Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

05 грудня 2017 року позивач звернулася до суду із позовом про визнання дійсною Угоди купівлі-продажу житлового будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстровану Харківською Універсальною біржою 26.03.199 р. за № У-03-323-Н. 06 липня 2018 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Харківською Універсальною біржою 26.03.1996р. за № У-03-323-Н, дійсним та визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 81,80кв.м., житловою площею 61,20кв.м., з надвірними будівлями, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Бабаї, вул. 22 січня, № 16-А. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначила,\~що 26.03.1996р.\~придбала у\~[PERSON] житловий\~будинок загальною\~площею 81,80кв.м.,\~житловою 61,20кв.м.,\~з надвірними\~будівлями,\~який розташований\~за адресою:\~смт.\~Бабаї,\~вул.\~22-го\~Січня,\~16-а,\~Харківського району\~Харківської області,\~який належав\~продавцю на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~посвідченого Харківською\~Універсальною біржою\~16.09.1995р.\~за №\~У-09-1333.\~Продаж будинку\~був здійснений\~за 405\~мільйонів карбованців,\~які покупець\~сплатив продавцю\~до підписання\~договору купівлі-продажу.\~Договір купівлі-продажу\~був зареєстрований\~Харківською Універсальною\~біржою 26.03.1996р.\~за №\~У-03-323-Н,\~право власності\~за позивачем\~зареєстровано 09.04.1996р.\~в Харківському\~міжміському бюро\~технічної інвентаризації.\~Продавець [PERSON]\~була зареєстрована\~в цьому\~житловому будинку\~та проживала\~разом з\~позивачем до\~дня смерті.\~[PERSON]\~померла 13.03.1998р.\~Спадкоємців після\~її смерті\~не було,\~заповітів померла\~на чиюсь\~користь не\~складала.\~Після купівлі\~будинку,\~позивач поліпшила\~свої житлові\~умови та\~протягом 2008-2010\~років прибудувала\~до житлового\~будинку літ.\~«А-1»\~нежитлову прибудову\~літ.\~«А3-1»\~загальною площею\~13,60кв.м.,\~де було\~влаштовано санвузол,\~коридор та\~тамбури,\~літню кухню\~«Д»,\~сарай «Е»,\~гараж «Б»,\~душ «Л».\~Загальна площа\~будинку збільшилася\~та становить\~98,80кв.м.,\~житлова площа\~будинку залишилася\~без змін.\~На спірний\~житловий будинок\~25.04.2012р.\~було виготовлено\~технічний паспорт.\~Позивачем було\~укладено договори\~з газопостачання\~№ 100124\~від 06.06.2012р.,\~про надання\~послуг з\~центрального питного\~водопостачання та\~водовідведення №\~1051\~від 07.05.2013р.,\~про користування\~електричною енергією\~від 23.02.2003р.\~Позивач постійно\~проживає у\~придбаному житловому\~будинку,\~сплачує комунальні\~послуги,\~утримує будинок\~та прибудинкову\~територію \~у належному\~санітарному та\~технічному стані. Однак, не має можливості у повному обсязі здійснювати свої права власника житлового будинку, оскільки діючим законодавством України не передбачено укладення договорів щодо нерухомого майна на товарних біржах, і зареєструвати своє право власності у Єдиному державному реєстрі речових прав не має підстав, тож вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 грудня 2017 року провадження по справі відкрито, призначено судове засідання на 19 січня 2018 року о 11 год. 00 хв. Позивачем [PERSON] 06.03.2018р. подано до суду клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області відомостей щодо звернення із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті [PERSON], померлої 13 березня 1998 року, яка на час смерті мешкала по вул. 22 Січня б. 16-А в смт. Бабаї Харківського району Харківської області, а також відомості про те чи були складені [PERSON] заповіти на чиюсь користь. Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 06\~березня 2018\~року клопотання\~про забезпечення\~доказів задоволено,\~витребувано з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (м. Харків, вул. Євгена Котляра, 4), відомості стосовно звернення з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті [PERSON], померлої 13 березня 1998 року, яка на час смерті мешкала по вул. 22 Січня, б. 16-а в смт. Бабаї Харківського району Харківської області, а також відомості про те чи були складені [PERSON] заповіти на чиюсь користь. Представником позивача адвокатом [PERSON] 19 квітня 2018 року подавалось клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування з Харківського обласного державного нотаріального архіву відомостей щодо звернення із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті [PERSON], померлої 13 березня 1998 року, яка на час смерті мешкала по вул. 22 Січня, б. 16-А в смт. Бабаї Харківського району Харківської області, а також відомості про те чи були складені [PERSON] заповіти на чиюсь користь. Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 19\~квітня 2018\~року клопотання\~про забезпечення\~доказів задоволено,\~витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву (м. Харків, вул. Біблика, 18) відомості стосовно звернення з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті [PERSON], померлої 13 березня 1998 року, яка на час смерті мешкала по вул. 22 Січня, б. 16-А в смт. Бабаї, Харківського району Харківської області, а також відомості про те чи були складені [PERSON] заповіти на чиюсь користь. Представником позивача адвокатом [PERSON] подано до суду заяву про слухання справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, при вирішенні справи поклалися на розсуд суд. Представник Харківської Універсальної Біржи в судове засідання не зявився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованою кореспонденцією, причини неявки суду не повідомив. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. 26 березня 1996 року позивач придбала у [PERSON] житловий будинок загальною площею 81,80кв.м., житловою 61,20кв.м., з надвірними будівлями, який розташований за адресою: смт. Бабаї, вул. 22-го Січня, 16-А, Харківського району Харківської області, який належав продавцю на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Харківською Універсальною біржою 16.09.1995р. за № У-09-1333. Продаж будинку був здійснений за 405 мільйонів карбованців, які покупець сплатив продавцю до підписання договору купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу був зареєстрований Харківською Універсальною біржою 26.03.1996р. за № У-03-323-Н, право власності за позивачем зареєстровано 09.04.1996р. в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації. Продавець [PERSON] була зареєстрована в цьому житловому будинку та проживала разом з позивачем до дня смерті. [PERSON] померла 13.03.1998р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть 1-ВЛ № 119166. Спадкоємців після її смерті не було, заповітів померла на чиюсь користь не складала. Після купівлі будинку позивач поліпшила свої житлові умови та протягом 2008-2010 років прибудувала до житлового будинку літ. «А-1» нежитлову прибудову літ. «А3-1» загальною площею 13,60кв.м., де було влаштовано санвузол, коридор та тамбури, літню кухню «Д», сарай «Е», гараж «Б», душ «Л». Загальна площа будинку збільшилася та становить 98,80кв.м., житлова площа будинку залишилася без змін. На спірний житловий будинок 25.04.2012р. було виготовлено технічний паспорт. Позивачем було укладено договори з газопостачання № 100124 від 06.06.2012р., про надання послуг з центрального питного водопостачання та водовідведення № 1051 від 07.05.2013р., про користування електричною енергією від 23.02.2003р. Позивач постійно проживає у придбаному житловому будинку, сплачує комунальні послуги, утримує будинок та прибудинкову територію у належному санітарному та технічному стані. Відповіддю Першої\~державної нотаріальної\~контори Харківського\~району Харківської\~області від\~26\~березня 2018\~року №\~864/01-16\~повідомлено,\~що після смерті [PERSON], померлої 13 березня 1998 року, яка на час смерті мешкала по вул. 22 Січня, б. 16-А в смт. Бабаї, Харківського району Харківської області, із заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався, заповіти від померлої [PERSON] нотаріально не посвідчувались. Листом від\~18\~травня 2018\~року №\~1443/01-21\~Харківський обласний\~державний нотаріальний\~архів повідомив\~про відсутність\~заведеної спадкової\~справи після\~смерті [PERSON], померлої 13 березня 1998 року, заяви про прийняття або про відмову про прийняття спадщини на про видачу свідоцтв не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, документи папероносії з 2001 року зберігаються в Першійдержавної нотаріальній конторі Харківського району Харківської області. Відповідно до ст. 224 ЦК України в редакції від 18.07.1963р. за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Позивач [PERSON] сплатила за будинок та прийняла його шляхом проживання в цьому будинку та реєстрацією, про що є відмітка в її паспорті про реєстрацію постійного місця проживання. Таким чином всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, тому договір купівлі-продажу може бути визнаний дійсним в судовому порядку, що передбачено ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, за якою якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Укладений на біржі договір не є фіктивним, спрямований сторонами на реальне настання певних правових наслідків. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991р. (що діяв і на момент укладення договору купівлі-продажу від 26.03.1996р.), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Відповідно до ст. 13 закону «Про власність», який втратив чинність у звязку з прийняттям ЦК України 16.01.2003р., обєктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Громадянин набував право власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (ч. 2 ст. 12 цього закону). Крім того, за положеннями ст. 49, ст. 128 ЦК УРСР 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передання речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Переданням визнається вручення речей набувачеві. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом. Таке правове регулювання правовідносин щодо права власності на майно застосовується до прав, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року. Відповідно до ч. 2. ст. 220 ЦК України в редакції від 16.01.2003р., якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 650 ЦК України встановлено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтєю 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд у відповідності з ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України може визнати такий договір дійсними. Важливість визначення моменту переходу права власності на нерухомі речі, пояснюється тим, що саме з цим моментом повязаний перехід до набувача відповідного обєкта правомочностей, що складають зміст субєктивного права власності, права володіння, права користування та права розпорядження. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об'єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до\~розяснень,\~які містяться\~у п.\~5\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~№ 5\~від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві. Умовою визнання договору, який потребує нотаріального посвідчення, укладеним без такого є безповоротне ухилення сторони від його посвідчення та втрата стороною можливості нотаріально посвідчити правочин, що узгоджуєься з правовою позицією Постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України (№ 6-1288цс17 від 06.09.2017, де зазначено, що однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Продавець за договором померла, правонаступників її не має, отже позивач не має можливості нотаріально посвідчити правочин щодо придбання спірного житлового будинку. Згідно ст.ст. 11-16, 20 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Виконання цивільних обовязків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання за ним права власності на нерухоме майно, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Згідно ст. ст. 76-77, 80-81, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивач правомірна придбала житловий будинок, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна на момент звернення до суду у неї не було можливості, оскільки продавець померла, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved