Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 04 листопада 2016 року до суду надійшла заява\~ [PERSON], від імені та в інтересах якої діє [PERSON], про встановлення факту смерті в певний час фізичної особи бабусі заявниці [PERSON], вказуючи, що заявниця зареєстрована та фактично проживає у Центрально-Міському районі м. Макіївки Донецької області, квл. Шахтарський, 28а-31. Її бабуся по лінії батька [PERSON], [INFO], померла 22 червня 2016 року у м. Макіївка Донецької області та була похована у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Заявниці було видано лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] з довідкою про причини смерті, на підставі якого вона одержала свідоцтво про смерть останньої, при цьому у зв*язку з тим, що вищевказаний документ виданий реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, він є недійсним та не створює юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено, тому підтвердити смерть [PERSON] у встановленому законом порядку заявниця позбавлена можливості. Враховуючи, що встановлення даного факту має для неї юридичне значення просила встановити факт смерті особи в певний час. Представник заявниці в судове засідання не з*явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримує (а.с. 24). \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник заінтересованої особи [PERSON] міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З*ясувавши позицію заявника та його представника, дослідивши\~ обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна в особі своїх державних органів, зокрема і судів, вживає всіх можливих заходів, у тому числі щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з п.11 ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров*я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. \~Заявниця [PERSON] (а.с. 10) народилася 06 вересня 1983 року у м. Макіївка Донецької області, згідно копії сторінки паспорту зареєстрована\~ за адресою: [INFO], квл. Шахтарський, 28а-31 (а.с. 10 зворот). Відповідно до копії свідоцтва про народження V-НО № 444786 (а.с. 12) батьком заявниці є [PERSON], матір*ю [PERSON]. Дівоче прізвище «Сімонія» змінено заявницею на шлюбне «Афанасьєва», у зв*язку із реєстрацією шлюбу з [PERSON], [INFO], шлюб зареєстрований 02 липня 2010 року Донецьким міським відділом РАЦС ГУЮ у Донецької області (а.с. 11). Батько заявниці [PERSON] народився 13 листопада 1957 року та його матір*ю згідно копії свідоцтва про народження ІІ-РЭ № 689092 (а.с. 14) є [PERSON], батьком [PERSON]. [PERSON] помер 09 серпня 2005 року у Гірницькому районі м. Макіївки Донецької області, актовий запис Міського відділу РАЦС Макіївського МУЮ Донецької області від 11 серпня 2005 року № 1868 (а.с. 13). [PERSON], [INFO] у м. Макіївка Донецької області, за даними паспорту значилась зареєстрованою за адресою: [INFO], що також підтверджується копією довідки ПП «Макринок-Сервіс» (а.с. 15-17). Померла [PERSON] 22 червня 2016 року у віці 88 років у «Центрі первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Макіївка», що вбачається з довідки про причину смерті № 271 від 23 червня 2016 року, причина смерті зазначена як «хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст.» (а.с. 19).\~ Судом оглянуто надані заявниці на підтвердження своїх вимог копії посвідчення № [NUMBER] «Благоустрій» м. Макіївки про поховання [PERSON] та договору № 1885/2823 ДП «Ритуал» м. Макіївки від 23 червня 2016 року про організації та проведення поховання останньої (а.с. 20-21), а також фотознімки місця захоронення [PERSON] (а.с. 22-23). На підставі лікарського свідоцтва про смерть заявницею одержано свідоцтво про смерть [PERSON], видане Макіївським міським відділом ЗАГС 02 липня 2016 року (а.с. 18). При цьому, оскільки документ, що підтверджує смерть [PERSON], виданий реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, він є недійсним та не створює юридичних наслідків. [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 03 листопада 2016 року за вих. № 1824/3.2-01-116 (а.с. 6) представнику заявниці, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 18 жовтня 2016р. (а.с. 7-9) [PERSON], відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] з причини пред*явлення документа, що підтверджує факт смерті, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України. Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and\~ Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. \~ В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.\~ \~ Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. \~Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав\~ для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті [PERSON] 22 червня 2016 року, що мало місце у м. Макіївка Донецької області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявниці та іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявниці документами відмовлено\~ (а.с. 6). Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки[INFO], яка проживала за адресою:\~ [INFO], - 22 червня 2016 року у м. Макіївка Донецької області, Україна. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved