Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

05.06.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, посилаючись на те, що спільне життя у подружжя не склалось, систематично виникають сварки з різних причин, що негативно впливає на розвиток їхньої неповнолітньої дитини, будь-яких сімейних відносин сторони не підтримують, спроб для примирення не робили, сімейно-шлюбні відносини припинено і сімя фактично розпалась. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачем. Спору про поділ майна між подружжям немає. Крім цього, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до його повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебувають у шлюбі з 01.08.2009 року, від якого мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, усі обовязки щодо утримання та виховання дитини позивач виконує самостійно, тому вона змушена звернутись до суду. Позивач у судове засідання не зявилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує та просить відновити їй після розірвання шлюбу її дошлюбне прізвище «Казакова». Відповідач в судове засідання 14.07.2015 року не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у звязку з чим на підставі статей 158, 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01.08.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП № 056202, виданим виконавчим комітетом Карвинівської сільської ради Романівського району Житомирської області від 01.08.2009 року (а.с.10). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №109753, виданим виконавчим комітетом Карвинівської сільської ради Романівського району Житомирської області від 28.09.2009 року (а.с.5). Відповідно до довідки № 566, виданої 02.06.2015 року виконавчим комітетом Карвинівської сільської ради Романівського району Житомирської області, [PERSON], [INFO], знаходяться на утриманні позивача (а.с.11). Судом встановлено, що спору між подружжям про поділ майна та про визначення місця проживання дитини на даний час не існує. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Враховуючи наявність у відповідача обовязків утримувати дитину, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved