Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

05 квітня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням \~будинком,\~розташованим за\~адресою:\~ [ADDRESS] .В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що вона є власником будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 09 липня 1991 року. У вказаному житлі зареєстрований відповідач, який є сином позивача, однак з 2005 року не мешкає, оплату за користування житлом та за житлово-комунальні послуги не здійснює, проте добровільно знятись з реєстраційного обліку не має можливості. Формальна реєстрація [PERSON] у будинку [PERSON] порушує її права як власника майна, оскільки вона має намір продати будинок, з огляду на що вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 11 годину 45 хвилин 31 травня 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. До судового засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного зв`язку, що оформлено телефонограмою. До початку судового засідання представник до суду подала заяву, у якій зазначила, що просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. До початку судового засідання на електронну пошту суду від відповідача надійшла заява, у якій він зазначив, що визнає позовні вимоги, а справу просить розглядати без його участі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до\~частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 09 липня 1991 року (а.с. 6-7). Відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином позивача, що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 вересня 1986 року (а.с. 13). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 31 травня 2021 року за № 259108715, відомості щодо прав власності, інших речових прав, іпотек та обтяжень відносно об`єкту нерухомого майна будинку [ADDRESS] , у вказаних реєстрах відсутні (а.с. 31). Згідно акту про фактичне проживання, складеного 29 березня 2021 року головою квартального комітету № 3 Ковальчук А.М., відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2005 року, що підтверджують сусіди: [PERSON] (мешканець будинку [ADDRESS] ), [PERSON] (мешканка будинку [ADDRESS] ) (а.с. 12). З відповіді першого заступника міського голови Бахмутської міської ради Суткового М.В. за вх. № 12310 від 14 квітня 2021 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований у\~будинку [ADDRESS] (а.с. 20). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до\~статті 317 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.\~\~На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно\~ст. 391 ЦК України \~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.\~\~ Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач вибув із спірного будинку, у зв`язку з чим втратив право на користування жилим приміщенням у зазначеному будинку, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved