Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

05 вересня 2016 року, позивач звернувся в суд з позовом до Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції та [PERSON] про звільнення майна з - під арешту, а саме квартири [ADDRESS], що був накладений постановами Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського МУЮ від 15 листопада 2011 року №29851431 та 05 вересня 2012 року №34128938. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 червня 2007 року позивачем укладено з [PERSON] кредитний договір № СSS0G100000224, згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 34700 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення боргу до 14 червня 2022 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] цього ж дня було укладено договір іпотеки № СSS0G100000224, відповідно до якого відповідач [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 22 липня 2009 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS]. ПАТ КБ «Приватбанк» немає змоги звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки постановами від 15 листопада 2011 року №29851431 та 05 вересня 2012 року №34128938 Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського МУЮ було накладено арешт на все майно [PERSON] в тому числі і на вище вказану квартиру. Позивач вважає, що дані постанови порушують його майнові права, оскільки банк як іпотекодержатель має першочергові майнові права на арештовану квартиру, які згідно норм чинного законодавства не можуть бути обмежені. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав до суду заяву, в якій вказав що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність. Представник відповідача - Відділу ДВС Смілянського МУЮ в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій вказав, що проти позову не заперечує, а справу просить розглянути у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.8 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст.74 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СSS0G100000224 (а.с. 6-8), згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 34700 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення боргу до 14 червня 2022 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] цього ж дня було укладено договір іпотеки № СSS0G100000224 (а.с. 9-10), відповідно до якого відповідач [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 22 липня 2009 року (а.с.11) задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з відомостей єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] постановами Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського МУЮ від 15 листопада 2011 року №29851431 та 05 вересня 2012 року №34128938 накладено арешт (а.с. 13). Права позивача як заставодержателя були порушені, оскільки наявність накладеного МВДВС арешту на заставну квартиру перешкоджає йому скористатися своїм правом першочергового задоволення вимог до боржника за рахунок заставного майна. Відповідно до приписів статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV із змінами, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини; копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника; з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом; у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований; у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 №1255-IV із змінами, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Обтяжував з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет застави. В свою чергу частина 1 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (відповідно до частини 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»). За таких обставин, суд дійшов висновку, що вказані постанови Смілянського МВ ДВС Смілянського МУЮ та відповідні до них накладення арешту на квартиру [ADDRESS] порушує майнові права і законні інтереси ПАТ КБ «ПриватБанк», як заставодержателя у частині одержання задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами, що свідчить про необхідність судового захисту такого права і зумовлює необхідність задоволення вимог даного позову. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до положень вказаної статті, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, дослідження наявних матеріалів справи, врахувавши думку сторін, викладену в письмовій формі, суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту прав позивача буде звільнення спірного заставного майна з-під арешту.

Outcome: approved