Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

05.08.2019 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він з 1990 року працює в органах внутрішніх справ та за роки виконання своїх професіональних обов`язків у позивача склалась гарна репутація як висококваліфікованого, відповідального, порядного працівника. 30.05.2019 року відповідачем було складено та направлено заяву Міністру МВС Авакову А.Б. про спробу рейдерського захоплення підприємства та неправомірні дії співробітників МВС. В заяві відповідач зокрема стверджує, що: - «На нашу діяльність «звернув увагу» начальник сервісного центру (та той час МРЕО 2ГПІ ВМС» [PERSON] ...та неоднозначно запропонував співпрацю. Пропозиція була вступити в бізнес шляхом введення його співмешканки до засновників підприємства, таким чином отримавши можливість контролювати бізнес, мабуть з метою його подальшого захоплення.»; - «.. [PERSON] міг в присутності сторонніх осіб, дзвонити [PERSON] та пропонувати схеми заробітку грошей...»; - «В березні 2018 року [PERSON] запропонував мені віддати йому бізнес перевезень та покинути територію, де ми здійснювали діяльність, так як йому конкуренти не потрібні. Коли я не погодилась, він почав погрожувати знищити мій бізнес за допомогою правоохоронних органів, а коли це не допомогло почав погрожувати в моєму кабінеті моєму життю та здоров`ю. При цьому погрожував, що я зникну як і мій бізнес.»... - «Коли погрози не подіяли, [PERSON] найняв звільнених за порушення трудової дисципліни бувших працівників мого підприємства...., які за його домовленістю прийшли на прийом до керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Халіна О.В., де написати завідомо неправдиві заяви щодо безпідставно невиплати заробітної плати моїм підприємством..»; - «..вважаю погрози [PERSON] реальними про що свідчать всі його дії протягом 2018 року, які були спрямовані на знищення мого бізнесу та залякування мене, як жінки, всіма можливими засобами»... - «..незаконних та корупційних дій начальника Сервісного центру МВС, розташованого по вул.Маршала Малиновського, 130 м.Дніпро [PERSON] , які виразились в погрозах життю та здоров`ю та тиску на бізнес (спроби рейдерського захоплення ТОВ «Дніпротрансавто»).». Зазначені твердження не відповідають дійсності, завдають шкоду честі, гідності та діловій репутації позивача, що призводить до дискредитації, зменшення довіри та авторитету як самого позивача, так і органів внутрішніх справ в цілому. Висновком Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 29.07.2019 року, складеним за результатом перевірки за заявою відповідача [PERSON] , в ході перевірки було встановлено відсутність об`єктивних даних (доказів), що могли б свідчити про спроби захоплення ТОВ «Дніпротрансавто» будь-якими особами зокрема позивачем. Таким чином, перевіркою встановлено, що заява відповідача не містить жодної достовірної та правдивої, підтвердженої інформації стосовно позивача. Позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, зазначену [PERSON] у заяві Міністру МВС Авакову А.Б. про спробу рейдерського захоплення підприємства та неправомірні дії співробітників МВС від 30.05.2019 року, в частині висловлювань: - «На нашу діяльність «звернув увагу» начальник сервісного центру (та той час МРЕО 2ГПІ ВМС» [PERSON] ...та неоднозначно запропонував співпрацю. Пропозиція була вступити в бізнес шляхом введення його співмешканки до засновників підприємства, таким чином отримавши можливість контролювати бізнес, мабуть з метою його подальшого захоплення.»; - «.. [PERSON] міг в присутності сторонніх осіб, дзвонити [PERSON] та пропонувати схеми заробітку грошей...»; - «В березні 2018 року [PERSON] запропонував мені віддати йому бізнес перевезень та покинути територію, де ми здійснювали діяльність, так як йому конкуренти не потрібні. Коли я не погодилась, він почав погрожувати знищити мій бізнес за допомогою правоохоронних органів, а коли це не допомогло почав погрожувати в моєму кабінеті моєму життю та здоров`ю. При цьому погрожував, що я зникну як і мій бізнес.»... - «Коли погрози не подіяли, [PERSON] найняв звільнених за порушення трудової дисципліни бувших працівників мого підприємства...., які за його домовленістю прийшли на прийом до керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Халіна О.В., де написати завідомо неправдиві заяви щодо безпідставно невиплати заробітної плати моїм підприємством..»; - «..вважаю погрози [PERSON] реальними про що свідчать всі його дії протягом 2018 року, які були спрямовані на знищення мого бізнесу та залякування мене, як жінки, всіма можливими засобами»... - «..незаконних та корупційних дій начальника Сервісного центру МВС, розташованого по вул.Маршала Малиновського, 130 м.Дніпро [PERSON] , які виразились в погрозах життю та здоров`ю та тиску на бізнес (спроби рейдерського захоплення ТОВ «Дніпротрансавто»).». Зобов`язати [PERSON] протягом 10-ти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати інформацію стосовно [PERSON] зазначену у заяві Міністру МВС Авакову А.Б. про спробу рейдерського захоплення підприємства та неправомірні дії співробітників МВС від 30.05.2019 року у спосіб, яким вона була поширена, а саме: шляхом направлення заяви Міністру МВС Авакову А.Б., від власного імені із спростуванням наступного змісту: «Вся інформація стосовно [PERSON] , зазначена у заяві Міністру МВС Авакову А.Б. про спробу рейдерського захоплення підприємства та неправомірні дії співробітників МВС від 30.05.2019 року, є недостовірною та не відповідає дійсності.» Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн. У судовому засіданні позивач , представник позивача [PERSON] адвокат Кравець І.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Снігур А.С. не визнав позовні вимоги в повному обсязі. У відзиві на позов посилався на те, що заява відповідача від 30.05.2019 року на ім`я Міністра МВС про спробу рейдерського захоплення підприємства та неправомірні дії, є зверненням відповідача за захистом своїх прав. Звернення фактично залишилось без перевірки, оскільки відповідач не була опитана за даними фактами та не було прийнято рішення стосовно погроз її життю та здоров`ю. Вказана заява не є розповсюдженням недостовірної інформації, оскільки не за всіма фактами було проведено перевірку. Подання заяви відповідачем мало наміром захистити свої права та законні інтереси, і не може бути підставою для відповідальності, а тим більше не є поширенням недостовірної інформації. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200000 грн. позивачем не обґрунтовані. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 30.05.2019 року [PERSON] було складено та направлено заяву Міністру МВС Авакову А.Б. про спробу рейдерського захоплення підприємства та неправомірні дії співробітників МВС. В заяві відповідач зокрема стверджує, що: - «На нашу діяльність «звернув увагу» начальник сервісного центру (та той час МРЕО 2ГПІ ВМС» [PERSON] ...та неоднозначно запропонував співпрацю. Пропозиція була вступити в бізнес шляхом введення його співмешканки до засновників підприємства, таким чином отримавши можливість контролювати бізнес, мабуть з метою його подальшого захоплення.»; - «.. [PERSON] міг в присутності сторонніх осіб, дзвонити [PERSON] та пропонувати схеми заробітку грошей...»; - «В березні 2018 року [PERSON] запропонував мені віддати йому бізнес перевезень та покинути територію, де ми здійснювали діяльність, так як йому конкуренти не потрібні. Коли я не погодилась, він почав погрожувати знищити мій бізнес за допомогою правоохоронних органів, а коли це не допомогло почав погрожувати в моєму кабінеті моєму життю та здоров`ю. При цьому погрожував, що я зникну як і мій бізнес.»... - «Коли погрози не подіяли, [PERSON] найняв звільнених за порушення трудової дисципліни бувших працівників мого підприємства...., які за його домовленістю прийшли на прийом до керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Халіна О.В., де написати завідомо неправдиві заяви щодо безпідставно невиплати заробітної плати моїм підприємством..»; - «..вважаю погрози [PERSON] реальними про що свідчать всі його дії протягом 2018 року, які були спрямовані на знищення мого бізнесу та залякування мене, як жінки, всіма можливими засобами»... - «..незаконних та корупційних дій начальника Сервісного центру МВС, розташованого по вул.Маршала Малиновського, 130 м.Дніпро [PERSON] , які виразились в погрозах життю та здоров`ю та тиску на бізнес (спроби рейдерського захоплення ТОВ «Дніпротрансавто»).» (а.с. 11-14). У висновку Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 29.07.2019 року, складеному за результатами перевірки за заявою [PERSON] , зазначено, що діями [PERSON] ознак завдання матеріальних або інших збитків юридичним чи фізичним особам не виявлено; факт спроби захоплення ТОВ «Дніпротрансавто» та погроз не знайшли свого підтвердження та не доведені в судовому порядку, в матеріалах звернення відсутні об`єктивні дані, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень. Перевірку за матеріалом закінчено (а.с. 15-16). 26.07.2019 року відповідач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу відповідач змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення інших дій (порушення принципів моралі, загальних правил співжиття тощо), яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Суд враховує, що ствердження про спробу рейдерського захоплення підприємства, погрози відповідачу, незаконні та корупційні дії особи, яка займає певну посаду, зокрема в даному випадку позивач обіймає посаду начальника ТСЦ № 1241 МВС в Дніпропетровській області, та контекст у якому це було висловлено, вочевидь є негативною інформацією, яка впливає на дотримання прав на повагу до честі, гідності та ділової репутації особи. Посилання відповідача на те, що її заява від 30.05.2019 року на ім`я Міністра МВС [PERSON] мала на меті захист її прав та законних інтересів не є переконливими, оскільки заява була висловлена в не оціночних судженнях, а містила у собі саме ствердження про факт. За ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Згідно з роз`ясненнями, даними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Предметом судового захисту безумовно мають бути фактичні твердження, які на відміну від оціночних суджень, думок, критичних оцінок певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача можна перевірити щодо їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 року в справі «Лігенс проти Австрії» ((Lingens v. Austria), § 46). У п. 42 рішення у справі ««Українська Прес-Група» проти України» (заява № 72713/01) Європейський суд з прав людини зазначив, що навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. Суд доходить висновку про те, що зазначення відповідачем у своїй заяві від 30.05.2019 року на ім`я Міністра МВС про спробу рейдерського захоплення підприємства, незаконні та корупційні дії позивача, погрози з боку позивача є фактом, який можна перевірити, підтвердити або спростувати, а відтак не може відноситися до категорії оціночних суджень. Відповідальність за отримання неправомірної вигоди, яка становить грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав, передбачена Законом «Про запобігання корупції», а тому суд виходить з того, що ствердження про корупційні дії порушує права на повагу до честі, гідності та ділової репутації позивача. Відповідачем не доведено достовірності, тобто відповідності дійсності, поширених нею тверджень, які повністю були спростовані позивачем. Отже, суд доходить висновку, що відповідач у своїй заяві від 30.05.2019 року на ім`я Міністра МВС [PERSON] вжила на адресу позивача висловлювання, які виходять за межі оціночних суджень, і тому вказані висловлювання мають бути спростовані відповідачем. Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Діями відповідача, які полягали в поширенні нею недостовірної інформації з приводу позивача, було завдано позивачу душевних страждань, внаслідок яких він перебував у постійному стресовому стані та докладав зусиль для відновлення своєї ділової репутації. Враховуючи наведені позивачем обставини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач зазнав моральної шкоди у зв`язку із вищевказаними обставинами, тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial