Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

06.01.2017 року позивачі звернулись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] та [PERSON], треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСББ «Тепло і затишок», про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, позивачі посилались на те, що квартира [ADDRESS] була надана позивачу [PERSON] на підставі ордеру від 23.04.1979 року. В зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі, однак [PERSON] в ній не проживає з 1996 року, а [PERSON] з 1997 року. Добровільно зніматись з реєстраційного обліку за вказаною адресою відповідачі не бажають. Позивачі просили суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 32 в будинку № 7 по вул. Данила Галицького в м. Дніпрі. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] за довіреністю [PERSON] у заяві від 28.08.2017 року просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило. У судовому засіданні 24.05.2017 року відповідачі позовні вимоги не визнали. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у клопотанні від 24.05.2017 року просила розглядати справу без її участі. Третя особа ОСББ «Тепло і затишок» у заяві від 21.03.2017 року просило розглядати справу без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] (колишня вул. Будьонного) в м. Дніпрі була надана [PERSON] на підставі ордеру № 800 серії 3 від 23.04.1979 року, виданого згідно рішення виконкому [PERSON] депутатів трудящих від 20.04.1979 року № б/н (а.с. 13). У вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO] (основний квартиронаймач), [PERSON], [INFO] (дружина), [PERSON], [INFO] (донька), [PERSON], [INFO] (онука) та [PERSON], [INFO] (онука) (а.с. 16-17). Відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] (колишня вул. Будьонного) в м. Дніпрі не проживає з 1996 року, а [PERSON] з 1997 року, що підтверджується актом ОСББ «Тепло і затишок» від 01.12.2016 року, актами обстеження житлово-побутових умов від 03.04.2008 року та від 15.07.2009 року, актом огляду квартири КЖЕП № 22 від 24.07.2015 року (а.с. 15, 19-21). Частиною 1 статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Водночас, відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачі за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Галицького (колишня вул. Будьонного)[ADDRESS] не проживають понад шість місяців, а, отже, є достатні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів рівними частками на користь позивачів понесені ними судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с. 2). На підставі викладеного та

Outcome: approved