Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

06.02.2020р. ТОВ «Спортивно оздоровчий центр «Заряд`є» (далі ТОВ «СОЦ «Заряд`є») звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання договору про надання юридичних послуг недійсним (а.с. 1-3). Ухвалою судді від 20.02.2020р. цивільну справу передано на розгляд до Деснянського районного суду міста Чернігова, оскільки відповідач не зареєстрований у Соборному районі м. Дніпра, а у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зазначено, що місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27-28). За результатами оскарження [PERSON] ухвали судді від 20.02.2020р. про передачу справи за підсудністю, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15.09.2020р. апеляційну скаргу повернуто апелянту, оскільки останній не виконав вимоги ухвали суду від 17.03.2020р. про залишення без руху апеляційної скарги (а.с. 51 53). Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 09.10.2020р. справу повернуто назад до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, оскільки у позові було вказане місце проживання відповідача: [ADDRESS] , оскаржуваний договір був предметом розгляду справи № 904/3188/18, яка перебувала у провадженні Господарського суду Дніпропетровської області (а.с. 76). У відповідності до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Отже, підступність справи була визначена ухвалою судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 09.10.2020р. У зв`язку із чим, ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 06.11.2020р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 78). За результатами оскарження [PERSON] ухвали судді від 06.11.2020р. про відкриття провадження по справі, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09.12.2020р. апеляційну скаргу повернуто апелянту, оскільки ухвала судді про відкриття провадження не оскаржується згідно із ч. 1 ст. 353 ЦПК України (а.с. 90-91). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у провадження Господарського суду Дніпропетровської області перебувала на розгляді справа № 904/3188/18 за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до ТОВ «СОЦ «Заряд`є» про стягнення 6000,00 грн. в рахунок заборгованості за отримані послуги за договором про надання юридичних послуг № 5/КС від 17.04. 2008р., 1695,00 грн., 3% річних, 13 934,39 грн. пені, 11 871,74 грн. інфляційних втрат. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2018р. у справі № 904/3188/18 позовні вимоги ФОП [PERSON] задоволені частково, стягнуто з ТОВ «СОЦ «Заряд`є» на користь ФОП [PERSON] 6000,00 грн. заборгованості за отримані послуги, 1695 грн. 3% річних, 2786,88 грн. пені, 11871,74 грн. інфляційних втрат та витрат зі сплати судового збору 1762,00 грн., яке оскаржується в апеляційному порядку. На підтвердження заявлених вимог до позовної заяви ФОП [PERSON] долучив договір про надання юридичних послуг №5/КС від 17.04.2008р., підписаний не встановленою особою та скріплений печаткою з ознаками підробки, що виявлене позивачем після отримання ухвали про відкриття провадження у справі від 20.08.2018р. Жодним повноважним представником ТОВ «СОЦ «Заряд`є» договір про надання юридичних послуг, на який посилався ФОП [PERSON] не укладався, будь-яких дій на виконання умов цього договору ТОВ «СОЦ «Заряд`є» не вчиняло. Станом на дату укладення оспорюваного договору від 17.04.2008р. директором ТОВ «СОЦ «Заряд`є» був [PERSON] , який мав право вчиняти будь-які розпорядчі дії від імені товариства, без довіреності. Однак, підпис особи у п. 12 оспорюваного договору не співпадає зі зразком підпису [PERSON] , який наявний, зокрема, у паспорті [PERSON] . Копії договору засвідчена підписом [PERSON] . Однак на ТОВ «СОЦ «Заряд`є» будь-яких повноважень Кобзалову Олександру Сергійовичу на підписання документів від імені позивача не надавалося. Крім того, ТОВ «СОЦ «Заряд`є» отримано відповідь ГУ ДФС у Дніпропетровській області № 42030/10/04-36-50-80 від 09.04.2019р. про те, що платник податків ТОВ «СОЦ «Заряд`є» перебуває на податковому обліку в Центральній ДПІ Правобережного управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області з 24.04.1998 року, згідно наявних в ДПІ документів, які знаходяться в реєстраційній частині облікової справи ТОВ «СОЦ «Заряд`є», громадянин [PERSON] на посаді директора даного підприємства не перебував, також відсутня інформація щодо перебування даного громадянина на посаді директора ТОВ «СОЦ «Заряд`є» в інформаційній системі ДФС України. Позивачем направлено звернення до органів поліції щодо необхідності дослідження обставин вчинення шахрайських дій у вигляді дій з фальсифікації [PERSON] підпису директора ТОВ «СОЦ «Заряд`є» Фросіна Ю.М. Також встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань громадянин [PERSON] дійсно територіально перебуває у м. Генічеськ та виступає керівником суб`єкта господарювання, назва якого співпадає з найменуванням позивача, а саме, ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Зарядьє» (код ЄДРПОУ 39546319; адреса: 75581, Херсонська обл., Генічеський район, село Генічеська Гірка, вулиця Набережна, будинок 56). Окрім того, назва підприємства на печатці, яка стоїть на договорі «Спортивно-оздоровчий комплекс «Зарядьє» не відповідає назві позивача, що є порушенням вимог Наказу МВС України від 11.01.1999р. № 17 «Про затвердження Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об`єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів). Правочини ж, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших. На підставі викладеного, просив визнати недійсним договір про надання юридичних послуг № 5/КС від 17.04.2008р., укладений між ТОВ «Спортивно-оздоровчий центр «Заряд`є» та ФОП [PERSON] . Представник позивача адвокат Окорський В.В. (діє на підставі договору від 01.03.2021р. і ордеру від 01.03.2021р. а.с. 102, 104) 14.09.2021р. надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги про визнання договору недійсним підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 123). Відповідач [PERSON] в судові засідання по справі, призначені на 30.04.2021р., 12.07.2021р. і на 14.09.2021р. не з`явився, про дати судових засідань неодноразово повідомлявся належним чином (а.с. 98-99, 121-122). Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9\~Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обов`язковою для усіх суб`єктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223,\~ст. 280 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом установлено з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, що у провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа № 904/3188/18 за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до ТОВ «СОЦ «Заряд`є» про стягнення 6000,00 грн. в рахунок заборгованості за отримані послуги за договором про надання юридичних послуг № 5/КС від 17.04. 2008р., 1695,00 грн., 3% річних, 13 934,39 грн. пені, 11 871,74 грн. інфляційних втрат. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2018р. позовні вимоги ФОП [PERSON] задоволені частково, стягнуто з ТОВ «СОЦ «Заряд`є» на користь ФОП [PERSON] 6000,00 грн. заборгованості за отримані послуги, 1695 грн. 3% річних, 2786,88 грн. пені, 11871,74 грн. інфляційних втрат та витрат зі сплати судового збору 1762,00 грн. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.02.2019р. рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2018р. залишено без змін. Як вказує позивач, на підтвердження заявлених вимог до позовної заяви ФОП [PERSON] долучив договір про надання юридичних послуг №5/КС від 17.04.2008р., підписаний не встановленою особою та скріплений печаткою з ознаками підробки (а.с. 24 26). Однак, жодним представником ТОВ «СОЦ «Заряд`є» цей договір не укладався, не підписувався, будь-яких дій на його виконання ТОВ «СОЦ «Заряд`є» не вчиняло. Як вказує позивач, дійсно станом на дату укладення оспорюваного договору від 17.04.2008р. директором ТОВ «СОЦ «Заряд`є» був [PERSON] . Однак, підпис особи у п. 12 оспорюваного договору не співпадає зі зразком підпису [PERSON] , який наявний у паспорті [PERSON] (а.с. 5). Копія договору, що міститься у матеріалах господарської справи, засвідчена підписом [PERSON] . Згідно наданої ТОВ «СОЦ «Заряд`є» відповіді ГУ ДФС у Дніпропетровській області № 42030/10/04-36-50-80 від 09.04.2019р., платник податків ТОВ «СОЦ «Заряд`є» перебуває на податковому обліку в Центральній ДПІ Правобережного управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області з 24.04.1998р. Згідно наявних в ДПІ документів, які знаходяться в реєстраційній частині облікової справи ТОВ «СОЦ «Заряд`є» громадянин [PERSON] на посаді директора даного підприємства не перебував, також відсутня інформація щодо його перебування на посаді директора ТОВ «СОЦ «Заряд`є» в інформаційній системі ДФС України. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] є керівником суб`єкта господарювання, назва якого частково співпадає з найменуванням позивача, а саме, ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Зарядьє» (код ЄДРПОУ 39546319, адреса: 75581, Херсонська обл., Генічеський район, село Генічеська Гірка, вулиця Набережна, будинок 56) (а.с. 7 10). Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з дати державної реєстрації, а саме, з 14.04.1998р. ТОВ «Спортивний оздоровчий центр «Заряд`є» не змінювало своє найменування. На печатці, якою засвідчений договір наявна назва підприємства «Спортивно-оздоровчий комплекс «Зарядьє». Станом на дату договору 17.04.2008р., порядок видачі печаток і штампів регулювався Інструкцією про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об`єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженою Наказом МВС України від 11.01.1999р. № 17 (далі Інструкція № 17). Відповідно до п.п. 3.2.6 Інструкції № 17 підприємства, установи, організації, господарські об`єднання, суб`єкти підприємницької діяльності, об`єднання громадян, суб`єкти господарювання однієї з інших організаційних форм підприємництва можуть мати тільки по одному примірнику основної каучукової або металевої печатки. Згідно із п.п. 3.3.3. Інструкції № 17 Проста печатка виготовляється круглою або трикутною. Напис на печатках і штампах повинен відповідати назві, яка зазначена в свідоцтві про державну реєстрацію. Відповідно до п.п. 3.3.4. Інструкції № 17 на печатках і штампах кожний реквізит зазначається українською або одночасно українською і російською мовами. Іноземна мова в написах на печатках і штампах може використовуватись відповідно до законодавства, чинних міжнародних договорів та норм міжнародного права. ( Пункт 3.3.4 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ N 755 від 07.09.2005 ). Однак, як видно із копії договору, назва підприємства на печатці «Спортивно-оздоровчий комплекс «Зарядьє» не відповідає назві позивача - ТОВ «Спортивний оздоровчий центр «Заряд`є». Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину. У постанові Верховного Суду України від 19.10.2016р. у справі № 6-1873цс16 викладено правову позицію, відповідно до якої для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому\~ її\~ прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01.02.2017р. у справі № 6-2360цс16 та підтримана в постанові Верховного Суду від 23.01.2019р. по справі № 442/3285/16-ц (провадження № 61-21651св18). Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Як установлено з матеріалів справи, договір про надання юридичних послуг № 5/КС від 17.04.2008р., укладений між ТОВ «Спортивно-оздоровчий центр «Заряд`є» і ФОП [PERSON] , містить ознаки підробки, а саме, підписаний не встановленою особою та скріплений печаткою «Спортивно-оздоровчий комплекс «Зарядьє», відтиск якої не відповідає назві позивача - ТОВ «Спортивний оздоровчий центр «Заряд`є». Його копія засвідчена особою [PERSON] , який фактично є директором іншого підприємства ТОВ «Спортивно-оздоровчий комплекс «Зарядьє» (код ЄДРПОУ 39546319; адреса: 75581, Херсонська обл., Генічеський район, село Генічеська Гірка, вулиця Набережна, будинок 56) (а.с. 24 26). З урахуванням викладеного, указаний правочин в силу приписів ст.ст. 203, 234 ЦК України має бути визнаний недійсним. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, а позивачем при поданні позову помилково не сплачений судовий, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до ставки, встановленої ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 2\~102,00 грн. за позовні вимоги майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved