overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

06 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 16 листопада 2011 року. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Основою розпаду сім'ї послугували часті сварки та суперечки. Шлюбні відносини припинені з січня 2013 року. Посилаючись на викладене, а також на те, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, [PERSON] просив суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав повністю, на розірванні шлюбу наполягав, на примирення не згоден. Відповідач [PERSON] позов визнала, на розірванні шлюбу теж наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони в справі 16 листопада 2011 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 140, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 5). На даний час сім'я подружжя [PERSON] та [PERSON] фактично розпалась. Причинами розпаду сім'ї є те, що у подружжя відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя, на ґрунті чого постійно виникали сварки, що привело до втрати почуттів кохання та поваги один до одного. Шлюбні відносини між подружжям [PERSON] та [PERSON] припинені з січня 2013 року, що сторони підтвердили суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Від стягнення судових витрат з відповідача [PERSON] позивач [PERSON] відмовився. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачу необхідно залишити [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

06 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 11 липня 1995 року у відділі ДРАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем - [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №102. Від даного шлюбу народилось двоє дітей, які на даний час повнолітні. Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться, сім'я фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд вирішив проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, про що постановив ухвалу, оскільки на проведенні розгляду наполягав позивач. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, обставини справи підтвердив. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 11 липня 1995 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане відділом ДРАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №102 (а.с.3). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у зв'язку з чим вони відмовляються від примирення. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано бажання [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у зв'язку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати у справі, а саме суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено на його користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

06 січня 2016 року в суд повторно надійшла позовна заява [PERSON], яка просить розірвати шлюб з відповідачем по справі з тих підстав, що вони з чоловіком спільно не проживають останні п'ять років. В обгрунтування позовних вимог також покликається на те, що 09.08.2008 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС по м. Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом із нею, на утримання якого чоловік надає утримання добровільно. Вони прожили у спільному подружжі 7 років, однак останні п'ять років вони не живуть разом як одна сім'я. Відповідач поїхав в Росію і у нього є інша жінка, фактично створив нову сім'ю. В суді позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що припинили спільне прожитвання в січні 2011 року, оскільки відповідач виїхав у Санкт-Петербург, додому приїжджав два рази на рік, а пізніше один раз на рік, а тому в серпні 2015 року вона поїхала до нього в гостів і застала чоловіка з іншою жінкою, признався їй, що він фактично створив іншу сім'ю. Тепер, коли гостював у неї до січня 2016 року вона поставиди вимогу більше не їхати в Росію, однак відповідач не послухав, в ківнці січня 2016 року виїхав, а тому їй повідомив, щоби вона сама вирішувала власні питання та вирішували чи знову його чекати по пів року. Оскільки відповідач створив іншу сім'ю, має іншу жінку, почерговий раз її покинув, вважає, що їхня сім'я розпалася в січні 2011 році, настоює на розлученні. Відповідач [PERSON] по аналогічному позову в січні 2016 р. позовні вимоги не визнавав та пояснив, що дійсно позивачці повідомив, що має іншу жінку, проживати в м. Стрию не зможе, а тому вимушений буде виїхати в Росію. Дійсно перебуває в Росії з 2011 року, оскільки позивачка буде настоювати на розлученні, тому просив її вимоги задовольнити. Дослідженими доказами доведено, що позовні вимоги підставні, підлягають до задоволення. Суд вважає, що дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, оскільки припинили спільне проживання в січні 2011 році, зусрічалися один раз на рік, однак в січні 2016 р. відповідач черговий рах її покинув, що свідчить про його ставлення до родини. Тобто не бажав зберегти сім'ю. Покликання сторін на зраду подружньої вірності суд розцінює, як підставу для розірвання шлюбу, оскільки в даному судовому засіданні позивачка ствердила суду, що сама в цьому переконалася, оскільки в серпні 2016 року була очевидцем цього. Суд вимушений і прийняти показання позивачки про те, що внаслідок такого нестабільного сімейного життя вона втратила здоров'я і більше терпіти такого ставлення до себе не може, задовільняє позовні вимоги. Отже, суд задовольняє позовні вимоги виходячи з тих підстав, що сім'я розпалася остаточно, припинили спільне проживання в січні 2011 році,року виїхав в Росію без згоди на те позивачки, тобто до новоствореної сім'ї. Тому суд вимушений врахувати фактичні обставини справи, які повністю знайшли підтвердження в суді, що сім'я розпалася остаточно, зберегти її неможливо. .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

06 січня 2016 року до суду звернулась [PERSON] з позовом (а.с.3-4) до [PERSON] в якому мотивуючи тим, що у неї з чоловіком подружні відносини не склалися, збереження сім'ї суперечить її інтересам, спільне господарство не ведеться. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Просить суд, шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану м.Іллічівська Одеської області 03.10.1992 року під актовим записом №426 між нею та відповідачем розірвати. Позивачка у судове засідання не прибула, позовні вимоги підтримала повністю, надала заяву про розгляд справи за відсутності позивачки. Відповідач у судове засідання не прибув, позовні вимоги підтримав повністю, надав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану м.Іллічівська Одеської області 03.10.1992 року під актовим записом №426 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу сторони мають спільну доньку, якій на сьогоднішній день віком більше року. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Із зазначеного суд дійшов висновку, що позивач з відповідачем тривалий час не проживає однією сім'єю, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому позовна вимога підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

06 січня 2016 року до суду звернулась [PERSON] з позовом (а.с.5-8) до [PERSON] в якому мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Відповідач влаштовує постійні скандали, в тому числі в присутності сторонніх людей і в громадських місцях, що ображає її честь та гідність. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Просить суд, шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області 09.08.2008 року під актовим записом №309 між нею і відповідачем розірвати. Позивачка у судове засідання прибула, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач у судове засідання прибув, позовні вимоги не підтримав, просив суд не задовольняти позовні вимоги позивачки, та обіцяв суду виправитись. Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області 09.08.2008 року під актовим записом №309 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу сторони мають спільного сина, якому на сьогоднішній день віком більше року. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Із зазначеного суд дійшов висновку, що позивач з відповідачем тривалий час не проживає однією сімєю, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому позовна вимога підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

06 січня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 06.01.2016 р. о 17 год. 42 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, 06.01.2016 р. о 17 год. 42 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради без направлення. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий тривожний, напружений, в розмову вступає з побоюванням. Звучать маячні ідеї переслідування, збитку, отруєння. Стверджує, що на нього діють гіпнозом, слідкують з інституту гастроентерології, щоб вбити і віддати на органи. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

06 січня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Дніпропетровський р-н, м. Підгороднє, вул.. Залізнична, 68-А. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 05.01.2016р. о 11 год. 04 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 05.01.2016р. о 11 год. 04 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора дезорієнтована у навколишньому середовищі. Настрій нестійкий. Відповідає не завжди по суті. Висловлює обривочні ідеї збитку в адресу абстрактних осіб. Память знижена на поточні та минулі дії. Себе практично не обслуговує. [PERSON] було поставлено попередній діагноз судинна деменція з психотичними включеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

06 січня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, АНД р-н, вул.. Радужна, 19. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 06.01.2016 р. о 03 год. 31 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, 06.01.2016 р. о 03 год. 31 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого свідомість делиріозно змінена. Дезорієнтований в місті та часі. Психомоторно збуджений. Погрожує оточуючим фізичною расправою. Відповідає не по суті. Без критики до свого стану. [PERSON] було поставлено попередній діагноз психічні розлади та розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром відміни с делірієм та судорогами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

06 січня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 09 червня 2011 року Виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ним та [PERSON]О, актовий запис №36. Від шлюбу дітей немає. Після спливу певного часу вони зрозуміли, що мають несумісні характери та підтримувати одне з одним нормальні подружні відносини не можуть. Тривалі намагання досягти злагоди не дали результатів, їх сімя фактично розпалася, подружні відносини припинилися, останні півроку вони майже не спілкуються. Будь-яка спроба розмови закінчується сваркою. Отже їх шлюб фактично припинився в грудні місяці 2014 року, відносини вкрай неприязні, примирення та подальше спільне проживання неможливе, перестали вести спільне господарство, в них немає спільного бюджету, подальше спільне життя суперечить інтересам кожного з них. За таких обставин подальше продовження шлюбу не має сенсу. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем (а.с.2). Позивач в судове засідання не з'явився надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав викладених у позові та просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.8). Відповідач в судове засідання на слухання по справі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та ухвалити по справі заочне рішення. Розглянувши доводи позивача викладені в позовній заяві, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 09 червня 2011 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб із відповідачем [PERSON] (до шлюбу [PERSON]), що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно, серії 1-КИ № 325697 від 11 листопада 2015 року, актовий запис 36 (а.с.4. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи небажання позивача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved