Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

05.08.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння він є одноособовим власником будинку [ADDRESS] . У будинку зареєстрований його син [PERSON] , однак вже понад сімнадцять років він не проживає в даному будинку, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні даного будинку. Стосунки з сином [PERSON] не підтримує, тому в добровільному порядку неможливо зняти сина з реєстрації за вказаною адресою. Позивач позбавлений можливості забезпечити власні потреби на вільне розпорядження та користування своїм майном, а також позбавлений можливості оформити субсидію, чим порушуються його права як власника будинку. А тому змушений звенутись до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання позивач не з`явився. В заяві просив справу розглянути без його участі. Позов підтримав та просив його задовольнити. Не заперечував проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився також. Рекомендованим листом повістка з ухвалою суду та копіями документів направлялися по місцю реєстрації, однак двічі конверти повертались з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України вважається, що [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини повторної неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечував проти вирішення справи без присутності відповідача з постановленням заочного рішення, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних доказів по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на домоволодіння від 17.08.1990 року [PERSON] є одноособовим власником будинку [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідач - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, з 07.09.2011 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а.с. 27). Згідно довідки №903/2, виданої виконавчим комітетом Пилиповицької сільської ради від 30 липня 2019 року, встановлено, що разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON] , 1979 року народження (а.с. 10). Також встановлено, що з 2002 року відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується і письмовими показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до актів обстеження за місцем проживання позивача від 15.07.2019р. та 29.07.2019р., комісією в складі сільського голови Панфелюк Н.В., секретаря сільської ради Дроздюк Н.М. встановлено, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] із дружиною [PERSON] , а також зареєстрований син позивача [PERSON] , 1979 р.н., та встановлено, що гр. [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2002 року. Дану інформацію підтверджують свідки сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6,7). Стаття 405 ЦК України визначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад сімнадцять років, тобто з 2002 року по серпень 2019 року, не повідомив про поважність причини своєї відсутності за зареєстрованим місцем проживання, домовленості про інше між сторонами не досягнуто, тому суд приходить до переконання, що [PERSON] втратив право на користування житлом позивача. Крім того, стаття 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відмову відповідача в добровільному порядку знятися з реєстрації суд вважає порушенням права власника - [PERSON] - щодо вільного розпорядження своєю власністю. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням і задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved