Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

04 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №SAMDN03000017296623 від 20.11.2007 року у розмірі 25870 (двадцять п'ять тисяч вісімсот сімдесят) гривень 48 (сорок вісім) копійок, судові витрати у розмірі 258 (двісті п'ятдесят вісім) гривень 70 (десять) копійок по справі просив покласти на відповідача. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що 20 листопада 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №SAMDN03000017296623. Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. У зв'язку з тим, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 24.10.2013 року має заборгованість у сумі 25870 гривень 48 копійок, з яких: 15930,00 грн. - заборгованість за кредитом; 8080,27 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 152, 09 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1208,12 грн. - штраф (процентна складова), у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач, представник відповідача, кожний окремо, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та відповідач зазначив, що підпис на договорі, підписаний між ним та банком у листопаді 2010 року, належить не йому, він підроблений; нову картку у 2010 році він не отримував та будь-яких заяв на видачу нової картки не надавав. Зазначив, що при перевипуску нової картки, всю заборгованість по попередній картці він сплатив, проте, доказів, на підтвердження зазначеного, суду не зміг надати. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1054 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №SAMDN03000017296623 (а.с.6). Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.7-10,36,37,38). Також, відповідач зобов'язався своєчасно повертати кредит, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, з якими був особисто ознайомлений 20 листопада 2007 року. Крім того, [PERSON] дав свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.7-10). Факт отримання відповідачем кредиту та використання кредитної картки не заперечувалось останнім в судовому засіданні. Згідно положень п.6.5. Умов, клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором (а.с.8 зворот). Відповідно до п. 8.6. Умов, при порушені клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від ціни позову (а.с.8 зворот). Згідно положень п.9.12 Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк (а.с.9). Будь-яких дій щодо інформування про припинення дії договору сторони не здійснювали. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В порушення вимог договору та закону, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, станом на 24.10.2013 року має заборгованість у сумі 25870 гривень 48 копійок, з яких: 15930,00 грн. - заборгованість за кредитом; 8080,27 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 152, 09 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1208,12 грн. - штраф (процентна складова). Слід зауважити, що пролонгація договору полягає у продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено (якщо інше не передбачено договором), зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Згідно із ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може грунтуватись на припущеннях. Отже, відповідач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини того, що підпис на договорі, підписаний між ним та банком у листопаді 2010 року, належить не йому, що він підроблений; що нову картку у 2010 році він не отримував та будь-яких заяв на видачу нової картки не надавав та не довів, що при перевипуску нової картки, всю заборгованість по попередній картці він сплатив, таких доказів він не надав суду. Зазначені посилання відповідача та його представника, правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не мають, вони є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається відповідач та його представник, не ґрунтуються на законі. Таким чином, з відповідача на користь позивача в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню сума 25870 (двадцять п'ять тисяч вісімсот сімдесят) гривень 48 (сорок вісім) копійок. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 258 (двісті п'ятдесят вісім) гривень 70 (десять) копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved