Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

06.11.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 22348,01 грн. В обґрунтування вимог посилалася на те, що вона з 01.04.2016 року працювала у ТОВ «ТД «Марбел-Рогань» на посаді секретаря. Відповідно до наказу №61-к від 20.09.2017 року її було звільнено з посади за згодою сторін. В день звільнення відповідач видав трудову книжку, але не виплатив при звільненні: заробітну плату з червня 2017 року по 20.09.2017 року, компенсацію за невикористані 16 днів щорічної відпустки. Також відповідач відмовив позивачу надати довідку про заборгованість по заробітній плати. В період з червня 2017 року по 20.09.2017 року її посадовий оклад становив 5000,00 грн. та відповідач не виплатив заробітну плату в сумі 13148,33 грн. Станом на день звільнення вона мала 16 днів невикористаної щорічної відпустки, за які має право отримати компенсацію при звільненні в сумі 3066,56 грн. та суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 21.09.2017 року по 06.11.2017 року в сумі 6133,12 грн. Заборгованість ТОВ «Торговий дім «Марбел-Рогань» перед [PERSON] станом на 06.11.2017 року складає 22348,01 грн. 10 листопада 2017 року ухвалою судді провадження у справі відкрито. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначила, що позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових викликів зі зворотними повідомленнями, про причини неявки не повідомив, відзив не подав. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст.280 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 01.04.2016 року, відповідно до наказу №16-к від 31.03.2016 року, прийнято на посаду секретаря в ТОВ «Торговий дім «Марбел-Рогань». (а.с 12) Згідно з наказом №61-к від 20.09.2017 року (а.с. 12) позивача було звільнено 20.09.2017 року із займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. В день звільнення відповідач видав позивачу трудову книжку, але не виплатив всі суми, що належать їй при звільненні. В період з червня 2017 року по 20.09.2017 року посадовий оклад позивача становив 5000,00 грн. Відповідно до розрахунку, складеного позивачем, заборгованість ТОВ «ТД «Марбел-Рогань» станом на 06.11.2017 року становить 22348,01 грн., яка складається з наступного: заробітна плата за червень 2017 року в сумі 2415,00 грн., заробітна плата за липень 2017 року в сумі 4025,00 грн., заробітна плата за серпень 2017 року в сумі 4025,00 грн., заробітна плата за вересень 2017 року - 2683,33 грн., компенсація за невикористані 16 днів щорічної відпустки в сумі 3066,56 грн., середній заробітку за час затримки розрахунку за період з 21.09.2017 року по 06.11.2017 року, що становить 32 робочих дні, в сумі 6133,12 грн. За нормами ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата- це винагорода, обчислена , як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ст. 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням викладеного, та зважаючи на те, що відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування аргументів позивача, на які вона посилалась в обґрунтування своїх вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення на її користь з відповідача заборгованості з заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Згідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує судовий збір з відповідача на користь держави у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved