Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

06 травня 2014 року позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк»: з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 28.02.2008 року у розмірі - 22746,14 гривень, яка складається з наступного: 2500,00 грн. - заборгованість за кредитом; 12223,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6463,60 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 5000 грн. штраф (фіксована частина); 1059,34 грн. (процентна складова), а також стягнути судовий збір за подання позовної заяви, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач не виконує умов кредитного договору. У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк», Кулага О.В. позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та надав суду письмове заперечення в якому згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості виникло 01.04.2008 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився 01.04.2011 року. позовна заява подана 06.05.2014 року, тобто пізніше ніж через три роки з моменту закінчення позовної давності. Позивач пропустив строк позовної давності до спірних правовідносин, тому позовна заява не підлягає задоволенню у зв'язку із закінченням позовної давності згідно ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України. Таку думку висловив і Верховний Суд України в своїй постанові від 19.03.2014 року. Як встановлено судом, 28 лютого 2008 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] отримала споживчий кредит у розмірі 2500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, -позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг,- при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тому станом на 03.04.2014 року відповідач має заборгованість у розмірі - 22746,14 гривень, яка складається з наступного: 2500,00 грн. - заборгованість за кредитом; 12223,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6463,60 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 5000 грн. штраф (фіксована частина); 1059,34 грн. (процентна складова). Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, а частиною 2 статті 207 цього Кодексу передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно із ст. 257 цього Кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як зазначено в п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення п.7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки із спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення та заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Суд вважає, що за обставин, викладених вище, мають бути застосовані наслідки спливу позовної давності, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду, слід залишити за ними.

Outcome: dismissed