Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

06.03.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу,в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований в Ставівській сільській раді Кагарлицького району Київської області, актовий запис за № 10, свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER]. 11.03.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду на 23.03.2015 року. В судовомі засіданні, яке відбулося 23.03.2015 року, позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, примиритися категорично не бажає. На запитання суду відповіла, що не проживає однією сім»єю з відповідачем [PERSON] вже більше 5 років, спільній дитині в травні 2015 року виповниться 20 років. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, йому роз»яснено судом процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі, примиритися катугорично не бажає. Суд, вислухавши позивачку [PERSON] яка позов підтримала, вислухавши відповідача [PERSON], який визнав позов, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Згідно ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебуванням позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров»я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Так, зазначена в позовній заяві адреса відповідача відповідає адресі, вказаній в довідці адресно - довідкового бюро, тому дана справу підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 27.08.1994 року. Даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане 27 серпня 1994 року Ставівською сільською радою Кагарлицького району Київської області, з якого видно, що [PERSON], [INFO], уродженець с. Стави Кагарлицького району Київської області, громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка м. Київ, Україна, уклали шлюб 27.08.1994 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 27 серпня 1994 року зроблено запис за № 10. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: Чоловіка - [PERSON]. Дружини - [PERSON]. Від спільного подружнього життя сторони на даний час неповнолітніх дітей не мають. Як встановлено судом під час судового засідання, позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] не підтримують шлюбних відносин тривалий час, - більше 5 років, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, майнових спорів у них немає, проживають на різних житлових площах. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді. Примирення між сторонами неможливе, не зважаючи на зусилля суду, що виражалося в пропозиції суду позивачці [PERSON] надати термін на примирення. Що ж стосується застосування норм матеріального права, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Отже, як встановлено судом в судовому засідання сторони досить тривалий час, - більше 5 років фактично не підтримують взагалі ніяких відносин, неповнолітніх дітей немає, кожна із сторін проживає коремо самостійним життям в різних соціальних групах. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно, судж вважає, що в даному випадку подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки ьта відповідача. Судові витрати. Питання судових витрат врегульовано ст. 88 ЦПК України, проте, суд, враховуючи ту обставину, що позивачка [PERSON] ні в прохальній частині позовної заяви, ні в судовому засіданні не просить суд стягувати судові витрати, понесені нею при подачі позовної заяви з відповідача [PERSON], тому суд залишає судові витрати за позивачкою [PERSON] Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved