Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

06.04.2010 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» та [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» 28 травня 2008 року було укладено кредитний договір №158, за умовах якого позивач зобов`язаний надати ТзОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» грошові кошти у розмірі 300000, 00 дол. США на умов вищевказаного договору, а відповідач ТзОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» зобов`язався повернути кредити в термін до 29 липня 2011 року і сплатити за користування кредитними коштами відсоткову ставку 14,5% річних. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, кредит наданий відповідачу ТзОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» в повному об`ємі, що підтверджується меморіальними валютними ордерами №2899637 від 01.08.2008 року та №2970924 від 06.08.2008 року. 24.09.2009 року відповідачу ТзОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» було надіслано вимогу з зобов`язанням в добровільному порядку повернути заборгованість за кредитним договором. Проте станом на 31.03.2010 року відповідачем ТзОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» не вчинено жодних дій щодо погашення заборгованості. Загальна заборгованість становила 315737,92 дол. США та 3300, 00 грн. Крім цього згідно умов договору іпотеки відповідач [PERSON] в забезпечення виконання кредитних зобов`язань надав в повторну іпотеку позивачу нерухоме майно навчально виробничі майстерні, позначені на плані літерами «Б-2», загальною площею 2483,1 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позивачем було надіслано відповідачу [PERSON] вимогу з зобов`язанням в добровільному порядку повернути заборгованість по кредитному договору, що станом на 23.09.2009 складала 281963,70 дол. США та 29781,22 гривень. Однак станом на 31.03.2010 року [PERSON] не вчинено жодних дій щодо погашення виниклої заборгованості. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 16.04.2010 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 16.06.2010 року провадження у справі зупинено до вирішення справи Господарським судом Львівської області. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 31.01.2011 року провадження по справі відновлено. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 11.04.2011 року зупинено провадження по справі до вирішення іншої справи Галицьким районним судом м.Львова. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 14.01.2014 року відновлено провадження у справі. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 14.02.2014 року залишено позов без розгляду. Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Львівської області від 10.10.2017 року скасовано ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 14.02.2014 року Ухвалю судового засідання від 18.07.2018 року замінено позивача з ПАТ «Кредобанк» на ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції». Відповідно до копії свідоцтва про смерть відповідач [PERSON] помер [INFO] . 06.12.2019 року позивачем уточнені позовні вимоги, в яких останній просить стягнути з ТОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» заборгованість за кредитним договором №158 від 30.07.2008 року у розмірі: 170 000, 00 дол. США суми строкової заборгованості; 100\~000, 00 дол. США суми простроченої заборгованості; 8\~285,00 дол. США пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 01.07.2009 року по 30.03.2010 року; 31647,45 дол. США прострочених відсотків по кредиту за період з червня 2009 року по лютий 2010 року; 3262,50 дол. США суми нарахованих відсотків за період з 01.03.2010 року по 30.03.2010 року; 2542,97 дол. США пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 01.06.2009 року по 30.03.2010 року; 27466,96 дол. США 3% відсотків річних; 3300,00 грн. комісії за період управління кредитом за період з травня 2009 року по березень 2010 року. Позовні вимоги до [PERSON] просить залишити без розгляду. Ухвалою судового засідання від 03.02.2020 року залучено до участі в розгляді справи третю особу ТОВ «Юрпромтехсервіс». Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. До суду надіслала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача ТзОВ «Львіввікнопласт» в судове засідання не з`явився. За адресою місця реєстрації отримав повідомлення про судове засідання, що підтверджується трекінгом АТ «Укрпошта». Представник третьої особи в судове засідання 31.07.2020 року не з`явився. Належним чином повідомлений про судове засідання. До суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введеним на території України карантину через спалах коронавірусу COVID-19. Представник третьої особи в судове засідання 02.10.2020 року не з`явився. Належним чином повідомлений про судове засідання. До суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введеним на території України карантину через спалах коронавірусу COVID-19 Представник третьої особи в судове засідання 16.10.2020 року не з`явився. Належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом надіслання на електронну адресу повідомлення про судове засідання, про що свідчить підтвердження від 06.10.2020 року, яке знаходиться в матеріалах справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи до суду не надходило. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року Банк надав ТОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» кредит у сумі 300 000,00 доларів США. Відповідач повернув Банку 30 000,00 доларів США, отже неповернута сума кредитних коштів становить 270 000,00 грн. З них 100 000,00 доларів США на момент подання позовної заяви позивачем визначені як сума простроченої заборгованості, тобто сума платежів, обов`язок здійснити які у позичальника вже настав відповідно до п. 2.1.6. кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року, проте який не виконаний позичальником; а 170 000,00 грн. доларів США визначені позивачем як сума строкової заборгованості, тобто сума платежів, строк здійснення яких у позичальника на момент подання позовної заяви відповідно до п. 2.1.6. кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року не настав, проте Банк має право стягнути цю суму відповідно до п. 5.9. кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року та приписів ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. Зважаючи на відсутність доказів повернення отриманого кредиту в іншій (більшій) сумі, про що не вказано й відповідачем, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення неповернутої суму кредиту в загальному розмірі 270 000,00 доларів США. Позивачем заявлено до стягнення 8 285,00 доларів США пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 01.07.2009 по 30.03.2010 року. Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У п. 2.1.6. кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року сторони узгодили порядок повернення кредиту: починаючи з 7го по 36й місяць кредитування щомісячно по 10 000,00 доларів США (30 траншів). Таким чином у відповідності до узгоджених умов кредитування ТОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» мало повертати кредитні кошти щомісячно по 10 000,00 доларів США, починаючи з лютого 2009 року. Відповідач сплатив протягом березня-травня 2009 року 30 000,00 доларів США (по 10 000,00 доларів США за лютий, березень, квітень 2009 року). Згідно з умовами кредитування станом на 31.05.2009 року ТОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» мало повернути 40 000,00 доларів США отриманого кредиту, проте повернуло лише 30 000,00 доларів США, а отже станом на 01.06.2009 року сума простроченого платежу по кредиту становила 10 000,00 доларів США. Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені (довідка вих. № 01-04/08- 2023/10 від 31.03.2010 року), суд встановив, що заявлена до стягнення пеня розрахована за формулою: сума заборгованості х ставку пені х на кількість днів прострочення. При цьому в якості ставки пені позивачем використано 0,05 %, а згідно з п. 7.1. кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (повернення кредиту або його частини, оплати процентів, комісій) позичальник на вимогу банку сплачує йому пеню за зобов`язаннями в іноземній валюті 0,1 % за кожен день прострочки від простроченої/несплаченої суми. Оскільки у період з 01.06.2009 року по 30.06.2009 року заборгованість позичальника з повернення отриманого кредиту становила 10 000,00 доларів США, на підставі п. 7.1. кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року позивач мав право вимагати від позичальника сплати пені в розмірі 300,00 доларів США (із розрахунку: прострочений платіж за кредитом (10 000,00 доларів США) х ставку пені (0,1%) х кількість днів прострочення (30 днів)). Проте позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню за вищенаведений період в розмірі 150 доларів США, який відповідно до приписів ст. 13, ч. 2 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України щодо диспозитивності цивільного процесу та межами заявлених позовних вимог не може бути змінено (збільшено) за ініціативою суду. Суд перевірив нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту та, з урахуванням вищевикладеного, вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення 8 285,00 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту. В частині заявлених до стягнення відсотків по кредиту зауважує. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У п. 1 кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року сторонами узгоджено, що банк зобов`язується надати у власність позичальника грошові кошти (надалі кредит) у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ним та комісії. У п. 2.1.3 кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року визначена процентна ставка 14,5 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму заборгованості за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році) за ставкою, визначеною у п. 2.1. цього Договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаного у п. 2.2. цього Договору (п. 4.2. кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року). Позивачем заявлені до стягнення 3 262,50 доларів США процентів за період з 31.03.2010 року по 30.03.2010 року. Здійснивши перевірку розрахунку за формулою: неповернута сума кредиту (270 000,00 доларів США) х 30 днів / 360 х 14,5 %, суд визначив правильність заявленої позивачем суми. Всього заявлено процентів за період з червня 2009 року по лютий 2010 року 31 647,45 доларів США, проте фактично з них 1958,70 доларів США несплачені проценти за травень 2009 року. Позивачем заявлені вимоги про стягнення 2 542,97 доларів США пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 01.06.2009 року по 30.03.2010 року. Згідно з п. 4.3. кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року позичальник сплачує проценти у валюті кредиту щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти. Згідно з п. 7.1. кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (повернення кредиту або його частини, оплати процентів, комісій) позичальник на вимогу банку сплачує йому пеню за зобов`язаннями в іноземній валюті 0,1 % за кожен день прострочки від простроченої/несплаченої суми. З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.06.2009 року прострочені відсотки складали 1958,70 доларів США, станом на 01.07.2009 року 5 221,20 доларів США, станом на 01.08.2009 року 8592,45 доларів США тощо (довідка вих. № 01-04/08-2023/10 від 31.03.2010 року). Доказів сплати цих процентів за користування кредитом відповідачем не надано. Виходячи із розрахунку: прострочений проценти х ставку пені (0,1%) х кількість днів прострочення, суд встановив, що позивач мав право вимагати від позичальника сплати пені в розмірі 5 085,94 доларів США. Проте позивачем при розрахунку пені використано ставку пені рівну 0,05 % (а не визначену у п. 7.1. кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року більшу ставку пені в 0,1 %) та нараховано 2 542,97 доларів США пені за порушення строків сплати процентів, яка відповідно до приписів ст. 13, ч. 2 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України щодо диспозитивності цивільного процесу та межами заявлених позовних вимог не може бути змінено (збільшено) за ініціативою суду. Згідно з п. 4.1.3 кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року за надання кредиту позичальник щомісячно сплачує банку комісію за управління кредитом у розмірі 300,00 грн. Позивачем за період травень 2009 року березень 2010 року (11 місяців) заявлено до стягнення 3 300,00 грн., що відповідає умовам п. 4.1.3 кредитного договору № 158 від 30.07.2008 року (300 грн. х 11 міс. = 3 300,00 грн.). У заяві від 10.09.2018 року позивач просить стягнути 3 % річних від суми кредитної заборгованості (неповернутої частини кредиту) та на несплачені відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування 3% відсотків річних здійснено позивачем за формулою: Сума 3% річних = = С х 3 х Д / 365 / 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. За базу нарахування взято суму заборгованості 270 000,00 доларів США (неповернута сума кредиту), строк повернення якої станом на 10.09.2018 року вже настав. Нарахована позивачем сума 3 % річних перевірена судом, є обґрунтованою та узгоджується з правовими висновками Велика Палата Верховного (постанови від 28.03.2018 року провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 року провадження № 14-154цс18, від 31.10.2018 року провадження № 14-318цс18). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи уточненні позовні вимоги позивача, суд вважає за можливе задольнити позов. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1820 грн.

Outcome: approved