Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

06.09.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд: скасувати рішення виконкому Ізмаїльської міської ради №1112 від 18.11.1997 року про передачу земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 500 кв.м. в м. Ізмаїл по вул. Карла Лібкнехта, 19 у власність [PERSON] та припинити за останнім право власності на вищевказану земельну ділянку. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок з надвірними спорудами №19 по вул. Вакульського Олександра (колишня назва [PERSON]) в м. Ізмаїл на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2017р. У серпні 2017р. вона звернулася до Ізмаїльської міської ради з приводу приватизації земельної ділянки, на якій розташований належний їй будинок. Однак, у відділі земельних ресурсів Ізмаїльської міської ради їй було повідомлено про те, що на підставі рішення виконкому Ізмаїльської міської ради №1112 від 18.11.1997р., земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 500 кв.м. в м.Ізмаїл по вул. Карла Лібкнехта, 19 передана безкоштовно у приватну власність колишньому власнику будинку її батьку [PERSON], також йому рекомендовано замовити технічну документацію для видачі державного акту на право приватної власності на землю. З моменту набуття права власності на будинок, позивач доглядає також і за земельною ділянкою, на якій розташований будинок, несе витрати по утриманню земельної ділянки. Проте її власником продовжує вважатися [PERSON], оскільки його право власності посвідчене рішенням виконкому. Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] не отримав, і можливість оформити належним чином право власності вже втрачена у звязку з його смертю 18.01.2016р. Відсутність державного акту на право власності на земельну ділянку і неможливість його отримання позбавляє позивача права отримати земельну ділянку у власність. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідачів у судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №1112 від 18.11.1997р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель» [PERSON] передана безоплатно у приватну власність земельна ділянка по вул. К.Лібкнехта,19, площею 0,0500 га. Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїл Одеської області» за №57 від 19.02.2017р. вулицю [PERSON] перейменовано у вулицю [PERSON]. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2017р. по справі №500/962/17 визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 18.01.2016 року, на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: вул.Вакульського Олександра, № 19, м. Ізмаїл, Одеська область. Рішенням Ізмаїльської міської ради №2638-ІІІ від 31.08.2017р. позивачу відмовлено у аланін дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: м.Ізмаїл Одеської області, вул.Вакульського Олександра, 19. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З огляду на те, що позивач отримав право власності в порядку спадкування на будинок, що розташований за адресою: вул.Вакульського Олександра, № 19, м. Ізмаїл, Одеська область, цільове призначення земельної ділянки, на якій розташований будинок не змінилося, та з урахуванням положень ч.1 ст.120 ЗК України, суд вважає, що позовна заява в частині скасування рішення підлягає задоволенню. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. При цьому не підлягає задоволенню вимоги щодо припинення за померлим [PERSON] право власності на зазначену земельну ділянку, з огляду на те, факт смерті та припинення за померлим права власності ніким із сторін не оспорюється і у даному випадку не має предмету спору, а також, що відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника за законом і тому відсутні підстави для припинення права власності у цьому випадку додатково ще і за рішенням суду. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: partial