Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

06.08.2019 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, яким просить визнати за ними за кожним право власності на 1 / 5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані на [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що зареєструвати за собою право власності на свої частки вищезазначеного домоволодіння, що належать їм, як членам колгоспного двору, - вони на даний час не можуть через відмову реєстраційною службою Болградського районного управління юстиції Одеської області в реєстрації цього їхнього права - з-за відсутності правовстановлюючого документу. У судове засідання позивачі не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи за їхньою відсутністю, підтримали свої позовні вимоги, просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - голова Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області, - надіслав суду заяву про те, що відповідач копії позовної заяви отримав, вимоги позивачів визнає, просить розглянути справу без участі його представника, тому, згідно ст.200ч.3 ЦПК України, оскільки відповідач позов визнав, суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] , - на праві власності належав колгоспному двору, до складу двору входили: спадкодавець [PERSON] , [PERSON] , та позивачі [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало, таким чином, по 1 / 5 частині вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що підтверджується довідкою Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області від 10.06.2019р. за №605 (а.с.18); - з технічного паспорту на садибний житловий будинок від 2014р., спірне домогосподарство розташоване по [ADDRESS] (а.с.22-24); - рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно №47475951 від 24.06.2019р., позивачам відмовлено у державній реєстрації права власності на їхні частини вказаного житлового будинку через відсутність правовстановлюючого документу на цей будинок (а.с.26); - право власності на будинок було встановлено також рішенням Болградського районного суду Одеської області від 22.07.2013р., яким позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності на частки вищевказаного спірного домоволодіння як за спадкоємцями першої черги за законом після смерті їхніх батька та матері - на 5 / 60 частин за кожним; рішення не оскаржене і набрало законної сили (а.с.17-18); - відповідно до заяви представника Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області - її голови, - сільська рада вимоги позивачів визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. Пленумом Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено щодо правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», - застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, що належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. А, відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч.2 ст.123 ЦК України в редакції 1963 року). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Абзацем 2 ч.2 ст.15 названого Закону, перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року за №703. П.26 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, необхідними документами є ті, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1ч.2ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути їх визнання. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За результатом розгляду даної справи судом встановлено, що в даному випадку мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивачі, будучи членами колгоспного двору - є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому, але не можуть зареєструвати своє право власності на цю нерухомість у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, тому, внаслідок цього порушуються їх права як власників користуватися, володіти та розпоряджатися своїм нерухомим майном, і це порушене їх право потребує захисту у судовому порядку. Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі вищевикладених письмових доказів, суд дійшов висновку, що право власності позивачів на вищезазначений житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, а саме, за кожним - на 1 / 5 частину домоволодіння як за членом колгоспного двору, що підтверджується доказами, дослідженими судом, а також іншими доказами, що містяться в матеріалах справи. Відомостей того, що задоволенням позовних вимог будуть порушені права третіх осіб, - судом не встановлено.

Outcome: approved