Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

05 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Вимоги мотивував тим, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька, яка настала [INFO] року. Оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважає себе таким, що прийняв спадщину. Вказує, що його мати та сестра протягом встановленого ст.1270 ЦК України шестимісячного строку заявили про відмову від спадщини. За відсутності реєстрації за батьком права власності на збудований ним за життя житловий будинок по [ADDRESS], він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок та господарські споруди за вказаною адресою. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що спадковий будинок було збудовано його батьком та матір'ю десь у 1970 році . Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від них маються заяви, у яких вони фактично визнають позов. Представник третьої особи не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та третьої особи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, із 05 лютого 1965 року [PERSON], 1941 року народження, перебував у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON], 1945 року народження (а.с.30). У 1970 роках [PERSON] рішенням загальних зборів існуючого на той час колгоспу «Комунар» під житлову забудову виділялась земельна ділянка по [ADDRESS] (а.с.38). 19 грудня 2009 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1324 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться у с.Колядинець Липоводолинського району (а.с.18). 26 травня 2010 року [PERSON] заповів усе своє майно своєму синові [PERSON], 1966 року народження. Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Колядинецької сільської ради Липоводолинського району 26 травня 2010 року за №43 (а.с.5, 7). [INFO] року батько позивача [PERSON] помер (а.с.6). 01 лютого 2011 року дружина померлого [PERSON] подала приватному нотаріусу Липоводолинського нотаріального округу одну заяву про відмову від обов'язкової частки у спадщині після смерті чоловіка, а другу - про визнання спірного домоволодіння особистою приватною власністю її чоловіка, та у якій вона не заперечує про видачу синові (позивачеві) свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно (а.с.48). 01 лютого 2011 року дочка померлого [PERSON] також подала до того ж нотаріуса заяву про відсутність заперечень щодо оформлення спадщини після смерт батька її братом - [PERSON] (а.с.49). За наданими приватним нотаріусом Липоводолинського районного нотаріального округу Сумської області 30 грудня 2013 року відомостями, [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [INFO] року (а.с.45). Із довідки Колядинецької сільської ради Липоводолинського району від 02 грудня 2013 року №325 вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] значиться за [PERSON] (а.с.8). Відповідно до даних погосподарської книги за 2006-2010 роки [PERSON] значиться головою домогосподарства за вказаною адресою. На момент смерті [PERSON] в зазначеному житловому будинку проживали його дружина [PERSON], син (позивач), невістка та онуки (а.с.12,39). 06 січня 2014 року КП «Сумське МБТІ» виготовлено технічний паспорт та довідку-характеристику на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.50-55). Відповідно до даних технічного паспорту та довідки-характеристики, домоволодіння складається із житлового будинку літ.«А-І», загальною площею 79,8 кв.м, житловою - 46,7 кв.м, із житловою прибудовою літ. «А1-1», гаражу літ.«Б», літньої кухні літ.«Г», сараїв літ.«Д», «Е», «Ж», погребу літ.«п/г», вбиральні літ.«У», огорожі літ.«№1-3», колодязю №4, загальною інвентаризаційною вартістю 189395 грн. Так, згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, що набуті до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності цим Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, не передбачала обов'язкової реєстрації (інвентаризації) будинків і домоволодінь у сільських населених пунктах (п.4, 6 Інструкції), однак передбачала її проведення в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна введено лише Інструкцією, затвердженою наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121. Із записів погосподарської книги вбачається, що домоволодіння за вказаною адресою значилось за померлим [PERSON] Однак, зважаючи на правовий режим набутого у шлюбі зазначеного нерухомого майна, яке відповідно до ст.ст.22, 28 КпШС на праві спільної сумісної власності належало померлому та його дружині [PERSON] у рівних частинах, визнання за позивачем права власності на все домоволодіння порушить права його матері. Тому заповідаючи усе своє майно синові, [PERSON] розпорядився лише належною йому половиною майна, набутого під час спільного сумісного проживання з дружиною у зареєстрованому з 1965 року шлюбі. Із матеріалів справи вбачається, що на час смерті [PERSON], яка настала [INFO] року, його дружина, 1945 року народження, набула статусу непрацездатної за віком - 65 років, а тому відповідно до положень ч.1 ст.1241 ЦК України незалежно від змісту заповіту мала право на обов'язкову частку у спадщині, однак у шестимісячний строк відмовилась від її прийняття. Зважаючи на закріплену у ст.16 Закону України «Про власність», ст.ст.22, 28 КпШС презумпцію належності нажитого подружжям за час шлюбу майна їм на праві спільної сумісної власності, подану [PERSON] заяву про належність усього домоволодіння її померлому чоловікові суд не бере до уваги і не визнає фактом відчуження належної їй частини майна. Зважаючи на те, що [PERSON] фактично заповів своєму синову (позивачу) лише 1/2 частину будинковолодіння, та враховуючи відмову дружини спадкодавця від обов'язкової частки у спадщині, позивач успадкував за заповітом 1/2 частину будинковолодіння за вказаною адресою. За таких обставин, оцінюючи записи у погосподарській книзі у сукупності з іншими письмовими доказами та наданими поясненнями, суд приходить до висновку, що наявних у справі доказів достатньо для встановлення факту належності померлому [PERSON] 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS], які він за життя не оформив належним чином. Тому враховуючи, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька, який за відсутності правовстановлюючих у розумінні сучасного законодавства документів на спадкове домоволодіння позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину і зареєструвати право власності на нього, беручи до уваги правовий режим спірного майна, набутого померлим у шлюбі, а також відмову дружини померлого від обов'язкової частки у спадщині, суд вважає, що спадкові права позивача підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Outcome: partial