Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

06 жовтня 2020 року ФГ «Коваленко Т.М.» звернулося до [PERSON] , ТОВ «Білопілля Агросвіт» з позовом, в якому вказує, що 03 червня 2005 року між ФГ «Коваленко Т.М.» і [PERSON] строком на 20 років укладеного договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,97 га з кадастровим номером 5920688200:02:002:0179. Цього ж дня підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, а 22 грудня 2006 року договір зареєстровано відділом у Білопільському районі ГУ Держгеокадастру в Сумській області. Умовами договору встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. 18 серпня 2010 року спадкоємець [PERSON] - [PERSON] , як новий власник спірної земельної ділянки, у період дії договору оренди від 03 червня 2005 року, уклала з ТОВ «Білопілля Агросвіт» договір оренди землі №19с. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 30 липня 2020 року в задоволенні позову про визнання недійним договору оренди землі від 18 серпня 2010 року №19с, укладеного між відповідачами, відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 02 березня 2020 року [PERSON] та ТОВ «Білопілля Агросвіт» уклали новий договір оренди спірної земельної ділянки №59с, відповідно до умов якого попередній договір втратив чинність. Посилаючись на те, що укладений 02 березня 2020 року між відповідачами договір оренди порушує права ФГ «Коваленко Т.М.» на користування спірною земельною ділянкою, просить визнати його недійсним і припинити речове право (право оренди) ТОВ «Білопілля Агросвіт» на спірну земельну ділянку. У зв`язку з тим, що позовна заява не відповідала вимогам ст. 177 ЦПК України, ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 09 жовтня 2020 року її було залишено без руху. 23 жовтня 2020 року до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 23 жовтня 2020 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 18 листопада 2020 року до суду поштою надійшов зустрічний позов [PERSON] до ФГ «Коваленко Т.М.», третя особа - ТОВ «Білопілля Агросвіт», про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати. Свої вимоги позивачка за зустрічним позовом мотивує тим, що в договорі оренди землі, який [PERSON] уклала з ФГ «Коваленко Т.М.» 03 червня 2005 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:002:0179, було встановлено орендну плату в розмірі 1,5% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становило 556 грн. 06 коп. на рік, або надання послуг і сільськогосподарської продукції. Також було передбачено, що обчислення орендної плати здійснюється з урахування індексу інфляції. 16 вересня 2009 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку і лише 12 березня 2020 року, після отримання ухвали Білопільського районного суду, дізналася про те, що 03 червня 2005 року між [PERSON] і ФГ «Коваленко Т.М.» було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки. До цього часу господарство в добровільному порядку не виплатило їй заборгованість з орендної плати за 2010-2019 роки, загальний розмір якої з урахуванням індексів інфляції складає 6240 грн. 11 коп. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що ФГ «Коваленко Т.М.» систематично не сплачувало та не сплачує орендну плату, [PERSON] просить розірвати договір оренди землі, укладений 03 червня 2005 року між [PERSON] і ФГ «Коваленко Т.М.», та стягнути на її користь заборгованість з орендної плати. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 20 листопада 2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] об`єднано з первісним позовом ФГ «Коваленко Т.М.» та здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 15 грудня 2020 року закрито підготовче провадження в справі та призначено її до розгляду. Представник ФГ «Коваленко Т.М.» - Ломака Ю.М. у судовому засіданні первісний позов підтримав. У задоволенні зустрічного позову в частині розірвання договору оренди просив відмовити, щодо стягнення з ФГ «Коваленко» орендної плати в сумі 6240 грн. 11 коп. не заперечував. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, свій позов просить задовольнити. При вирішенні питання щодо первісного позову покладається на розсуд суду (а. с. 82). Представник відповідача ТОВ «Білопілля Агросвіт» - Подибайло А.Ю. у судовому засіданні проти задоволення позову ФГ «Коваленко Т.М.» заперечував, зустрічний позов [PERSON] просив задовольнити. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі рішення VI сесії 23 скликання Супрунівської сільської ради від 04 травня 1999 року [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку загальною площею 4,12 га, яка складається із земельних ділянок площею 3,97 га та 0,15 га, розташовану на території Супрунівської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що 31 травня 1999 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії IV-СМ №027160 (а. с. 24). 03 червня 2005 року між [PERSON] і ФГ «Коваленко Т.М.» укладено договір оренди земельної ділянки, на підставі якого [PERSON] передала господарству в оренду земельну ділянку площею 3,97 га з кадастровим номером 5920688200:02:002:0179. Договір укладено строком на 20 років по 03 червня 2025 року. Цього ж дня складено та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки (а. с. 21-23, 25). Відповідно до пунктів 40, 43 вказаного договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. 22 грудня 2006 року вказаний договір було зареєстровано в Білопільському відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель зроблено запис за №4425 (а. с. 23 з. с.). 16 червня 2019 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,12 га (а. с. 79). 17 грудня 2016 року право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 12 з. с., 50). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 30 липня 2020 року, яке набрало законної сили 08 вересня 2020 року, у справі №573/386/20 (провадження №2/573/174/20) за позовом ФГ «Коваленко Т.М.» до [PERSON] , ТОВ «Білопілля Агросвіт» про визнання недійсним договору оренди землі встановлено, що 18 серпня 2010 року між [PERSON] і ТОВ «Білопілля Агросвіт» укладено договір оренди земельної ділянки №19с, на підставі якого [PERSON] передала товариству в оренду належну їй на праві власності земельну ділянку площею 3,97 га, розташовану на території Супрунівської сільської ради (а. с. 27-29). 17 грудня 2016 року Білопільською міською радою в державному реєстрі речових прав здійснено реєстрацію вказаного договору оренди. Зазначеним рішенням відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі №19с від 18 серпня 2010 року у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 02 березня 2020 року між [PERSON] і ТОВ «Білопілля Агросвіт» укладено новий договір оренди землі №59с, на підставі якого [PERSON] передала товариству в оренду спірну земельну ділянку з кадастровим номером 5920688200:02:002:0179, площею 3,9730 га, строком на 15 років (а. с. 8-10). Пунктом 14.2 вказаного договору оренди встановлено, що у зв`язку з укладенням даного договору орендодавець та орендар досягли домовленості достроково розірвати раніше укладений між ними договір оренди землі від 01 вересня 2010 року №19с (первісний договір). Право оренди, що виникло на підставі первісного договору припиняється з дати державної реєстрації припинення такого права оренди. Право оренди ТОВ «Білопілля Агросвіт» зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02 липня 2020 року (а. с. 12, 50). Відповідно до ст. ст. 1, 13 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст. 14 вказаного Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. ст. 18, 20 зазначеного Закону в редакції, яка діяла час укладення договору між ФГ «Коваленко Т.М.» і [PERSON] , договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. У статті 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На час укладення договору оренди землі між ФГ «Коваленко Т.М.» і [PERSON] діяли Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073, який втратив чинність 05 серпня 2011 року, відповідно до якого забезпечення реєстрації договорів оренди покладалася на відповідні державні органи земельних ресурсів, а також - Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Держкомзему України від 02 липня 2003 року №174, який втратив чинність з 20 серпня 2012 року. Таким чином, державна реєстрація договору оренди землі від 03 червня 2005 року, яка була проведена 22 грудня 2006 року Білопільським відділом Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», здійснена відповідно до чинного на час її проведення законодавства. Тобто, вказаний договір оренди землі від 03 червня 2005 року набув чинності з моменту державної реєстрації права оренди позивача в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, а саме: 22 грудня 2006 року. Указаний договір на час укладення 02 березня 2020 року між [PERSON] і ТОВ «Білопілля Агросвіт» договору оренди №59с не був розірваний чи визнаний у встановленому законом порядку недійсним, строк його дії не закінчився, тобто він був чинним. Смерть орендодавця та перехід права власності до його спадкоємців відповідно до положень вказаного договору не є підставою для його розірвання. Така підстава не зазначена й у статті 31 Закону України «Про оренду землі» та у статті 141 ЗК України в редакціях, які діяли на час укладення договору, так і зараз. Разом з тим відповідно до статей 1216 і 1218 ЦК України до спадкоємця перейшло право власності на земельну ділянку, права й обов`язки орендодавця за договором оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. На даний час державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 вказаного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Згідно з п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 10 вказаного Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. У той же час, матеріли справи не містять відомостей про те, що при здійсненні державної реєстрації оспорюваного договору оренди землі від 02 березня 2020 року №59с державний реєстратор виконав зазначені вимоги закону та перевірив відсутність державної реєстрації договору оренди на спірну земельну ділянку в органі, до компетенції якого раніше належали відповідні функції. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. ФГ «Коваленко Т.М.» хоч і не є стороною договору оренди від 02 березня 2020 року №59с, але як орендар спірної земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року в справі №6-605цс16 та в постанові від 23 листопада 2016 року в справі №594/153/16-ц. Оскільки строк дії договору оренди від 03 червня 2005 року на час укладення спірного договору не припинив своєї дії, [PERSON] не мала законних підстав укласти договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншою особою, а уклавши його порушила право оренди ФГ «Коваленко Т.М.» за вказаним договором. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року в справі №497/954/16-ц та узгоджується з висновками, викладеними постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі №322/265/18 та від 15 квітня 2020 року в справі №322/266/18. Відповідно з п. 2-3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З огляду на викладене, враховуючи, що укладений між відповідачами договір порушує речове право позивача на спірну земельну ділянку, суд вважає за необхідне позовні вимоги ФГ «Коваленко Т.М.» задовольнити, визнати недійсним договір оренди землі №59с, укладений 02 березня 2020 року між ТОВ «Білопілля Агро» і [PERSON] , з одночасним припинення речового права (права оренди) ТОВ «Білопілля Агро» на вказану земельну ділянку. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Білопілля Агро» про стягнення орендної плати, розірвання договору оренди землі, то суд дійшов наступного висновку. Згідно з пунктами 5, 9, 10, 12, 13, 39 договору оренди землі, укладеного 03 червня 2005 року між [PERSON] та ФГ «Коваленко Т.М.», нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передається в оренду, станом на 01 січня 2005 року становить 37071 грн. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 1,5% від нормативної грошової оцінки, що становить 556 грн. 06 коп. за рік, або надання послуг та сільськогосподарської продукції. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Передача продукції та надання послуг у рахунок орендної плати оформлюються відповідними актами. Розмір орендної плати переглядається кожного року в разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку підвищення цін, тарифів у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. Розірвання договору в односторонньому порядку допускається в разі несвоєчасної сплати орендної плати та неналежного виконання умов договору. Як вбачається з розрахунку, наданого [PERSON] , заборгованість ФГ «Коваленко Т.М.» зі сплати орендної плати за 2010-2019 роки з урахуванням індексу інфляції становить 6240 грн. 11 коп. До цього часу орендна плата позивачу не виплачена. Згідно з ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Частинами 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до ч. 2 ст. 23 вказаного Закону орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Згідно з ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. У статті 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 32 зазначеного Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до п. д ч. 1 ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою, серед іншого, є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такий правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі №183/262/17 та постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі №392/1663/15-ц, від 15 квітня 2020 року в справі №322/266/18. Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 10 жовтня 2019 року в справі №293/1011/16-ц дійшла висновку, що тлумачення пункту д частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплати у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Таким чином, суд доходить висновку, що ФГ «Коваленко Т.М.» систематично не сплачувало [PERSON] орендну плату за користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у вказаному розмірі. Доводи представника позивача про те, що [PERSON] не зверталася до ФГ «Коваленко Т.М.» з вимогою щодо сплати орендної плати та не надала реквізитів, на які повинна перераховуватись орендна плата за користування земельною ділянкою, є необґрунтованими. Відповідно до ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі №623/3443/16-ц. Адвокат Ломака Ю.М. у судовому засіданні пояснив, що в 2019 році він хотів внести заборгованість зі сплати орендної плати на депозит нотаріуса, але останній йому відмовив. Проте, доказів на підтвердження цих своїх доводів суду не надав. Крім того, суд враховує, що ФГ «Коваленко Т.М.» не позбавлено було можливості перераховувати орендну плату поштовим переказом. Доказів того, що відповідачка не проживає в с. Ганнівка-Тернівська, суду також надано не було. Враховуючи викладе, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити, розірвати договір оренди землі, укладений 03 червня 2005 року між [PERSON] і ФГ «Коваленко Т.М.» і стягнути з ФГ «Ковлаенко Т.М.» на користь позивачки за зустрічним позовом 6240 грн. 11 коп. орендної плати, обрахованої без вирахування податків та інших обов`язкових платежів. Задовольняючи зустрічний позов, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 15 квітня 2020 року в справі №322/266/18, з огляду на яку задоволення позову про розірвання договору оренди не впливає на дійсність іншого договору оренди цієї ж земельної ділянки. Що стосується судових витрат, то з [PERSON] і ТОВ «Білопілля Агросвіт» на користь ФГ «Коваленко Т.М.» підлягають стягненню по 2102 грн. судового збору з кожного, а з ФГ «Коваленко Т.М.» на користь [PERSON] - 1681 грн. 60 коп. Застосувавши правило взаємозаліку обов`язку сторін зі сплати судових витрат одне одному, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 28 жовтня 2020 року в справі №468/1095/15-ц, від 16 вересня 2020 року в справі №213/1505/18, остаточно з ТОВ «Білопілля Агросвіт» на користь ФГ «Коваленко Т.М.» слід стягнути 2102 грн. судового збору, а з [PERSON] - 420 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved