Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

05 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що 21 лютого 2014 року його було звільнено по п.п.4,7 ст.40 КЗпП України з посади завідувача Михайлівською дільницею ветеринарної медицини та виконуючого обов'язки завідувача Долинським пунктом ветеринарної медицини Саратської районної державної лікарні ветеринарної медицини. Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 29 травня 2014 року він був поновлений на роботі та з відповідача на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Незаконним звільненням з роботи йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у сильному душевному хвилюванні, моральних стражданнях, які посилились безпідставними твердженнями відповідача про його негативну поведінку; створенні негативної думки про нього серед колег по роботі та мешканців села. Посилаючись на ці обставини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 10000 гривень та 500 гривень, оплачених за надання правової допомоги. Під час розгляду справи позивач підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що моральної шкоди позивачу не завдано і позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду. Заслухавши позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Ст.23 ЦК України встановлює, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом . Право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, передбачено ст.237-1 КЗпП, згідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В зазначеній статті не встановлено строки звернення до суду за відшкодуванням моральної шкоди. Спір про відшкодування працівнику моральної шкоди, завданої незаконним звільненням з роботи, є трудовим спором, а тому до відносин, що виникли між сторонами, належить застосувати ч.1 ст.233 КЗпП України, відповідно до якої працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Даний висновок суду грунтується на правовій позиції Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу (рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012). Частина 3 ст. 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 29 травня 2014 року у цивільній справі № 513/580-14-ц за позовом [PERSON] до Саратської районної державної лікарні ветеринарної медицини про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлено, що 21 лютого 2014 року позивач був звільнений з роботи по п.4, 7 ст.40 КЗпП України без законних підстав, з порушенням порядку, передбаченого ст.149 КЗпП України. Наказ про звільнення з роботи позивачу не вручався, трудова книжка із записом про звільнення йому особисто не була вручена, а була йому передана через його дружину 21 лютого 2014 року, що підтверджено записом в журналі реєстрації трудових книжок та не оспорюється сторонами. Вказаним рішенням суду позов було задоволено, [PERSON] було поновлено строк звернення до суду; він був поновлений на посаді завідувача Михайлівської дільниці ветеринарної медицини та виконувача обов'язків завідувача Долинського пункту ветеринарної медицини Саратської районної державної лікарні ветеринарної медицини. Також з відповідача на користь [PERSON] було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 7147 гривень 80 копійок. Зазначене рішення набрало законної сили 09 червня 2014 року (а.с.7-8). З позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням з роботи, позивач звернувся до суду 05 січня 2015 року (а.с.1), тобто майже через рік після отримання трудової книжки із записом про звільнення, з пропуском місячного строку звернення до суду, визначеного ч.1 ст.233 КЗпП України. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтвердили поважність причин пропуску строку звернення до суду, а також розміру моральної шкоди. Оскільки строк звернення до суду позивачем пропущено без поважних причин і представник відповідача до винесення судом рішення заявив про його застосування, відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦПК України у задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed