Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

06.02.2015 року до Дніпровського районного суду м. Києва звернулась позивач з вищеназваною позовною заявою, в якій вказала, що з відповідачем перебувала у цивільному шлюбі, від якого сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач посилається на те, що з 2009 року відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі в житті, вихованні та розвитку дитини не приймає, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище, оскільки дитина часто хворіє та потребує додаткових витрат на розвиток, які позивач несе самостійно. Відповідач постійної роботи не має, проте має періодичний заробіток, тому має можливість надавати допомогу на утримання дитини. У зв'язку з цим просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 800,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги визнає частково, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки він має на утриманні двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 3), який проживає з позивачем, що підтверджується Довідкою, виданою ЖБК «Шовковик-3» (а.с. 7) та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, що не оспорюється відповідачем. Як убачається з Довідки №218 від 03.04.2015р., виданої виконкомом Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, [PERSON] має наступний склад сім`ї: [PERSON] - дружина; [PERSON] - син, [INFO]; [PERSON] - син, [INFO] (а.с. 21). Ці ці обставини також підтверджуються: свідоцтвом про шлюб, виданим 11.08.2014 року Виконавчим комітетом Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області (а.с. 23); свідоцтвом про народження [PERSON], повторно виданим 24.12.2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жашківського районного управління юстиції у Черкаській області (а.с. 25); свідоцтвом про народження [PERSON], виданим 11.08.2014 року Виконавчим комітетом Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області (а.с. 24). Як убачається з Довідки №217 від 03.04.2015р., виданої Бузівською сільською радою Жашківського району Черкаської області, [PERSON] в селі Бузівка не працював і по даний період не працює (а.с. 22). Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» установлено у 2015 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 грудня - 1455 гривень. Суд звертає увагу на невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню сина [PERSON] та перекладення всього тягаря батьківського обов'язку по його утриманню та вихованню на позивача. Також, суд враховує, що відповідач не має постійного заробітку, однак не має перешкод у вирішенні питання працевлаштування, у тому числі й за станом здоров'я, а також те, що відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Враховуючи матеріальне становище позивача, яка несе весь тягар по утриманню дитини та відповідача, який має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, визначений Законом обов'язок батьків приймати однакову участь у вихованні та утриманні дитини, те, що відповідач може надавати незначну матеріальну допомогу на утримання дитини, оскільки офіційно не працює, пороте не має перешкод у працевлаштуванні, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої сина підлягають частковому задоволенню - в розмірі 625,00грн. щомісячно на утримання дитини, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується посилань відповідача на наявність підстав для стягнення аліментів у 1/6 частині від його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідач не має регулярного доходу, що дає суду передбачені ст. 184 СК України підстави для стягнення аліментів лише у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 7, 180, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial