Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

05.10.2016 року позивачі звернулись до суду з позовними вимогами до ФГ «С-Колос» про розірвання договорів оренди землі та повернення їм земельних ділянок у придатному для використання стані, посилаючись на наступне. Кожен з позивачів уклав з ФГ «С-Колос» договір оренди землі, відповідно до якого передав в оренду відповідачу строком на 7 років належну йому земельну ділянку. При підписанні договору вони передали відповідачу державні акти на право власності на земельну ділянку, які, зі слів представника відповідача, потрібні були для оформлення договору. Однак до теперішнього часу державні акти їм не повернуті, копії договорів про оренду землі вони також не отримали. На звернення до відповідача щодо отримання копії договору їм було повідомлено, що вони отримають свої копії після повернення договорів з реєстрації. Потім на території Донецької області розпочалась антитерористична операція і вони цим питанням більше не займались. У 2016 році вони звернулись до Держкомзему за отриманням копії договору і після отримання документів дізнались, що договір з кожним з них укладений на 49 років, про що вони не знали і не бажали укладати договір на такий тривалий строк. Крім того, відповідач, в порушення умов договору оренди землі з моменту укладення договору жодного разу не виплатив орендну плату. Тому просять розірвати договір оренди землі та стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовних заявах, та додав, що позивачі усно звертались до керівництва ФГ «С-Колос» щодо отримання орендної плати, однак так її і не отримали. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що при підписанні договорів позивачі знали, що договір укладається на 49 років і були згодні на такі умови, що підтверджується їх підписами у договорах оренди землі. Крім того, орендна плата була виплачена позивачам безпосередньо при підписанні даних договорів, що підтверджується відповідними видатковими касовими ордерами. Так, [PERSON] 14.06.2011 р. отримала орендну плату в сумі 35000 грн., [PERSON] 24.08.2011 р. отримала орендну плату в сумі 35000 грн., [PERSON] 29.09.2011 р. отримав орендну плату в сумі 35000 грн. Зазначив, що, виходячи із умов договору оренди, відповідно до якого орендна плата не може бути меншою ніж 3% річних від нормативної грошової оцінки землі, у ФГ «С-Колос» перед позивачами немає заборгованості по орендній платі. Більш того, у позивачів мається заборгованість перед господарством. Вважає, що факт отримання орендної плати підтверджується також і тим, що позивачі протягом усього часу дії договору не звертались ні усно, ні письмово до господарства з цього приводу. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у зв'язку з відсутністю підстав для розірвання договору оренди землі. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між [PERSON] та ФГ «С-Колос» укладений договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] передала в оренду відповідачу строком на 49 років земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], яка належить їй на праві власності. Договір був зареєстрований у Великоновосілківському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 02.11.2011 року вчинено запис № 142128244000885 (т.1 а.с. 7-10). Між [PERSON] та ФГ «С-Колос» укладений договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] передала в оренду відповідачу строком на 49 років земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], яка належить їй на праві власності. Договір був зареєстрований у Великоновосілківському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 23.02.2012 року вчинено запис № 142128244002202 (т.1 а.с. 60-63). Між [PERSON] та ФГ «С-Колос» укладений договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] передав в оренду відповідачу строком на 49 років земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], яка належить йому на праві власності. Договір був зареєстрований у Великоновосілківському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 04.01.2012 року вчинено запис № 142128244001648 (т.1 а.с. 167-170). Відповідно до вимог ч.1,2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається тільки за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором чи законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором чи законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору ст. 652 ЦК. Посилання представника позивачів на те, що договір укладався строком на 7 років, є голослівними і нічим не підтвердженими. Як зазначив представник позивачів, останні не оспорюють факт підписання ними договору оренди, акту приймання-передачі земельної ділянки та акту визначення меж земельної ділянки, в яких зазначений строк договору 49 років. Доказів іншого суду не надано. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Звертаючись з позовними вимогами про розірвання договору оренди землі, позивачі посилаються на порушення відповідачем п. 11 договору, відповідно до якого орендна плата вноситься у строк до 31 грудня поточного року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з моменту укладення договору ФГ «С-Колос» жодного разу не виплатив орендну плату. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник ФГ «С-Колос» посилався на те, що орендна плата була виплачена позивачам безпосередньо при підписанні даних договорів, до їх реєстрації. В якості доказів сплати орендної плати авансом посилався на видаткові касові ордери, відповідно до яких позивачі отримали орендну плату в розмірі по 35000 грн. кожний (т.1 а.с. 21, 74, 181), а також звітами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (т.1 а.с. 23-40, 76-93, 183-200), відповідно до яких протягом 2011-2015 р.р. ФГ «С-Колос» сплачено податки з сум, зазначених у довідці про нарахування та виплату орендної плати за землю за період з 01.01.2011 р. по 30.10.2016 р. (т.1 а.с. 22, 75, 182). Разом з тим, суд не вважає зазначені документи належним доказами сплати орендної плати по спірним договорам, виходячи з наступного. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі статті 6 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. Відповідно до зазначених положень договорів оренди та Закону України «Про оренду землі» в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. Виходячи з положень ст. 638 ЦК України, ст.ст. 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Пунктом 43 договору оренди землі, укладеного ФГ «С-Колос» з позивачами, передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Отже, обов'язок орендаря (ФГ «С-Колос») щодо сплати орендної плати та право орендодавців (позивачів) на її отримання виникло після проведення державної реєстрації договорів оренди землі. З видаткових касових ордерів, на які посилається представник відповідача, вбачається, що позивачами отримана орендна плата: [PERSON] - 14.06.2011 р. в сумі 35000 грн., [PERSON] - 24.08.2011 р. в сумі 35000 грн., [PERSON] - 29.09.2011 р. в сумі 35000 грн., тобто під час дії попередніх договорів оренди землі. Будь-яких даних, які б свідчили, що зазначена орендна плата виплачена за спірними договорами, суду не надано. Дати укладення спірні договори не містять, а їх державна реєстрація відбулась через певний проміжок часу після отримання позивачами грошових коштів за зазначеними ордерами: з [PERSON] - 02.11.2011 р. (через 4 місяці), [PERSON] - 23.02.2012 р. (через 6 місяців), [PERSON] - 04.01.2012 р. (через 3 місяці). Крім того, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, заяв про отримання орендної плати авансом за договором, укладеним на 49 років, орендодавці не подавали і з довідками про нарахування та виплату орендної плати за землю за період з 01.01.2011 р. по 30.10.2016 р. не ознайомлені та орендодавцями не підписані, а тому суд не може прийняти ці докази як належні. Посилання представника відповідача в якості доказу сплати орендної плати на той факт, що позивачі протягом усього часу дії спірних договорів оренди не звертались до господарства з приводу виплати орендної плати, суд вважає безпідставними, оскільки вибір способу захисту своїх прав є правом позивачів. Надані суду договори оренди землі не містять положень, які б свідчили про отримання орендодавцями орендної плати до їх реєстрації. Додаткові угоди до договорів оренди з приводу внесення змін в частині строків та порядку виплати орендної плати сторонами також не укладались, а відсутність заборгованості по виплаті орендної плати за попередніми договорами не свідчить про належне виконання відповідачем своїх зобов'язань за спірним договором. Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що представником відповідача не доведено факту виконання ФГ «С-Колос» зобов'язань за договорами оренди землі, укладеними з позивачами строком на 49 років, в частині внесення орендної плати за період з 2012 р. по 2015 р. включно. В той же час суд вважає повністю доведеним факт систематичної несплати ФГ «С-Колос» орендної плати за спірними договорами, а тому задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене, понесені позивачами судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved