Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

07.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання інформації, опублікованої в друкованому виданні «Люстраційний бюлетень» за липень 2015 року під назвою: «Політичний заробітчанин [PERSON] знову балотуватиметься по 205 округу», зокрема, про те, що: «…будучи активістом ДемАльянчу, [PERSON] не забуває допомагати своїм колишнім побратимам у владі», зазначаючи при цьому, що під час [PERSON] він був засланцем СБУ на Майдані; він був «штабним учасником АТО»; «За свою підтримку пропрезеденського кандидата, за даними кількох джерел, він отримав близько 400 тисяч гривень. Як кажуть у кулуарах чернігівського політикуму, руку до цього приклав і нинішній нардеп [PERSON].»; він є «ручним демократом [PERSON]». Крім того, позивач просив зобовязати відповідача опублікувати спростування цієї інформації та стягнути з нього 30000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої приниженням честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позову зазначив, що поширена відповідачем у зазначеній вище статті інформація не відповідає дійсності, формує в громадськості негативне уявлення про нього як про людину і про політика з точки зору загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, принижує його честь, гідність і ділову репутацію, а тому підлягає спростуванню. Ухвалою суду від 15.12.2015 року за клопотанням позивача залучено до участі в справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], які разом з відповідачем [PERSON] входять до складу редакції друкованого видання «Люстраційний бюлетень». У судовому засіданні позивач і його представник заявлені вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Вони просили спростувати неправдиву інформацію, яка поширена відповідачами, шляхом зобовязання останніх опублікувати відповідне спростування в будь-якому друкованому виданні Чернігова. Представник відповідача позов не визнав. Він вважає, що інформація, яка опублікована в статті під назвою: «Політичний заробітчанин [PERSON] знову балотуватиметься по 205 округу» містить критику діяльності позивача як політика, із застосуванням оціночних суджень, які не підлягають спростуванню. Співвідповідачі не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. [PERSON] надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю в якій зазначив, що не має особистого відношення до публікації статті про позивача. [PERSON] про причини своєї неявки суд не повідомив. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є заступником керівника Чернігівського обласного осередку політичної партії «Демократичний Альянс» та депутатом Чернігівської міської ради. В 2014 році він був мобілізований до лав Збройних Сил України і брав участь в Антитерористичній операції на сході України на посаді начальника звязку батальйону, за що був нагороджений медаллю «За досягнення у військовій службі ІІ ступеня». Після демобілізації позивач брав участь у позачергових виборах народного депутата України по 205 виборчому округу в якості кандидата в народні депутати України, що проходили в липні 2015 року. Під час виборчого процесу, в неперіодичному друкованому виданні «Люстраційний бюлетень» за липень 2015 року була опублікована стаття під назвою: «Політичний заробітчанин [PERSON] знову балотуватиметься по 205 округу», в якій, зокрема, зазначено, що: «…будучи активістом «Демальянсу» [PERSON] не забуває допомагати своїм колишнім побратимам у владі. Так, згідно з інформацією нинішнього керівника Луганщини, генерал-майора [PERSON] під час [PERSON] гідності СБУ заслала на Майдан члена чернігівського ДемАльянсу для здійснення провокацій.»; «…наближались позачергові парламентські вибори, в яких «майданівець» і на той час «штабний учасник АТО» [PERSON] планував брати участь.»; «…За свою підтримку пропрезеденського кандидата він, за даними кількох джерел, отримав близько 400 тисяч гривень. Як кажуть у кулуарах чернігівського політикуму, руку до цього приклав і нинішній нардеп [PERSON].»; «розуміючи свою неспроможність отримати на місцевих виборах більшість у Чернігівській міській раді і добряче прикластись до переділу Чернігівської ТЕЦ, [PERSON] приймає рішення іти кількома фронтами. Один із таких напрямків і має очолити ручний демократ [PERSON] [PERSON]». Автором статті зазначено [PERSON], що є псевдонімом дійсного автора, якого відповідачі не розкрили. Відповідно до статті 28 Конституції України кожен має право на повагу його гідності. Частиною першою статті 270 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) закріплено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі, що є складовою частиною особистого немайнового права фізичної особи. Згідно положень частин першої, четвертої, шостої статті 277 Кодексу фізична особа, особисті майнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) про членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації врегульовано Законом України «Про інформацію» (далі Закон). Статтею 1 Закону до категорії «інформація» віднесено будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Статтею 5 Закону встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Втім, за змістом цієї статті, реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Різновидом інформації є масова інформація інформація, що поширюється засобами масової інформації (засобами, призначеними для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації) з метою її доведення до необмеженого кола осіб (стаття 22 Закону). Статтею 24 Закону заборонена цензура та втручання в професійну діяльність журналістів і засобів масової інформації. За змістом статті 30 Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Суд вважає, що надрукована в статті інформація про те, що «штабний учасник АТО» [PERSON] планував брати участь у виборах», а також про те, що позивач є «ручним демократом [PERSON]» є оціночними судженнями, які за статтею 30 Закону не підлягають спростуванню. В той же час, викладена в статті інформація про те, що «…будучи активістом «Демальянсу» [PERSON] не забуває допомагати своїм колишнім побратимам у владі», і що «згідно з інформацією нинішнього керівника Луганщини, генерал-майора [PERSON] під час [PERSON] гідності СБУ заслала на Майдан члена чернігівського ДемАльянсу для здійснення провокацій» створює у осіб, яким вона поширена, враження про те, що той, хто допомагав своїм колишнім побратимам у владі, і той, хто був засланий СБУ на Майдан для здійснення провокацій, є одна і та сама особа, і що цією особою є саме позивач. Отже, в цій інформації констатовано факт, який безумовно характеризує позивача з негативної сторони. У приєднаних до справи представником відповідача копіях публікацій [PERSON] (а. с. 75-104) відсутня інформація про співпрацю позивача з СБУ, при цьому, як слідує з публікацій інформаційних агентств Чернігівщини (а. с. 43-49), під час [PERSON] позивач займав активну позицію на стороні тих, хто виступив з відкритим протестом проти «режиму Януковича», за що невстановлені до цього часу особи побили вікна та зіпсували вхідні двері його квартири. Зазначене підтверджує, що вказана інформація є неправдивою і такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача як людини і політичного діяча. Викладена в статті інформація про те, що за підтримку пропрезеденського кандидата позивач отримав близько 400 тисяч гривень і, що до цього причетний народний депутат України [PERSON], є також констатацією факту про отримання позивачем неправомірної вигоди. Втім, вказана інформація не містить посилань на конкретні джерела, з яких вона отримана, при цьому не підтверджується жодним належним доказом. У той же час, позивачем надано суду письмові матеріали про джерела фінансування його виборчої компанії (а. с. 61-67), в яких зазначені конкретні особи, які надавали йому фінансову допомогу на позачергових виборах народного депутата України по 205 округу. Серед цих осіб немає народного депутата України [PERSON] або інших відомих представників діючої влади, що свідчить про неправдивість цієї інформації. Вирішуючи даний спір суд бере до уваги те, що позивач є політиком і відповідно до Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи (далі Декларація), а також Рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 (1198) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя, він є публічною особою, оскільки відіграє певну роль у суспільному житті Чернігівщини. За приписами статей 3, 4, 6 Декларації позивач як публічна особа підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнавати гострої критики у засобах масової інформації з приводу того, як він виконує свої функції. Тому, межі допустимої критики позивача як публічної особи є значно ширшими, ніж окремого пересічного громадянина. Втім, наведена вище інформація не містить конструктивної критики діяльності позивача, а констатує факти, які не відповідають дійсності, що при цьому принижують честь, гідність та ділову репутацію особи. За способом поширення інформації «Люстраційний бюлетень» має ознаки друкованого засобу масової інформації. Статтею 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» забезпечено свободу слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань, право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Втім, згідно статті 11 цього Закону друкований засіб масової інформації може видаватися лише після його державної реєстрації. По справі встановлено, що «Люстраційний бюлетень», який видано відповідачами, не легалізований в порядку, встановленому Законом України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», оскільки не пройшов процедури державної реєстрації. Таким чином, видання відповідачами цього друкованого засобу масової інформації, який має наклад 20000 примірників, здійснено з порушенням вимог чинного законодавства України. За таких обставин, на відповідачів не можуть поширюватися гарантії щодо свободи слова і вільного вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань, які передбачені в тому числі й статтею 10 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (свобода вираження поглядів). Крім того, як слідує з матеріалів справи (а. с. 72) відповідач [PERSON] є членом політичної партії «Українське обєднання патріотів», що дає суду підстави для висновку про те, що справжньою метою публікації статті було не доведення до відома громадськості Чернігівщини відомостей про політичну та громадську діяльність позивача, а його компрометація як політичного опонента. За таких обставин, поширена відносно позивача неправдива інформація підлягає спростуванню. З урахування того, що випуск друкованого видання «Люстраційний бюлетень» суперечить вимогам Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», що унеможливлює спростування неправдивої інформації в цьому друкованому виданні, суд вважає можливим зобовязати відповідачів опублікувати за власний рахунок спростування поширеної ними неправдивої інформації в газеті «Чернігівські відомості», яка поширюється в межах територіальної громади міста Чернігова, або іншому друкованому виданні Чернігівщини, що має наклад не менше 20000 примірників. В силу вищевикладеного та положень пункту 4 частини другої статті 23 Кодексу, доведення в суді факту поширення відповідачами відносно позивача неправдивої інформації, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію є підставою для відшкодування завданої цим моральної шкоди. Вирішуючи питання розміру грошового відшкодування завданої моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину і тривалість завданих душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості, вважає достатньою сатисфакцією стягнення з відповідачів на користь позивача по 2 000 грн з кожного. Таким чином, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial