Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

07.09.2016 року позивач через свого представника за довіреністю звернулася до суду із заявою, в якій просить поділити спільне майно подружжя, набуте під час перебування у шлюбі. 20.10.2016 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа - [PERSON], про поділ спільного майна подружжя (т.1, а.с.160). Ухвалою суду від 11.04.2017 року, яка набрала законної сили, за клопотанням представників позивача за первинним позовом було призначено дві експертизи (т.2, а.с.107-109): судова будівельно-технічна, яка не була проведена через не сплату первинним позивачем її вартості, визначеної експертною установою, та не поданням додаткових матеріалів, витребуваних експертом (т.2, а.с.149-160) та судова автотоварознавча експертиза, висновок якої надійшов до суду 20.10.2017 року (а.с.161-172). На час проведення експертного дослідження провадження по справі було зупинено. Ухвалою суду від 23.10.2017 року після повернення матеріалів справи з експертної установи до суду, провадження по справі було відновлено, справу призначено до слухання (т.2, а.с.173). Ухвалою суду від 22.11.2017 року, яка набрала законної сили (т.2, а.с.236), були прийняті до розгляду останні за часом уточненні позовна заява первинного позивача [PERSON] разом з додатком (т.2, а.с.189-201) та уточнена зустрічна позовна заява [PERSON] разом з додатками (т.2, а.с. 202-235). У своїй останній уточненій позовній заяві первинний позивач [PERSON] просила суд: А. Визнати за нею право особистої приватної власності на наступні транспортні засоби: 1. Автомобіль марки «Хонда», моделі «Пілот», реєстраційний номер [NUMBER], 2004 року випуску, вартістю 335527,22 грн. 2. Автомобіль марки «ВАЗ», моделі «2121», реєстраційний номер [NUMBER], 1990 року випуску, вартістю 64459,79 грн. 3. Автомобіль марки «Деу», моделі «Сенс», реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, вартістю 40500,00 грн. Всього транспортних засобів на загальну суму 440482,01 грн. Виділити відповідачу за первинним позовом [PERSON] на праві особистої приватної власності наступні транспортні засоби та сільськогосподарську техніку: 1. Загальний причіп ПВА У5, ПР-легковий-В, реєстраційний номер [NUMBER], 2014 року випуску, вартістю 6000,00 грн. 2. Автомобіль марки «ЗІЛ», моделі «131», реєстраційний номер [NUMBER], 1980 року випуску, вартістю 103405,31 грн. 3. Автомобіль марки «ГАЗ», моделі «53», реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 64070,64 грн. 4. Трактор Т-150 К, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 219742,23 грн. 5. Комбайн зернозбиральний СК-5 «Нива», 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 172860,97 грн. 6. Жатку ЖВН-6, 1993 року випуску, вартістю 34000,00 грн. 7. Агрегат ґрунтообробний, марки АГ-2,7-20, вартістю 75800,00 грн. Всього транспортних засобів та сільськогосподарської техніки на суму 675879,25 грн. При поділі транспортних засобів припинити право спільної сумісної власності сторін по справі на вказані транспортні засоби. Стягнути з відповідача за первинним позовом [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію в рахунок перевищення вартості частки в розмірі 198083,29 грн. Витребувати у відповідача за первинним позовом [PERSON] технічну документацію на транспортні засоби, що виділяються позивачу за первинним позовом. Б. Визнати за [PERSON] та [PERSON] за кожним окремо право власності на 1/2 частку гаража для тракторів, площею 1405,90 кв.м, розташованого за адресою: Харківська область, Первомайський район, с. Трійчате (колишнє - Комсомольське), яке належить юридичній особі «Фермерському господарству «[PERSON]», вартістю 25000,00 грн. для кожного співвласника. В. Виділити позивачу за первинним позовом [PERSON] наступні речі широко вжитку: а) телевізор плазмовий «Самсунг», 2009 року випуску, вартістю 4052,80 грн.; б) варочну поверхню «Самсунг», яка була придбана 14.12.2012 року, вартістю 1322,00 грн.; телевізор плазмовий марки «Самсунг», моделі «LE 40R82BX», вартістю 7131,15 грн., 2007 року випуску; ноутбук «Acer», 2014 року придбання, вартістю 7504,00 грн.; холодильник двокамерний «Самсунг», 2008 року випуску, вартістю 9099,00 грн.; м`які меблі, 2015 року випуску, вартістю 5000,00 грн. та духовка «Самсунг», 2012 року випуску, вартістю 3205,00 грн. Усього товарів на суму 37313,95 грн. Г. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частку грошового вкладу у статутний капітал фермерського господарства «[PERSON]» у розмірі 17500,00 грн. Д. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частку доходів фермерського господарства «[PERSON]» за 2015 та 2016 роки у розмірі 775470,60 грн. Е. Визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частку грошових коштів, розміщених на депозитних рахунках [NUMBER] та [NUMBER], які були відкриті 29.03.2005 року у ПАТ «Мегабанк» згідно договору банківських рахунків юридичної особи №3421 на ім`я фермерського господарства «[PERSON]» у розмірі 1073322,40 грн., з яких 6083,00 грн. за період з 22.12.2014 року до 31.12.2014 року, 454678,36 грн. за період з 30.12.2014 року до 31.12.2015 року та 612561,04 грн. за період з 30.12.2015 року до 25.11.2016 року. Є. Визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частку грошових коштів, розміщених на депозитному рахунку [NUMBER], відкритого на ім`я фізичної особи [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 3000,00 грн. Ж.Вирішити питання стягнення з відповідача судових витрат та витрат пов'язаних з розглядом справи, зокрема за проведення автотоварознавчої експертизи вартості транспортних засобів. Ухвалою суду від 07.12.2017 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа на боці позивача - [PERSON], про поділ спільного майна подружжя в редакції уточненої позовної заяви від 22.11.2017 року було залишено без розгляду через повторну неявку позивача за зустрічним позовом та його представника до суду без поважних причин. На підставі цього суд не приймає до уваги показання свідків з боку [PERSON]. [PERSON] та [PERSON], які були допитані у судовому засіданні 11.04.2017 року (т.2, а.с.104, 105), оскільки їх показання стосуються перш за все зустрічної позовної заяви в редакції, яку [PERSON] змінив на підставі власної уточненої заяви від 22.11.2017 року та яка в подальшому була залишена без розгляду судом. Тому в даній справі розгляду підлягає виключно первинна позовна заява [PERSON] Показання свідків з боку [PERSON] [PERSON] (сестра позивача [PERSON].), [PERSON] (батько позивача [PERSON].), та [PERSON] (двоюрідний брат позивача [PERSON].), які вказані свідки дали у судовому засіданні 22.02.2017 року (т.2, а.с.84-86), суд до уваги не приймає, оскільки їх покази, дані у судовому засіданні, стосувалися характеру проживання сторін по справі, їх взаємовідносин щодо родинних обов'язків та у зв'язку з поданням позивачем уточненої позовної заяви від 22.11.2017 року не мають прямого відношення до предмету змінених позовних вимог. У судовому засіданні 07.12.2017 року позивач та її представники за довіреністю заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі у редакції уточненої позовної заяви від 22.11.2017 року, вважаючи можливим розгляд справи без участі відповідача та його представника та третіх осіб. Згоди на заочний розгляд справи не надали, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості вирішити справу у заочному порядку та розглядає її у загальному порядку. Відповідач [PERSON] у судові засідання після відновлення провадження по справі 02.11.2017, 22.11.2017 року та 07.12.2017 року не прибув, про день, час та місце судового провадження був повідомлений належним чином (на 02.11.2017 року - т.2, а.с.180, причина неявки визнана судом у судовому засіданні 22.11.2017 року неповажною, 22.11.2017 року був представлений своїм представником адвокатом Філіп`євою В.В., на 07.12.2017 року - т.2, а.с.239, у відповідності до вимог ч.5 ст.76 ЦПК України), причини неявки жодного разу самостійно не повідомляв, залишивши вирішення вказаного питання своєму представнику. Таким чином, судом встановлена повторність не прибуття відповідача у судове засідання, що є підставою для розгляду справи по суті на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] адвокат Філіп`єва В.В. у судові засідання 20.03.2017 року, 02.11.2017 року та 07.12.2017 року також не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином або через свого довірителя або відповідно до абзацу 1 ч.5 ст.74 ЦПК України, заявлені нею причини неявки у судові засідання 20.03.2017 року, 02.11.2017 року та 07.12.2017 року були визнані судом неповажними через відсутність жодних доказів на підтвердження вказаних обставин, у зв'язку з чим на підставі ч.2 ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі заявлених у позовній заяві вимог та доказів на обґрунтування власної позиції. Третя особа по справі на боці відповідача - [PERSON] - у судове засідання після відновлення провадження по справі повторно не прибула, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила (т.2, а.с.184, 242), у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без її участі. Її представник за довіреністю [PERSON] (т.1, а.с.177) судові засідання з початку 2017 року не відвідувала, її неявка не є перешкодою для розгляду справи по суті. Третя особа по справі, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет позову, - [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши суду заяву від 20.02.2017 року, в якій просила слухати справу за її відсутності та ухвалити законне рішення на розсуд суду (т.2, а.с.70). Вислухавши позивача, її представників, дослідивши матеріли справи та виділений матеріал щодо забезпечення позову за ухвалою суду від 26.01.2017 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного, при цьому закривши провадження щодо частини позовних вимог та відмовивши у задоволенні позову в частині, яка не доведена відповідними доказами. Судовим розглядом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.02.1998 року до 15.09.2016 року, що підтверджується копіями рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15.09.2016 року по справі №632/1399/16-ц, провадження №2/632/600/16, апеляційна скарга на яке відповідача була повернута ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.11.2016 року по провадженню №22-ц/790/6551/16 через не усунення відповідачем недоліків вказаної апеляційної скарги у визначений апеляційним судом строк (т.2, а.с.14, 15). За час перебування у шлюбі сторонами було придбано як рухоме, так і нерухоме майно, яке є предметом спору, та яке було зареєстровано за відповідачем та юридичною особою, яку очолює відповідач, фермерським господарством «[PERSON]». Вказано майно у добровільному порядку сторонами не було поділено та стало предметом судового розгляду. При вирішенні спору по суті суд розподіляє вимоги позивача за диференційованими критеріями відповідно до того, чи є підстави для закриття провадження в одній частині, відмови у задоволенні позову - в іншій та частковому задоволенню - в третій. 1. Так, підлягає закриттю провадження в частині вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1/2 частки грошового вкладу у статутний капітал фермерського господарства «[PERSON]». Відповідно до абзацу 1 п.6 постанови пленуму Верховного суду України № 13 від 24.10.2008 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» усі спори між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов`язані зі здійсненням ними корпоративних прав та виконанням обов'язків учасника господарського товариства, на підставі п.4 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України підвідомчі (підсудні) господарським судам незалежно від суб'єктного складу учасників спору. Виходячи з абзацу 5 п.6 вказаної постанови пленуму Верховного суду України підвідомчими (підсудними) господарським судам на підставі п. 4 ч.1 ст. 12 ГПК України є також спори між учасником (засновником) господарського товариства та господарським товариством щодо права власності на майно, переданого товариству, як вклад до статутного (складеного) капіталу. Згідно з пунктом 4 частини першої ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів. Частиною 1 ст. 167 ГК України встановлено, що корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частку прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. На підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 2. Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо: а) стягненню з відповідача на її користь 1/2 частки доходів фермерського господарства «[PERSON]» за 2015 та 2016 роки на підставі довідок державної фіскальної служби (т.2, а.с.12-13 та а.с.74-75), оскільки вказаний дохід був отриманий юридичною особою від здійснення своєї статутної діяльності, розпорядженням якого займалася як член фермерського господарства і позивач по справі, тобто вона мала можливість впливати на розпорядження коштами вказаного фермерського господарства, а тому її вимоги не ґрунтуються на законі; б) стягненню з відповідача 1/2 частки коштів з депозитного рахунку, відкритого ним на своє ім`я у ПАТ КБ «Приватбанк» (номер рахунку [NUMBER], відкритого 11.08.2015 року) із залишком 9,00 грн. та картковому рахунку (номер картки [NUMBER]), відкритому 11.08.2015 року із залишком 179,13 грн. (т.2, а.с.1, 2), останні транзакції як по депозитному рахунку, так і по картковому (поповнення, зняття) відбулися 29.10.2016 року та 10.11.2016 року, коли сторони вже не перебували у шлюбних відносинах та на їх дії не розповсюджувався режим спільного майна подружжя; в) стягненню з відповідача 1/2 частки грошових коштів, розміщених на депозитних рахунках [NUMBER] та [NUMBER], які були відкриті 29.03.2005 року у ПАТ «Мегабанк» згідно договору банківських рахунків юридичної особи №3421 на ім`я фермерського господарства «[PERSON]» (т.1, а.с.217-247) у розмірі 1073322,40 грн., з яких 6083,00 грн. за період з 01.01.2015 року до 31.12.2015 року, 454678,36 грн. за період з 30.12.2014 року до 31.12.2015 року та 612561,04 грн. за період з 01.01.2016 року до 26.11.2016 року, оскільки знов таки позивач як член фермерського господарства на той час могла приймати участь у розподіленні вказаних коштів, в той же час наявні кошти використовувалися юридичною особою для цілей своєї статутної діяльності та позивач повинна була знати про це. Доказів зворотного позивач в порушення вимог ст.60 ЦПК України, зокрема щодо обмеження її у правах як члена фермерського господарства будь-яким чином, суду не надала, що є її обов'язком у справі. г) визнання права спільною сумісної власності на варочну поверхню «SAMSUNG», яка була придбана 14.12.2012 року, вартістю 1322,00 грн. та диван, 2015 року випуску, вартістю 5000,00 грн., оскільки не зважаючи на визнання факту наявності вказаних речей відповідачем належних доказів наявності такого майна суду надано не було, що унеможливлює визнання спільної сумісної власності на таке майно. 3. Судом виключно на підставі заявлених позовних вимог встановлена наявність у сторін по справі наступного нерухомого та рухомого майна, що не заперечувалося сторонами та підтверджено відповідними доказами по справі: а) гаража для тракторів, площею 1405,90 кв.м, розташованого за адресою: Харківська область, Первомайський район, с. Трійчате (колишнє - Комсомольське), яке належить фермерському господарству «[PERSON]», ідентифікаційний код - [NUMBER]), який був придбаний під час шлюбу 13.01.2005 року, факт наявності якого підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №71644377 від 28.10.2016 року (т.1, а.с.165-166); б) автомобіля марки «ВАЗ», моделі 2121, білого кольору, зареєстрований на підставі свідоцтва серії [NUMBER] від 19.05.2015 року, державний номерний знак [NUMBER] (належить фізичній особі [PERSON], [INFO], РНОКПП - [NUMBER], факт наявності - лист регіонального сервісного центру у Харківській області від 31.10.2016 року (т.1, а.с.175)); в) автомобіля марки «ГАЗ», моделі 53, синього кольору, зареєстрований на підставі свідоцтва серії [NUMBER] від 04.03.2014 року, державний номерний знак [NUMBER] (належить юридичній особі «Фермерському господарству «[PERSON]», ідентифікаційний код - [NUMBER], факт наявності - лист регіонального сервісного центру у Харківській області від 31.10.2016 року (т.1, а.с.175)); г) автомобіля марки «ЗИЛ», моделі 131, зеленого кольору, зареєстрований на підставі свідоцтва серії [NUMBER] від 18.11.1999 року, державний номерний знак [NUMBER] (належить юридичній особі «Фермерському господарству «[PERSON]», ідентифікаційний код - [NUMBER], факт наявності - лист регіонального сервісного центру у Харківській області від 31.10.2016 року (т.1, а.с.175)); д) загального причіпу ПВА У5, ПР-легковий-В, реєстраційний номер [NUMBER], 2014 року випуску (належить фізичній особі [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], факт наявності - лист регіонального сервісного центру у Харківській області від 31.10.2016 року (т.1, а.с.175)); е) автомобіля марки «Деу», моделі «Сенс», реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску (належить фізичній особі [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], факт наявності - технічний паспорт, т.1, а.с.88); є) автомобіля марки «Хонда», моделі «Пілот», реєстраційний номер [NUMBER], 2004 року випуску (належить фізичній особі [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], підтвердження права власності - звіт про оцінку майна від 17.11.2017 року, т.2, а.с.211-218); ж) трактора колісного, марки «Т-150К», 1988 року випуску, свідоцтво серії [NUMBER], номерний знак [NUMBER], зареєстрованого 24.09.2007 року (належить фізичній особі [PERSON], факт наявності - лист державної інспекції сільського господарства від 08.11.2016 року за №04-26/2577, т.1, а.с.201-203); з) комбайна зернозбирального марки «СК-5 «НИВА», 1998 року випуску, свідоцтво серії [NUMBER], номерний знак [NUMBER], зареєстрованого 11.06.2002 року (належить юридичній особі фермерському господарству «[PERSON]», факт наявності - лист державної інспекції сільського господарства від 08.11.2016 року за №04-26/2577, т.1, а.с.201-203); і) агрегат ґрунтообробний, марки АГ-2,7-20 (належить фермерському господарству «[PERSON]», придбаний на підставі накладної від 06.07.2006 року, не підлягає постановці на облік як сільськогосподарська техніка, т.1, а.с.97-98); ї) жатка ЖВН-6, 1993 року випуску (належить фермерському господарству «[PERSON]», придбана на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2004 року, не підлягає постановці на облік як сільськогосподарська техніка, т.1, а.с.101); и) телевізор рідкокристаличний «SAMSUNG», 2009 року випуску, вартістю придбання 3514,90 грн., а не зазначені позивачем 4052,80 грн., оскільки разом з телевізором були придбані ще кріплення та носій інформації, однак вказані предмети не входять у перелік предметів, на які претендує позивач (т.1, а.с.84); й) телевізор плазмовий марки «SAMSUNG», моделі «LE 40R82BX», 2007 року випуску, вартістю придбання з урахуванням кредитних платежів 7131,15 грн. (т.1, а.с.82-83); к) ноутбук «ACER», 2014 року придбання, вартістю 7504,00 грн. (т.1, а.с.79); л) холодильник двокамерний «SAMSUNG», моделі «RL55TTE2A», 2008 року випуску, вартістю придбання 9099,00 грн. (т.1, а.с.81); м) духовка «SAMSUNG», моделі «BF62CBST», 2012 року випуску, вартістю придбання 3205,00 грн. (т.1, а.с.80). При цьому майно, яке було придбано у період шлюбу на ім`я фермерського господарства «[PERSON]», є об`єктом спільного майна сторін по справі, придбаним у шлюбі, та підлягає поділу відповідно до рішення Конституційного суду України від 19.09.2012 року по справі №17-рп/2012. Відповідно до ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В даній справі, не зважаючи на те, що позивач просила виділити їй в приватну власність визначене нею рухоме спільне майно подружжя, грошову суму на депозитний рахунок не вносила, просячи суд визначити їй грошову компенсацію з боку відповідача, оскільки вона отримувала меншу частину майна, яке підлягає розподілу. В той же час відповідач на таку грошову компенсацію не погоджувався, та, у свою чергу, грошових коштів на депозитний рахунок суду для виділення йому спільного майна з компенсацією вартості такого майна позивачу також не вносив. Таким чином, в даній справі слід визнати за сторонами право власності в ідеальних частках на усе майно, яке було придбано у шлюбі та заявлене у позовній заяві та встановлено судом, припинивши при цьому право спільної сумісної власності сторін по справі на таке майно та встановивши режим спільної часткової власності на відповідне рухоме та нерухоме майно. За змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Згідно із частиною п'ятою цієї статті присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вказана позиція суду повністю відповідає правовому висновку Верховного суду України по справі № 6-2670цс16 від 07.06.2017 року, яку суд, відповідно до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України вважає за необхідне застосувати в даній справі. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані з розглядом справи відповідно до п.4 ч.3 ст.79 та ст.86 ЦПК України, а саме 10416,00 грн., які позивач по справі сплатила за висновок судової автотоварознавчої експертизи №8252 від 19.09.2017 року (т.2, а.с.161-162). Щодо вирішення питання стягнення судового збору, то тут суд виходить з наступного. Позивачем по справі було сплачено судовий збір наступних категорій: первинно за подання позовної заяви у розмірі 551,20 грн. за квитанцією від 05.09.2016 року (т.1, а.с.2), додатково після ухвалення суддею рішення про залишення позовної заяви без руху у розмірі 4083,00 грн. за квитанцією від 16.09.2016 року (т.1, а.с.46), за подання заяви про витребування доказів від 06.09.2016 року, квитанція від 21.06.2016 року на суму 275,60 грн. (т.1, а.с.56), за подання заяви про забезпечення позову від 06.09.2016 року, квитанція від 05.09.2016 року на суму 275,61 грн. (при цьому переплата на одну копійку з власної ініціативи позивача у загальну суму судового збору не враховується) (т.1, а.с.59), за подання заяви про витребування доказів від 09.11.2016 року, квитанція від 25.10.2016 року на суму 275,61 грн. (при цьому переплата на одну копійку з власної ініціативи позивача у загальну суму судового збору не враховується) (т.1, а.с.187), за подання заяви про виклик свідків від 21.12.2016 року, квитанція від 20.12.2016 року на суму 275,61 грн. (при цьому переплата на одну копійку з власної ініціативи позивача у загальну суму судового збору не враховується) (т.2, а.с.4), за подання другої заяви про забезпечення позову від 24.01.2017 року, квитанція від 24.01.2017 року на суму 320,00 грн. (т.2, а.с.20), за подання заяви про призначення двох експертиз, одна з яких не була оплачена позивачем по справі, від 06.02.2017 року, квитанція від 06.02.2017 року на суму 320,00 грн. (т.2, а.с.76). Усього судового збору, який підлягає розподілу між сторонами позивачем сплачено на суму 6376,60 грн. Позовні вимоги задоволені частково, при цьому чітко встановити процентне співвідношення задоволених вимог та відхилених в даній справі не уявляється можливим через неточність та розпливчастість заявлених позивачем вимог, тому суд встановлює, що з відповідача на користь позивача слід стягнути половину сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3188,30 грн. Вказана позиція суду відповідає п.36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Також одночасно з постановленням судового рішення по справі слід частково скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою суду від 05.10.2016 року, а саме зняти заборону відчуження будь-яким способом [PERSON], [INFO], як фізичній особі земельної ділянки, площею 3,2321 га, розташованої на території Берецької сільської ради, колишній КСП «Берецький», яка належить йому на підставі державного акту на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 22.02.2005 року, та земельної ділянки, площею 0,0971 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на підставі державного акту на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 07.11.2011 року, оскільки вказана заборона станом на день постановлення судового рішення не стосується предмета уточненої позовної заяви [PERSON] від 22.11.2017 року та фактично в цій частині була не реалізована, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що вказані земельні ділянки за відповідачем по справі не зареєстровані. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: approved