Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

07.02.2018 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до ТОВ «ІЗОТЕХ» про стягнення на його користь: -вихідну допомогу при звільненні у розмірі шестимісячного середнього заробітку у сумі 35968,20грн., грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку у сумі 150624,59грн., невиплачену заробітну плату разом із індексацією у загальній сумі 11384,79грн. та розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені у сумі 5994,70грн., а також суму сплаченого судового збору (т.1 а.с.21-8). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив наступне. Він займав посаду Генерального директора ТОВ «ІЗОТЕХ» на підставі рішення Загальних зборів засновників ТОВ «ІЗОТЕХ», оформленого Протоколом № 26 від 19.04.2016 р., та укладеного контракту від 19.04.2016. Рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «ІЗОТЕХ», оформленим Протоколом Загальних зборів учасників ТОВ «ІЗОТЕХ» від 11.10.2017 р., він був тимчасово відсторонений від роботи в Товаристві та від виконання повноважень Генерального директора Товариства на період з 12.10.2017 р. по 31.12.2017 р., що відбулось під час його перебування у відпустці з 11.10.2017 р. по 28.11.2017 р.. Пізніше йому стало відомо, що 21.12.2017 р. він був звільнений з посади Генерального директора згідно наказу від 21.12.2017 р., виданого на підставі Протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «ІЗОТЕХ» від 21.12.2017 р. Цю інформацію позивач отримав від [PERSON] , яка займала посаду комерційного директора ТОВ «ІЗОТЕХ» і також була звільнена 21.12.2017 р. З наказом про звільнення від 21.12.2017 р. відповідач його не ознайомив, трудову книжку не повернув. Посилаючись на вимоги ст.ст.41,44,47,116,117 КЗпП України та ст.24Закону України «Про відпустки», позивач стверджує, що йому мала бути виплачена вихідна допомога, яка дорівнює шести розмірам середнього заробітку та складає 35968,20грн., при цьому зазначив, що згідно наявної у нього інформації з розрахункових листів за жовтень 2017 р. йому враховано зарплату 5 000,00 грн. + індексація 38,73 грн., що разом дорівнює 5 038,73 грн. (не включаючи відпускні), кількість днів - 21, і за листопад 2017 р. йому нарахована зарплата 1 363,64 грн. + індексація 10,56 грн., що разом дорівнює 1 374,20 грн., кількість днів - 2, та розрахованого ним середнього заробітку за 2 місяці, що передують звільненню (5 038,73 + 1 374,20) / 23 * (43/2) = 5 994,70 грн. Також зазначає, що у зв`язку звільненням йому мала бути виплачена сума компенсації за невикористані відпустки, виходячи із середнього заробітку, обчисленого на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, а саме: відповідно до абз. 1 п. 2 цього Порядку обчислення компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації. За правилами п. 7 Порядку під час обчислення суми компенсації він не враховує святкові та неробочі дні 2017 року, які припадали у період відпустки, що була використана позивачем у 2017 році, з урахуванням чого кількість календарних днів із 365 днів у розрахунковому році, які не ввійшли у розрахунок середнього заробітку, становить 11 днів. При цьому в розрахунок він враховує заробітну плату за грудень 2017, сума якої включно з індексацією має складати 11 384,79 грн. Розрахована ним середня заробітна плата становить165079,82грн./ (365-11)=466,33грн. При цьому позивач стверджує, що за його підрахунком станом на 21.12.2017 позивач мав право на 323 календарних дні невикористаної щорічної відпустки за весь період роботи в ТОВ «ІЗОТЕХ», і нарахована ним компенсація на невикористані 323 дні щорічної відпустки складає 466,33*323=150624,59грн. У зв`язку із затримкою розрахунку йому має бути виплачений середній заробіток за весь час затримки , розрахований аналогічно формулі нарахування вихідної допомоги у сумі місячного середнього заробітку 5994,70грн. Він також заявляє вимогу про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати за грудень 2017 року, сума якої включно з індексацією складає 11384,79грн. Відповідно до пояснень щодо окремих питань у справі, наданих на пропозицію суду щодо роз`яснення розрахунку сум, які позивач просить стягнути з відповідача (т.3 а.с.1-3) представник позивача [PERSON] додатково зазначив, що за підрахунком позивача невикористані дні щорічної відпустки розраховані за період його роботи в ТОВ «ІЗОТЕХ» а саме з 2001 по 2014 роки. Вважає, що відповідачем не надано жодного доказу, які б спростовували кількість заявленої та невикористаної позивачем відпустки за час роботи позивача в ТОВ «ІЗОТЕХ». Звертає увагу, що беручи до уваги заявлені позивачем вимоги щодо стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у сумі 150624,59грн. та невиплачену заробітну плату разом з індексацією за грудень 2017 року у розмірі 11384,79 грн., що разом дорівнює 162009,38грн. та співпадає з нарахованою самим відповідачем на користь позивача сумою, зафіксованою в формі Д4 за грудень 2017 року. Зазначено, що відсторонення позивача від виконання обов`язків не позбавляє його конституційного права отримати заробітну плату, оскільки трудові відносини на час корпоративного відсторонення тривали. Звертає увагу, що посадовий оклад, встановлений позивачу становив 15000грн., кількість фактично відпрацьованих позивачем у грудні 2017 року днів становить 15 робочих днів, нарахована, але не виплачена заробітна плата становить: 15 факт. відпрацьованих днів х 15000,00грн. : 20 робочих днів=11250,00грн. Індексація становить 134,79грн, у зв`язку з чим належна позивачу за грудень заробітна плата разом з індексацією становить 11384,79грн.. Він розраховував середньоденну заробітну плату за два календарних місяці, що передували звільненню. Зазначає, що відповідно податкових відомостей, наявних в матеріалах справи, позивачу нараховано заробітну плату за жовтень місяць 2017 року в розмірі 5000,00грн. + індексація 38,73грн., що разом дорівнює 5038,73 грн. (не включає відпускні). В жовтні місяці позивачем було фактично відпрацьовано 7 робочих днів (перед відпусткою). За листопад 2017 року позивачу нарахована заробітна плата 1363,64 грн. + індексація 10,56грн., що разом дорівнює 1374,20грн., кількість фактично відпрацьованих днів -2 (після відпустки). Наводить розрахунок середнього заробітку за 2 місяці, що передували звільненню: (5038,73 + 1374,20): 9= 712,54 - середньоденна заробітна плата. (43:2)=21,5 - середньомісячна кількість робочих днів, у зв`язку з чим сума середнього заробітку становить: 712,54 (середньоденна заробітна плата) х 21,5 (середньомісячна кількість робочих днів) =15319,61 грн. У зв`язку з цим зазначає, що позивачем було виявлено помилку в позовній заяві в розрахунку середнього заробітку та, як наслідок і в розрахунку вихідної допомоги, яка дорівнює шести розмірам середнього заробітку, що складає: 15319,61грн. (середній заробіток) х 6 місяців= 91917,66грн. Ухвалою від 08 лютого 2019 року було відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с.25-26). Одночасно в ухвалі судді Бориспільського міськрайонного суду було задоволено клопотання представника позивача Струбіцької Г.. та витребувано від ТОВ «ІЗОТЕХ»: копію протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ІЗОТЕХ» від 21.12.2017 (про прийняття рішення про звільнення Генерального директора [PERSON]): розрахунковий лист за підписом в.о. Генерального директора (бухгалтера) ТОВ «ІЗОТЕХ» про нараховані позивачу виплату у зв`язку зі звільненням; копії графіків відпусток, що затверджувалися керівником ТОВ «ІЗОТЕХ» у період 2012 по 2017 роки; копії наказів про надання щорічної відпустки [PERSON] за період з 2012 по 2017 роки. Ухвалою суду від 01 березня 2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача Мельника М. М . про закриття провадження у цивільній справі відмовлено (т.1 а.с.63-64). Ухвалою суду від 12 березня 2018 року було задоволено клопотання представника відповідача Мельника М . М. про витребування у Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання державного кордону України з 01 січня 2010 року по 08 лютого 2018 року фізичною особою [PERSON] (т.1 а.с.93-94). Ухвалою суду від 05 квітня 2018 року було задоволено клопотання представника позивача Струбіцької Г.А. про виклик в якості свідків [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.124-125). Ухвалою суду від 05 квітня 2018 року було задоволено клопотання представника позивача Струбіцької Г.А. про витребування письмових доказів (т.1 а.с.126-128), витребувано від ТОВ «ІЗОТЕХ»: - витяг з відомостями із системи ІС про бухгалтерський облік витрат ТОВ «ІЗОТЕХ» на оплату відпусток та вихідної допомоги [PERSON], та витрат на сплату єдиного соціального внеску, нарахованого на такі виплати, із зазначенням періодів, нарахованих сум виплат, сум утриманих зборів та фактично виплачених працівнику сум за весь період його роботи; - платіжних доручень про оплату відпусток [PERSON] ; - форми Д4 «Звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (таблиця 6), сформованих ТОВ «ІЗОТЕХ» по нарахуванню заробітної пати (доходу, грошового забезпечення), вихідної допомоги [PERSON]. Витребувано від Бориспільського відділення ГУ ДФС у Київській області належним чином засвідчену копію форми Д4 «Звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (таблиця 6), сформованих ТОВ «ІЗОТЕХ» по нарахуванню заробітної пати (доходу, грошового забезпечення), вихідної допомоги [PERSON] за період з 2003 по 2017 роки включно. Ухвалою суду від 05 квітня 2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т.1 а.с.129). Представником відповідача ТОВ «ІЗОТЕХ» направлено до суду відзив, (.1 а.с.73-77), за змістом якого відповідач позов не визнає, у задоволенні позову просить відмовити, зазначає наступне. Між позивачем та відповідачем існували цивільно-правові відносини, а не трудові, а тому спір між сторонами повинен вирішуватись з застосуванням норм цивільного права. Зокрема, зазначає, що відповідно до статей 3, 42 Закону України «Про зайнятість населення» іноземці, які прибули в Україну для працевлаштування на визначений строк, приймаються роботодавцями на роботу на підставі дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, тому трудові відносини між роботодавцем та іноземцем можливі, виключно, за умови попереднього отримання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства. Під час внутрішньої перевірки, яка почалась у Відповідача після відсторонення [PERSON] від виконання ним своїх обов`язків та триває, не було виявлено дозволу на застосування праці іноземців, виданого [PERSON] . Копія такого дозволу не додана позивачем і до позовної заяви. Згідно ст. 65 Господарського кодексу України (ГКУ) для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому зазначаються строк найму, права, обов`язки та відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Звертає увагу, що згідно з ГКУ відносини між ТОВ та керівником можуть регулюватися окремим договором, що є відмінним від трудового та у якому будуть міститися права та обов`язки керівника. Зазначає, що Конституційним судом України у Рішенні від 12 січня 2010 року№1-рп/2010 зазначено, що «Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним». Стверджує, що законодавством не встановлюється обов`язкової вимоги укладати трудовий договір з особою, яка виконує повноваження керівника товариства, та що подібні відносини належать до сфери корпоративного права. Так само не передбачено обмежень для найму керівника за цивільно-правовим договором, а не трудовим. В якості підтвердження наявності трудових відносин Позивачем надано копію трудового контракту, який відповідач вважає недостовірними. Зазначає, що контракт підписано [PERSON] як від свого імені, так і від імені відповідача. Зважаючи на те, що між власниками (учасниками) відповідача, з однієї сторони, та позивачем, з іншої сторони, існує конфлікт, пов`язаний з його відстороненням від виконання обов`язків Генерального директора з послідуючим звільненням, такий документ викликає сумнів у його достовірності, в т.ч. і щодо дати його підписання (можливо уже після відсторонення від виконання обов`язків генерального директора відповідача та звільнення). Також звертає увагу, що позивачем не надано доказів щодо наявності у нього повноважень, наданих учасниками, на підписання контракту від імені відповідача. Звертає увагу, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру станом на 01 червня 2015 року керівником відповідача значився позивач, і тому не зрозуміло, чому саме з 19 квітня 2016 року виникли трудові відносини, як зазначається у позовній заяві. Звертає увагу, що, якщо дійсно позивач був призначений генеральним директором з 19 квітня 2015 року, то відповідно до статті 9 вищезазначеного Закону, такі відомості повинні бути внесені до ЄДР. Однак, у витягу з ЄДР станом на 10 березня 2018 року в переліку реєстраційних дій, зазначених в ньому, така дія відсутня. Відповідно до статті 10 Закону (яка визначає статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру) якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Крім того, зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного. Позивач займав посаду генерального директора відповідача та разом зі своєю дружиною [PERSON] входив до складу виконавчого органу - дирекції. Вищий орган управління відповідача - Загальні збори учасників своїм рішенням (протокол від 11 жовтня 2017 року) відсторонили позивача від роботи та виконання повноважень комерційного директора з 12 жовтня по 31 грудня 2017 року. Відповідно до пункту 3 статті 99 Цивільного кодексу України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. При відстороненні працівника хоча трудові відносини і не припиняються, але працівник тимчасово до роботи не допускається, тобто таким працівником не виконується робота, за яку роботодавець зобов`язаний сплачувати заробітну плату. Збереження заробітної плати прямо не передбачено і законодавчими актами. Звертає увагу, що як зазначив Пленум Верховного суду України (пункт 10 Постанови від 24 грудня 1999 року №13), якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП). Тобто, оплата за час відсторонення можлива тільки в одному випадку - у випадку порушення роботодавцем підстав для відсторонення, і тільки у вигляді компенсації середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. В зв`язку з чим вважає, що вимога про стягнення заробітної плати за грудень 2017 року з індексацією є безпідставною та необґрунтованою. Також зазначає, що під час внутрішньої перевірки, яка почалась у відповідача після відсторонення вищевказаних осіб від виконання ними своїх обов`язків та триває, було встановлено відсутність значної кількості документів, в т.ч. і які пов`язані з трудовими відносинами (в т.ч. обліком відпусток). Вважає, що однією з причин відсутності таких документів може бути не оформлення таких документів позивачем відносно себе, в т.ч. щодо відпусток. Також зазначає, що під час внутрішньої перевірки, яка почалась після відсторонення позивача та його дружини від виконання ними своїх обов`язків та триває, було встановлено, що [PERSON] дуже рідко був на робочому місці у відповідача, в т.ч. на території України, що може слугувати доказом перебування його у відпустці. Відповідно до статті 117 КЗпП України обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку виникає при одночасній наявності двох обставин: якщо невиплата здійснена з вини роботодавця, та якщо відсутній спір про їх розмір. У зв`язку з цим звертає увагу, в позовній заяві днем пред`явлення вимоги позивач вважає 31 січня 2018 року - день відправки вимоги на електронну адресу [INFO], яка не є є офіційною електронною адресою відповідача. Також зазначає, що така вимога мала бути підписна позивачем (його представником) власноручним підписом або цифровим. Припускає, що відправка сканкопії (іншого не могло і бути) на електронну адресу не є належним та допустимим доказом пред`явлення вимоги про розрахунок. Крім того, даною справою підтверджується наявність спору між сторонами. В судовому засіданні представника позивача повністю підтримали позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача ТОВ «ІЗОТЕХ» позов не визнав з підстав, наведених у відзиві. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є громадянином Греції та 03 червня 2004 року йому була видана Тимчасова посвідка на постійне проживання серії [NUMBER] , строк дії якої безстроково (т. 1 а.с.8). Крім того, згідно з Карткою фізичної особи - платника податків, виданої на ім`я [PERSON] 14.10.2005 Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі м.Києва (т.1 а.с.9), позивач одержав ідентифікаційний номер згідно з даними, заповненими ним в обліковій картці, дата занесення до Державного реєстру фізичних осіб - 04.02.1999 року. Встановлено, що Протоколом №26 зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗОТЕХ» від 19 квітня 2016 року, складеного в м.Афіни, Греція (т.1 а.с.10), учасники товариства Команія «Шелбі Холдінгз Лімітед» (Кіпр) в собі [PERSON] , а також Компанія «Кальвінія Холдінгз Лімітед» (Кіпр) в особі [PERSON], вирішили: - у зв`язку з закінченням строку повноважень Генерального директора призначити пана [PERSON] Генеральним Директором Товариства на новий строк. Строк повноважень Генерального директора визначити відповідно до Статуту; - укласти трудовий договір (контракт) з Генеральним директором. Уповноважити [PERSON] підписати трудовий контракт з Генеральним директором від імені товариства. Встановлено що 19 квітня 2016 року між роботодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗОТЕХ» в особі [PERSON], уповноваженого зборами засновників ТОВ «ІЗОТЕХ» згідно проколу №26 від 19.04.2016 та працівником [PERSON] , укладений Контракт з працівником (т.1 а.с.11). За змістом вказаного Контракту, у п.1 зазначено, що цей Контракт є строковим трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові відносини між працівником і підприємством. Строк повноважень генерального директора визначається згідно статуту підприємства (п.2 Контракту). Відповідно до п.9 строк дії контракту з 19.04.2016 по 19.04.2019. Контракт набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Пунктом 11 Контракту, зокрема, визначено, що цей контракт припиняється: після закінчення строку дії контракту; за згодою сторін: з ініціативи роботодавця до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених законодавством (ст.ст.40,41 КЗпП України) та цим контрактом; з ініціативи працівника до закінчення дії контракту у випадках, передбачених законодавством (ст.39 КЗпП України) та цим контрактом; з інших підстав, передбачених законодавством. Контракт передбачає розділ «Обов`язки сторін». Зокрема у п.3 розділу зазначено, що Директор зобов`язується: керувати працею на підприємстві по всім видам діяльності згідно законодавства України; розробляти стратегію підприємства з урахуванням перспектив розвитку; приймати на роботу кваліфіковані кадри, координує раціональну розстановку спеціалістів та службовців; удосконалювати систему управління, розробляти заходи, які будуть забезпечувати соціальний розвиток підприємства; створювати умови для зберігання свідчень конфіденційного характеру та комерційної таємниці; виконувати рішення зборів засновників; створювати безпечні та сприятливі умови праці для робітників підприємства; вирішувати питання про укладення договорів з партнерами про співробітництво, трудових угод з працівниками та інших угод; установлювати компетентність керівників структурних підрозділів; відкривати рахунки підприємства в банках; виконувати адміністративно-господарське та податкове законодавство; приймати участь у рішенні трудових конфліктів на підприємстві; контролювати виробничу діяльність; виконувати правила пожежної безпеки, санітарно-гігієнічні правила та правила з охорони праці, сумлінно виконувати покладені на нього трудові обов`язки. Водночас, підприємство зобов`язується: організувати працю робітника, забезпечити безпечні умови праці, обладнати робоче місце відповідно до вимог нормативних актів про охорону праці; за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, працівнику повинен бути встановлений посадовий оклад згідно з штатним розкладом підприємства; виплачувати встановлений посадовий оклад у строки, передбачені на підприємстві для їх виплати; надавати щорічну оплачувану відпустку. Сторонами визнано той факт, що вказану посаду Генерального директора ТОВ «ІЗОТЕХ» позивач [PERSON] займав більш тривалий час, ніж визначено контрактом, проте, належні і допустимі докази, які б давали суду можливість встановити дійсну дату початку виконання таких обов`язків, сторонами не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Водночас, відповідачем не оспорюється, та дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується, що станом на дату укладення трудового контракту - 19.04.2016, позивач вже обіймав вказану посаду. Наведене підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит від 10.03.2018 №1003719555 станом на 01.06.2015, відповідно до яких [PERSON] значиться як керівник ТОВ «ІЗОТЕХ», [PERSON] - підписант (т.1 а.с.78-81). Крім того, згідно з витягами з електронної бази «Податковий блок» та «Архів електронної звітності», поданих ТОВ «ІЗОТЕХ» засобами електронного зв`язку в електронній формі Додаток 4 «Звіти про суми нарахованої заробітної плат (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органу доходів та зборів» (таблиця 6) з вересня 2013 по серпень 2017 року включно підписані від імені керівника ТОВ «ІЗОТЕХ» [PERSON] (т.1 а.с.137-251, т.2 а.с.1-30). У вказаних Звітах, отриманих з Бориспільського відділення Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (т.1 а.с.136, 203-251, т.2 а.с.1-41), позивачу нараховувалась заробітна плата, починаючи з червня 2015 року по грудень 2017 року включно. Згідно з Протоколом Загальних зорів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗОТЕХ» від 11 жовтня 2017 року (т.1 а.с.50-53) встановлено, що Рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «ІЗОТЕХ», на період з 12 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року тимчасово відсторонено від виконання повноважень Генерального директора Товариства [PERSON] та на цей період позбавлено позивача всі повноважень діяти від імені Товариства. Також на період з 12 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року призначено виконуючим обов`язки Генерального директора Товариства [PERSON] Згідно з Протоколом Загальних зорів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗОТЕХ» від 21 грудня 2017 року (т.1 а.с.46-49) встановлено, що Загальні збори учасників ТОВ «ІЗОТЕХ» вирішили: відкликати та звільнити з посади Генерального директора Товариства [PERSON] з 21 грудня 2017 року (останній день на посаді). Також вказаним рішенням було Змінено виконавчий орган Товариства із колегіального (дирекція) на одноособовий - директора та призначено на посаду директора Товариства з 22 грудня 2017 року [PERSON] . Зазначені обставини були також підтверджені показаннями допитаної в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка працювала на посаді комерційного директора в ТОВ «ІЗОТЕХ» і також зазначеними рішеннями Загальних зборів учасників з 12 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року була тимчасово відсторонена від виконання повноважень комерційного директора Товариства, а з 21 грудня 2017 року звільнена з займаної посади (т.1 а.с.46-49,50-53). Дослідженням вищевказаних Протоколів Загальних зборів учасників ТОВ «ІЗОТЕХ» встановлено, що вони не містять формулювання причини звільнення позивача. Даючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Укладений між ТОВ «ІЗОТЕХ» та [PERSON] Контракт з працівником від 19 квітня 2016 року (т.1 а.с.11) відповідає таким вимогам. Доказів того, що зазначений Контракт з працівником, а також Рішення зборів засновників ТОВ «ІЗОТЕХ», оформлене Протоколом №26 зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗОТЕХ» від 19 квітня 2016 року (т.1 а.с.10), були у встановленому чинним законодавством судовому порядку були визнані недійсними, суду надано не було. В цьому зв`язку суд зазначає, що, хоча представник відповідача ставить під сумнів допустимість наданих суду позивачем зазначених письмових доказів, а саме Протоколу зборів засновників ТОВ «ІЗОТЕХ» від 19 квітня 2016 року та Трудового контракту від 19 квітня 2016 року (т.1 а.с.10,11), водночас належних і допустимих доказів, які спростовували висновки суду не надає, крім того, не заперечує того факту, що на момент укладення Трудового контракту [PERSON] був керівником підприємства та мав повноваження діяти від імені юридичної особи ТОВ «ІЗОТЕХ». Дійсно, за змістом ч.1 ст.99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. А також, за змістом ч.3 цієї статті повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Відповідно до ч.1 ст.89 ГК України управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства. Водночас, відповідно до вимог ч.ч.2,3 ст.65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. Згідно з вимогами ч.ч.4-5 цієї ж статті, у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами. Керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) відповідно до закону. Відповідно до п.5 розділу «Права Сторін» укладеного між сторонам Контракту з працівником (т.1 а.с.11) підприємство має право: припинити повноваження працівника щодо керування підприємством. Водночас, згідно з п.11 Контракту Розділу «Термін дії та інші умови» (т.1 а.с.11) цей контракт припиняється, зокрема: з ініціативи роботодавця до закінчення строку дії контракту у випадках передбачених законодавством (ст.ст.40,41 КЗпП України) та цим контрактом. Оскільки, інші підстави припинення контракту, визначені п.11 Контракту (закінчення строку дії контакту, за згодою сторін, з ініціативи працівника) були відсутні та в рішенні Загальних зборів учасників ТОВ «ІЗОТЕХ», оформленому Протоколом загальних зборів учасників від 21 грудня 2017 року (т.1 а.с.46-49), не зазначені, суд дійшов висновку, що мало місце звільнення працівника з ініціативи власника (роботодавця) шляхом дострокового припинення повноважень посадової особи, що передбачено п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, відповідає умовам укладеного Контракту (п.11 Розділу «Термін дії та інші умови») та не суперечить вимогам ч.3 ст.99 ЦК України щодо припинення повноважень члена виконавчого органу товариства. Суд також не приймає доводи відповідача щодо відсутності трудових правовідносин між ТОВ «ІЗОТЕХ» та позивачем у зв`язку з фактичною відсутністю позивача на території України, що підтверджується інформацією з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» Державної прикордонної служби України за період з квітня 2013 (т.1 а.с.117), оскільки належних і допустимих доказів щодо невиконання позивачем умов укладеного Контракту з працівником (т.1 а.с.11), відповідачем не надано та не зазначено джерел здобуття, та, оскільки, сам факт перебування позивача за межами України не позбавляв його права та можливості виконувати покладені на ного контрактом обов`язки по керівництву господарською діяльністю підприємства. Крім того, відповідач не довів, що позивача було звільнено з інших, визначених ст.ст.40,41 КЗпП України підстав. Звільнення працівника з підстав, визначених п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України (у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб) передбачає визначені ст.44 КЗпП України гарантії щодо виплати вихідної допомоги Так, згідно з вимогами ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до вимог ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.20 Закону оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту. Відповідно до п.11 Контракту з працівником від 19.04.2016 (т. 1 а.с.11) підприємство зобов`язалось: виплачувати встановлений посадовий оклад у строки, передбачені на підприємстві для їх виплати. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Так, відповідно до п.4 розділу «Обов`язки Сторін» укладеного між сторонам Контракту з працівником (т.1 а.с.11) підприємство зобов`язується, в тому числі: надавати щорічну оплачувану відпустку. Встановлено, що в період з 11 жовтня 2017 року по 30 листопада 2017 року позивач на підставі наказу №9-в від 10 жовтня 2017 року та згідно з його заявою від 10.10.2017 (т.1 а.с.100,101) перебував у черговій щорічній відпустці , за період 2014-2015 роки. Відповідно до «Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів» ТОВ «ІЗОТЕХ» за жовтень 2017 року, поданого за підписом керівника [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] (т2 а.с.33-35) позивачу [PERSON] була нарахована, та як визнано сторонами, виплачена сума заробітку (доходу) за дні відпустки (відпускні) на суму 5038,73 грн. та 8491,80 грн. Наведене також спростовує заперечення відповідача щодо відсутності між сторонами трудових правовідносин та щодо заперечення факту укладення трудового договору, яким є Контракт з працівником від 19.04.2016. Суд враховує, що компенсація за невикористану відпустку позивачу, а також вихідна допомога мала виплачуватись, виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно з абз.3 п.2 розділу ІІ Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З урахуванням вкладеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути розраховану позивачем суму вихідної допомоги при звільненні в прядку ст.44 КЗпП України в розмірі шестимісячного заробітку в межах заявлених позовних вимог на суму 35968,20грн., хоч, виходячи з заробітку за 2 місяці, що передували звільненню, середній заробіток для визначення розміру вихідної допомоги становить 15319,61грн. (5038,73(заробіток за жовтень)+1374,20(заробіток за листопад):9(загальна кількість відпрацьованих днів)=712,54грн.(середня заробітна плата за 2 останні місяці роботи, що передували звільненню) х 21,5 (кількість середньомісячних робочих днів у жовтні, листопаді 2017 року)=15319,61грн. А отже, вихідна допомога мала б становити 91917,66грн. При цьому суд враховує положення ст.49 ЦПК, за змістом якої збільшення розміру позовних вимог на стадії судового розглядуй не допускається, та відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Також, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком належної йому заробітної плати за грудень 2017 року з урахуванням індексації на загальну суму 11384,79грн. (15(фактично відпрацьованих днів) х 15000,00грн. (посадовий оклад) : 20 робочих днів (грудень 2017)=11250,00 (заробітна плата за грудень 2017)+ 134,79грн. (індексація заробітної плати)= 11384,79 грн.). Будь-яких зустрічних розрахунків відповідачем не надано, правильність проведеного розрахунку не спростовано. Суд зауважує, що позивачем не надано належних доказів того, що кількість невикористаних днів відпуски становить саме 323 дні, а також, доказів періоду, протягом якого, до укладення трудового договору (Контракту із працівником від 19.04.2016) він перебував з відповідачем у трудових відносинах. Водночас, відповідно до «Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів» ТОВ «ІЗОТЕХ» за грудень 2017 року, поданого за підписом керівника [PERSON]. (т.2 а.с.39-41) позивачу [PERSON] була нарахована належна до виплати сума 162009,38грн.. Як визнано представником відповідача, зазначені відомості, вкладені у звіті, відповідачем не спростовувались. Отже, доводи відповідача щодо наявності спору щодо розміру належних позивачу при звільненні сум в частині нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за грудень 2017 року, а також компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги, суд вважає безпідставними та необґрунтованими. Встановлено, що заробітна плата позивача за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю звільнення, з грудня 2016 по листопад 2017 включно, підтверджується Звітами про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (Додаток 4) (т.1 а.с.250,251, т.2 а.с.1-38) та становить: 4990,00 + 2983,44 + 2983,44 + 15000,00+ 15000,00+ 15000,00+ 15000,00 + 15062,31+ 15062,31 + 15062,31+15116,20+ 5038,73+8491,80+11888,52+1374,20=158053,26. За підрахунком позивача заробітна плата позивача за останні 12 календарних місяців роботи - 165079,82 грн., а середньоденна заробітна плата за цей період - 466,33грн. (165079,82/(365-11)). Оскільки наведений представником позивача розрахунок компенсації за невикористані дні відпустки на суму 150624,59грн. (466,33грн.х323дні), відповідачем не підтверджений і не спростований, та оскільки, на думку суду, він є безпідставно завищений позивачем, враховуючи, що не доведено кількість днів невикористаної відпустки, а також розмір отриманого заробітку за 12 місяців, що передували звільненню, який перевищує розмір заробітної плати, зазначений у Звітах форми Д4, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати разом з індексацією за грудень 2017 року, компенсації за невикористану щорічну відпустку та вихідну допомогу при звільненні підлягають частковому задоволення в межах суми, фактично нарахованого позивачу відповідачем заробітку на загальну суму 162009 гривень 38 копійок. Таким чином суд дійшов висновку, що зазначені нараховані відповідачем суми, належні позивачу при звільненні підлягали виплаті з дотриманням вищенаведених вимог ст.116 КЗпП України. Оскільки позивач був відсутній в Україні на момент звільнення (т.1 а.с.117), і не може довести отримання відповідачем направлених в адресу ТОВ «ІЗОТЕХ» представником позивача адвокатом Струбіцькою Г.А. вимог про розрахунок (т.1 а.с.12-17) такою належною вимогою слід вважати дану позовну заяву, з якою позивач в особі свого уповноваженого представника 07.02.2018 року звернувся до суду. Проте, відповідач, навіть, отримавши позовну заяву, порушення вимог трудового законодавства не усунув, не виплатив належні позивачу при звільненні суми нарахованого відповідачем заробітку та компенсації за невикористану відпустку в сумі 162009,38грн., а отже зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В зв`язку з цим підлягає частковому задоволенню вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.02.2018 (з дат звернення з позовом до суду) по 08.10.2019 ( по дату ухвалення рішення суду) включно (417 робочі дні) на суму 297129,18грн., виходячи з середньоденного розміру заробітної плати позивача, визначеного відповідачем відповідно до п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», який становить 712,54грн. ((5038,73+1374,20) 69=712,54), розрахованому позивачем , виходячи з виплаченого йому заробітку за жовтень та листопад 2017 року та кількості фактично відпрацьованих днів. Всього на користь позивача слід стягнути: нараховану, але не виплачену заробітну плату разом з індексацією, компенсацію за невикористану щорічну відпустку та вихідну допомогу при звільненні на загальну суму 162009 гривень 38 копійок, а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07.02.2018 по 08.10.2019 року включно на загальну суму 297129 гривень 18 копійок, всього на загальну суму 459138 гривень 56 копійок (162009,38+297129,18) При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1925 гривень(т.1 а.с.1). З урахуванням вимог ст..141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі -1620 гривень 09 копійок (1% від 162009,38грн.), а також з відповідача на користь держави слід стягнути суму недоплаченого судового збору за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку 1% від задоволених вимог (297129,8грн.), що становить 2971 гривня 29 копійок. Інші судові витрати по справі не значаться. На підставі викладеного,

Outcome: partial