Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

07.09.2012 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшов цивільний позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання договору займу недійсним. З пред'явленого суду позову вбачається, що 31 березня 2011 року заочним рішення Краматорським міським судом Донецької області за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволені у повному обсязі. Позивачка [PERSON], після ознайомлення з матеріалами названої цивільної справи, звернулась із заявою про вчинення злочину, а саме підробки її підпису на спірному договорі позики. За фактом фальсифікації підпису позивачки було порушено кримінальну справу за ознаками вчинення злочину, передбачено ч. 1 ст. 358 КК України. У ході здійснення провадження у названій кримінальній справі було проведено дослідження спеціаліста та експерта та встановлено факт фальсифікації підпису позивачки шляхом вчинення підпису іншою особою з наслідуванням підпису позивачки. Враховуючи, що договір позивачкою [PERSON] не був підписаний, позивачі просять суд визнати договір недійсним та стягнути з відповідача на користь позивачів сплачений при поданні позовної заяви судовий збір. Крім того, суду також були надані письмові пояснення позивача [PERSON], з яких вбачається, що у 2009 році позивач товаришував з відповідачем [PERSON] Останній запропонував зробити вклад в його бізнес, для здійснення чого збирався взяти кредит у банківській установі. Для гарантування укладення договору між позивачами та відповідачем після отримання відповідачем кредиту позивач [PERSON] підписав два примірника договору позики. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] усно домовились про те, що після отримання кредиту сторони складуть та підпишуть третій примірнику договору та акт прийняття-передачі грошових коштів. У подальшому позивач [PERSON] вважав, що понад переговорів ніяких дій не було здійснено та дійшов висновку про неукладення такого договору. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зґявились. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заявлені позивачами вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Представника відповідача [PERSON] проти позовної заяви про визнання договору позики недійсним заперечувала. Просила відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки підпис [PERSON] ніхто не оспорює. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Розглянувши матеріали цивільної справи, вислухавши думку сторін щодо вирішення справи по суті, дослідивши представлені суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання договору позики недійсним задоволенню підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що предметом спору сторін є договір позики (далі-Договір). З представленого суду договору позики вбачається, що за п.п. 1.1, 2.1 Договору 01 січня 2010 року позичальник-відповідач [PERSON] передав позивачам [PERSON] та [PERSON] безвідсоткову позику у розмірі 320000 (трьохсот двадцяти тисяч) гривень 00 коп., а позивачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язуються повернути позику у встановленому обсязі у строк до 01 грудня 2010 року. У договорі у розділі «Підписи сторін»заповнені місця для підписів сторін шляхом здійснення підписів у графі відповідача [PERSON], позивачів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18) У судовому засіданні встановлено, що Договір позивачкою [PERSON] не був підписаний, а у графі, відведеної для підпису позивачки [PERSON] іншою особою був внесений підпис з наслідуванням підпису позивачки. Вказані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні у якості письмових доказів висновком спеціаліста (а.с. 3-6) висновком експерта від 27 січня 2014 року № 4772/02/4773/03. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. На підставі ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК України та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. За положенням ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Суд керується тим, що для договору позики між сторонами на суму 320000 (триста двадцять тисяч) гривень 00 коп. була обрана письмова форма укладення договору із підписанням сторонами складеного ними документу. Для легітимації договору у письмовій формі кожна зі сторін (особа на стороні) повинна підписати складений ними договір. Враховуючи, що сторона боржника (позичальника) у потенційному договорі позики представлена одночасно двома особами, кожна з таких осіб має здійснити підписання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За змістом ч. 1 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Суд виходить з тих обставин, що для укладення договору перед передачею предмету договору (грошових коштів) сторони мали дійти згоди щодо усіх істотних умов договору та укласти договір у обраній ними формі з урахуванням положень законодавства. Для цього кожна зі сторін має повно та безумовно прийняти істотні умови договору як його зміст. Враховуючи, що однією з осіб на боці сторони боржника -позивачкою [PERSON] істотні умови не були прийняті, волевиявлення щодо укладення правочину не було здійснено,оскільки вона свого підпису під даним договором не ставила, визначення та виконання вимог щодо форми договору не було реалізовано, суд приходить до висновку, що встановлені законодавством умови, необхідні для укладання договору, відсутні. У зв'язку з цим, виходячи з можливості захисту виключно дійсних цивільних прав та інтересів сторін, суд вважає, даний договір повинен бути визнаний недійсним в повному обсязі.. На підставі викладеного,

Outcome: approved