Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

05.06.2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спільні діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач на даний час від надання допомоги в утриманні дітей у добровільному порядку ухиляється, у зв'язку з чим, вона вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON], не обмежена у повноваженнях, підтримала позовні вимоги. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, своєї думки щодо позову не висловив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивачку, вивчивши і дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як встановлено в судовому засіданні, що в період шлюбу: [PERSON] та [PERSON], народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є [PERSON], що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження. Діти входять до складу сім'ї позивачки. Являючись батьком дітей відповідач не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Враховуючи те, що між сторонами не досягнуто домовленості про розмір аліментних виплат, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки, аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення останьою дитиною повноліття. Суд відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. При вирішення питання щодо судових витрат суд керується загальними правилами ст.88 ЦПК України і стягує з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved