Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

06.01.2015 [PERSON] звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування нежитловим приміщенням за час прострочення в сумі 101 800 грн., вартості комунальних послуг за період з травня 2014 року по січень 2015 року включно в сумі 4 820,99 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.10.2010 між нею та ФОП [PERSON] укладено договір оренди 7/9 частин нежитлового приміщення, що належить їй на праві власності та знаходиться у [ADDRESS]. Термін дії зазначеного договору закінчився 01.10.2013, на даний час відповідач незаконно займає належне їй приміщення і не сплачує за оренду та комунальні послуги. У зв'язку з неправомірними діями відповідача, вона несе збитки у вигляді не отриманих доходів за час прострочення за період з 01.05.2014 по 01.01.2015. Вказує, що є рішення суду від 03.07.2014 про стягнення з відповідача коштів за період з 01.10.2013 по 01.05.2014, проте останній не виконує вимоги суду. Відповідно до умов договору, в орендну плату не входить вартість послуг з охорони приміщення та вартість комунальних платежів, а оплата орендарем комунальних послуг, які надаються в приміщенні (електроенергію, водопостачання, водовідведення та ін.), відшкодовується орендарем щомісячно на підставі наданих йому рахунків. Оплата комунальних послуг повинна здійснюватись орендарем з моменту підписання до моменту повернення предмету договору орендодавцю за актом приймання-передачі. Вказує, що з травня 2014 року до теперішнього часу орендарем не сплачено: за послуги теплопостачання - 1 887,00 грн., за оренду землі - 2 218,79 грн., за оплату послуг з утримання будинків та споруд - 415,17 грн., за послуги «Укртелекому» - 301,03 грн., а всього в сумі 4 820,99 грн. Зазначає, що неправомірними діями відповідача, їй завдано моральну шкоду у сумі 20 000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позов, з підстав викладених у ньому. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с.83-84). Крім того, представник відповідача просив застосувати строки позовної давності. Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, надіслала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.86-87), в якій просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Свідок [PERSON], працівник ФОП [PERSON], у судовому засіданні пояснив, що відповідач звільнив орендовану у позивача площу приміщення ще у вересні 2013 року. Свідок [PERSON], брат відповідача, у судовому засіданні також показав, що відповідач звільнив орендовану у позивача площу магазину у вересні 2013 року. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності є власником 7/9 частин нежитлового приміщення по [ADDRESS] (а.с.5). Власниками інших частин вищезазначеного нежитлового приміщення є [PERSON] та [PERSON], а саме: по 1/9 частці кожний. 01.10.2010 між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди нежитлових приміщень (а.с.7-8), згідно якого орендодавець зобов'язується передати, а орендар прийняти в платне, строкове володіння та користування нерухоме майно: 58,2 м кв. - сім дев'ятих від загальної площі 74,8 м кв., що розташоване по [ADDRESS], строком дії договору до 01.10.2013. Термін дії договору визначений до 01.10.2013 і порядок продовження строку дії цього договору у вигляді письмового повідомлення не пізніше, ніж за один місяць до закінчення строку оренди і отримання письмової згоди (незгоди) на продовження договору. Крім того, судом встановлено, що 02.09.2013 між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди іншої частини нежитлового приміщення (а.с.47), згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в платне, строкове користування нерухоме майно: 16,6 м кв., що складає 2/9 частини від загальної площі 74,8 м кв., яке розташоване по [ADDRESS], терміном дії договору 2 роки 11 місяців 30 днів. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.07.2014 зобов'язано ФОП [PERSON] звільнити 7/9 частини нежитлового приміщення, площею 58,2 кв.м., що розташоване за адресою [ADDRESS], стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 58 200 грн. 00 коп. неустойки за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року, стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 7 176 грн. 24 коп. вартості комунальних платежів за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року (а.с.9-10). Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як зазначено в ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що твердження позивача щодо незаконного займання відповідачем належного їй приміщення з травня 2014 року по січень 2015 року, відповідачем не спростовано, а показам свідків та доводам відповідача суд дає критичну оцінку, оскільки предмети оренди за вищезгаданими договорами не індивідуалізовані, тобто не виділені в натурі, суд приходить до висновку, що у заявлений проміжок часу ФОП [PERSON] не виконав свого обов'язку щодо звільнення відповідних 7/9 частин нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Більш того, як вбачається з копії акту державного виконавця Центрального ВДВС ЧМУЮ Шкурко О.О. від 28.01.2015 (а.с.90) та постанови державного виконавця Центрального ВДВС ЧМУЮ Шкурко О.О. про закінчення виконавчого провадження від 28.01.2015 (а.с.90 зворотна сторона), вищезазначене рішення суду, в частині звільнення відповідних 7/9 частин нежитлового приміщення, фактично було виконано тільки в січні 2015 року (а.с.91-94). Згідно п. 3.1 Договору оренди, орендна плата за користування Орендарем предметом договору встановлюється в розмірі за 1 кв.м 125 грн. в місяць та становить 7 275 грн. Відповідно п. 6.6 Договору оренди, якщо орендар не виконує обов'язку щодо звільнення предмету договору по закінченню строку оренди, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування предмету договору за час прострочення. Отже, судом встановлено, що відповідач, не звільнивши в установлений строк орендоване приміщення, тому, відповідно до п. 6.6 Договору, зобов'язаний сплатити позивачу неустойку у розмірі подвійної плати за користування предметом договору за час прострочення у сумі 101 850 грн. ((7 275 грн. х 8) х 2 - 14 550 = 101 850 грн., де 7 275 грн. - орендна плата за місяць, 8 - кількість місяців, 2 - подвійна пата (неустойка), 14 550 грн. - фактично сплачено відповідачем за травень та червень 2014 року). Проте, відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦК України, суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, з ФОП [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] неустойка за період з 01.05.2014 по 01.01.2015 у сумі 101 800 грн. в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 3.3 та п. 3.4, в орендну плату не входить вартість послуг з охорони приміщень та вартість комунальних платежів. Оплата орендарем комунальних послуг, які надаються в приміщення, що становлять предмет договору (електроенергію, водопостачання, водовідведення, та ін.) відшкодовується орендарем щомісячно на підставі рахунків наданих орендодавцем. Оплата комунальних послуг здійснюється орендарем за період з моменту підписання до моменту повернення предмету договору орендодавцю за актом приймання-передачі. Відповідачем не надано суду жодних доказів, що він здійснював оплату комунальних послуг за період з травня 2014 по грудень 2014 року. Так, згідно рахунку за телекомунікаційні послуги, позивач, станом на 30.11.2014, мала сплатити 200,82 грн. (а.с.11), що узгоджується з пунктом 1.3 Договору і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно акту звірки рахунків по абонентському договору № 01130 (а.с.12) [PERSON] фактично сплачено та підлягало оплаті за послуги з теплопостачання за період з червня 2014 року по грудень 2014 року загалом 1 886,90 грн., що підлягає також стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, як вбачається з листа Головного управління ДФС у Чернігівській області від 29.12.2014 (а.с.13) та враховуючи розмір орендної плати, вже стягнутої за вищезгаданим рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.07.2014, [PERSON] сплачено орендну плату за землю по 01.01.2015 у розмірі 1 862,23 грн., що також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків, [PERSON] сплачено КП «Новозаводське» за період з червня 2014 року по грудень 2014 року 415,17 грн. (а.с.14), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, позов в частині стягнення боргу по оплаті комунальних послуг підлягає частковому задоволенню, загальна сума боргу за комунальні послуги підтверджена вищезазначеними доказами та підлягає стягненню в сумі 4 365,87 грн. (200,82 грн. + 1 886,90 грн. + 1 862,98 грн. + 415,17 грн.). Що ж стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то у відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пленумом Верховного Суду України в Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, роз'яснив, що право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду на п. 5 постанови вказаного вище Пленуму ВСУ, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. За таких обставин та беручи до уваги інші обставини справи, зумовлені вже притягненням судом останнього до цивільно-правової відповідальності, обумовленої умовами Договору оренди за невиконання Орендарем свого обов'язку щодо своєчасного звільнення орендованого приміщення, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не було доведено позивачем факту завдання їй відповідачем моральних страждань і у зв'язку з чим, позов в цій частині не підлягає задоволенню. Щодо пропущення позовної давності то на думку суду, станом на день звернення позивачки до суду, вона не сплинула. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 013,00 грн. 60 коп. Крім того, у зв'язку з тим, що позивачем не повністю сплачено судовий збір, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 49,16 грн.

Outcome: partial