Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

05.12.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу, а саме з 2007 року, відповідач ухиляється від утримання сина, його життям не цікавиться, не приймає ніякої участі у його вихованні. За рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина у розмірі 25% від усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 12.02.2007 року до повноліття дитини. У зв`язку з неналежною сплатою відповідачем аліментів станом на 31.10.2018 року виникла заборгованість у розмірі 100351,95 грн., яку відповідач добровільно не погашає. Зазначені у сукупності обставини, на думку позивачки, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 06.02.2019 року провадження по справі було відкрито. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить суд винести рішення з урахуванням наданого Органом опіки та піклування висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 15.11.2018 року. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За пунктом 2 частини1статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У відповідності до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейський суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного, вказав, в тому числі, на необхідності з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 6 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 12.03.2007 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 25% від усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 12.02.2007 року до повноліття дитини. Відповідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданого головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів станом 31.10.2018 року складає 100351,95 грн. Згідно психолого-педагогічної характеристики, наданої директором ліцею, [PERSON] навчається в Миколаївському морському ліцеї ім. професора М.Александрова з 01.09.2016 року. За час навчання батько [PERSON] жодного разу не з`являвся в ліцеї та не приймав участь у навчально-виховному процесі. Батьківські збори завжди відвідувала мати хлопця [PERSON] . На всі прохання про допомогу з боку класного керівника щодо навчального життя та позакласної роботи також завжди відгукувалася мати. Згідно характеристики наданої директором МСДЮСШОР з легкої атлетики, [PERSON] займається легкою атлетикою у Миколаївському СДЮШОР з легкої атлетики з 2015 року. За час навчально-тренувальних занять батько [PERSON] жодного разу не з`являвся на тренуваннях та змаганнях в яких брав участь [PERSON] . Змагання систематично відвідувала мати. На всі прохання про допомогу з боку тренера-викладача, щодо тренувального та змагального процесу завжди відгукувалась мати. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому ММР про доцільність позбавлення батьківських прав, від 02.05.2019 року №1976/02.02.01-22/25/14/19, Орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його сина [PERSON] [INFO] . Викладені обставини свідчать про свідоме ухилення відповідача від виховання, утримання неповнолітнього сина, та небажання виконувати свої батьківські обов`язки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, тривалий час свідомо не піклується про свого малолітнього сина, не забезпечує його фізичний та духовний розвиток, не стежить за його здоров`ям та навчанням, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для їх самоусвідомлення не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, і тому, в інтересах дитини, існують правові підстави для задоволення позовних вимог і позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина. У відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір сплачений при подачі позову, підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved