Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

06 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Позов мотивовано тим, що рішенням Суворовського районного суду м.Херсона стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач вказувала, що вони з відповідачем проживають окремо і діти знаходяться на її утриманні. У дітей змінились потреби і для забезпечення їхнього фізичного, культурного, духовного розвитку необхідні значні кошти. Крім того, з часу прийняття рішення про стягнення аліментів вартість та рівень життя виросли, що потребує додаткових витрат на утримання дітей. Посилаючись на викладені обставини, просила змінити розмір стягуваних на її користь аліментів на утримання дітей за рішенням суду та стягувати з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з подальшою індексацією. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 07.12.2018р., який був відкладений для надання можливості сторонам подати додаткові докази. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі та зазначила, що відповідач є моряком, але довести це вона не має можливості, відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, що підтверджується тим, що він сплачував аліменти при зміні законодавства в частині мінімально гарантованої суми, яка дорівнюється 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, також він є власником однокімнатної квартири та співвласником чотирьохкімнатної квартири, має 2 транспортних засоби, тому повинний сплачувати аліменти в більшому розмірі, який вона, виходячи з витрат визначила, як 4 тисячі гривень щомісячно на двох дітей. Відповідач позов визнав частково, вказав, що він є здоровою людиною, проживає сам, зараз є безробітним, оскільки вирішив змінити професію моряка та перебувати на суші, бажає створити сімю. Половину чотирьохкімнатної квартири він подарував перед розлученням позивачеві, витрачає кошти на дітей також, ставив котел у квартирі, покупав ліки доньці. Щодо додаткового розвитку дітей, то він вважає, що музична школа та секції забирають багато часу, внаслідок чого діти погано навчаються у школі. Транспортний засіб Ниссан він фактично продав на запчастини і це відомо позивачу. При даних обставинах вважає, шо він повинний сплачувати на кожну дитину 50% відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідно віку, тобто приблизно 2027 грн. на двох дітей. На теперішній час він не працює, з грошам йому допомагають батьки. Суд, заслухав вступне слово сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступне. Сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] (26.06.2006 р.н.) та [PERSON] (07.08.2009 р.н.), діти проживають разом з матір'ю що підтверджено свідоцтвами про народження (арк. справи 9-10), довідкою ОСББ «Володимира Великого 29» (арк. справи 14), визнано сторонами та не є спірним. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 07 серпня 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 29.05.2015 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (арк. справи 12-13). Відповідач має переплату з аліментів станом на 30.10.2018 р. 23199,80 грн. (арк. справи 17-18). 18.06.2013 року відповідачеві видано посвідчення особи моряка серії АВ № 514702, яке дійсне до 18.06.2018 р. (арк. справи 15), 02.03.2015 р. відповідач уклав контракт з іноземним підприємством на роботу з щоденною оплатою праці у іноземній валюті 300 доларів США в день (арк. справи 16). Відповідач є власником 1/2 частини чотирьохкімнатної квартири, в якій проживає позивач з дітьми та однокімнатної квартири, в якій проживає на день розгляду справи в суді (арк. справи19) . Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я. Відповідачем визнано, що він є здоровою працездатною людиною, проживає в окремій квартирі, має право власності на частку квартири, в якій проживає його колишня дружина (позивач) з дітьми, за ним зареєстровані 2 транспортних засоби. Суд не приймає до уваги доводи відповідача в частині продажу транспортного засобу Ниссан за довіреністю на запчастини, оскільки надана ним довіреність видана на право керування, відчуження тощо, належних та допустимих доказів продажу даного транспортного засобу або його фізичного знищення суду не надано. В той же час, суд приймає до уваги, що право власності, як на нерухомість, так і рухоме майно відповідача на транспорті засоби (крім транспортного засобу BMW Х5, який придбаний 12.04.2017 р. за 494916,22 грн.) існувало і на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Придбання транспортного засобу BMW Х5 свідчить про покращення майнового стану відповідача станом на квітень 2017 року, а не на час подання позовної заяви та розгляду справи в суді. Натомість, довідка надана відповідачем з Херсонського міського центру зайнятості свідчить про перебування відповідача на обліку, як безробітного, з 16 листопада 2018 року (копія ухвали про відкриття провадження у справи відповідачем отримана 20 листопада 2018 року). Наданий позивачем к\\онтракт від 02.03.2015 р. не приймається, як доказ у справі, оскільки був укладений у березні 2015 року, тобто існував на час ухвалення судом рішеня про стягнення аліментів у серпні 2015 року, переклад вказаного документу суду не наданий, встановити час його дії неможливо. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Щодо довідки державної виконавчої служби, поданої позивачем, як доказ платоспроможності відповідача, а відповідачем, як доказ переплати аліментів, суд зазначає наступне. Вказана довідка свідчить про те, що у період з червня 2015 року по вересень 2018 року відповідач, маючи зобовязання зі сплати аліментів на утримання дітей за судовим рішенням за 40 місяців в розмірі 32000,00 грн. фактично сплатив 55199,80 грн., внаслідок чого станом на 30.10.2018 р. має переплату аліментів за судовим рішенням на 23199,80 грн. При цьому, в середньому позивачем на місяць сплачувалося на двох дітей 1380,00 грн. В той же час в судовому засіданні відповідач визнав, що на його думку він повинний платити 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Суд приймає до уваги докази подані відповідачем щодо витрат, здійснених ним додатково на дітей (арк. справи 55-62), як доказ його платоспроможності у 2017-2018 роках, але в той же час вони свідчать, як і докази надані позивачем (арк. справи 28-61) про додаткові витрати сторін на дітей. Позовні вимоги з питання додаткових витрат за ст. 185 СК України позивачем не заявлялися. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 800 грн. до 4000 грн. на двох дітей щомісячно, посилаючись на підвищення цін на продукти харчування, одяг, ліки, гуртків, придбання відповідачем у 2017 році нового транспортного засобу та зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Тобто, позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі. За ч.3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Таким чином, суд дослідив надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню про збільшення розміру стягуваємих з відповідача аліментів на користь позивача на утримання двох малолітніх дітей з 800,00 грн. щомісячно на 3000,00 грн щомісячно. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 17 грудня 2018 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial