Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

06 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, який у подальшому уточнив. Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому на праві власності належить будинок під №39 по вул. Вигонянка в с. Вири Білопільського району Сумської області, в якому зареєстровані [PERSON], [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO]. За вказаною вище адресою [PERSON] не проживає з 2001 року, а [PERSON] разом із сином [PERSON] - з 2007 року, їх особистих речей у будинку не має. Відповідачі фактично проживають за іншими адресами. У добровільному порядку [PERSON] та [PERSON] разом із сином знятися з реєстраційного обліку відмовляються, а їх реєстрація у будинку порушує його, як власника житла, право користуватися, володіти та розпоряджатися своєю власністю. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст. ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, [PERSON] просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Вири, вул. Вигоняка, 39. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, представник останнього за договором про надання правової допомоги [PERSON] позов підтримала у повному обсязі. Відповідачка [PERSON], будучи належним вином повідомленою про час, день та місце розгляду справи у судове засідання не зявилася, причин неявки не повідомила (а. с. 152, 197, т. 2). Відповідачка [PERSON] та її представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] позов не визнали. Представник третьої особи - служби у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації [PERSON] позов [PERSON] підтримав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність (а. с. 103, 154, т. 2). Представник Білопільського РС УДМС України в Сумській області, у судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 199, т. 2). Заслухавши представника позивача [PERSON], відповідачку [PERSON], представника останньої [PERSON], представника служби у справах дітей Білопільської РДА [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Так, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок під №39 по вул. Вигонянка в с. Вири Білопільського району Сумської області, який він успадкував після смерті своєї матері [PERSON] (а. с. 6, 17-18, т. 1). З 14 листопада 2000 року відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO], що підтверджується копією паспорта останньої, а також довідкою Білопільського РС УДМС України в Сумській області №47 від 14 січня 2016 року (а. с. 21, 53, т. 1). Відповідно до довідки Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 25 грудня 2015 року, [PERSON], яка зареєстрована в [INFO], фактично не проживає за вказаною адресою з 2001 року (а. с. 14, т. 1). Рішенням Білопільського районного суду від 17 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 29 листопада 2016 року, встановлено, що з 2001 року відповідачка проживала за адресою: [INFO]. В силу ст. 61 ЦПК України казана обставина доказуванню не підлягає (а. с. 202-205, т. 2). Факт того, що відповідачка [PERSON] й надалі продовжувала проживати у [INFO] підтверджується також і тим, що судові повістки про виклик до суду остання отримувала саме за цією адресою (а. с. 102, 152, т. 2). Відповідно до копії паспорта та довідки Білопільського РС УДМС України в Сумській області №47 від 14 січня 2016 року відповідачка [PERSON] з 26 грудня 2006 року зареєстрована за адресою: [INFO]. У відомостях про реєстрацію [PERSON] інформація про реєстрацію дитини [PERSON], [INFO], відсутня (а. с. 21, 178, т. 1). Згідно з довідкою Вирівської сільської ради від 03 листопада 2015 року [PERSON], яка зареєстрована в [INFO], фактично за вказаною адресою не проживає з 2007 року (а. с. 13, 1). Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що з вересня 2014 року до початку березня 2017 року проживала разом з дітьми в м. Суми на квартирі, яку винаймала. Відповідно до довідки депутата Вирівської сільської ради [PERSON] від 08 лютого 2016 року, у будинку №39 по вул. Вигонянка в с. Вири Білопільського району речі [PERSON] та [PERSON] відсутні (а. с. 55, т. 1). Остання у судовому засіданні викладені в довідці депутата обставини заперечувала, проте належними і допустимими доказами їх не спростувала, а відтак, у суду не має підстав сумніватися у достовірності даних, викладених у вищевказаній довідці. Разом з цим судом також встановлено, що на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 06 червня 2016 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстрації за адресою: Білопільський район, с. Вири, вул. Вигонянка, 39. [PERSON], [INFO] за вказаною адресою зареєстрований не був, що підтверджується довідкою Вирівської сільської ради від 27 січня 2017 року (а. с. 105, т. 2). Відповідно до інформації Вирівської сільської ради від 14 березня 2017 року [PERSON] та [PERSON] приблизно з лютого 2017 року проживають без реєстрації у будинку під №39 по вул. Вигонянка в с. Вири Білопільського району Сумської області (а. с. 173, т. 2). Неповнолітній [PERSON] з 06 березня 2017 року навчається у 3 класі Вирівської загальноосвітньої школи (а. с. 174, т. 2). Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що відповідачі не є членом сімї позивача. Останній не надавав їм дозволу на реєстрацію у спірному будинку. Відповідачка [PERSON], хоча й була з 14 листопада 2000 року зареєстрована [INFO], але з 2001 року по січень включно 2017 року за вказаною адресою не проживала. Доказів поважності причин відсутності протягом вказаного періоду у спірному будинку остання суду не надала. На час розгляду справи судом [PERSON] знята з реєстрації в с. Вири Білопільського району по вул. Вигонянка, 39, але з лютого поточного року проживає за даною адресою без реєстрації. Крім того, судом також встановлено, що відповідачка [PERSON] з 26 грудня 2006 року була зареєстрована в [INFO], проте з 01 вересня 2014 року по лютий включно 2017 року разом з неповнолітнім сином, [PERSON], за вказаною адресою не проживали. В ході судового розгляду справи [PERSON] також знята з реєстрації за адресою: Білопільський район, с. Вири, вул. Вигонянка, 39, проте з березня 2017 року проживає у спірному будинку без реєстрації. Заперечення [PERSON] стосовно того, що протягом 2014 2016 років на вихідних вона приїздила у спірний будинок і в ньому знаходилися її речі, суд вважає безпідставними, оскільки всупереч ст. 60 ЦПК України вони не підтверджені належними і допустимими доказами. Так само не підтверджені жодним чином заперечення відповідачки з приводу того, що [PERSON], який проживав у [INFO], не дозволяв їй з дітьми також мешкати за вказаною адресою. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що ані вона, ані її мати, [PERSON], не є родичами та членами сім'ї позивача та його померлої матері [PERSON] Згоду на їх проживання та реєстрацію у будинку останні їм не давали. Натомість [PERSON] стверджує, що її баба [PERSON] разом з [PERSON] купили спірне домоволодіння у [PERSON], сплативши останній 7 000 дол. США, у звязку з чим позивач фактично не є його власником. Проте, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту купівлі-продажу будинку №39 по вул. Вигонянка в с. Вири Білопільського району всупереч ст. 60 ЦПК України суду не надано. Разом з цим суд відмічає, що наразі на розгляді у Білопільському районному суді перебуває цивільна справа №573/323/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Вирівська сільська рада про виселення з житлового будинку, розташованого за адресою: Білопільський район, с. Вири, вул. Вигонянка, 39, провадження в якій відкрите 14 лютого 2017 року (а. с. 128, 129, т. 2). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Між тим, за положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ст. ст. 31, 119, 215 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача. Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа викладає в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки, завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи. Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст. ст. 3, 11, 31 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст. 4 ЦПК є обов'язком суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№ 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ч. 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Як достеменно встановлено судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також неповнолітній син останньої [PERSON], [INFO], не є членами сімї позивача [PERSON] Останні на час розгляду справи зняті з реєстрації за адресою: Білопільський район, с. Вири, вул. Вигонянка, 39. Проте, з лютого 2017 року [PERSON] та з березня 2017 року [PERSON] на час розгляду справи проживають у спірному будинку без дозволу позивача. Таким чином, суд вважає, що обраний спосіб захисту не є належним, у звязку з чим позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed