Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

06 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], за участі третіх осіб: [PERSON], [PERSON], Токмацького районного відділу управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування свого позову зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.04.1993 року вона є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Власниками іншої частини квартири [ADDRESS] є її чоловік, [PERSON] та її син, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічним паспортом на квартиру. Разом з позивачкою в квартирі зареєстрований її двоюрідний брат - [PERSON], [INFO]. Відповідач зареєстрував місце проживання у вищевказаному будинку для отримання потрібних йому документів, які без зареєстрованого місця проживання він отримати не міг. Перебування відповідача позивачці не відоме, з 20.11.2010 року, тобто з часу реєстрації, і до теперішнього часу відповідач жодного дня не проживав у зазначеній квартирі. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, місце його знаходження позивачці невідоме, зв'язку з чим вона змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та не може розпоряджатися належним їй майном у повному обсязі, через що змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS], проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, причину неявки суду не повідомив. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позову не заперечували. Представник третьої особи Токмацького районного відділу управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, в своїй заяві просив суд справу розглянути без його участі, проти позову не заперечував. Суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному з наступних підстав. [PERSON] є власницею 1/3 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 02.04.1993 року, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 березня 2007 року. Власниками іншої частини квартири [ADDRESS] є її чоловік, [PERSON] та її син, [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.04.1993 року, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 березня 2007 року. Додатково вказане підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.03.2007 року та технічним паспортом на квартиру. Довідкою Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області від 08 квітня 2015 року підтверджується, що [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку № 54 по вул. Куйбишева «Промінь» від 31.03.2015 року [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 20 листопада 2010 року по теперішній час. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] прописаний з 2010 року, однак, за вказаною адресою з часу реєстрації і до теперішнього часу не з'являвся. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Згідно ст.72 ЖК УРСР особа втрачає право користування житловим приміщенням, якщо більше 6 місяців там не проживає. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved