Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

05 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтуванні позову послалась на те, що 04 липня 2015 року вона уклала з відповідачем договір завдатку б/н в письмовій формі. Згідно з умовами зазначеного договору відповідач зобов`язався продати їй квартиру [ADDRESS] за 34000 доларів США, включаючи суму завдатку, не пізніше 28 липня 2015 року. В якості авансу [PERSON] було передано кошти в сумі 3000 доларів США. На момент укладення попереднього договору завдатку квартира перебувала в іпотеці у банку «Кіпру». Відповідно до п.2.1.2. договору завдатку відповідач зобов`язувався погасити заборгованість по кредитному договору, за яким даний об`єкт нерухомості знаходиться в банківській заставі. Однак відповідач свої обов`язки за договором завдатку не виконав, документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири не підготував, зокрема, не підготував документи, необхідні для внесення запису до Єдиного реєстру заборон про зняття обтяження із зазначеної квартири. Натомість відповідач передав лист від 24.07.2015 року, в якому запропонував їй підписати додаткову угоду до договору завдатку від 04.07.2015 року, аргументуючи тим, що у нього немає можливості погасити кредитну заборгованість, що стала предметом накладення обтяження на нерухоме майно. В зазначений договором завдатку термін основний договір купівлі-продажу нерухомого майна не був укладений в зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку, визначеного п.2.1.2 договору завдатку, тобто з вини відповідача. Позивач зазначає, що відповідно до п.4.2 договору завдатку, у разі, якщо продавець відмовляється укласти основний договір, або не укладає його до 28 липня 2015 року, продавець зобов`язаний повернути покупцеві суму завдатку у розмірі 3000 доларів США. З урахуванням викладеного, просить стягнути з [PERSON] на свою користь завдаток у сумі 3000 доларів США та штраф у сумі 3000 доларів США відповідно до ст. 549, ст. 571 ЦК України. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2016 року позовні вимоги позивача були задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача суму 66180,00 грн. - еквівалент суми 3000 доларів США, що були сплачені в якості авансу за договором від 04.07.2015 року, вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2018 року за заявою відповідача вищевказане заочне рішення суду скасовано, справу призначено до судового розгляду. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2020 року суддя Литвиненко І.Ю. був визначений для розгляду даної справи. Ухвалою від 12.03.2020 року суддею справа прийнята до провадження та визначено про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи. Ухвалою від 12.11.2020 року справа прийнята суддею до провадження та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання по розгляду справи на 15.01.2021 року. В зв`язку з неявкою сторін судове засідання було відкладено на 24.02.2021 року. Позивач в судове засідання 24.02.2021 року не з`явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, представник позивача надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] , як покупець, та [PERSON] , як продавець, 04 липня 2015 року уклали договір завдатку. Відповідно до п.1.1, 1.2 вказаного договору [PERSON] зобов`язався продати у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,9 кв.м. При підписанні цього договору сторони зобов`язуються до 28.07.2015 року укласти і нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири. Загальна вартість квартири становить гривневий еквівалент 34000 доларів США. Згідно п.2.1 договору продавець зобов`язується, зокрема, оформити всі необхідні для продажу об`єкта документи; погасити до 27 липня 2015 року суму заборгованості по кредитному договору, за яким вказаний об`єкт нерухомого майна знаходиться в банківській заставі; передати об`єкт у власність покупця в строк до 28 липня 2015 року та звільнити до 31 серпня 2015 року. Відповідно до п.3.1 договору, в якості підтвердження намірів і на виконання зобов`язань по відчуженню об`єкта і укладенню відповідного договору купівлі-продажу, в момент підписання цього договору покупець передав, а продавець отримав в якості завдатку суму в розмірі гривневого еквіваленту 3000 доларів США в рахунок належних йому коштів за оплату вартості об`єкта. Згідно з п.4.2. договору, у випадку безпідставного, без поважних причин, ухилення від укладення основного договору купівлі-продажу з боку продавця у вигляді відмови від укладення договору купівлі-продажу, приховання факту майнового спору, арешту чи застави, зміни ціни продажу об`єкта, при невиконанні умов цього договору, продавець зобов`язаний відшкодувати покупцю суму завдатку в розмірі 3000 доларів США та інші збитки не пізніше 28 липня 2015 року. Листом від 24.07.2015 року відповідач повідомив позивача, що не має можливості погасити борг по кредиту на об`єкт продажу та просив перенести угоду. Встановлено, що 28.07.2017 року між ПАТ «Альф-Банк» та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору № 27/28-557/2012 від 27.04.2012 року про те, що, зокрема, згідно з п.1, укладенням цього договору сторони домовились про те, що у разі дострокового повернення позичальником всієї суми залишку заборгованості за кредитом, датою повного дострокового погашення заборгованості позичальника вважається дата укладення цього договору про внесення змін і доповнень за умови наявності на рахунку для погашення, грошових коштів у сумі достатній для сплати суми заборгованості позичальника за кредитом, нарахованих процентів, штрафних санкцій та інших платежів (у разі їх наявності) за кредитним договором. Згідно із квитанцією № 25767 від 28.07.2015 року на кредитний рахунок [NUMBER] , відкритий [PERSON] ПАТ «Альфа-Банк» у м. Києві на виконання умов кредитного договору № 27/28-557/2012 від 27.04.2012 було зараховано 74802,61 грн. з призначенням платежу «Сплата заборгованості за кредитним договором № 27/28-557/2012 від 27.04.2012 року, [PERSON] ». Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень іпотека квартири [ADDRESS] , якою забезпечувалося виконання [PERSON] виконання кредитного договору № 27/28-557/2012 від 27.04.2012, укладеного ним з ПАТ «Альфа-Банк», була припинена 28.07.2015 року о 17:16 год. 28.07.2015 року приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Василевська І.О. надала свідоцтво того, що відповідач 28.07.2015 року з 15:00 до 19:00 знаходився приміщенні за адресою: [ADDRESS] , яке є її робочим місцем. Претензією від 21 вересня 2015 року, направленою на адресу відповідача цінним листом, позивач просила відповідача повернути суму завдатку в розмірі 3000 доларів США до 01.10.2015 року. Таким чином, судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири, про укладення якого домовлялися сторони при укладанні договору завдатку від 04.07.2015 року, не був укладений. Розглядаючи питання про обґрунтованість ухилення від укладання договору купівлі-продажу квартири в строк, обумовлений договором, суд приймає той факт, що припинення іпотеки, яке залежало не тільки від дій відповідача, а також від дій банку, відбулось лише 28.07.2015 року, в той час, як відповідно до положень договору завдатку від 04.07.2015 року [PERSON] зобов`язався погасити до 27.07.2015 року суму заборгованості по кредитному договору, за яким вказаний об`єкт нерухомого майна знаходиться в банківській заставі, тобто ці умови договору завдатку, в обумовлений договором строк [PERSON] виконані не були. Також, суду не надано жодного доказу того, що позивач була обізнана та повідомлена про день, час та місце укладання договору купівлі-продажу, а саме, що укладення такого договору повинно відбутися 28.07.2015 року і саме у приміщенні за адресою [ADDRESS] , що є робочим місцем приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Василевської І.О., в тому числі в межах строку укладення, передбаченого договором завдатку, тому суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу квартири не був укладений з вини відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна. Тобто, з положень даної статті чітко випливає, що завдаток може існувати лише у тому випадку, коли сторони уклали договір і ним передбачається матеріальне зобов`язання однієї сторони перед іншою стороною. Відповідно до ст. 571 ЦК України встановлено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами. В даному випадку між позивачем та відповідачем було укладено угоду про бажання в майбутньому здійснити купівлю-продаж квартири. Самого договору купівлі-продажу квартири, який би позивача матеріально зобов`язував перед відповідачем та який би міг забезпечуватися завдатком, укладено не було. А якщо сторони домовились укласти договір купівлі-продажу нерухомості, але не оформили його нотаріально, платежі, внесені в рахунок виконання договору, визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, у якому надавалися, навіть якщо сторони прямо назвали цей платіж завдатком і передбачили відповідні правові наслідки. Надаючи оцінку доказам дослідженими судом в ході розгляду справи у їх сукупності з вказаними правовими нормами, суд дійшов висновку, що сплачені позивачем грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, на поверненні яких наполягає позивач, є авансовим платежем, а тому повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися. Правові наслідки порушення або припинення зобовязання, забезпеченого завдатком, передбачені ст. 571 ЦК України, у даному разі не застосовуються. Аванс, на відміну від завдатку є лише способом здійснення платежу, не забезпечує виконання зобов`язання та в кожному випадку підлягає поверненню у розмірі, в якому він надавався, незалежно від вини обох сторін чи її відсутності. Таким чином, відповідач [PERSON] зобов`язаний повернути позивачу кошти у розмірі 3000 доларів США, що були ним сплачені в якості авансу відповідно до п.3.1 договору завдатку. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Оскільки за умовами договору (п.4.2) у випадку безпідставного, без поважних причин, ухилення від укладення основного договору купівлі-продажу з боку продавця продавець зобов`язаний відшкодувати покупцю суму завдатку в розмірі 3000 доларів США не пізніше 28 липня 2015 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у національній валюті відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 24 лютого 2021 року - 1 $ = 27,8976 грн. Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає сума в розмірі 83 692.80 грн. (3000 доларів США х 27.8976 = 83 692.80 грн). Приймаючи зазначене рішення, суд також виходить з того, що вбачається, що вищевказаний договір завдатку був підписаний його сторонами, і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, на час розгляду справи даний договір є чинним. Вищевказане не спростовано відповідачем. Позивач як інвалід другої групи, відповідно до п.9 абз.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 836 грн. 93 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial