Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

07.02.2020 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач, АТ КБ «ПриватБанк»), в особі свого представника Гребенюк Олександра Сергійовича, звернулось до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) в якій зазначає наступне. [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 29.09.2013 р., згідно якої отримавкредит в розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком - Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно умов Договору, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Однак, відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти, чим допустив порушення зобов`язання за Договором. Представник позивача зазначає також, що внаслідок порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач, станом на 09.12.2019 р. має заборгованість в розмірі 22600,19 грн., яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту - 16843,31 грн., у тому числі, заборгованість за простроченим тілом кредиту -16843,31 грн., заборгованості по нарахованим та простроченим відсоткам - 0,00 грн., заборгованість по відсоткам нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - 4204,49 грн., заборгованість по нарахованій пені та комісії - 0,00 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1052,39 грн.- штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати у розмірі 2102 грн. Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 12.02.2020 р. відмовлено у розгляді справи в порядку спрощеного провадження та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з підготовчого судового засідання (а.с.46). Ухвалою суду від 01.04.2020 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.51). В судове засідання, для розгляду справи по суті, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк», повідомлений належним чином про розгляд даної справи судом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» (а.с.48) - не з`явився, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи представником до суду надано не було. У пункті 3 вимог позову, представник позивача просить суд розглядати справу у відсутності представника Банку та в разі неявки відповідача не заперечуючи проти винесення заочного рішення (а.с.5зворот). Також представник позивача, в окремому письмовому клопотанні, яке було подано разом з позовною заявою, підтримує позовні вимоги в повному обсязі з зазначенням про наявність усіх необхідних доказів в матеріалах справи, просить розглянути справу без участі представника позивача та не заперечує проти заочного розгляду справи і винесення заочного рішення у разі виникнення обставин викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України (а.с.7). Відповідач [PERSON] , в судове засідання для розгляду справи по суті, не з`явився повторно, про поважність причин неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань, відзову або заперечень проти позову, до суду не надав. Про день, час та місце розгляду справи судом відповідач повідомлявся рекомендованою поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» за адресою місця проживання відповідача зазначеною в позовній заяві позивачем (а.с.2), яка співпадає з адресую зареєстрованого місця проживання відповідача відповідно до інформаційного повідомлення з Сектору реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.45). Разом з цим, на адресу суду повернулись поштові конверти судового відправлення на ім`я відповідача повернулися до суду з відміткою поштового зв`язку «Укрпошта»: «адресат відсутній» (а.с.53, 56). Враховуючи, відсутність підстав для відкладення слухання справи визначених ч.2 ст.233 ЦПК України, наявність у сукупності всіх умов визначені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив: провести розгляд справи у відсутності неявившихся учасників справи, в порядку заочного провадження, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на доведення наявності грошових (кредитних) зобов`язань у відповідача перед позивачем - АТ КБ «Приватбанк» та обґрунтування своїх вимог, стороною позивача було надано до матеріалів позову: Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів, датовану 29.09.2013 р. б/н (далі - Анкета-заява) (а.с.14); Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 29.09.2013 р. укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 31.08.2019 р. (а.с.10-13) (далі - Розрахунок); Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.15-15зворот); «Витяг з умов та правил надання банківських послуг» (а.с.16-32зворот), який зазначено позивачем у позові як Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг у новій редакції, що відображає внесені зміни та знаходяться на сайті www.privatbank.ua (а.с.5); Копію паспорта на ім`я відповідача датовану 11.10.2018 р. (а.с.33-34). В обґрунтування своїх вимог, нарахування заборгованості та її складових, представник позивача, у змісті позову, посилається також і на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, зазначаючи їх як формуляри та стандартні форми, згідно яких обслуговується відповідач, який, на думку сторони позивача, підписавши Заяву підтвердив, що він проінформований про умови кредитування в АТ «ПРИВАТБАНК» (а.с.2зворот). Представник позивача вважає, що відповідач в наслідок невиконання зобов`язань по кредитному договору б/н від 29.09.2013 р., при укладенні якого сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, як це зазначено представником в розділі 1 «Порядок виникнення правовідносин» позовної заяви (а.с.2зворот), винен АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 22600,19 грн., що фактично складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту - 16843,31 грн., у тому числі, заборгованість за простроченим тілом кредиту -16843,31 грн., заборгованість по відсоткам нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - 4204,49 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1052,39 грн. - штраф (процентна складова) відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, про представник позивача зазначає в абзаці 6 розділу 5 «Порядок розрахунків» змісту позовної заяви (а.с.4зворот). Аналізуючи зазначене позивачем у змісті позовної заяви в обґрунтування його вимог до відповідача, наданих на їх підтвердження матеріалів, норми права на які посилається сторона позивача, суд, враховуючи,у тому числі, положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, якими визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними і не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно приписів ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи і витребуваних судом, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 р. по справі №161/16891/15-ц саме позивач повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Проте, суд вважає, що стороною позивача не доведено будь-якими доказами ні існування кредитного договору б/н від 29.09.2013 р., як зазначено стороною позивача, укладеного між позивачем та відповідачем, ні договору приєднання до умов кредитного договору б/н від 29.09.2013 р. відповідно до положень ст.634 ЦК України і, взагалі, не доведено наявності грошових (кредитних) зобов`язань у відповідача перед позивачем, у тому числі тих, про які зазначає сторона позивача, які виникли 29.09.2013 р., враховуючи наступне. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими, зокрема є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) зроблено висновок, зокрема, що згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до правового висновку викладеного Верховним Судом в постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. З Анкети-заяви датованої 29.09.2013 р., встановлено, що крім посилань на те, що підписанням цієї анкети-заяви особа (відповідач по справі) приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відсутні будь-які розділи чи пункти з яких можливо було би встановити з якою метою була підписана [PERSON] ця Анкета-заява (а.с.14-14зворот), у тому числі, що підписана вона була з метою отримання в Банку позивача будь-яких грошових коштів, також і тих про які зазначає представник позивача в позовній заяві. Анкета-заява, не містить ні розміру грошового зобов`язання (кредиту), ні процентної ставки, ні умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення грошового зобов`язання та їх розміру, та, загалі, волевиявлення відповідача на те, що він, ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг», надав свою згоду на відкриття рахунку в Банку для отримання на нього будь-яких грошових коштів позивача «ПриватБанк» у користування та пов`язаних з цим обов`язків щодо виконання грошових зобов`язань перед позивачем, як про це вказує представник позивача у позовній заяві. А отже є безпідставними, як посилання позивача так і долучення до матеріалів позову, будь-яких Умов, Правил та Тарифів, у тому числі, і ті що розміщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua, за якими позивачем обслуговуються кредитні рахунки, оскільки відсутнє волевиявлення відповідача на відкриття як зазначеного позивачем рахунку, так і будь-якого іншого рахунку для отримання грошових коштів банку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Доказів, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок в Банку позивача 29.09.2013 р. на який позивачем було встановлено відповідачу грошовий кредитний ліміт, його номер і відповідач вчиняв дії з користування грошовими коштами по такому кредитному рахунку, у тому числі, за наявності умов на які посилається позивач, суду надано не було. Наявні у справі Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.15-15зворот) та «Витяг з умов та правил надання банківських послуг» (а.с.16-32зворот) - не містять підпису відповідача та чи будь-яких даних з яких було б можливо встановити, у тому числі, що вони відносяться до грошових зобов`язань відповідача перед позивачем, які виникли, перш за все 29.09.2013 р. чи у інший період. Погодження їх відповідачем, у вигляді їх підписання, дати підписання та інших даних які б ідентифікували особу відповідача та його згоду з умовами зазначеними у вказаних документах - відсутнє. Безпідставним, на думку суду, є і долучення представником позивача копії паспорта на ім`я відповідача (а.с.33-34), оскільки ця копія не містить будь-яких даних з яких можливо було встановити, у тому числі, наявність фінансових відносини зобов`язального характеру між відповідачем та позивачем, у тому числі і кредитних про які зазначає позивач, крім того, датою засвідчення копії оригіналу значиться не 29.09.2013 р., а 11.10.2018 р., при чому, що подія засвідчення паспортних даних відповідача, відбулась саме у зв`язку з укладання кредитного договору з позивачем від 29.09.2013 р., не вбачається. Розрахунок (а.с.10-13), також не підтверджує наявності грошових зобов`язань у відповідача перед позивачем які виникли 29.09.2013 р., у тому числі і на Умовах, Правилах та тарифах про які зазначає сторона позивача, крім того, сам Розрахунок заборгованості, не є первинним документом за своєю правовою природою («Перелік первинних документів» затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. №578/5), а первинних документів на яких би було зафіксовано факт виконання господарської операції у вигляді надання позивачем відповідачу, перш за все 29.09.2013 р. грошових (кредитних) коштів та їх розмір - суду надано не було, а судом таких документівне встановлено. Крім того, слід зазначити, що перший рядок Розрахунку датовано 28.01.2018 р., а ні 29.09.2013 р., при цьому показники в ньому нульові (а.с.10). З Розрахунку вбачається існування припущення наявності у відповідача перед позивачем грошових зобов`язань, які виникли з 06.06.2018 р. що вбачається з 12 рядку Розрахунку (а.с.10), проте, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, припущення судом до уваги не беруться, крім того, це не є і предметом даного позову. Судом, з наявних у справі матеріалів, не встановлено існування будь-яких доказів на доведення надання позивачем відповідачу грошових коштів, їх розміру, виду карткового рахунку як кредитного та видачу відповідачу кредитної картки, у тому числі з кредитним лімітом в розмірі 10000 грн. та на Умовах, Правилах і Тарифах про які зазначає позивач, 29.09.2013 р. та є предметом даного позову. За встановлених судом обставин, неможливим є і застосування правил частини 1 статті 634 ЦК України, оскільки позивачем не надано, а судом не встановлено, наявності будь-яких формулярів або інших стандартних форм щодо видачі, отримання відповідачем кредитних коштів від позивача, умов їх використовування та обов`язку, з їх повернення, які виникли 23.08.2017 р. та були погоджені з відповідачем. Європейський Суд з прав людини у п.43 рішення від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України», п.53 рішення від 20.09.2012 р. у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. Тобто, розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей. Відповідно до приписів ч.2 та ч.3 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати суду докази, надання яких є не правом, а обов`язком. Підстав звільнення від доказування (ст.83 ЦПК України) - судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що за підстав якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача та наявних у суду матеріалів, за зазначених вище обставин, норм матеріального та процесуального права, відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає за його безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, судові витрати з відповідача на користь позивача у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2102 грн. (а.с.1) - розподілу не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed