Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

07.03.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до її повноліття, вказавши, що під час спільного проживання без укладення шлюбу в них народилась дитина - син [PERSON] [INFO], який на теперішній час проживає з нею і знаходяться на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Позивачка в судове засідання не з*явилась, про місце, час та день розгляду справи була повідомлена належним чином, просила позов розглянути за її відсутності проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 20). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає можливим, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з свідоцтвом про народження виданим Виконкомом Миронівської селищної ради м. Дебальцеве Донецької області серії [NUMBER] сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO] року народження. (а.с. 2). Обовязок батьків утримувати свої неповнолітніх дітей випливає з вимог ст. 180 СК України, згідно з якою батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Аліментів на утримання інших осіб відповідач не сплачує. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а тому суд не може задовольнити вимогу позивача про стягнення аліментів в процентному співвідношенні до заробітку відповідача. З наведеного суд дійшов висновку, що є всі підстави для часткового задоволення позову. На підставі вищевикладеного з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини. Відповідно до ст.ст.180-183 СК України, суд визначає розмір аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму до досягнення дитиною відповідного віку. На підставі ст.ст.180-183,191 СК України, п.п. 15,17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: partial