overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

06 грудня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 3000 грн. щомісяця з дня подання заяви і до повноліття дітей. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач - батько дітей - не виконує свого обов'язку по їх вихованню та не утримує матеріально, діти перебувають на утриманні матері. В подальшому вимоги уточнила, просить стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1000 грн. на двох дітей. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 2008 року. За період спільного проживання мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру утримання, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує ряд обставин, серед яких матеріальне становище відповідача. Оскільки суд встановив, що діти проживають з позивачкою, усі обовязки щодо їх виховання позивач несе самостійно, відповідач визнав позов в межах заявлених вимог, тому суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти в розмірі 1000 грн. на двох дітей. Крім того, стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

06 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, відзначаючи, що вона зі своїм чоловіком відповідачем по справі 28 вересня 2012 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] [INFO], яка проживає разом з позивачем. Між сторонами на протязі останніх років виникли непорозуміння через несумісність характерів, постійно виникають сварки,та скандали. Свідком цих сварок стає їх малолітня дитина, що негативно впливає на її психічний та фізичний розвиток. Подружні відносини припинені з лютого 2016 року. Через такі стосунки в сімї позивач втратила спокій, постійно перебуває в знервованому стані, подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб. Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином. В судове засідання позивач надала письмову заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність. На позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити із залишенням їй прізвища «Євтушенко». З відповідача на свою користь просить суд не стягувати судові витрати зі сплати судового збору (а.с.15). Відповідач надав суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, проти розірвання шлюбу заперечень не має (а.с.16). У звязку з заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи в їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб на а.с.10, від подружнього життя мають малолітню дочку [PERSON] [INFO] (а.с.9). З матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них та інтересам їх малолітньої дочки, що має істотне значення. На підставі заяви позивача суд судовим рішенням не розподіляє судові витрати між сторонами у справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

06 грудня 2016року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 12.02.2010року у Міському відділі актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], 22.06.2010року народження. Позивач вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства . Позивач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву в якій просила суд справу розглядати за її відсутності, а позов задовольнити залишивши їй шлюбне прізвище. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати за його відсутності та вказав, що позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.02.2010року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФП №060447 виданим Міським відділом актів цивільного стану Миколаївського МУЮ 12.02.2010року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], 22.06.2010року народження, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Шлюбні стосунки між подружжям не склалися через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу так я к перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Відповідач позовні вимоги визнав. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Клопотання позивача про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища «Вертліб» підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

06 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця до її повноліття, починаючи з дня предявлення позовної заяви до суду. Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а/с 6). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. \~Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вимоги закону та визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

06 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судове засідання сторони не з'явилися, у поданих письмових заявах просили справу слухати за їх відсутності, а позов задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 1998 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки не підтримують, поновлювати їх наміру не мають, примирення та збереження сім'ї вважають неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

06 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судове засідання сторони не з'явилися, у поданих письмових заявах просили справу слухати за їх відсутності, а позов задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2014 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться з січня 2016 року, шлюбні стосунки не підтримують, поновлювати їх наміру не мають, примирення та збереження сім'ї вважають неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

06 грудня 2016 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем уклали шлюб 20 травня 1978 року у Київському РАЦС м.Харкова, актовий запис №425 Від шлюбу у них є повнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають окремо. Позивачка зазначає, що останні 10 років їх подружні відносини зіпсувались, відбувались сварки, вони стали чужими людьми. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї неможливе, фактичні шлюбно-сімейні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутністю, позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, зазначила, що фактичні шлюбно-сімейні відносини припинені у червні 2016 року. Відповідач в судове засідання також не зявився, надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечував, зазначив, що шлюбно-сімейні відносини припинені близько року. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ №472965 виданого Київським відділом РАЦС м.Харкова, актовий запис № 425 від 20.05.1978 року між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Також судом відповідно частини 5 статті 191 ЦПК України сторонам надався строк на примирення. Спір про розподіл спільного майна у подружжя відсутній. Таким чином, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Після розірвання шлюбу залишити за позивачкою прізвище «Петренко». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

06 грудня 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 червня 2013 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Однак, сімейне життя не склалося, тому позивачка вважає, що їх сім'я розпалась, відновлювати стосунки з відповідачем не бажає. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] зареєстрований 18 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 103. Сторони в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляду справи у їх відсутність. Позивачка позовні вимоги підтримала, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ст. ст. 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України. Суд проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2013 року (а.с.4). Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Однією із підстав припинення шлюбу відповідно до ст. 104 СК України є його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В даному випадку суд вважає, що подальше збереження шлюбу не сприятиме збереженню сім'ї, оскільки сторони стали чужими людьми, почуття любові між ними втрачено, тому суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати в розмірі 551, 20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

06 грудня 2016 року рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області заяву [PERSON] задоволено. Скасовано рішення Каховського міськрайонного суду від 21 червня 2016 року, яким [PERSON] визнано безвісно відсутнім. Під час виконання вказаного рішення суду було виявлено, що судом під час постановлення рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В судове засідання сторони не зявились, з урахування положень ч. 3 ст. 220 ЦПК України, їх присутність не є обовязковою, у звязку з чим суд вважає за можливим вирішити вказане питання за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав ухвалення додаткового рішення по справі з огляду на наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що при зверненні [PERSON] до Каховського міськрайонного суду Херсонської області з заявою про скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою, судовий збір ним не сплачувався. Як розяснено в п. 28 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, якщо факт недоплати судового збору зясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень ст. 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК. Відповідно до п.п. 1.4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору, яким повинна бути оплачена вказана заява, повинна становити 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та повинна складати 275,60 грн. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року у цивільній справ № 648/3482/16-ц не містить висновку про розподіл судових витрат, тому суд вважає за необхідне ухвалити у справі додаткове судове рішення щодо розподілу судових витрат в розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір» на час звернення до суду з відповідними вимогами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

06 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в позовній заяві посилався на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03.08.2013 року. Причиною розпаду сім`ї вказав, що вони з відповідачем не зійшлися характерами. 12 грудня 2017 року ухвалою суді було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду по суті (а.с.11). У встановлений законом строк, відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому вона висловила незгоду з доводами позивача, щодо предмету спору та просила надати час на примирення подружжя (а.с.19). Ухвалою суду від 09 лютого 2018 року провадження було зупинено, та надано сторонам час для примирення строком у 2 (два) місяці. Ухвалою суду від 24 квітня 2018 року провадження у справі відновлено у зв`язку з закінченням строку на примирення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав. (а.с. 38). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.37, 39-40). Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено,\~що сторони\~03\~серпня 2013\~року зареєстрували\~шлюб у\~Відділі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~по місту\~Миргороду реєстраційної\~служби Миргородського\~міськрайонного управління\~юстиції у\~Полтавській області,\~актовий запис\~№ 195\~(а.с.3).\~Від цього\~шлюбу подружжя\~неповнолітніх дітей\~не має.\~На даний\~час сім`я\~фактично розпалася,\~сторони проживають\~за різними\~адресами,\~шлюбні відносини\~припинені з\~жовтня 2017\~року. У відповідності до положень ст. 111 СК України, судом вживалися заходи щодо примирення подружжя, у вигляді надання часу для примирення строком 2 (два) місяці. Протягом наданого судом часу сторони не примирилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, тому суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Оскільки відповідачем не заявлено клопотання про зміну прізвища, суд вважає що підстав для зміни її прізвища на дошлюбне, що передбачено ст.113 СК України, немає. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved