Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

06 квітня 2017 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки та неповнолітнього сина. З урахуванням уточнень від 16 травня 2017 року позивач посилалася на те, щосторони перебувають у шлюбі з 13 грудня 1996 року. Від вказаного шлюбу мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON]. Позивач зазначає, що їхня донька була студенткою денної форми навчання Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка. Позивач зазначає, що відповідач майже не допомагає позивачеві утримувати дітей, однак займається підприємницькою діяльністю, з якої отримує дохід, тому вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей, тому прохає стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та в розмірі 2 000 грн. щомісячно на час навчання до 06.03.2017 року. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того зазначає, що доньку відраховано з навчального закладу, про що є відповідний наказ, їхня донька на даний час знаходиться в Польщі. Неповнолітньому сину відповідач особисто матеріально допомагає, однак вважає, що на його утримання вона має право стягувати аліменти з відповідача. Відповідач позовні вимоги визнав частково, погодився щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки у меншому розмірі, оскільки він добровільно їй надавав кошти, сплачував кошти на навчання, проживання у гуртожитку та інші витрати. Відповідач разом із сином здійснюють обробіток орендованих земельних ділянок. Крім того, відповідач зазначив, що надає матеріальну допомогу своєму неповнолітньому сину, шляхом перерахування коштів на картку, надавши в судовому засіданні відповідні квитанції. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сином сторін, на даний час навчається в коледжі у м. Дніпро, зазначив, що його батько надавав та надає весь час добровільно матеріальну допомогу, забезпечує всім необхідним. [PERSON] зазначив, що його батько не відмовляв у наданні коштів ні йому, ні його рідній сестрі. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 13 грудня 1996 року (а. с. 7). Сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року (а. с. 9). Згідно ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як вбачається із квитанцій наданих відповідачем до суду, відповідач надає дітям матеріальну допомогу, сплачує кошти за навчання та їхнє проживання (а. с. 31-54, 63). У відповідності до п. 20 Постанови, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Із довідки № 1903 від 14.06.2017 року виданої Полтавським національним педагогічним університетом ім. В.Г.Короленка, вбачається, що [PERSON] навчалася у вказаному навчальному закладі з 23.08.2012 року по 14.06.2017 року (а. с. 10, 71). Частиною 1 статті 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу). Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України (в ред. станом на 06.04.2015 р.) передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до довідки про доходи виданої виконкомом Першотравенської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 72 від 23.03.2015 року, позивач в період з вересня 2014 року по лютий 2015 року отримав дохід в розмірі - 14 014 грн. (а. с. 11). Відповідач орендує чотири земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 24,83 га, згідно договорів оренди земельних ділянок (а. с. 12-23). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 400 грн. щомісячно, з моменту звернення позивача до суду та до закінчення її навчання, вказаний розмір є достатнім з огляду на добровільне утримання відповідачем повнолітньої доньки. Крім того, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та вважає вимоги позивача передчасними, так як позивач не надала доказів того, що відповідач дійсно ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо утримання дитини, свідомо нехтував своїми обов'язками по утриманню сина. Натомість із матеріалів справи вбачається, що сторони утриманням дитини займаються спільно, відповідач сплачує кошти на навчання та проживання сина. Вказані обставини підтверджуються відповідними доказами та поясненнями сторін та свідка, однак позивач вважає недостатньою допомогу по утриманню дітей зі сторони чоловіка. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180-184, 199 Сімейного Кодексу України та

Outcome: partial