Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

04 листопада 2016 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно. Свої змінені позовні вимоги мотивує тим, що 04 січня 2001 року, вона, згідно договору купівлі-продажу, придбала нежитлове приміщення яйцескладу у місті Любомль. В вересні 2016 року звернулася у сектор реєстрації речових прав на нерухоме майно із заявою про реєстрацію права власності на приміщення яйцескладу, однак рішенням №31317172 їй було відмовлено, оскільки договір купівлі-продажу укладений з порушенням норм законодавства. Усунути на даний час недоліки щодо укладення договору в досудовому порядку неможливо, оскільки продавець - Підприємство райспоживспілки заготконтора РСС м. Любомль перебуває у стані припинення, юридичної діяльності не здійснює. Враховуючи, що вона добросовісно заволоділа майном і понад 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти нежитловим приміщенням яйцескладу, просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме приміщення яйцескладу, що розташоване за адресою: вулиця Вокзальна, 31 в місті Любомль Волинської області. В судове засідання позивач не зявилась, через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вказавши, що проти задоволення позову не заперечують. Згідно із ч.2 ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою учасників процесу в судове засідання фіксування технічними засобами не проводилось. Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З договору купівлі-продажу від 04 січня 2001 року вбачається, що Заготконтора Любомльської РСС в особі директора [PERSON], продала [PERSON] приміщення яйцескладу. Згідно умов зазначеного договору, покупець може вільно користуватися вказаним приміщенням з правом його приватизації, перебудови, здачі в оренду, тобто на правах повного власника розпорядитись на свій розсуд. На виконання умов договору, [PERSON] 04.01.2001 року внесено кошти в сумі 2000 гривень, що підтверджується накладною №1 Заготконтори РСС та податковою накладною №1. З довідки Любомльської міської ради №956 від 06.09.2016 року слідує, що приміщення яйцескладу, знаходиться на земельній ділянці за адресним номером: вул. Вокзальна, 31, м. Любомль. 09 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на приміщення яйцескладу, що розташоване по вулиці Вокзальна, 31 в місті Любомль Волинської області. Однак, рішенням №31317172 від 09.09.2016 року останній було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на вищезазначене майно у звязку з невідповідністю договору купівлі-продажу від 04.01.2001 року вимогам Закону. Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та листом голови правління Любомльської РСС від 28.10.2016 року доводиться та обставина, що Підприємство райспоживспілки заготконтори РСС м. Любомль перебуває в процесі припинення, у звязку з чим не здійснює будь-якої юридичної діяльності. Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна: володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Судом встановлено, що [PERSON] відкрито, добросовісно та безперервно користується вищезазначеним нерухомим майном більше 15 років, ніхто ніяких претензій щодо вказаного нерухомого майна не заявляв та на нього не претендував. Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Відповідач в своїй заяві позов визнав, що в силу ст.ст. 60,\~61 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4\~ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на приміщення яйцескладу, що розташоване по вулиці Вокзальна, 31 в місті Любомль Волинської області за набувальною давністю згідно з ч.1ст. 344 Цивільного кодексу України. Судові витрати суд вважає за необхідне віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved