Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

05.08.2015 року ПАТ «Дельта Банк», яке є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 р., звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитом, та після уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 6406887,40 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 89306,72 CHF, що за курсом НБУ складає 2265510,46 грн., сума заборгованості за відсотками 97323,01 CHF, що за курсом НБУ складає 2468865,69 грн., пеня 1672501,25 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03.02.2009 року між АКІБ УкрСиббанк» (який в подальшому змінив своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 89306,72 швейцарських франків на строк з 03.02.2009 р. по 09.11.2015 р. зі сплатою 9,7% річних в останній робочий день кожного місяця. У звязку з порушенням відповідачем графіку платежів станом на 02.06.2016 р. утворилась заборгованість в розмірі 6406887,40 грн., які позивач просив стягнути разом з понесеними судовими витратами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись необґрунтованість заявлених позовних вимог, на пропуск позивачем строків звернення до суду з зазначеними позовними вимогами. Крім того, представник відповідача зазначав, що відсутні докази повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги за кредитним договором, зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача у відповідності до вимог п.1.5 кредитного договору №11241637000 від 09.11.2007 р. та застосування процедури дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному п.12 цього договору доказів надіслання [PERSON] вимоги про дострокове повернення кредиту. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. 09 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11241637000 на суму 103000 швейцірських франків, що дорівнює еквіваленту 459521,73 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, для особистих потреб -придбання автомобілю Volkswagen Touareg, 2006 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] зі сплатою 9,7% річних. Відповідно до п.1.2-1.4 кредитного договору, відповідач зобовязаний був здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за його користування в порядку та строки згідно додатку до кредитного договору та графіку платежів, наведеного в кредитному договорі, з остаточним погашенням кредиту 09 листопада 2013 року (а.с.5-15). а [PERSON] зобовязаний був щомісячно рівними частками повертати позику та нараховані проценти за користування кредитом. АКІБ «УкрСиббанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON]М вказану суму кредиту, але грошові зобовязання щодо погашення кредиту відповідач належним чином не виконував. 03 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №11241637000 від 09.11.2007 р. (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації), на підставі якого сплата процентів, нарахованих за період з 09.11.2008 р. по 08.12.2008 р., здійснюється позичальником 09.10.2013 р. згідно умов договору, сплата процентів, нарахованих за період з 09.12.2008 р. по 08.01.2009 р., здійснюється позичальником 09.10.2013 р. згідно умов договору. Також змінено термін повернення кредиту не пізніше 09.11.2015 р. При цьому змінено розмір ануїтетного платежу у період з 09.02.2009 р. до кінця терміну дії договору у розмірі 1509,72 шв.франків. 08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с.114-132), та додаткова угода №1 від 19.12.2011р., відповідно до яких позивач набув усі права за укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] кредитним договором, що відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.512 ЦК України. Згідно з витягом із акту приймання-передачі документації за Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 р., право вимоги по боргу [PERSON] перейшло до ПАТ «Дельта Банк» (а.с.106). В силу ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.8.1 кредитного договору, у випадку порушення позичальником в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі, меншому ніж передбачено кредитним договором: -на прострочену суму основного боргу банк нараховує підвищені проценти, в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 12,5%. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу дня сплати ануїтетного платежу; -на суму прострочених процентів, банк може нараховувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів. Пеня нараховується в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Тимчасовою адміністрацією ПАТ «Дельта Банк» 09.07.2015 р. було складено довідку, якою [PERSON] повідомлявся про наявність заборгованості за кредитним договором (а.с.17), однак станом на день подання позовної заяви вимоги банку виконані не були. Згідно уточнених позовних вимог, у звязку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобовязань станом на 02.06.2016 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 6406887,40 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) 89306,72 шв.франків, що згідно курсу НБУ складає 2265510,46 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 97323,01 шв франків, що згідно курсу НБУ складає 2468865,69 грн., пеня 1672501,25 грн. Відповідно до п. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.533 ЦК України, якщо грошове зобовязання визначено в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти у день платежу. Згідно з вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно з частинами 1 та 2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14). З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів та строку позовної давності в три роки суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 5442700,57 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 89306,72 CHF (вісімдесят девять тисяч триста шість швейцарських франків 72 рапени), що за курсом НБУ складає 2265510,46 грн., сума заборгованості за відсотками 59309,77 CHF ( пятдесят девять тисяч триста девять швейцарських франків 77 рапени), що за курсом НБУ складає 1504688,86 грн., в розрахунок якої увійшли проценти за період з серпня 2012 року по 02.06.2016 року та пеня 1672501,25 грн. за період з 03.06.2015 року по 02.06.2016 року. Доводи відповідача та його представника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, тому не приймаються судом до уваги. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 3654,00 грн..

Outcome: partial