Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

05 липня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що він з відповідачем перебував у шлюбі з 28.09.2007 року по 12.01.2017 року. З моменту реєстрації шлюбу і до припинення спільного проживання вони з [PERSON] проживали в її квартирі за адресою: [ADDRESS], а свою квартиру за адресою: [ADDRESS] вони здавали в оренду. За весь шлюб, а це майже 10 років, ними було придбано: сантехніку в квартирі відповідача, вартість матеріалів якої становила 10377,04 грн.; замінені вікна, вартість яких становила 29822,00 грн. Також майно, вартість якого він не може підтвердити, оскільки чеки та документи залишились у його колишньої дружини, а саме: холодильник Whirlpool, кондиціонер Zanussi, аерогриль, електродуховка, пароочисник, праска, пилосос, телевізор LCD 24 дюйми, ноутбук Asus, вхідні двері з відеоспостереженням, відеокамера Sony, планшет. Загальна вартість майна становить 40199,04 грн. У звязку із тим, що шлюбний договір вони не укладали, а також не домовлялись про поділ майна, він вважає, що має право на 50% компенсації їх спільно придбаного майна, а саме 20099,52 грн. Також в період шлюбу ним особисто було придбано за власні кошти, які він заробив до шлюбу, автомобіль марки KIA RIO. Позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь 20099,52 грн. (а.с.25-27). В свою чергу, представник відповідача, звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтувала тим, що на початку 2007 року вона вирішила поміняти в своїй квартирі крани та труби водопостачання. Їй знайомі порекомендували відповідача як спеціаліста з вказаних робіт. Відповідач виконав у її квартирі роботи по заміні кранів та труб водопостачання і таким чином вони познайомилися. Вона з відповідачем розрахувалася за виконані роботи. В березні 2007 року вона запросила відповідача встановити їй пральну машину. З цього часу вони почали спілкуватися, телефонували один одному, а з червня почали зустрічатися та підтримувати близькі стосунки, а з серпня 2007 року стали проживати разом в її квартирі за адресою: [ADDRESS]. Ця квартира належала на праві спільної сумісної власності їй та її доньці, яка також проживала у квартирі. 28 вересня 2007 року їх шлюб з [PERSON] був зареєстрований. В період шлюбу на спільні кошти було придбано таке майно: аерогриль було придбано у 2011 році вартістю 559,00 грн.; ДВД плейер придбано у 2011 році вартістю 280,00 грн.; праску Braun придбано у 2014 році вартістю 500,00 грн.; пилосос ZELMER придбано у 2012 році вартістю 1799,00 грн.; велосипед 26ARDIS MESSIMA придбано у 2016 році вартістю 5100,00 грн.; запчастини для велосипеда придбано у 2016 році вартістю 9226,00 грн.; надувний моторний човен ВТ-310S придбано у 2010 році вартістю 2500,00 грн.; надувний моторний човен ВТ-330S придбано у 2010 році вартістю 5150,00 грн. Загальна вартість майна становить 25114,00 грн. Її частка складає половину, а саме 12557,00 грн. [PERSON] після припинення спільного проживання декілька днів вивозив з її квартири свої особисті речі, особисте майно, а також спільно нажите майно. Було вивезено відповідачем: особистий його телевізор, який він привіз в квартиру зі своєї квартири після реєстрації шлюбу, ДВД плейер, праска BRAUN, пилосос ZELMER. Також у відповідача залишилися велосипед та запчастини до нього, а також надувні моторні човни. Ці речі знаходилися у відповідача в гаражі за адресою: м. Дніпро, вул. Семафорна, 2. У неї залишився аерогриль на суму 559,00 грн. Вікна в квартирі були замінені за рахунок її дочки. Вони з відповідачем в оплаті вікон участі не приймали, оскільки її дочка побажала встановити вікна за власні кошти, тому що планувала сама проживати в квартирі. Що стосується майна, переліченого в позовній заяві [PERSON] необхідно зазначити наступне. Холодильник Whirlpool був придбаний ним до шлюбу в червні 2007 року, що підтверджується гарантійним талоном №0342838. Кондиціонер SENSEI встановлений в її квартирі ще до шлюбу, а про кондиціонер Zanussi їй нічого не відомо. Електродуховки та пароочисника у них не було. Телевізор LCD 24 дюйми можливо той, який [PERSON] привозив до неї у квартиру, а потім його забрав. Ноутбук Asus був викрадений з автомобіля відразу після його придбання, про що була написана заява до [PERSON] Вхідні двері з обємним «глазком» були встановлені її квартирі до реєстрації шлюбу з [PERSON] і він не приймав участі в оплаті вартості дверей та їх установки. Відеокамера, назви якої вона не памятає, належала її дочці, яка при виїзді за кордон на навчання в 2015 році забрала камеру із собою. Планшета в них не було. Крім того, в період спільного проживання в її квартирі вони з відповідачем заощаджували гроші для того, щоб зробити ремонт в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. На момент припинення спільного проживання станом на грудень 2016 року в них було готівки на суму 70000,00 грн. Всі ці гроші [PERSON] забрав собі. Її частка складає 35000,00 грн. Після припинення спільного проживання [PERSON] придбав у власність на спільні кошти автомобіль SUBARU FORESTER, 2006 року випуску. Вона вважає, що майно повинно бути поділено таким чином: їй повинно бути виділено аерогриль вартістю 559,00 грн., пилосос ZELMER 2012 вартістю 1799,00 грн., праска BRAUN вартістю 500,00 грн., надувний моторний човен ВТ-330S вартістю 5100,00 грн. на загальну суму 7958,00 грн.; відповідачу [PERSON] повинно бути виділено ДВД плейер вартістю 280,00 грн., велосипед 26ARDIS MESSIMA вартістю 5100,00 грн., запчастини для велосипеда вартістю 9226,00 грн., надувний моторний човен ВТ-310S вартістю 2500,00 грн. на загальну суму 17106,00 грн. Позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спільно нажитого майна 4599,00 грн. та 1/2 частину спільних грошових коштів в розмірі 35000,00 грн. (а.с.37-46). 19 вересня 2017 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі (а.с.28). 04 грудня 2017 року позивачем [PERSON] було подано відзив на заперечення проти позову, в якому зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та є завідомо неправдивими з наступних причин. Того факту, що він познайомився з позивачем в 2007 році, коли встановлював пральну машину, він не заперечує, але те, що він замінював всю сантехніку до шлюбу це не так, він її міняв в липні 2012 року, уже будучи у шлюбі. [PERSON] вказує, що вікна в квартирі замінила дочка, що не відповідає дійсності, оскільки в період з 2010 по 2015 рік дочка навчалась та ніде не працювала. Вікна він замінював в березні 2012 року. Холодильник Whirlpool був придбаний ним до шлюбу в червні 2007 року за власні кошти, але холодильник знаходиться по цей час в квартирі позивача, тому що до шлюбу вони з нею проживали в її квартирі за адресою: [ADDRESS], за місяць до розлучення [PERSON] змінила замок на вхідних дверях, таким чином в неї залишились майже всі документи на техніку, а також все набуте майно за час шлюбу. Надувний моторний човен ВТ-310S прийшлося викинути, оскільки коли дочка [PERSON] приїхала з Польщі на канікули зі своїм другом, вони взяли човен, щоб поплавати на річці, при швартуванні на берег даний човен був прорізаний склом так, що заклеїти його було неможливо. Надувний моторний човен ВТ-330S прогризли миші і він був також викинутий. В період шлюбу він зробив зовнішнє утеплення квартири [PERSON] За час шлюбу ними було придбано 2 пилососи, які залишились в її квартирі. Що стосується 70000,00 грн., які він нібито взяв з її квартири, він із цим погодитися не може, оскільки він нічого із квартири не брав та доступу до квартири в нього не було. Велосипед залишився у квартирі позивача (а.с.51-55). Ухвалою суду від 13 листопада 2017 року первісний позов та зустрічний позов були обєднані в одне провадження. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали, заперечували проти його задоволення та просили відмовити у задоволенні позовних вимог, а зустрічні позовні вимоги просили задовольнити. В ході розгляду справи були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Допитаний в ході судового розгляду свідок [PERSON] суду показав, що він знайомий із позивачем [PERSON] Він допомагав позивачу [PERSON] обирати та встановлювати вікна «Steko», це було приблизно 5 років по тому. Вікна у кількості 6 одиниць встановлювали у всіх приміщеннях двохкімнатної квартири: кухні, кімнаті, вихід на балкон і 3 вікна на балконі. На заводі «Steko», який знаходиться на вул. Білостоцького у м. Дніпрі позивачу [PERSON] виписали рахунок на оплату вікон і згідно рахунку він сплатив за вікна. Свідок [PERSON] пояснила суду, що познайомилася з позивачем [PERSON] у звязку із тим, що він у її магазині купував для ремонту різні сантехнічні вироби. Це було приблизно 5-6 років по тому. Він на той час працював у ЖЕП, а тому купував товари як для роботи, так і для ремонту у квартирі. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За правилами ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В силу ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В силу ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд вважає, що само по собі існування фіскальних, товарних чеків та видаткових накладних не доводить факту придбання спірного майна будь-ким з подружжя [PERSON], оскільки будь-яких доказів щодо походження цих документів суду не надано, будь-яких доказів належності цих документів позивачу та відповідачу також не надано, об'єктивних доказів того, що саме вони придбавали спірне майно - також суду не надано. Ще однією підставою для відмови в задоволенні позовних вимог є те, що станом на день розгляду справи не встановлена дійсна вартість спірного майна. Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК. Крім того, не надається можливим за наявними матеріалами справи встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства подружжям [PERSON] та [PERSON], що також є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Крім того, з пояснень відповідача вбачається, що станом на дату розгляду справи по суті у нього відсутнє спірне майно, яке просить поділити позивачка, а позивачкою не надано будь-якого належного та допустимого доказу наявності спірного майна у відповідача на час припинення спільного проживання, на час звернення до суду з цим позовом та на момент розгляду справи по суті, що також є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed