Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

06.02.2017 року до суду звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві в обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15.12.2014 року виконавчим комітетом Новозлатопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, було зареєстровано шлюб з відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 06. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю і перебуває на її утриманні. Далі в позові зазначив, що подальше спільне життя з відповідачем є неможливим у звязку з несумісністю характерів, відсутністю взаєморозуміння та взаємоповаги, що призводить до постійних сварок. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини. З січня 2015 року позивач намагався відновити сімейні відносини. Проте ці спроби не принесли результатів. Їхня сім`я перестала існувати, тому шлюб між ними необхідно розірвати. На примирення позивач не згоден. Спільне господарство ними разом не велось. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю, немає. З питань щодо утримання та виховання дитини спору немає, оскільки між ними досягнуто згоди щодо проживання дочки з відповідачем. Просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, який був зареєстрований 15.12.2014 року виконавчим комітетом Новозлатопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, актовий запис №06. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохає проводити розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, прохає їх задовольнити, надання строку для примирення вважає недоцільним (а.с.14). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохає проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення, надання строку для примирення вважає недоцільним (а.с.16). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем [PERSON] пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між сторонами укладено 15 грудня 2014 року та зареєстровано виконавчим комітетом Новозлатопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис № 06, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 149491 від 15 грудня 2014 року (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 275656, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області(а.с. 7). Позивач зареєстрований та проживає за адресою: [INFO] (а.с. 4). Відповідач зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], що підтверджено відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Запорізькій області від 14.02.2017 року та довідкою Новозлатопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області № 70 від 14.02.2017 року (а.с.10,15). З матеріалів справи вбачається, що подружні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинилися з січня 2015 року. З'ясовано, що подружжям втрачено почуття любові і поваги один до одного. На даний час сторони не намагаються зберегти сім'ю. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Сторони дійшли згоди, що дитина буде проживати разом із відповідачем [PERSON] за зареєстрованим її місцем проживання. Відповідно до ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік повинні піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно положень ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В своїх письмових заявах сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, заперечували проти надання подружжю строку для примирення. За такої сукупності обставин у справі, суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як сімейні відносини не склалися з вини сторін, які в порушення вимог ч.1 ст. 55 СК України перестали піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його для подальшого іменування. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивачем питання щодо стягнення на його користь судових витрат не порушувалося.

Outcome: approved