Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

05.04.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є власником вказаного нерухомого майна. На момент придбання квартири у ній був зареєстрований відповідач, який являється колишнім власником квартири. З 2011 року відповідач в зазначеній квартирі не проживає, у зв'язку з переїздом на інше постійне місце проживання, але з реєстрації за місцем попереднього проживання не знявся, він є сторонньою йому особою, не є членом його сім'ї, права користування його житлом не має, чим створює йому як власнику квартири перешкоди в користуванні своїм майном. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за №8, реєстраційний номер в Реєстрі права власності на нерухоме майно - 7253281, що знаходиться в житловому будинку за [ADDRESS] У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вислухавши доводи позивача, дослідивши письмові докази та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до свідоцтва про придбання об'єктів нерухомого майна з прилюдних торгів від 25.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. від 25.07.2011 року за реєстровим №1289 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Казанківським бюро технічної інвентаризації від 29.07.2011 року позивач [PERSON] є власником квартири за №8, реєстраційний номер в Реєстрі права власності на нерухоме майно - 7253281, що знаходиться в житловому будинку за [ADDRESS] З 2011 року [PERSON] у квартирі №8, що знаходиться в житловому будинку за [ADDRESS] не проживає, що підтверджується актом депутата Казанківської селищної ради Миколаївської області від 19.03.2018 року. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який визначає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відтак, якщо реєстрація місця проживання іншої особи у житлі власника здійснює перешкоди у вільному володінні, розпорядженні та користуванні своїм житлом, він має право звернутися до суду із позовною заявою про усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За вказаних обставин, враховуючи, що право власності відповідача, припинено внаслідок купівлі-продажу вказаної квартири та переходу права власності на неї відповідно до позивача, а отже факт продовження реєстрації місця його проживання в спірній квартирі після припинення його права на користування нею, є підтвердженням порушення права власності позивача на спірну квартиру, тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved