Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

06.10.2017 року позивач [PERSON] звернувся в Новогродівський міський суд Донецької області з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 30000,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно договору позики від 30.09.2016 року [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 30000,00 грн., у вигляді безпроцентної позики, яку останній зобовязався виплатити позивачу до 30.09.2017 року. Свої зобовязання відповідач за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 06.10.2017 року, сума позиченого боргу залишилася незмінною, а саме складає 30000,00 грн. На підставі того, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань за договором позики, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. 01.11.2017 року ухвалою Новогродівського міського суду Донецької області, справу було передано до розгляду до Корабельного районного суду міста [PERSON] відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦПК України. 17.11.2017 року ухвалою Корабельного районного суду міста [PERSON] зазначену справу було прийнято до розгляду суддею Чернявською Я.А., та призначено до судового розгляду. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач [PERSON], надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про задоволення позову. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2016 року між позивачем по справі [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений договір позики на загальну суму 30000,00 грн. Судом встановлено, що 30.09.2016 року відповідач [PERSON] написав розписку в присутності двох свідків ([PERSON] та [PERSON]Б.) про отримання ним грошових коштів від позивача [PERSON], в розмірі 30000,00 грн., у вигляді позики, строк повернення позики сторони визначили до 30.09.2017 року, також сторони визначили, що позика є безпроцентною. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмету договору на основі попередньої домовленості, що висвітлено в п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України. Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Також, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Так, відповідно до правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору позики від 30.09.2016 року, відповідач зобовязання за вказаним договором позики належним чином та у встановлений строк не виконав. Станом на 06.10.2017 року має заборгованість в повній безпроцентній сумі 30000,00 грн. Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається. З огляду на вищезазначене суд вважає, що договір позики сторони уклали відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, а наявність у позивача оригіналу договору позики згідно з положенням ч. 3 ст. 545 ЦК України, свідчить про неповернення боргу відповідачем, по тому є доцільним задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір. Згідно п. 9 Перехідних положень ЦПК України, в редакції, яка набула чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved