Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

05.04.2019р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, про стягнення Ѕ частини витрат на навчання на контрактній основі (а.с. №2). 06.05.2019р. надала уточнену позовну заяву на виконання ухвали судді від 10.04.2019р. про залишення позову без руху (а.с. № 11, 15). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.05.2019р. зазначену позовну заяву було прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 33). В позовній заяві [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] є її батьком. Позивачка навчається за контрактом на денній формі навчання на другому курсі Полтавського національного технічного університету ім. Ю.Кондратюка, гуманітарний факультет. Вона не має можливості працювати, потребує коштів для оплати навчання та інших витрат, які пов`язані навчанням, у зв`язку з чим просила суд стягувати з відповідача щомісячно аліменти на її утримання до досягнення нею 23-х річного віку у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Також просила стягнути з відповідача Ѕ частини витрат по оплаті навчання саме на контрактній основі. Відповідач 02.07.2019р. скерував суду свій відзив (а.с. № 36-39), позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 700грн., посилався на те, що він, по-перше, раніше добровільно переказував кошти своїй доньці, в середньому по 700 грн. на місяць(додав квитанції), по-друге, сплачує аліменти за рішенням суду на двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , по-третє, він має непрацездатних батьків, які також потребують допомоги. Відповідач також наголошував на тому,що він не може сплачувати Ѕ частину навчання доньки за контрактом, бо то був її вибір, донька не врахувала його матеріальні можливості по оплаті навчання на контрактній основі. Позивачка 17.09.2019р. направила суду відповідь на відзив (а.с. № 57-58), зазначивши, що її мати отримує тільки заробітну плату, на бюджеті навчатися не було можливості, бо було тільки 2 бюджетних місця за її спеціальністю. Позивачка в судове засідання 19.09.2019р. не з,явилася, про дату розгляду справи була повідомлена належним чином, в заяві до суду 03.07.2019р. просила справу розглядати за її відсутності, бо вона проживає в іншому місці, (а.с. № 45), а 17.09.2019р. направила суду поштою додаткові докази, в тому числі і актуальну довідку з місця навчання, зі строком дії до 31.12.2019р. Відповідач в судове засідання 19.09.2019р. також не з`явився. Заявою від 19.09.2019р. просив справу розглядати за його відсутності з урахуванням його заперечень, викладених у відзиві (а.с. № 67). З урахуванням заяви позивачки від 03.07.2019р., заяви відповідача від 19.09.2019р., належного повідомлення обох сторін про дату судового засідання, розгляд справи в судовому засіданні 19.09.2019р. відповідно до положень ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України відбувалось за відсутності обох сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Підстав для винесення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (відповідач надав суду свій письмовий відзив на позов). Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 191, ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, починаючи від дня пред`явлення позову. Згідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі пред`явлення позову одним із батьків, суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких, у зв`язку з цим стягуються аліменти. Судом встановлено, що відповідач по справі є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. № 16). Відповідно до довідки № 207-72 від 28.08.2019р. [PERSON] є студенткою другого курсу, денної форми навчання Полтавського національного технічного університету ім. Ю.Кондратюка, гуманітарний факультет, з орієнтовним терміном закінчення навчання 30.06.2022р., навчається на контракті, термін дії довідки до 31.12.2019р. (а.с. № 59). До матеріалів справи долучено і копію договору № 01. 19-18 про надання освітньої послуги (а.с. № 6). Позивачка наполягала на стягненні з відповідача щомісячно до досягнення нею 23-хрічного віку аліментів у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідачем надіслано суду відзив, в якому він зазначив, що згоден виплачувати аліменти на період навчання доньки у розмірі 700 грн. щомісячно, оскільки сплачує аліменти за рішенням суду на двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також, оскільки він має непрацездатних батьків, які також потребують допомоги (а.с. № 36-39), також надав довідку про розмір своєї заробітної плати (а.с. № 43). З довідки від 01.07.2019р. вбачається, що [PERSON] працює слюсарем сантехніком 4р., та отримує середню заробітну плату на місяць у розмірі 4 566грн.26коп. (після відповідних утримань - а.с. № 43). Мати позивачки [PERSON] працює бухгалтером у ТОВ «ДКС Електрик» та отримує середню заробітну плату на місяць у розмірі 3 404грн. (після відповідних утримань - а.с. № 60). Посилання обох сторін на те, що і у відповідача і у матері позивачки є непрацездатні батьки, суд приймає до уваги, між тим при вирішенні цієї справи вони не мають суттєвого значення, оскільки, як зазначалось, непрацездатні батьки є і у [PERSON] і у [PERSON] . При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує також й обов`язок матері позивачки - [PERSON] по утриманню доньки на період її навчання у навчальному закладі. Судом перевірено, що свої обов`язки про утриманню доньки, яка продовжує навчання, [PERSON] виконує. Так, суду були надані квитанції про сплату нею за навчання позивачки (а.с. № 62-64). Між тим, суд не знаходить підстав для повного задоволення позовних вимог [PERSON] . Матеріалами справи підтверджено, що відповідач має ще двох дітей, вони є малолітніми ( [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ), на їх утримання відповідач за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2017р. по справі № 201/13771/16-ц сплачує аліменти (а.с. № 69-74), що також підтверджується й довідкою з місця роботи відповідача (а.с. № 43). Отже, суд, оцінивши матеріальне положення батьків позивачки, надані сторонами докази, вважає, що слід задовольнити позовні вимоги частково та стягнути щомісячно на період навчання [PERSON] , [INFO] , у Полтавському національному технічному університеті ім. Ю.Кондратюка, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, здійснюючи стягнення аліментів на користь позивачки, починаючи стягнення з дня подачі позову, а саме з 05.04.2019р. Після відрахування з заробітної плати відповідача аліментів за цим судовим рішенням, і у батька і у матері позивачки, буде залишатися майже однакова сума щомісячного доходу. 1/6 частина заробітної плати відповідача становить на сьогоднішній день 761грн.04коп., цю суму відповідач і погоджувався сплачувати на період навчання доньки в навчальному закладі. Не підлягає задоволенню і та частина позовних вимог [PERSON] (п.2 позову), яка стосується стягнення з відповідача окрім ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно (як просила позивачка), ще й Ѕ частини витрат по оплаті навчання саме на контрактній основі, оскільки законодавець не передбачає окреме стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та окреме стягнення Ѕ частини вартості оплати контрактної форми навчання. Сумою аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, яка стягується за ст. 199 СК України, стягувач розпоряджається на власний розсуд. Навчання саме на контрактній основі був свідомим вибором позивачки, яка була обізнана про матеріальне становище (можливості) своїх батьків, а також про те, що у її батька є ще двоє малолітних дітей, яких він зобов`язаний за законом утримувати та яким він сплачує аліменти. Суд наголошує, що відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп., що є мінімальною ставкою судового збору на 2019р. за майновими вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: partial