Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

04 травня 2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. 22 травня 2018 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до слухання. В прохальній частині позову позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 67606,40 грн. за кредитним договором №б/н від 23.08.2011 року та судові витрати в розмірі 1762,00грн., також просив розглядати справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 23.08.2011 року між ними та відповідачем був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк має право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач зобов'язався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування. Дотепер відповідач свої обов'язки не виконала, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 31.03.2018р. в сумі 67606,40 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 1993,71 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 57818,00 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4099,15 грн., штрафів, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 3195,54 грн. (процентна складова) та судових витрат (а.с.1-3). Судове засідання по справі було призначено на 16 липня 2018 року та 13 серпня 2018 року. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через смс повідомлення та судові повістки, в матеріалах справи міститься конверт, який направлявся на адресу відповідача з відміткою «не мешкає». Окрім того відповідач повідомлялася про судовий розгляд справи шляхом публікації оголошення на сайті Судової влади України. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України. Розглянувши доводи представника позивача викладені у позові, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 23.08.2011 року відповідач подав позивачу заяву про встановлення ліміту кредитування (а.с.6). На підставі цієї заяви, 23.08.2011 року, було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку, про що свідчить відмітка в заяві клієнта в розділі «Відмітки банку» (а.с.6). Датою укладення між сторонами договору є дата відкриття рахунку, тобто 23.08.2011 року. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач фактично скористався лімітом кредитування, про що свідчить виписка з особового рахунку клієнта та розрахунок суми заборгованості. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У встановлені договором строки, відповідач зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.03.2018р. утворилася заборгованість в сумі 67606,40 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом - 1993,71 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 57818,00 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4099,15 грн., штрафів, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 3195,54 грн. (процентна складова) (а.с.4-5). Пунктом п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена відповідальність відповідача за порушення клієнтом строків платежів, на підставі чого позивачем був нарахований штраф за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів, відповідно до наданого розрахунку заборгованості. Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори й інші правочини. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов'язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не виконав прийняті на себе відповідно до договору зобов'язання, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] особисто підписувала кредитний договір, а також отримувала кредитну картку, що свідчить про те, що кредитний договір було укладено і зі сторони позивача належним чином виконано його умови. Наразі кредитний договір відповідачем не оскаржується, судовим порядком останній не просить визнати його недійним, нікчемність цього договору матеріалами справи не підтверджена, а тому він має законну силу і сторони пов'язані взаємними правами та обов'язками щодо його виконання, а отже в нього виникли зобов'язання перед позивачем з їх повернення в розумінні ст. 11, 14 та 1054 ЦК України. Разом з тим, позивач зокрема просить суд стягнути із відповідача 500,00грн. та 3195,54 грн. в якості штрафів за неналежне виконання зобов'язання, заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені та комісії. Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України. У зв'язку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають. Відповідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З наданого представником позивача розрахунку заборгованості, сума нарахованої пені значно перевищує розмір збитків, тобто суму кредиту. З огляду на викладене суд вважає за необхідне зменшити нараховану пеню та комісію з 4099,15 грн. до 2000,00грн. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial