Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

06 листопада 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 01 грудня 2006 року, їй належить квартира №98 в будинку №30 по вул.. Кам*янській в м. Дніпропетровську. Право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ», реєстраційний № 18610623. З 22 березня 2002 року по 10 березня 2015 року перебувала в шлюбі з [PERSON] Після реєстрації шлюбу [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі, а з 2010 року зареєстрованою значиться [PERSON], однак за зареєстрованою адресою не проживала, в квартирі відсутні її особисті речі. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2015 року шлюб між ними розірвано. З січня 2013 року між нею та [PERSON] фактично були припинені шлюбні відносини. Відповідач залишив спірну квартиру та переїхав жити в гуртожиток. Відповідачі матеріальної допомоги на утримання квартири не надають, комунальні послуги не оплачують. На підставі вищевикладеного просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №98 будинку №30 по вул.. Кам*янській в м. Дніпропетровську внаслідок не проживання в квартирі понад один рік без поважних причин та усунути перешкоди в користуванні квартирою №98 в буд. №30 по вул.. Кам*янській у м. Дніпропетровську з боку [PERSON] та [PERSON] знявши їх з реєстраційного обліку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Кам*янська, буд.№30 кв.98 та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров*я». Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності квартири №98 в буд. №30 по вул.. Кам*янській у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 01 грудня 2006 року./а.с.6/ [PERSON] та [PERSON] з 22 березня 2002 року перебували у зареєстровану шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2015 року шлюб між ними розірвано./а.с.8/ Станом на день розгляду справи, зареєстрованими за адресою: кВ.№98, буд.№30 по вул.. Кам*янській у м. Дніпропетровську значаться [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №5213 від 02.11.2015 року. /а.с.9/ Судом встановлено, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі №98 буд.№30 по вул. Кам*янській в м. Дніпропетровську з весни 2011 року, а [PERSON] з 2013 року, в квартирі відсутні їх особисті речі, що підтверджується актом про не проживання в спірній квартирі [PERSON] та [PERSON] виданого КП ЖЕП №34 \~від 03.11.2015 рокута поясненнями свідка [PERSON] Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини. Факт, що [PERSON] не проживає з січня 2013 р. за адресою: вул. Кам*янська, буд.№30, кВ.№98 в м. Дніпропетровську, також, встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що набрало чинності 23.03.2015 року./а.с.8/ Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що реєстрація [PERSON] та [PERSON] у квартирі №98 в буд. №30 по вул.. Кам*янській у м. Дніпропетровську порушує права позивача, як власника, [PERSON] за зазначеною адресою не проживає з січня 2013 року, а [PERSON] з весни 2011 року, тобто понад один рік, а, отже є достатні підстави для усунення перешкод у користуванні власністю. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування майном,\~\~бо достатнім захистом прав позивача є усунення перешкод у користуванні власністю, що є також підставою для зняття відповідачів з реєстрації у встановленому порядку. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial