Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

07.08.2014 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання особі такими, що втратили право на проживання у житловому будинку. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], який належав її чоловікові. Право власності на житловий будинок до позивачки перейшло як до єдиної спадкоємиці, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON]. У зв'язку з матеріальними труднощами позивачка позбавлена можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. У спірному житловому будинку також, формально, зареєстроване постійне місце проживання моєї дочки - [PERSON], [INFO] та моєї онуки (її дочки), [PERSON], [INFO]. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], ніколи не проживали належному позивачці житловому будинку, а фактично вони проживають в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Позивачка є особою похилого віку та має право на пільги, щодо сплати комунальних послуг. Через наявність зареєстрованих осіб які є працездатними позивачка такі пільги втрачає, а відповідачі відмовляються нести витрати по сплаті комунальних платежів, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особистих речей у вищевказаному будинку немає і, взагалі будинком вони не цікавляться. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], зареєстровані за даною адресою, але фактично не проживають. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідачі не сплачують зазначені платежі, то позивачка, як пенсіонерка за віком, змушена сплачувати все сама. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивачка відповідачам не чинила. Вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин, ведуть аморальний спосіб життя. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав визначених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі, підтвердили той факт, що не проживають за адресою позивачки більше десяти років. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], є власником житлового будинку [ADDRESS], який належав її чоловікові на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого Михайлівською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області 26 вересня 1989 року. Право власності на житловий будинок до [PERSON] перейшло як до єдиної спадкоємиці, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] (підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим [PERSON], приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу, за р. №257, від 13 березня 2013 року.). У спірному житловому будинку також, формально, зареєстроване постійне місце проживання - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім'ї виданою Михайлівською сільською радою Апостолівського району, Дніпропетровської області № 515 від 10 липня 2014 року. З акту депутатського обстеження № 537 від 03 липня 2014 року, щодо фактичного проживання членів сім'ї [PERSON], проведеного депутатом Михайлівської сільської радою Апостолівського району, Дніпропетровської області - Лукеренко Т. Г., за участю свідка [PERSON], було виявлено, що Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], зареєстровані за даною адресою, але фактично не проживають. Згідно акту депутатського обстеження від 28.07.2014 року № 620, депутатом Михайлівської сільської ради Лукеренко Тетяна Григорівна, та сусідами [PERSON] та [PERSON] підтверджено факт проживання [PERSON] - [INFO] в даний час у своєї дочки [PERSON], що мешкає за адресою [ADDRESS], яка нею опікується і доглядає. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом». Згідно ст. 71 Житлового кодексу Української PCP жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Будь-яких заяв до ЖКХ про те, що він буде відсутній за місцем реєстрації та збереження за ним права на користування за цією адресою відсутні. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі були відсутні за місцем реєстрації а саме: житловий будинок [ADDRESS], більше десяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, які виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. із змінами і доповненнями, «На ствердження вибуття суд може приймати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання... Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаною позивачем підстави, передбаченій ст. 71 або ст. 107 ЖК України». У частині 4. ст. 174 ЦПК України вказано, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved