Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

05 серпня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, з урахуванням позовної заяви у новій редакції, посилаючись на ст. ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 19, 141, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України, просить змінити порядок участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з його малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , встановлений рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.02.2017 року по справі № 377/530/16-ц на такий: -спілкуватися особисто з сином у 1 вихідні дні місяця за його місцем проживання, а саме з суботи 10:00 год. до неділі 20:00 год.; -спільний оздоровчий відпочинок з батьком- не менше трьох тижнів влітку та не менше одного тижня взимку, та оформлювати всі необхідні документи на оздоровлення за кордоном; -спілкуватися з дитиною на її день народження та інші важливі свята не менше 4-х годин; -у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; -необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином в межах дозволеного людського права; -у разі форс мажорних обставин, хвороба дитини, тощо, попереджати його завчасно належними засобами зв`язку; -зобов`язати відповідача [PERSON] всі дії щодо виховання сина, навчання та інші подібні питання узгоджувати з батьком; -зобов`язати відповідача [PERSON] завчасно попереджати про пересування сина за межі місця проживання та заборонити передавати сина для пересування третім особам. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що підтримував фактичні шлюбні стосунки з відповідачем [PERSON] , під час яких [INFO] в них народився син [PERSON] . Після припинення фактичних шлюбних стосунків у січні 2013 року відповідач самовільно вивезла сина [PERSON] з м. Києва, де вони проживали разом, до м.Славутича Київської області. Після цього [PERSON] обмежила позивача у спілкуванні з дитиною і з того часу чинить перешкоди у спілкуванні з сином. За його заявою про усунення перешкод у спілкуванні з сином комісією з питань захисту прав дитини Славутицької міської ради Київської області 29.10.2014 р. було прийнято рішення № 452, відповідно до якого було визначено порядок прийняття ним участі у спілкуванні з сином та його вихованні: спілкуватися особисто 1 та 3 неділю місяця з 11:00 год. до 18:00 год.; в телефонному режимі не менше як тричі на тиждень за спільною домовленістю між батьками. Оскільки відповідач не виконувала вищевказане рішення, позивач ще двічі звертався до органу опіки та піклування із заявами про усунення цих перешкод. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.02.2017 р. у справі № 377/530/16-ц було зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди, а позивачу визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: 1 та 3 неділя місяця з 11:00 год. до 18:00 год.; спілкуватися у телефонному режимі не менш як тричі на тиждень. Відповідач вказане рішення суду не виконує. Телефон [PERSON] або вимкнений або не відповідає та вмикається лише після звернення позивача до поліції, побачення з дитиною відбуваються рідко. Якщо дитина не виходить до позивача в день побачення, він викликає поліцію, але результати відсутні. Позивач вимушений зустрічатися з сином [PERSON] на вулиці. Зазначає, що сім років позивачу не давали можливості бачитися з дитиною на її день народження та свята, дитина жодного разу не привітала батька з днем народження. Бажає виховувати дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Вважає, що створення відповідачем перешкод у спілкуванні позивача з сином порушує не тільки права позивача як батька, а в першу чергу права дитини та суперечить її інтересам. Посилаючись на ст. ст. 159, 141,153,157 СК України, ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» просить позовні вимоги задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 серпня 2021 року головуючим суддею для розгляду даної справи було визначено суддю Малишенко Т.О. Ухвалою судді Малишенко Т.О. від 10 серпня 2020 року відмовлено [PERSON] у відкритті провадження у справі. Постановою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 10 серпня 2020 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 26 лютого 2021 року ухвалою судді Малишенко Т.О., після усунення недоліків, визначених ухвалою від 02 лютого 2021 року, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 23 березня 2021 року через канцелярію суду відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що позивач посилається на обставини 2013 2017 років, що вже були предметом дослідження та враховані під час ухвалення рішення Апеляційним судом Київської області від 16 лютого 2017 року у справі №377/530/16-ц. Наведені у позовній заяві обставини щодо наявності перешкод у спілкуванні позивача з сином [PERSON] не підтверджені відповідними доказами. Позивач навпаки не виявляв та не виявляє бажання спілкуватися з сином [PERSON] у спосіб, визначений вказаним судовим рішенням, підтвердженням чого є такі обставини: після ухвалення вказаного рішення [PERSON] майже три місяці не приїжджав та не спілкувався з сином у визначені для нього дні, про що відповідач повідомляла Службу у справах дітей та сім`ї виконкому Славутицької міської ради; з другої половини листопада 2020 року і по сьогоднішній день позивач не виявляє бажання та не приїжджає до дитини, не намагається налагодити спілкування з сином після тривалого психологічного тиску з його сторони негативного характеру та неодноразового приниження дитини, висловлювання грубої образи на адресу сина, що спричинило дитині морально психологічну травму; 07.01.2018 р. [PERSON] у день, визначений за рішенням суду, приїхав на побачення з дитиною, забрав сина та не повернувши його до 18:00 год., вивіз Давида у м. Київ за місцем свого проживання без будь яких погоджень з відповідачем, тому вона зверталася до поліції; протягом тривалого часу [PERSON] також систематично вчиняє дії, які свідчать про психологічне насильство не тільки по відношенню до відповідача та її рідних, але і по відношенню до сина [PERSON] , висловлюючи в їх адресу нецензурні або образливі, принижуючі честь та гідність слова, надсилаючи в різні інстанції листи аналогічного змісту, що і стало причиною припинення їхнього особистого спілкування, а також спілкування дитини з батьком. Саме така поведінка батька по відношенню до сина [PERSON] призвела до небажання дитини спілкуватися з батьком навіть по телефону, хоча він має таку можливість і у позивача є номер телефону сина, а також до необхідності звернення за отриманням психологічної допомоги до спеціалістів Славутицького міського психологічного центру. Крім того, за фактом вчинення насильства в сім`ї, яке полягало у психологічному тиску, висловлюванні образ на адресу дитини, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та згідно з постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2021 року у справі №369/16461/20 на підставі ст.22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю, обмежившись усним зауваженням, та провадження закрито. З наведених у відзиві підстав просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року задоволено заяву позивача [PERSON] про відвід судді Малишенко Т.О. та матеріали цивільної справи передано до канцелярії суду для виконання вимог ст. 33 ЦПК України. На підставі розпорядження керівника апарату суду від 18 серпня 2021 року № 6 відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.51 пункту 2.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу Славутицького міського суду Київської області та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. №30, призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи між суддями. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 серпня 2021 року цивільну справу № 377/469/20, провадження №2/377/107/21, передано для розгляду судді Бабич Н.С. Ухвалою судді Бабич Н.С. від 25 серпня 2021 року справу прийнято до провадження, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження зі стадії зміни складу суду, та призначено судовий розгляд справи. У судовому засіданні 06.10.2021 р., 26.10.2021 р. позивач [PERSON] , в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у позовні заяві. Суду пояснив, що звернувся з даним позовом, оскільки відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] , зокрема: ховає телефон дитини, переховує сина, залякує та навчає грубо відповідати батьку на його дзвінок. Вважає, що син повинен більше бачити батька та спілкуватися з ним. Зазначив, що дитина в судовому засіданні може розповісти як над нею знущаються. За дев`ять років дитина жодного разу не була на річці чи озері, не вміє плавати, не займається спортом, оскільки їй заборонено. Він намагається телефонувати дитині щодня, але на дзвінки син не відповідає, так само і не відповідає на його дзвінки відповідач. Він приїздить кожну першу і третю неділю місяця, але дитину не бачить, тому викликає наряд поліції, але результату немає. Сина [PERSON] бачить лише на фотознімках. Також він не бачить дитину на її день народження та під час канікул, тому просить надати йому більше часу для спілкування з сином та змінити встановлений апеляційним судом графік побачення з дитиною з огляду на таке: графік припадає на один день; приїзд та від`їзд до дому у позивача займає майже 12 годин; побачення з сином [PERSON] відбуваються або на лавці, або у кафе у м.Славутичі. Вважає, що цього замало для виховання дитини. Хоче мати можливість поїхати з сином у м. Чернігів, де є багато місць для розваг. 02 серпня 2020 року він бачив дитину останній раз, оскільки через карантинні обмеження відповідач відмовляла йому у побаченнях з сином. П`ять місяців після цього побачення він не чув дитину по телефону. Відповідач йому пояснювала, що [PERSON] не хоче з ним зустрічатися, тому що у 2020 році він образив сина. У 2018 році він звертався до виконавчої служби у м.Славутичі з приводу примусового виконання рішення апеляційного суду і було відкрито виконавче провадження. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 06.10.2021 р., 26.10.2021 р., суду пояснила, що у 2017 році рішенням Апеляційного суду Київської області встановлено графік побачення позивача з сином [PERSON] : перша та третя неділя місяця. Вона та її батьки не чинять позивачу перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] . Дитина сама не хоче спілкуватися з батьком, оскільки у 2020 році [PERSON] його образив, обізвавши грубим словом. Зазначила, що син [PERSON] може особисто розповісти про це у судовому засіданні та нехай сам вирішить чи хоче він спілкуватися з батьком. Вона не заперечує проти побачень сина з батьком, але за встановленим судом графіком, якого позивач не дотримується. Після того, як вона з сином [PERSON] переїхала жити до своїх батьків, позивач по телефону неодноразово ображав її, принижував, погрожував, внаслідок чого у неї виникають нервові зриви, тому вона не може і не хоче спілкуватися з ним по телефону. Позивач також постійно висловлює погрози в адресу її батьків. У телефонних розмовах з сином [PERSON] позивач психологічно тисне на нього та пред`являє йому дорослі вимоги, зокрема, зобов`язує дитину виконувати рішення суду, говорить сину, що його мати, тобто вона, повинна бути в тюрмі. Після таких розмов [PERSON] почав плакати та запитував чому у нього такий батько, а не інший, замкнувся в собі, у нього виник стрес, тому вона звернулась за консультацією до психолога. Позивач телефонував навіть психологу та погрожував їй, що вона не має права спілкуватися з його дитиною. У 2020 році позивач приїздив до дитини 05 січня 2020 року, потім почалася пандемія і він не приїздив. Після цього він останній раз бачився з [PERSON] 02 серпня 2020 року. Також позивач приїздив 11 листопада 2020 року, проте вона на той час разом із сином [PERSON] знаходилася у лікарні і не змогла відповісти на його телефонний дзвінок. Після цього позивач до сина не приїздив. Давид раніше хотів спілкуватися з батьком, проте на даний час не бажає, пояснюючи тим, що батько його обзиває та ображає його сім`ю, зокрема, мати. За весь період з дати ухвалення рішення апеляційного суду батько не цікавиться навчанням сина та його станом здоров`я, він телефонує тільки у соціальні служби. Ситуація яка склалася, не може бути вирішена у судовому порядку, батькові потрібно налагоджувати відносини із сином, а не звертатися до суду. Вона та син [PERSON] зареєстровані та проживають в котеджі у [ADDRESS] . У котеджі мається п`ять кімнат, одну з яких займає [PERSON] . Дитина забезпечена усім необхідним, має мобільний телефон. Коли йому телефонує батько, дитина не відповідає і тоді [PERSON] викликає до них додому поліцію. Така ситуація триває вже дев`ять місяців. Коли приходять поліцейські, то повідомляють про надходження до них виклику про зґвалтування чи катування дитини або перебування дитини у погребі. Щоразу наряд поліції вимагає показати [PERSON] та перевіряє чи все нормально з ним. Після таких візитів поліцейських [PERSON] дуже нервує та переживає, говорить, що йому це набридло. Син навчається у 4 класі Славутицької ЗЗСО №2, крім того щосуботи об 11:00 год. відвідує заняття з плавання у басейні, у п`ятницю з програмування, у понеділок - з робототехніки. Під час канікул Давид також відвідував соціально психологічний центр у м.Славутичі, де з дітьми проводяться різні розважальні заходи. Стан здоров`я у [PERSON] задовільний, хронічних захворювань не має. На утримання сина позивач повинен сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку, але з 2020 року чомусь платить лише по 500 гривень, спочатку платив по 1500 гривень, а останні два місяці взагалі аліменти не сплачує. Номер телефона [PERSON] не змінився та позивачу він відомий. Після зустрічей з батьком [PERSON] розповідав, де вони були, що робили, приносив солодощі та іноді іграшки. Представник третіх осіб [PERSON] у судовому засіданні 06.10.2021 р., 26.10.2021р., 11.11.2021 р., 24.11.2021 р. суду пояснила, що позивач неодноразово звертався до Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області із заявами про невиконання відповідачем рішення Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року, в яких зазначав про порушення його права на належне спілкування з дитиною. Представники служби постійно проводили роботу з обома батьками, здійснювали контроль та обстеження місця проживання дитини, останні такі обстеження були проведені 04.12.2020 р. та 30.03.2021 р.. За результатами обстежень встановлено, що дитина [PERSON] забезпечений усім необхідним, зокрема, окремою кімнатою, в якій мається робоче, ігрове та спальне місце. Враховуючи думку малолітньої дитини [PERSON] , яку він виражав у співбесідах з ним та зазначав, що у зв`язку з тим, що батько ображає його матір та бабусю й дідуся, обзиває їх та говорить: «Мама повинна сидіти у тюрмі», він не бажає спілкуватися з батьком. Після ситуації, яка відбулася у листопаді 2020 року, під час бесіди працівників служби з [PERSON] , останній повідомив про небажання спілкуватися з батьком. За вказаних обставин Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області та Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області не підтримують позовних вимог та просять відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 11.11.2021 р. суду показав, що працює у відділенні поліції №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції. З позивачем та відповідачем знайомий у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків. [PERSON] знає лише за викликами, які останній неодноразово здійснював по телефону, викликаючи наряд поліції за адресою : [ADDRESS] . Такі виклики [PERSON] здійснює протягом останніх чотирьох років. Телефонує на лінію «102», повідомляє, що йому не дають спілкуватися з дитиною, або з приводу зникнення дитини, або її вбивства. Коли він у складі наряду виїздив на такі виклики, то з дитиною було все добре. Жодного разу він не бачив на місці виклику [PERSON] . У ті рази, коли він виїздив на виклик, жодного порушення поводження з дитиною зафіксовано не було, декілька разів дитини з матір`ю не було вдома. Якщо виклик відбувається до 22:00 год. і дитина не спить, то наряд поліції по прибуттю на місце виклику фотографує дитину, щоб мати підтвердження того, що з дитиною все добре. Під час виконання службових обов`язків від [PERSON] йому відомо, що син не хоче відповідати на телефонні дзвінки батька, оскільки той його ображає. [PERSON] міг за один вечір викликати поліцію на зазначену адресу по декілька разів. За результатами опрацювання викликів жодного разу повідомлені [PERSON] обставини, через які він просив направити наряд поліції за місцем проживання [PERSON] та сина [PERSON] , підтверджені не були. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 11.11.2021 р. суду показала, що вона працює практичним психологом в Соціально психологічному центрі м. Славутича. 30.10.2019 р. до неї звернулася [PERSON] з приводу змін у поведінці сина [PERSON] та необхідності діагностування психо емоційного стану дитини. Зміну поведінки дитини пояснила тим, що [PERSON] не хоче виходити із дому, у нього надмірне понурення у віртуальному світі, з`явилися нічні жахи, він боїться гучних звуків, втрачений апетит тощо. [PERSON] почав відвідувати її консультації, в ході яких вона встановила довірливі стосунки з дитиною, а тому він розповідав їй про зустрічі з батьком, після яких почував себе погано, оскільки батько на нього тисне, ображає та використовує лайливі слова, постійно звинувачує його. [PERSON] пояснював, що під час телефонних розмов з батьком останній кричить на нього, безпідставно його в чомусь звинувачує, докоряє, висловлює претензії, чому він не телефонує йому. Зі слів [PERSON] його батько знаходиться постійно в поганому настрої. Дитина відчувала себе жертвою в цих стосунках. [PERSON] розповідав їй про постійні виклики поліцейських і вдень, і вночі, через що у нього виникає тривога, а тому він втрачає почуття безпеки. Під час її консультацій стан дитини покращувався, але проходив час і після чергового спілкування з батьком його стан знову повертався до попереднього, він втрачав довіру до людей, не хотів ходити до школи, втрачав апетит, замикався в собі. Вона намагалася стабілізувати стан [PERSON] , але зустрічі з батьком давали негативний результат і після них дитина приходила у пригніченому стані. Вказані обставини дають їй підстави для висновку, що дитина піддається психологічному насильству зі сторони батька. Дитина постійно відчувала стрес, який має хронічну форму, тому у дитини почали з`являтися розлади, зокрема у когнітивній сфері: постійні думки, що усе погано, негативізм, поганий настрій, дитина боїться залишатися наодинці. [PERSON] телефонував їй у 2020 році на її особистий номер телефону, кричав, ображав, погрожував. Його погрози були з приводу того, що вона погодилася надати показання як свідка по цій справі. На даний час [PERSON] відвідує її консультації, вони продовжують заняття, стан дитини відновлено та покращено, він ходить до школи, активний, інтелектуально розвинений, добре спілкується. Його розвиток повністю відповідає його віку. Зі слів [PERSON] , їй відомо, що на даний час він не бажає спілкуватися з батьком, тому що формат його спілкування зводиться до криків та образ. Жодного разу Давид не говорив їй, що вдома йому не дозволяють спілкуватися з батьком, навпаки він розповідав, що мама просила його поговорити з батьком, бо розуміла, що в майбутньому будуть проблеми. Бабуся з мамою просили його зателефонувати батьку, але дитина у відповідь просила, щоб його не заставляли цього робити, бо він не хоче. Під час її спілкування з [PERSON] була присутня тільки два рази, всі інші зустрічі проходили виключно наодинці з [PERSON] . З мамою та бабусею у [PERSON] дуже добрі відносини. На даний час [PERSON] про батька нічого не розповідає, бо для нього це дуже боляче, а вона також не говорить з ним на цю тему, оскільки знає, що ці питання для нього неприємні і у дитини може виникнути ретравматизація. Давид може оцінити ситуацію, яка склалася в його сім`ї. Він бачить своє майбутнє тільки з мамою та бабусею у м. Славутичі. У судовому засіданні 24.11.2021 р. в присутності соціального педагога - практичного психолога Славутицького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Славутицької міської ради [PERSON] суд заслухав думку малолітньої дитини [PERSON] , який пояснив, що навчається у 4 класі в школі №2 в м. Славутичі. В даний час проживає з мамою [PERSON] , бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] у котеджі за адресою: [ADDRESS] , де є п`ять кімнат. У нього є окрема кімната, в якій є велике ліжко, шафа, стіл та іграшки. Мати та бабуся йому допомагають робити уроки. У школі він вчиться добре, дружить з однокласниками. Відвідує заняття з робототехніки, моделювання та програмування, а також займається у басейні. Стосунки з дідусем та бабусею у нього гарні, вони його не сварять. З мамою стосунки дуже гарні, він її любить. Хворіє рідко, коли востаннє не пам`ятає. Батька звати [PERSON] . Він не пам`ятає, коли востаннє бачив свого батька, але згадує, що десь два роки тому. Батько проживає у м.Києві, у нього вдома він був давно, коли ще відвідував дитячий садок. Тоді їхати до батька він не хотів, але батько посадив його у машину і повіз до себе до дому, хоча він просився до мами, на що йому батько відповів щоб він збирав речі та йшов. Був у батька декілька днів, там також знаходився син батька - [PERSON] . Останній раз спілкувався з батьком по телефону у минулому році. Пам`ятає, що батько з ним розмовляв тоді дуже грубо, кричав, обзивав, говорив з ним неадекватно. Коли він не хоче говорити з батьком по телефону або зайнятий, батько на нього кричить, щоб він з ним говорив. Після того, як батько обізвав його грубим словом, він не хоче розмовляти з ним. Коли батько йому телефонує, він не відповідає. Телефонувати до нього сам він не хоче, бо не бачить сенсу, тому що батько буде обзивати. Після останньої розмови з ним батько до м. Славутича не приїздив. До цієї розмови батько приїздив до нього у першу та третю неділю місяця, разом з ним вони гуляли по місту Славутичу. Зараз він не хоче, щоб батько до нього приїздив, йому неприємно і він не хоче з ним взагалі спілкуватися. Можливість спілкуватися з батьком у нього є, бо він має свій особистий телефон. Мама і бабуся просять його, щоб він зателефонував батьку, але він не хоче цього робити. Батько присилає йому повідомлення на телефон, але він їх читати не хоче. Чи любить він тата, не знає, більше любить маму. Раніше батько привозив йому подарунки, вітав з днем народження, а зараз ні. У нього є планшет, який йому подарував батько. Йому відомо, що батько приїздив до нього у першу і третю неділі, бо так вирішив суд. Бачитися з батьком частіше та поїхати кудись з ним разом не бажає. Взагалі спілкуватися з батьком не хоче, бо коли його батько по телефону ображав, він після цього довго плакав та не міг заспокоїтися, а тому не хоче, щоб це повторювалося. Вислухавши пояснення учасників справи, заслухавши в присутності соціального педагога - практичного психолога думку дитини, допитавши свідків, дослідивши письмові та електронні докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] підтримували фактичні шлюбні стосунки, які припинили у січні 2013 року. Під час таких стосунків у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи. Батьком дитини записаний позивач [PERSON] , матір`ю відповідач - [PERSON] (т.1 а.с.86). Після припинення фактичних шлюбних стосунків відповідач [PERSON] разом з сином [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до м.Славутич Київської області, де мешкає разом зі своїми батьками по даний час за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать довідки про реєстрацію місця проживання (т.1 а.с.189-190). За місцем проживання дитини створені всі умови для проживання та гармонійного розвитку дитини, що підтверджено актами обстеження умов проживання № 01-19/55 від 29.08.2017 р., № 01-22/106 від 04.12.2020 р., № 01-22/17 від 10.03.2021р. (т.1 а.с.173, 185-187) Спільна дитина сторін у справі, син [PERSON] , є учнем 4 класу Славутицького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області. Як вбачається з характеристики на дитину з цього закладу, за час навчання проявив себе як дисциплінований та старанний учень. Програмний матеріал засвоює на високому та достатньому рівнях навчальних досягнень Розвиток пізнавальних процесів знаходиться на високому рівні. Хлопчик відповідальний, веселий, енергійний, добрий. Висловлює свою думку і пояснює її, ставить цікаві питання, допитливий, творчий. Учень дотримується правил поведінки в школі та в позаурочний час. Співпрацює з іншими дітьми. Має у класі друзів. Мати [PERSON] та бабуся [PERSON] приділяють належну увагу навчанню та вихованню дитини. Систематично відвідують школу, батьківські збори, шкільні заходи. Батько [PERSON] до школи не приходив, навчанням і поведінкою сина не цікавився (т.1 а.с.193). Відповідно до довідки, виданої керівником Дитячої технічної студії, за № 01/21-А [PERSON] , [INFO] у 2020-2021 навчальному роках є слухачем гуртків Дитячої технічної студії «Minecraft education» та «Lego-конструювання та програмування» (т.1 а.с.195-197). Відповідач [PERSON] має постійне місце роботи у ПП ТВФ «Влад», де отримує постійний дохід ( т.3 а.с.246). Як видно з висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області щодо зміни порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , погодженого рішенням виконавчого комітету 06.07.2021 р. за № 314, враховуючи думку малолітньої дитини [PERSON] , яку він висловив під час обстеження умов проживання, про те, що не бажає спілкуватися з батьком [PERSON] , у зв`язку з тим, що останній ображає матір [PERSON] , бабусю [PERSON] та дідуся [PERSON] , називає сина [PERSON] образливим словом, говорить: «Твоя мама повинна сидіти у тюрмі», що є результатом негативного спектру емоцій дитини з боку батька, орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області позовні вимоги [PERSON] щодо зміни порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною не підтримує ( т.2 а.с.59-62). Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року у справі № 377/530/16-ц за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, та відшкодування моральної шкоди, яке набрало законної сили 16 лютого 2017 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] . Визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з ним наступним чином: спілкуватися особисто у 1 та 3 неділю місяця з 11:00 до 18:00 години; в телефонному режимі не менш тричі на тиждень з 19:00 години, за попередньою домовленістю між батьками (т.1 а.с.87-89). Позивач вважає, що відповідач не виконує вказане судове рішення та порушує його права щодо участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , тому він звернувся до суду з даним позовом, в якому просить змінити нині діючий порядок участі його як батька у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] на інший, вказаний ним у позовній заяві. Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з такого. Статтею 141\~СК України передбачено рівні права та обов`язки обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із вимогами ст.\~153\~СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157\~СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує обставинами, які мали місце до ухвалення рішення Апеляційним судом Київської області від 16 лютого 2017 року у справі №377/530/16-ц, яким було визначено спосіб участі позивача у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з ним, а також наводить обставини, які, на його думку, свідчать про невиконання відповідачем зазначеного рішення суду та підтверджують, що відповідач [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] . Так, позивач зазначає, що його не влаштовують побачення з сином на вулиці у м.Славутичі, приїзд до сина у м. Славутич займає у нього багато часу. Проте не наводить обставини, виходячи з віку дитини, її інтересів, соціального оточення, які б свідчили про необхідність чи нагальну потребу для зміни способу участі позивача у вихованні дитини [PERSON] та спілкуванні з ним, визначеного рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року у справі № 377/530/16-ц. Згідно із ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено у ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Позивачем не надано суду доказів про наявність у нього належного житлового приміщення, куди він має намір забирати сина у вихідні дні, не підтверджено жодним доказом наявність доходу, який би дозволив йому забезпечити порядок участі у вихованні дитини [PERSON] та спілкуванні з ним, у той спосіб, в який він у позовній заяві просить змінити суд, враховуючи заявлені ним вимоги щодо тривалого перебування з ним дитини, в тому числі у період канікул, зокрема, в літній період. Крім того, вимагаючи змінити спосіб участі позивача у вихованні дитини [PERSON] та спілкуванні з ним на запропонований у позовній заяві, позивач не враховує фактичні потреби та бажання дитини. Під час дослідження в судовому засіданні поданих позивачем доказів судом не встановлено обставин, які б підтверджували порушення з боку відповідача прав [PERSON] як батька щодо участі у вихованні дитини [PERSON] та спілкуванні з ним, як і не підтверджено належними, достовірними та достатніми доказами невиконання відповідачем [PERSON] рішення Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року у справі № 377/530/16-ц. Так, копії заяв про звернення [PERSON] до Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 15.02.2021р. та органу державної виконавчої служби від 15.02.2021 р. ( т.1 а.с. 90-94) не можуть вважатися достатніми на підтвердження вказаних обставин, оскільки не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність вищевказаних обставин, а копія постанови про відкриття виконавчого провадження №55299115 від 05.12.2017 р. ( т.3 а. с. 64 ) підтверджує лише факт звернення рішення Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року у справі №377/530/16-ц до примусового виконання, що автоматично не свідчить про невиконання цього рішення відповідачем [PERSON] . Копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 55299328 від 05.12.2017 р., листа Київської обласної прокуратури від 15.01.2021 р. №24-35 вих-21, витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження №12016110200003265 від 26.10.2016 р. (т.3 а.с.62-63) та ухвали Печерського районного суду м.Києва від 20.04.2021 р. у справі №757/46950/20-к, взагалі не містять інформацію щодо предмета доказування та стосуються інших подій, учасником яких не є відповідач, а тому не є належними. Крім того, копії заяв [PERSON] про звернення до Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 05.09.2017 р., 15.08.2017 р., 28.08.2017 р., 21.09.2017 р., 04.07.2020 р. ( т.1 а.с. 170-171, 174-175, 176, 178-180, 182-184), надані відповідачем до відзиву, також не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин щодо порушення відповідачем прав позивача як батька дитини [PERSON] у його вихованні та спілкуванні з ним та невиконання відповідачем рішення Апеляційного суду Київської області у справі № 377/530/16-ц. Суд погоджується з доводами позивача про те, що він намагається піклуватися про сина, дарує йому подарунки, що підтвердила у судовому засіданні дитина [PERSON] , та хоче брати участь у його вихованні. Водночас, поведінка позивача по відношенню до дитини вплинула на ставлення дитини до батька, що було встановлено у судовому засіданні з пояснень відповідача, представника Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області та Органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, свідків [PERSON] [PERSON] , досліджених у судовому засіданні письмових доказів, та підтверджено малолітнім [PERSON] під час заслуховування його думки у судовому засіданні. Відповідач надала суду графік відвідування [PERSON] дитини за 2020 рік та з січня по березень 2021 року, у якому зазначено, що позивач приїздив до сина у квітні, травні 2021 року, 01.11.2021р. та 21.03.2021 року (т.1, а.с.201). У судовому засіданні з показань свідків [PERSON] , [PERSON] , заяв позивача до Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області встановлено, що позивач неодноразово викликав за місцем проживання відповідача та дитини [PERSON] наряд поліції, а іноді це відбувалося по декілька разів за вечір. Такі дії позивача негативно впливають на психоемоційний стан дитини [PERSON] , порушують нормальний життєвий устрій інших членів його сім`ї, з якими він проживає, та не можуть сприяти нормальному розвитку дитини, що жодним чином не відповідає його інтересам. Частиною 2 ст.155\~СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Таким чином, виходячи із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141, 159\~СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною його місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Суд, заслухавши на виконання вимог ст.171 СК України думку дитини [PERSON] , дійшов висновку, що дитина має негативні спогади про обставини його спілкування з батьком, висловив небажання спілкуватися з батьком, пояснюючи це неадекватною та агресивною поведінкою зі сторони батька, його грубими розмовами, погрозами та образами. Водночас, розповів, що батько йому телефонує неодноразово, але він не бажає з ним спілкуватися, внаслідок його неадекватної поведінки та грубого до нього відношення. У поведінці дитини судом не встановленого факту стороннього впливу на його думку з цього приводу, а тому ухвалюючи рішення, суд не може нехтувати думкою та бажаннями дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Встановлені судом обставини, з урахуванням віку дитини [PERSON] , його чуттєво - емоційного зв`язку з родиною, в якій він проживає, забезпечення розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд не знаходить підстав для зміни встановленого Апеляційним судом Київської області від 16 лютого 2017 року у справі №377/530/16-ц порядку участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з ним. При цьому, вимоги позивача зобов`язати [PERSON] завчасно попереджати про пересування його сина за межі місця проживання, та заборони передавати сина для пересування третім особам не підлягають задоволенню, оскільки не відповідають принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, передбаченому ст.141 СК України. Також суд зазначає, що позиція сторін в ході судового розгляду свідчить про неможливість на даний час їх нормального конструктивного спілкування між собою та, відповідно, врегулювання спірних питань, що виникли та можуть об`єктивно виникати в процесі виховання дитини шляхом домовленостей між собою. Зобов`язання одного із батьків здійснювати певні дії перед іншим може стати основою для можливих зловживань сторонами та поглибленню між ними конфлікту, який, безумовно, може позначитися на психоемоційному стані дитини [PERSON] . Таким чином, подані позивачем докази на підтвердження обґрунтування своїх вимог не підтверджують порушення відповідачем прав [PERSON] щодо його участі у вихованні дитини [PERSON] та спілкуванні з ним, а свідчать лише про наявність особистих неприязних стосунків, які склалися між позивачем та відповідачем. Про наявність таких стосунків між сторонами зазначено і в постанові Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року у справі за апеляційними скаргами [PERSON] та [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2021 року щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 ст.173-2 КУпАП (т.3 а.с. 178-181). Позивачем до суду були також подані фотознімки (т.1 а.с. 25-39), скріншоти листування у мобільному додатку « Viber» ( т.1 а.с.242-245), аудіозаписи телефонних розмов, які суд не бере до уваги, оскільки їх неможливо ідентифікувати для встановлення за цими доказами дійсних обставин справи. З тих же мотивів суд не бере до уваги аудіозаписи телефонних розмов, надані відповідачем. На підставі викладеного, виходячи з якнайкращих інтересів дитини [PERSON] , суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки в судовому засіданні не встановлено та позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обставин, які б свідчили про необхідність зміни способу участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з ним, встановленого рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року у справі № 377/530/16-ц, а тому у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] треті особи: які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, про зміну порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, необхідно відмовити. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Представник відповідача- адвокат Прокопенко О.П. у судовому засіданні просив стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5700 гривень. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3\~ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Кодексу); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно\~з\~ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч. 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що адвокат Прокопенко О.П. надавав відповідачу [PERSON] професійну правничу допомогу в суді на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 06 березня 2021 року, предметом якого відповідно до п.1.1 договору є: підготовка та представництво інтересів довірителя ( [PERSON] ) по цивільній справі №377/469/20за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради про зміну способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною в Славутицькому міському суді Київської області та Київському апеляційному суді ( т.1 а.с.205). Згідно з п.4.3 договору вартість послуг за надання правничої допомоги визначається за домовленістю сторін. З урахуванням складності справи, часу, витраченого та, який потрібно буде витратити адвокатом на надання консультацій правового характеру з питань сімейного, цивільного та цивільно-процесуального законодавства, підготовку документів, вивчення матеріалів справи, судової практики, складання відповідних процесуальних документів до суду, підготовку до судового процесу та представництво інтересів [PERSON] в суді, за попереднім (орієнтованим) розрахунком, сума судових витрат за даним договором передбачається в розмірі 5000 - 7000 гривень. Вартість послуги за надання правової допомоги (консультації, вивчення та проведення аналізу позовної заяви з додатками, підготовка відзиву на позовну заяву, інших процесуальних документів, вивчення та аналіз судової практики, підготовка до суду та представництво в суді, інші необхідні дії, пов`язані з наданням правової допомоги) визначаються із розрахунку 500-800 гривень за одну годину в залежності від складності послуги, що надається довірителю. До початку розгляду справи довірителем оплачується 3000 гривень в якості авансового внеску. Відповідно до попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат відповідача [PERSON] , поданого разом з відзивом на позовну заяву, попередній (орієнтований ) розрахунок судових витрат складає 5000-7000 гривень ( т.1 а.с.208). Як вбачається з акту виконаних робіт від 18 березня 2021 року за договором про надання професійної правничої допомоги від 06 березня 2021 року, вартість послуг, наданих довірителю, становить 3000 гривень, які за надану правову допомогу отримані згідно з банківською квитанцією від 10 березня 2021 року, а саме: вивчення та проведення аналізу позовної заяви з додатками 1 година, 500 гривень; надання консультацій з питань сімейного, цивільно-процесуального законодавства, нормативно правових актів у сфері сімейних відносин, аналіз наданих документів з питань підготовки адвокатських запитів з метою отримання доказів, що стосуються предмету спору - 3 години, 1500 гривень із розрахунку 500 гривень за годину; підготовка відзиву на позовну заяву, клопотання у справі 4 години, 2000 гривень, із розрахунку 500 гривень за годину ( т.1 а.с.209-210). Відповідно до акту виконаних робіт від 10 листопада 2021 року за договором про надання професійної правничої допомоги від 06 березня 2021 року вартість послуг, наданих довірителю, становить 2700 гривень, які за надану правову допомогу отримані згідно з банківськими квитанціями від 30 липня 2021 року та від 04 листопада 2021 року, а саме: вивчення та проведення аналізу додатково поданих [PERSON] доказів, документів, отриманих за ухвалою суду згідно клопотань, поданих стороною відповідача 1 година, 200 гривень; підготовка та представництво інтересів відповідача [PERSON] в суді 26.10.2021 р. 5 годин, 2500 гривень, із розрахунку 500 гривень за годину (т.3 а.с.236-240). Враховуючи час, затрачений адвокатом Прокопенком О.П. на вивчення та проведення аналізу позовної заяви з додатками, надання консультацій з питань сімейного, цивільно-процесуального законодавства, нормативно правових актів у сфері сімейних відносин, аналіз наданих документів з питань підготовки адвокатських запитів з метою отримання доказів, що стосуються предмету спору, підготовки відзиву на позовну заяву, клопотання у справі, вивчення та проведення аналізу додатково поданих [PERSON] доказів, документів, отриманих за ухвалою суду згідно клопотань, поданих стороною відповідача, підготовку та представництво інтересів відповідача [PERSON] в судовому засіданні 26.10.2021 р., тривалість якого підтверджена протоколом судового засідання, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в сумі 5700 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами, співмірним зі складністю супроводженої ним справи та наданими послугами. Клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу позивач не подав. За таких обставин, виходячи з того, що судом у задоволенні позову у даній справі відмовлено, то відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5700 гривень. Позивач при поданні позовної заяви був звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю ІІ групи, що підтверджено пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 19 грудня 2021 року, копія якого міститься у матеріалах справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed