Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

05 квітня 2021 року [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] , звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Як на підставу своїх вимог зазначила, що 05 лютого 2019 року вона, [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] кошти в сумі 8 320 доларів США, а [PERSON] взяла на себе обов`язок повернути гроші до 05 лютого 2021 року. На підтвердження своїх зобов`язань відповідач [PERSON] написала розписку. Проте, на даний час борг відповідачем не повернутий. На її усні вимоги повернути кошти, відповідач не реагує, тому вона, позивач вирішила звернутись в суд. З огляду на вищенаведені обставини, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 8 320 доларів США. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 06 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. В судове засідання, яке було призначено на 14 вересня 2021 року о 12.30 год. позивач [PERSON] та її представник - адвокат Гаталяк М.Я. не з`явились, хоч про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені та позивач [PERSON] подала до суду заяву, зі змісту якої убачається, що вона просить розглядати справу у її відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явилась, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому порядку, та не надіслала до суду відзиву чи письмового заперечення на позовну заяву. За згодою позивача [PERSON] та у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 14 вересня 2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, права та обов`язки сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представника розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно з приписами ст. 1049 цього ж Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець, якщо інше не встановлено договором або законом, має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. У разі, коли договором не встановлено їх розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 05 лютого 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача в якості позики грошові кошти в розмірі 8 320 доларів США, які зобов`язалась повернути позивачу [PERSON] до 05 лютого 2021 року. На підтвердження укладення даного договору відповідачем [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] була написана розписка, копія якої долучена до матеріалів справи. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] підтримала відповідача та надав йому у користування 8 320 доларів США з терміном повернення до 05 лютого 2021 року. Однак відповідач не виконала своїх зобов`язань перед позивачем та не повернула кошти, не сплатила відсотки. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказані обставини підтверджуються викладеними в позовній заяві обставинами, долученими до справи копією вищевказаної розписки про отримання відповідачем [PERSON] в позику 8 320 доларів США, та оглянутим в судовому засіданні оригіналом вищевказаної розписки, та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved