Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

05 грудня 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що протягом декількох років (фактично з 2002 року) відповідач не проживає за адресою [ADDRESS], житловим приміщенням не користується. Актами по перевірці паспортного режиму підтверджується факт не проживання відповідача у житловому приміщенні за період 2011-2013 років. Повідомлень про причини тривалої відсутності відповідача та про місце його мешкання за весь час до КП «СЄЗ» не надходило. Вищезазначена державна квартира належить до житлового фонду комунальної власності Костянтинівської міської ради, яка передала міський житловий фонд на баланс КП «СЄЗ». Просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом -будинком по [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно до ст. 72 ЖК України провадиться у судовому порядку. Спірне жиле приміщення - квартира [ADDRESS] відноситься до державного житлового фонду та перебуває на балансі КП «СЄЗ» м. Костянтинівка, що не оспорювалося у судовому засіданні. З 2002 року відповідач не проживає у квартирі за вищевказаною адресою, де фактично зареєстрований (а.с. 6), житловим приміщенням не користується. Актами по перевірці паспортного режиму (а.с. 7-9) підтверджується факт не проживання відповідача у житловому приміщенні в період 2011-2013 років. Доказами по справі не підтверджена будь-яка домовленість між сторонами щодо користування спірною квартирою. Повідомлень про причини тривалої відсутності відповідача та про місце його мешкання за весь час до КП «СЄЗ» не надходило. Статтями 64, 177 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни зобов'язані додержувати умов договору найму жилого приміщення і правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку; своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги, бережно ставитися до наданого жилого приміщення і його обладнання, провадити на умовах і в порядку, що визначаються законодавством, за свій рахунок поточний ремонт займаного приміщення, а при звільнені приміщення - здати його в належному стані. Усі ці вимоги законодавства відповідачем не виконано. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що не мешкаючи в спірному жилому приміщенні з 2002 року відповідач втратив право користування зазначеним жилим приміщенням, тому що поважних причин для настільки тривалої відсутності у зазначеній квартирі у відповідача не було. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування витрат по сплаті судового збору 114,70 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved