Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

06.11.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 03.09.2008 р. між Позивачем та Відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №151/711654, згідно п 1.1 якого відповідачу був наданий кредит в сумі 19574,47 доларів США зі сплатою 13,2 відсотків річних, строком до 02.09.2015р., для купівлі автомобіля Nissan Тііда. Позивач зазначає, що отримання кредиту підтверджується: валютним меморіальним ордером №151/711654 від 03.09.2008р. та валютним меморіальним ордером №4023 від 03.09.2014р. (щодо перерахування суми кредиту на поточний рахунок відповідача), платіжним дорученням №1 від 03.09.2014р. (про перерахування коштів в оплату за автомобіль). Відповідно до ст. 1054 ЦК України вищевказаний договір є кредитним договором, за умовами якого банк зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, та сплатити проценти, передбачені договором. Згідно п.п. 1.1, 1.4, 2.4, 3.3.2 кредитного договору [PERSON] прийняв на себе зобов'язання сплачувати платежі за кредитом та нараховані проценти щомісячно до 15 числа кожного місяця. При цьому, позивач зазначає, що відповідачем умови кредитного договору своєчасно не виконуються, кредит та відсотки у встановлені договором строки не сплачуються. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 06.10.2014 р. [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 616,70 дол. США, що за курсом НБУ 12,940496 складає в еквіваленті 7980,40 грн., за відсотками в сумі 106,55 дол. США, що складає в еквіваленті 1378,81 грн. Прострочена заборгованість відповідача обліковується з серпня 2014 року, платежі вносилися відповідачем нерегулярно, прострочена заборгованість не сплачена. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань, або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно п. 5.2 кредитного договору у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами та комісією Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу. Позивач зазначає, що у зв'язку із простроченням [PERSON] платежів за кредитним договором станом на 06.10.2014р. нарахована пеня в сумі 230,21 грн. Згідно ст. 1054 ЦК У країни до відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. За таких умов позивач зазначає, що ці норми дають банку підстави для дострокового стягнення всієї заборгованості за кредитним договором. За твердженням позивача, внаслідок невиконання умов кредитного договору відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 06.10.2014р. в загальному розмірі 4808,62 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ 12,940496 складає 62225,92 грн., в тому числі: строкова заборгованість за кредитом 4006,55 доларів США, що еквівалентно 51846,74 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 616,70 доларів США, що еквівалентно 7980,40 грн.; нараховані відсотки з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року - 50,86 доларів США, що еквівалентно 658,15 грн.; нараховані відсотки з 01.10.2014 року по 06.10.2014 року - 10,17 доларів США, що еквівалентно 131,61 грн.; прострочені відсотки 106,55 доларів США, що еквівалентно 1378,81 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 17,79 доларів США, що еквівалентно 230,21 грн. Позивач зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 03.09.2008 року, між ним, банком та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати в повному обсязі по зобов'язаннях позичальника, які виникають з вищевказаного кредитного договору. На підставі договору поруки та ст.ст. 553, 554 ЦК України відповідачі, які є позичальником та поручителем, несуть солідарну відповідальність перед банком на всю суму заборгованості за кредитним договором. Позивач вказує, що 01.10.2014р. з метою досудового врегулювання спору позивач надіслав відповідачам вимоги про погашення заборгованості. Вимоги отримано відповідачами 07.10.2014 р. проте порушення умов кредитного договору та договору поруки відповідачами не усунуто. За наведених обставин позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №151/711654 від 03.09.2008р. в загальному розмірі 4808,62 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ 12,940496 складає 62225,92 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідачів понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились. Повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за місцем проживання відповідачів повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.09.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №151/711654. За змістом укладеного договору банк надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в сумі 19574,47 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 02.09.2015 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,2% річних (а.с. 98-107). Свої зобов'язання за договором кредиту щодо надання кредитних коштів позивач виконав, що підтверджується валютним меморіальним ордером №151/711654 від 03.09.2008 року, валютним меморіальним ордером №4023 від 03.09.2008 року та платіжним дорученням №1 від 03.09.2008 року (а.с. 108-109). З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним вище договором кредиту, між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №151/711654-П від 03.09.2008 року (а.с. 110-111). Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним вище договором кредиту належним чином не виконав у зв'язку із чим виникла заборгованість на загальну суму - 4808,62 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ 12,940496 складає 62225,92 грн., розрахована позивачем, яка складається з: - строкова заборгованість за кредитом 4006,55 доларів США, що еквівалентно 51846,74 грн.; - прострочена заборгованість за кредитом 616,70 доларів США, що еквівалентно 7980,40 грн.; - нараховані відсотки з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року - 50,86 доларів США, що еквівалентно 658,15 грн.; - нараховані відсотки з 01.10.2014 року по 06.10.2014 року - 10,17 доларів США, що еквівалентно 131,61 грн.; - прострочені відсотки 106,55 доларів США, що еквівалентно 1378,81 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 17,79 доларів США, що еквівалентно 230,21 грн. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачі суду не надали, як і відсутні докази належного виконання відповідачем [PERSON] умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки відповідач [PERSON] порушив зобов'язання, встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи немає, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості. При цьому, суд вважає законними вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості, враховуючи, що відповідачем [PERSON] в забезпечення виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, було укладено з позивачем договір поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ст. 553 ЦК України). За змістом ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідачів з вимогою №13206/6267 від 01.10.2014 року про повне дострокове виконання зобов'язань за договором кредиту (а.с. 112-113). Враховуючи, що укладеним договором поруки передбачено, що поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно за виконання боржником зобов'язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, пені, штрафі, неустойок) за кредитним договором №151/711654 від 03.09.2008 року, укладеним між боржником та кредитором, вимоги про солідарне стягнення заборгованості в тому числі з поручителя є законними та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved