Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

05.11.2020 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.05.2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області її батьком являється [PERSON] . 01.10.2019 року вона стала студенткою факультету права, адміністрації та міжнародних стосунків Краківської Академії ім. Анджея Фрича Моджевського, денної форми навчання, термін навчання з 01.11.2019 року по 30.09.2022 року. Вона навчається на платній основі. У зв`язку з навчанням вона потребує матеріальної допомоги, так як навчається на денній формі, працювати не може, а навчання вимагає матеріального забезпечення, а саме сплати за навчання по договору за кожний рік по 2614,48 злотих, що на момент складання позовної заяви еквівалентно 19 136,52 грн. згідно курсу валют НБУ, придбання книг, зошитів, іншого необхідного письмового обладнання, проїзд до місця навчання до Республіки Польщі, харчування, проживання в гуртожитку та інше. Її батько [PERSON] не цікавиться нею і добровільно не хоче надавати їй будь-яку допомогу. Відповідач здатен надавати матеріальну допомогу, так як являється здоровою, працездатною людиною, інших стягувачів, непрацездатних батьків чи дружини у нього немає. Так, як в добровільному порядку вирішити спір неможливо, просила в судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання. 03.12.2020 року судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 02.02.2021 року судом постановлено ухвалу про проведення розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. 15.03.2021 року відповідач - [PERSON] подав відзив, в якому зазначив, що у позовні заяві позивач зазначає, що відповідач не цікавиться нею і добровільно не хоче надавати будь-яку допомогу та просить суд стягнути з нього аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, тобто на її користь ( [PERSON] , [INFO] ), в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) на місяць, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання. Однак, він хоче та бажає спілкуватись з позивачкою, знати про її життя та надавати їй допомогу. Однак, через відсутність порозуміння з матір`ю позивачки - [PERSON] , через власне небажання позивачки спілкуватись з батьком, яка сама самоусунулась від спілкування з ним. Він розуміє таку поведінку дочки, яка повністю залежить від своєї матері, морально, та йому прикро від того, що його дочка розділила пріоритети та свою любов між двома батьками - 99% до 1% на користь матері. Він стверджує, що якщо б донька звернулась до нього за допомогою, то в обов`язковому порядку, як це було завжди, надав їй таку допомогу, враховуючи характер допомоги та його можливості. Таким чином, серед поданих позивачем доказів, що підтверджували б приналежність позивачки до кола студентів ВНЗ (з І -IV рівня акредитації), на стаціонарній формі навчання, відсутні. Довідка № 1245/WPAiSM/TIR/2019/2020 (переклад з польської мови) від 15.10.2020 року ФОП [PERSON] , не відповідає жодному документу, викладеному на іноземній мові. Документ від 29.08.2019 року №562/2019 (Кгаkov, 29.08.2019 року), на іноземній мові. До позову не наданий переклад даного документу. У постанові ВСУ від 25 квітня 2013 року у справі № 5-10кс13 судова палата зазначила, що офіційними документами визнають ті з них, які складають і видають службові особи від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ та організацій, незалежно від будь-якої форми власності, які посвідчують певні факти і події, що мають правове значення. Ці документи мають бути належним чином складені за формою та містити необхідні реквізити. А в Постанові від 9 липня 2015 року у справі № 5-50кс15 ВСУ зазначив, що офіційні документи - це документи, що містять інформацію, яка посвідчує факти, здатні спричинити наслідки правового характеру. Наприклад, реалізацію особою її прав. При цьому при встановленні ознак офіційного документа слід послуговуватися такими критеріями: - документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; - зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків. За територіальним принципом та концепцією державного суверенітету будь-який нормативний акт або офіційний документ, як правило, має юридичну силу в межах території тієї країни, в якій вони були видані. Такий же принцип діє і в Україні. Статтею 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнають дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Тобто документи, складені за участю органів державної влади та місцевого самоврядування, або такі, що від них виходять, можуть бути використані на території іншої держави лише після відповідного їх посвідчення. Згідно роз`яснень ВССУ, які викладені у листі «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013р. слідує, що суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Документи, складені за участю органів державної влади та місцевого самоврядування або такі, що від них виходять, може бути використано на території іншої держави лише після відповідного їх посвідчення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами. Документи адміністративних і юридичних органів іноземних держав набувають сили письмових доказів за умови їх легалізації (засвідчення) консульськими посадовими особами або проставлення апостиля. Однак стосовно кожної окремо взятої країни можлива специфіка вказаної діяльності і при цьому слід звертати увагу на зміст міждержавних угод. Позивачем, як вже зазначалось вище, надані до суду документи на іноземній мові, які суд позбавлений визнати належними доказами, оскільки відсутні взагалі переклади на українську мову, не кажучи вже про нотаріально посвідчені переклади на українську мову, для підтвердження обставин, що відносяться до предмету доказування по даній справі. Таким чином, позивачка не надала до суду доказів всіх обставин, які зазначені у ст. 199 СК України, і які у своїй сукупності формують обов`язок відповідача по сплаті аліментів. Також, в позові зазначено вимогу про стягнення аліментів до закінчення навчання позивачки, однак навчатись позивачка має право та може, за бажанням, протягом всього свого життя. Тому, просив відмовити у задоволенні позову, так як позовні вимоги не підтвердженні належними, допустимими та достовірними доказами. Представник позивача - [PERSON] , адвокат Коннова Ніна Іванівна, в судовому засіданні позов підтримала та просила позов задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] , адвокат Любченко Наталія Юріївна, в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів громадського стану Білоцерківського міського управління юстиції в книзі записів актів громадського стану про народження зроблено запис за №705, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.23). Згідно довідки управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 14.09.2020 року за № 15.2-03/2561 (а.с.22), [PERSON] , [INFO] , з 31.10.2006 року по теперішній час, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області (а.с.34), [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки1403/WPAiSM/TIR/2019/2020 (переклад з польської мови) (а.с.62), [PERSON] , [INFO] прийнята на період з 01.10.2019 року по 30.09.2022 року на навчання стаціонарної форми до Краківської Академії ім. Анджея Фрича Моджевського, факультет права, адміністрації та міжнародних стосунків. Навчання на платній основі. Даний факт підтверджується довідкою №1245/WPAiSM/TIR/2019/2020 (переклад з польської мови) (а.с.28). Як вбачається із звіту Краківської Академії ім. Анджея Фрича Моджевського (переклад з польської мови на українську) (а.с.67-68) вплата студента [PERSON] за навчання за період з 01.08.2019 року по 16.03.2021 року становить 12 633,63 злотих. Згідно платіжного доручення (переклад з польської мови на українську) (а.с.64), за 2 семестр навчання в Краківській Академії ім. Анджея Фрича Моджевського, [PERSON] сплатила 2 614,48 злотих. Згідно платіжного доручення в іноземній валюті №200909/COR/00239 для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності від 09.09.2020 року (а.с.15), [PERSON] сплатила за навчання в Краківській Академії ім. Анджея Фрича Моджевського 2 700,00 злотих. Згідно платіжного доручення в іноземній валюті №190904/COR/19200 для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності від 09.09.2020 року (а.с.16), [PERSON] сплатила за навчання в Краківській Академії ім. Анджея Фрича Моджевського 2 600,00 злотих. Позивач на підтвердження факту навчання, надала до суду також білети та квитанції про переліт до м. Кракова (а.с.3-14). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.19-20), [PERSON] , [INFO] , має закордонний паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , який містить відмітки щодо перетину кордону України до Кракова. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.48), [INFO] народився [PERSON] , про що Печерським районом у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис №1208, батьком якого є [PERSON] , мати - [PERSON] . При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). За змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховним Судом України по справі № 346/103/17 , провадження №61-20178св18 від 23.01.2019 року. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Також, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Дана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року м. Київ у справ № 635/1139/17 провадження № 61-350св17. Відповідач у відзиві посилається на те, що позивач не надала докази того, що вона є студентом Краківської Академії ім. Анджея Фрича Моджевського, оскільки довідки, які додані до справи (переклад з польської мови) не відповідають жодному документу викладеному на іноземній мові. Статтею 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнають дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Тобто документи, складені за участю органів державної влади та місцевого самоврядування, або такі, що від них виходять, можуть бути використані на території іншої держави лише після відповідного їх посвідчення. Відповідно до роз`яснень ВССУ, які викладені у листі «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року слідує, що суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Документи, складені за участю органів державної влади та місцевого самоврядування або такі, що від них виходять, може бути використано на території іншої держави лише після відповідного їх посвідчення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами. Документи адміністративних і юридичних органів іноземних держав набувають сили письмових доказів за умови їх легалізації (засвідчення) консульськими посадовими особами або проставлення апостиля. Однак стосовно кожної окремо взятої країни можлива специфіка вказаної діяльності і при цьому слід звертати увагу на зміст міждержавних угод. Як вбачається з матеріалів справи ( а.с.61-68), вони підтверджують навчання позивача у Краківській Академії ім. Анджея Фрича Моджевського та засвідчені приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дерун А.А. Разом з тим, позивач не довела у судовому засіданні належними, допустимими та достатніми доказами факт наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу їй, як повнолітній дочці, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу платника аліментів) та щодо наявності у нього такого заробітку, який дозволив би йому утримувати свою сім`ю. Також, на підтвердження обставин щодо існування потреби у матеріальній допомозі зі сторони відповідача до суду не надано відповідних доказів: щодо придбання навчальної літератури та посібників та щодо матеріального стану позивача. Вирішуючи спір, суд керується принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, враховує, що [PERSON] навчається на денному відділенні, не працює, доходів крім допомоги матері не має, та потребує матеріальної допомоги батька на період навчання, та враховує, що відповідач здорова і працездатна людина, має на утриманні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та не надав до суду жодних доказів щодо відсутності можливості надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання, та фактично не заперечував проти надання такої допомоги. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, тому стягує з відповідача на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 05.01.2020 року і до закінчення нею навчання, але не більше як досягнення нею 23 років. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 840,80 грн. Слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Outcome: partial