Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

05.08.2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.03.2014 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що був зроблений актовий запис за № 433. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач не дбав про матеріальний стан їх родини, що приводило до свар, конфліктів та образ. Пов'язані з цим побутові проблеми призводили до припинення сімейних відносин. Родина існувала на кошти, які заробляла позивач. Саме вона повністю забезпечувала їх родину в той час, як відповідач байдикував та згодом ще почав пиячити. На прохання позивача змінити ставлення до життя, знайти роботу та почати дбати про родину, чоловік не реагував. Відповідача влаштовувало, що вона повністю забезпечує йому гідне існування, тому не бажав, щоб у родині з'явилася дитина. Згодом сторони припинили розуміти один одного, почали відділятися та втрачати почуття любові та взаємної поваги, що призвело до припинення подружніх стосунків. В березні 2016 року сторони остаточно припинили сімейні стосунки, зрозуміли, що родина їх розпалася і відновити її неможливо та вирішили розірвати шлюб. Після чого відповідач [PERSON] забрав свої речі та виїхав з місця їх спільного проживання. Із зазначеного часу вони жодного разу з відповідачем не спілкувалися, не намагалися відновити стосунки. На теперішній час вона прийшла до висновку, що подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечитиме їх особистим інтересам. Сімейні відносини, які вони припинили остаточно у березні 2016 року, відновляти не бажає та на примирення не згодна. Спір про розподіл майна, що є спільною власністю подружжя відсутній. Просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25.03.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що був зроблений актовий запис №433, після розірвання шлюбу змінити прізвище позивача на [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явилася, але в позовній заяві просила справу розглянути у її відсутність та зазначила, що позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК) установив наступне. Так, між сторонами було зареєстровано шлюб 25.03.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстрації служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 433. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Шлюбні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони мають різні погляди на життя, сім'ю та бачення світу, що остаточно призвело до відчуження і втрати почуття любові та поваги один до одного. На примирення позивач не згодна, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сім'ї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551,20 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved