наполягав на своїх вимогах з підстав викладених в заяві у повному обсязі , при цьому пояснившого що це дасть йому можливість забезпечити захист прав цієї недієздатної особи. Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Лиманської міської ради не заперечувала в задоволенні вимог [PERSON]та пояснила суду, що зазначена особа може бути опікуном над недієздатним [PERSON]. З урахуванням стану здоровя самого [PERSON], як особи у відношенні якої вирішується питання про призначення йому опікуна, суд вирішив недоцільним його участь у судовому засіданні. При дослуджені судом письмових доказів по справі встановлено. [PERSON]та [PERSON],є особами переміщеними з тимчасово окупованої території України ( а.с.3-7,13). Рішенням Микитівського районного суду м.Горлівка Донецької області від 05.03.2009 року [PERSON] [INFO], за яким було закріплено право на житло в м.Горлівка, був визнаний недієздатним і йому було призначено опікуна [PERSON] ( а.с.11-12). 10.10.2008 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] але 24,02.2016 року померла в м.Слов*янськ Донецької області ( а.с.9-10). Орган опіки та піклування Лиманської міської ради вважає можливим призначити [PERSON]опікуном над [PERSON]А.( а.с.25). Суд, заслухавши участників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає , що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. В ст.25 ЦК України зазначено-Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Таким чином , оскільки опікун над недієздатним [PERSON] [INFO], громадянка [PERSON] померла, зазначена особа залишилась без опіки. З тих підстав, що [PERSON] сам просить призначити його опікуном над недієздатним [PERSON], а Орган опіки та піклування Лиманської міської ради вважає можливим призначити [PERSON]опікуном над [PERSON] , то суд вважає, що з метою захисту прав та інтересів недієздатного зазначену заяву слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

05.03.2018 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. Вимоги мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 15.02.2013 року, актовий запис № 179. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини припинили своє існування, спільне господарство не ведеться. З приводу розподілу майна спору не виникає. Після розірвання шлюбу дитина залишається з матір»ю. Примирення між сторонами не можливе. У судове засідання позивач не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, позов визнає, строк на примирення не надавати. Оскільки учасники справи у судове засідання не з»явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON], укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 179. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка «Хоменко», дружини - «Лисаченко» (а.с.6). Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені ст. 112 СК України, де зазначено, що суд з»ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що дійсною причиною розірвання шлюбу є відсутність взаємної любові та поваги подружжя одне до одного; небажання позивача продовжувати сімейні відносини з відповідачем, а відповідача - зберегти сім»ю. Спору щодо розподілу майна та місця проживання дитини не виникає. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами не можливе, оскільки втрачені почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, тому підстав для примирення подружжя немає. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що має істотне значення, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

05.03.2018 позивач [PERSON], звернулась до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] «Про розірвання шлюбу», посилаючись на те, 07.08.2010 року вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не скалося через відсутність взаєморозуміння між ними , розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. На даний час ведення між подружжям спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Подальше сумісне життя та збереження сімї позивач вважає неможливим. Шлюбно-сімейні відносини припиненні з червня 2017 року. В судове засідання позивач [PERSON], не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище чоловіка «Деркач». Відповідач [PERSON], у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позов визнає та не заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні з та матеріалів справи вбачається те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 08.10.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1253. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно ч.2\~ст.104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, на протязі тривалого часу сторони разом не мешкають, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як останні посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Сторони майнового спору не мають. Згідно ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного, ст. 104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

05.03.2018 року [PERSON] (далі заявник) звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності її батькові [PERSON], який помер 15.02.2010 року, Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯБ № 227318), який видано на імя «Нестерчук Іван Йосипович». В обґрунтування заяви заявник зазначила, що при оформленні державного акту допущено помилку в написанні по-батькові батька і замість «Йосифович» вказано «Йосипович», що унеможливлює отримання нею в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримала і наполягала на задоволенні; представники заінтересованих осіб не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Заявник народилася 12.07.1951 року в с. Снитища Народицького району Житомирської області; батьком заявника був [PERSON], який помер 15.02.2010 року (а.с. 3, 4, 6-9). За життя батько заявника отримав у власність земельну ділянку площею 1.77 га, розташовану на території Стародорогинської сільської ради Народицького району Житомирської області. При цьому у [PERSON] акті на право власності на земельну ділянку (серія ЯБ № 227318), виданому 03.04.2006 року Народицькою районною державною адміністрацією Житомирської області допущено помилку в написанні по-батькові власника і замість «Йосифович» вказано «Йосипович», що унеможливлює отримання заявником в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину батька. Зазначене повністю підтверджується матеріалами справи, а тому є доведеним. У звязку з тим, що наявність помилки в написанні по-батькові власника землі в державному акті унеможливлює отримання заявником свідоцтва про право власності на спадщину батька, права заявника підлягають захистові в судовому порядку шляхом встановлення факту належності державного акту батькові заявника, що має юридичне значення. За таких обставин, подана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved