Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

05 березня 2021р. позивач в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що з 09 жовтня 2017 року малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку служби у справах дітей Новодністровської міської ради у зв`язку із ухиленням його матері [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, систематичним вживанням останньою алкогольних напоїв, залишення свого місця проживання і перекладання обов`язків щодо виховання дитини на бабусю [PERSON] . Вказує, що за період з 2017 по 2020 роки неодноразово здійснювалося інспектування сім`ї [PERSON] , в результаті якого встановлено, що мати не проживає із сином, не цікавиться його життям та здоров`ям, не надає матеріальної допомоги, а веде аморальний спосіб життя, постійно змінює місце перебування та зловживає алкогольними напоями. Натомість доглядом, вихованням та навчанням дитини фактично займається тільки його бабуся [PERSON] , оскільки батько дитини записаний зі слів матері в порядку ст. 135 СК України. У зв`язку із наведеним 10 січня 2021р. органом опіки та піклування прийнято рішення № 20/2 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] та, зважаючи на заяву бабусі дитини, підготоване подання про призначення опікуном дитини [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, просить позов задоволити, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина; призначити опікуном дитини [PERSON] ; стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1198, 50 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 23.03.2021р. після усунення недоліків позовної заяви відкрито загальне позовне провадження по справі, надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.05.2021р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 червня 2021р., яке відкладено на 09 червня 2021р. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилася, хоча неодноразово повідомлявся про дату, час та місце як підготовчого, так і судового засідання за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] ; жодних заяв чи клопотань суду не подала, відзиву на позов не надала. При цьому, в суд повернулися конверти про неможливість вручення поштового відправлення у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, беручи до уваги відсутність відповідача за адресою її реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, довідкою № 616 від 10.03.2021р., виданою Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ, Новодністровської міської ради Чернівецької області (а.с. 53), у зв`язку з чим в суд повернувся конверт із викликом на судове засідання, суд вважає відповідача такою, що повідомлена про дату, час та місце судового засідання належним чином. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи і від якої не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Наголосила, що мати дитини не виявляє жодного бажання щодо підтримання сімейних відносин із своїм сином, не цікавиться його життям та побутом, не контролює успіхи в навчанні, не бере участь в позакласному житті та дозвіллі дитини, не бажає та не вживає заходів для матеріальної підтримки сина. Натомість зібрані дані свідчать, що остання має алкогольну залежність, проводить час у сумнівних компаніях в різних населених пунктах району та не являється за місцем свого зареєстрованого проживання протягом тривалого часу. Внаслідок такого безвідповідального ставлення [PERSON] до сина та фактичного самоусунення від виховання дитини, [PERSON] також втратив із відповідачем зв`язок матері-сина, ідентифікує свою бабусю як матір та бажає залишитися із нею. Третя особа [PERSON] підтримала позицію представника позивача та підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Додатково вказала, що у її доньки [PERSON] почались проблеми із алкоголем невдовзі після народження сина, внаслідок чого з однорічного віку остання залишала їй онука під опіку, а сама намагалась влаштувати особисте життя. Повідомила, що неодноразово вживала заходи для лікування доньки від алкогольної залежності, однак остання не визнає, що має проблеми, та залишає лікувальні заклади, не пройшовши курс лікування. Зазначила, що на даний час проживає із [PERSON] в двохкімнатній квартирі за адресою [ADDRESS] , разом з іншими членами їхньої сім`ї. При цьому, відповідач хоч і зареєстрована за цією ж адресою, однак кілька років фактично не проживає. Зауважила, що [PERSON] не має бажання проживати із сином, не повідомляє їй свого місця перебування, рідко провідує їх із онуком, останній раз орієнтовно влітку 2020р., частіше телефонує, однак, як правило, в цей час перебуває у нетверезому стані. Вважає, що на даний час донька веде аморальний спосіб життя, а тому її спілкування із сином негативно впливає на дитину, зокрема, на його психологічний стан. Зазначає, що хлопчик, який постійно проживає з нею, забезпечений хорошими умовами проживання; вона несе усі витрати щодо навчання, виховання та розвитку дитини, а тому просить суд позов задоволити та призначити її опікуном дитини. Малолітній [PERSON] показав, що проживає разом із бабусею та своїми двоюрідними братами у м. Новодністровськ, а де знаходиться його мати [PERSON] він не знає. Повідомив, що на даний час закінчив 4 клас та перейшов у старшу школу; [INFO] йому виповнилося 10 років. Зазначив, що мати його не провідує, коли вони бачились останній раз не може пригадати; натомість остання інколи йому телефонує і тоді він їй розповідає про своє життя. Також розповів, що їздить із бабусею відпочивати у с.Непоротове на річку та у с. Барнашівка, однак його мати з ними не їздить. Вказав, що [PERSON] ніколи не пропонувала йому жити разом із нею, а він і не хоче, бажає залишитися із бабусею. Свідок [PERSON] показала, що працює вчителем молодших класів та протягом 4 років була класоводом [PERSON] . Вказала, що за час навчання дитиною займалася лише [PERSON] , яка являється його бабусею. Підтвердила, що [PERSON] відвідувала шкільні свята та батьківські збори; надавала кошти на придбання шкільного приладдя; цікавилась успіхами дитини у навчанні та допомагала виконувати домашні завдання. Натомість свідок не знайома із матір`ю хлопчина; останній не любить розповідати про неї та на питання щодо її місця знаходження відповідає - не знаю. Пригадала, що останній раз [PERSON] в розмові із нею згадав про маму, однак в подальшому уточнив, що має на увазі бабусю, оскільки з нею живе та остання про нього турбується. Заслухавши представника позивача та третю особу, дослідивши надані письмові докази, заслухавши свідків, в тому числі малолітню дитину [PERSON] , суд встановив, що у відповідача [PERSON] , [INFO] , є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоднітровського міського управління юстиції Чернівецької області 17.06.2011р. (а.с. 11). Батьком хлопчика записано [PERSON] зі слів матері дитини в порядку ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом № 00029083284 від 29.12.2020р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 12). Сім`я [PERSON] перебуває на обліку у Новодністровському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 09 жовтня 2017 року у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків та зловживання алкогольними напоями (а.с. 34). У зв`язку із вищенаведеним неодноразово проводилось інспектування матеріально-побутових умов сім`ї за адресою [ADDRESS] , за результатами яких складено акти обстеження матеріально-побутових умов за 06.12.2017р., 26.06.2018р., 10.07.2018р., 20.02.2019р., 19.03.2020р., 15.07.2020р., 27.08.2020р., 23.09.2020р., 16.10.2020р., 04.11.2020р., 21.12.2020р. (а.с. 14-20, 93-96). У вищевказаних актах зафіксовано, що умови проживання [PERSON] хороші, останній забезпечений необхідним одягом, продуктами харчування, приладдям для навчання. Встановлено, що у дитини дружні та люблячі відносини із бабусею, натомість мати хлопчика у квартирі відсутня, його життям, навчанням та здоров`ям не цікавиться, про своє місце перебування рідних не інформує. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків Комісією з питань захисту прав дитини двічі (12.07.2018р. та 21.02.2019р.) приймалось рішення попередити останню про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо її малолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження, та виправити ситуацію у сім`ї (а.с. 97-98). У жовтні 2017р. та у березні 2020р. було проведено оцінку потреб сім`ї та дитини, про що складено відповідні акти від 04.10.2017р. та від 18.03.2020р., згідно яких [PERSON] перебуває під постійним наглядом бабусі [PERSON] , а мати [PERSON] спочатку мала незначну зацікавленість у дитині, а в подальшому самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та вдома не з`являється (а.с. 104-110). Згідно соціальної картки сім`ї/особи № 11 щодо [PERSON] , розпочатої 17 березня 2020р., останній рекомендовано відновити сімейні стосунки, сформувати навички відповідального батьківства та налагодити емоційний контакт із членами сім`ї (а.с. 111-116). При цьому, [PERSON] , яка зареєстрована разом із своєю матір`ю [PERSON] та сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , по місцю проживання характеризується позитивно; протягом року притягувалася до адміністративної відповідальності за порушення правил карантину та розпивання алкогольних напої у громадських місцях чи появу в таких місцях у нетверезому стані; на обліку у центрі зайнятості станом на жовтень 2020р. не перебувала; до 30 червня 2018р. отримувала державну соціальну допомогу одиноким матерям, проте в подальшому за такою не зверталася (а.с. 13, 24, 33, 35-36). 11 січня 2021р. третя особа [PERSON] звернулась із заявою в орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] та призначення її опікуном (а.с. 21), яку було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини 27 січня 2021р. та рекомендовано вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її сина [PERSON] (а.с. 8-9). 10 лютого 2021р. Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області прийнято рішення № 20/2 «Про виконання батьківських обов`язків», згідно якого також вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її сина [PERSON] (а.с. 5). 19 лютого 2021р. Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області як органом опіки та піклування надано висновок № 351 про доцільність позбавити батьківських прав [PERSON] у зв`язку із ухиленням від виконання батьківських обов`язків (а.с. 6), а 24 лютого 2021р. надано подання № 395 про встановлення опіки, згідно якого опікуном малолітньої дитини [PERSON] , 2011 року народження, слід призначити його бабусю [PERSON] , 1975 року народження (а.с. 7). Дитина [PERSON] станом на дату розгляду справи завершив навчання у 4 Г класі філії Новодністровського ОЗЗСО «Новодністровська гімназія» Чернівецької області, де навчався усі чотири роки. За місцем навчання характеризується позитивно, є спокійним, доброзичливим, однак вразливий та потребує уваги; за висновком лікарів здоровий. Директор школи та класовод відзначають, що дитиною опікується бабуся [PERSON] , яка контролює успіхи хлопчика в навчанні, бере участь у батьківських зборах, оплачує витрати на шкільне приладдя та харчування, організовує позашкільний час; натомість інформації про матір останнього в школі не мають (а.с. 30-32, 89-91). [PERSON] є бабусею [PERSON] , що учасниками справи не оспорюється та на даний час проживає із хлопчиком за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Остання повідомила, що не має постійного місця праці, проте займається сезонними підробітками, а також має грошові заощадження (а.с. 26, 28). Вказала, що здатна утримувати онука, чим займається уже протягом тривалого часу, забезпечивши йому належні умови для проживання, харчування, навчання та розвитку. Особами, які беруть участь у справі, вказані обставини не заперечуються. Судом також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, за висновком лікарів здорова; обставини, які б перешкоджали їй стати опікуном малолітньої дитини відсутні (а.с. 22-23, 25,27, 29). Враховуючи положення ст.ст.10-13 ЦПК України при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991р. та набрала чинності для України 27.09.1991р., (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У 6 принципі Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні норми закріплені у Сімейному кодексі України, зокрема, згідно ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч. 1 ст. 9 Конвенції вказано, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно ч. 4 ст. 164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 165 СК України мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України вказано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як зазначено в Узагальненні Верховного Суду України практики розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновлення батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008р. суду слід витребовувати від органу опіки та піклування письмовий висновок відповідно до ч. 5 ст. 19 СК, а також суд може допитати представника цього органу в судовому засіданні. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, дійсні обставини справи (зокрема, самоусунення [PERSON] від виховання та утримання сина, його шкільного життя, вирішення питань щодо забезпечення належних умов для проживання, харчування і розвитку, що має місце протягом тривалого часу), встановлені на підставі досліджених письмових доказів, при негативній характеристиці відповідача органом соціального супроводу сім`ї, враховуючи висновок органу опіки та піклування та думку малолітньої дитини, в сукупності свідчать про те, що [PERSON] байдуже ставиться до подальшої долі свого сина та ухиляється від виконання обов`язків по вихованню [PERSON] , [INFO] , які суд вважає винятковими обставинами в розумінні 6 принципу Декларації прав дитини та які дозволяють зробити висновок про наявність реального порушення прав дитини, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, суд зауважує, що не знайшли свого підтвердження доводи представника позивача та третьої особи про хронічний алкоголізм відповідача та аморальний спосіб життя останньої у зв`язку із ненаданням суду відповідних доказів. Також суд відхиляє доводи представника позивача про матеріальну неспроможність відповідача забезпечити утримання сина як самостійну підставу для позбавлення її батьківських прав, оскільки такі не базуються на нормах законодавства України. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Так, згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність встановлення над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , опіки, призначивши опікуном його бабусю [PERSON] , [INFO] , щодо якої не встановлені обставини, передбачені ст. 212 СК України. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний у відповідності до ст. 182 СК України враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача, яка не має постійного стабільного доходу, слід стягувати аліменти на користь малолітньої дитини у твердій грошовій сумі, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини та беручи до уваги заявлені позовні вимоги, в розмірі 1198, 50 грн. щомісячно, які перераховувати на особовий рахунок дитини в банку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за три позовні вимоги (про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, стягнення аліментів) в загальному розмірі 2724, 00 грн. На підставі ст.ст. 3, 9, 18, 20, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набрала чинності для України 27.09.1991р., Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 150, 155, 164-167, 171, 180-182, 184, 191, 212, 243-244 Сімейного кодексу України, ст. 60 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Узагальненням Верховного Суду України практики розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновлення батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008р.,

Outcome: approved