Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

06.03.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який заявою від 12.05.2015 року уточнив та просить визнати за ним право власності на 7/18 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що 25.01.1991 року між ним та [PERSON] в особі колгоспу «Прогрес» був укладений та зареєстрований в реєстрі за № 1 договір купівлі - продажу 4 -х квартирного котеджу, розташованого за адресою: [ADDRESS], однак при зверненні до реєстраційної служби йому було відмовлено у державній реєстрації права власності, оскільки існує суперечність типу об'єкту нерухомого майна, в договорі купівлі - продажу зазначено «котедж», а технічний паспорт виданий на «житловий будинок». В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення уточнених позовних вимог. В судове засідання представник реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказування. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнанні відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В судовому засіданні було встановлено, що 25.01.1991 року між [PERSON] в особі колгоспу «Прогрес» та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, за яким [PERSON] в особі колгоспу «Прогрес» продала, а [PERSON] придбав належний колгоспу «Прогрес» 4-х квартирний котедж, що знаходиться в [ADDRESS]. У відповідності з п. 2 договору позивач оплатив колгоспу «Прогрес» до підписання договору 6300 руб., а 14700 руб. зобов'язався оплатити на протязі 10 років. Вищезазначений договір був нотаріально посвідчений заступником голови Каменської сільської ради народних депутатів Кіосе М.Х. та зареєстрований в реєстрі за № 1. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд частка [PERSON] складає 7/18 частин від усього домобудування: із літ. «А» кв. № 1 літ. «а» - веранда, ганок; кв. № 1 складається з приміщення № 1 - коридор, № 2 - кухня, № 3 - вана, № 4 - туалет, № 5 - житлова, № 6 - коридор, № 7 - житлова, № 8 - житлова, № 9 - житлова, № І - веранда, № ІІ - веранда, № ІІІ - веранда; 1/2 літ. «Г» - сарай, літ. «Д» - вбиральня; надвірні споруди: 1/3 № 1 - огорожа, № 2 - басейн, № 6 - ворота, № 7 - ворота, 1/2 № 9 - огорожа, № 13 - замощення, № 14 - водопровід. 15.12.2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області було відмовлено у державній реєстрації права власності, у зв'язку із тим, що подані для проведення державної реєстрації прав документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме суперечності типа об'єкта нерухомого майна між договором купівлі - продажу де зазначено «котедж», а в технічному паспорті «житловий будинок». Враховуючи, що позивач набув право власності на нерухоме майно на підставі, що не заборонена законом, а саме з правочину, його право на спірне майно ніким не оскаржується, сама незаконність набуття права власності не встановлена судом, однак позивач позбавлений можливості розпоряджатися придбаним майном, що обмежує його право як власника, тому суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, до того ж відповідач визнав позов і обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved