Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

05.12.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про тлумачення умов договору, стягнення заборгованості по аліментам, вказуючи, що 06.08.1999 р. між сторонами був укладений шлюб, який розірвано 14.09.2004 р. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. 22.07.2004 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про сплату аліментів на утримання дитини, [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Івановою Ю.В. (далі - Договір). Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що [PERSON] зобов'язався сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі не менше як 350 грн., які сторони домовилися рахувати як еквівалент 50 Євро щомісячно до досягнення нею повноліття. З моменту укладання договору відповідач не виконував у повному обсязі вимоги вищезазначеного договору щодо сплати аліментів в еквіваленті 50 Євро , але не менше 350 грн. щомісяця. У зв'язку з виниклою заборгованістю позивач звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Іванової Ю.В. для здійснення виконавчого напису нотаріуса, згідно п.10 Договору. [PERSON] заперечував проти сплати аліментів у розмірі , що еквівалентний 50 Євро щомісяця, та вказав, що має сплачувати лише 350,00 грн. 25.11.2016 р. приватний нотаріус ХМНО Іванова Ю.В. надала постанову про відмову у вчиненні виконавчого напису на Договорі про сплату аліментів від 22.07.2004 р., в якій вказала підставу відмови - виключається безспірність заборгованості боржника перед стягувачем. Не погоджуючись з такою позицією нотаріуса, позивач просить суд розтлумачити п.2 Договору у визначенні волевиявлення сторін на те, що [PERSON] зобов'язується сплачувати щомісячно аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття у національній валюті України - гривні у сумі, еквівалентній 50 Євро на 12 число кожного місяця, за курсом НБУ на день оплати, однак не менше 350 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам у розмірі 38920,78 грн., пеню у розмірі 13146,16 грн. та індексацію коштів у розмірі 148927,50 грн., а всього стягнути 200994,44 грн. В судовому засіданні позивач та її представники - [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Третя особа: приватний нотаріус ХМНО Іванова Ю.В. в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином, про поважність причини неявки не повідомила, у зв'язку з чим суд вважає можливим розгляд справи у її відсутність. Дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.9). Шлюб між сторонами розірвано 14.09.2004 р. (а.с.10). Дитина проживає з матір'ю, [PERSON], і вказана обставина відповідачем визнана та не оспорюється. 22.07.2004 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Івановою Ю.В. (а.с.7). Згідно п.2 вказаного Договору, [PERSON] зобов'язався сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі не менше як 350 грн., які сторони домовилися рахувати як еквівалент 50 Євро, щомісячно до досягнення нею повноліття. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, [PERSON] щомісяця сплачує по 350 грн. як аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Вказана обставина позивачем та її представниками в судовому засіданні визнана і не оспорена. Крім того, в судовому засідання позивач пояснила, що після звернення до суду відповідач почав переказувати на утримання доньки по 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а в червні 2017 р. переказав 1000,00 грн. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Тобто за загальним правилом валютою будь-якого зобов'язання є гривня. Однак сторони не позбавлені можливості встановити грошовий еквівалент в іноземній валюті. При цьому законодавець не пов'язує визначення грошового еквівалента з конкретним видом іноземної валюти. Таким чином, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у разі зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Як встановлено судом, у п.2 Договору про сплату аліментів на дитину від 22.07.2004 року вказано, що відповідач зобов'язується сплачувати аліменти в розмірі не менше як 350 грн., які сторони домовилися рахувати як еквівалент 50 Євро. Вказане зобов'язання, відповідно до вимог ст.99 Конституції України, ст.524 ЦК України, є вираженим у грошовій одиниці України - гривні. На думку суду, додаткове посилання на те, що на момент укладання договору вказана сума була еквівалентом 50 Євро означає лише це і жодним чином не є доказом прийняття відповідачем грошового зобов'язання у сумі, еквівалентній 50 Євро за курсом НБУ. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для тлумачення умов п.2 Договору від 22.07.2004 р. як зобов'язання [PERSON] сплачувати щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини у сумі, еквівалентній 50 Євро, у національній валюті України за курсом НБУ, але не менше 350 грн. Посилання позивача на пропозицію відповідача (оферту), датовану 16.07.2004 року, копія якої надана суду, як доказу його волевиявлення сплати аліментів саме в сумі, еквівалентній 50 Євро, суд вважає неспроможними, оскільки даний документ не містить найменування адресата звернення, тобто адресований невизначеному колу осіб; суду не наданий оригінал вказаного документу, у той час, як справжність його підпису оспорюється відповідачем, як і факт направлення такої пропозиції позивачеві, а позивачем не надано суду доказів одержання такої пропозиції саме від [PERSON] Крім того, згідно п.14 Договору від 22.07.2004 р., в цьому договорі міститься весь обсяг домовленостей між сторонами щодо предмету договору, тому всі інші письмові та усні домовленості та зобов'язання, прийняті сторонами до підписання цього договору відміняються і стають недійсними після його підписання. Таким чином, усі інші документи, які могли бути складені учасниками правочину до 22.07.2004 р., після підписання Договору є недійсними. Враховуючи відсутність підстав для обрахування аліментів у розмірі, еквівалентному 50 Євро щомісяця, суд вважає безпідставними позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по аліментам та пені, оскільки відповідач у повному обсязі виконує своє зобов'язання щодо сплати аліментів у розмірі 350 грн. щомісяця. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відмова у задоволення позовних вимог не перешкоджає позивачеві на звернення до суду з вимогами про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed