Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

06 липня 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заяою до [PERSON], в якому просить у рахунок погашення заборгованості у розмірі 2580369 грн. 78 коп. за кредитним договором № 11129567000 від 19 березня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру № 8, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Тополина, буд. 30, яка є власністю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19 березня 2007, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 600, зареєстрованого у державному реєстрі правочинів 19 березня 2007 року за номером 1972807, в електронного Реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстраційний номер 14927768, шляхом визнання за позивачем права власності на цю квартиру. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним \~чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. \~ Судом встановлено, що 19 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11129567000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 207927,00 швейцарських франків з розрахунку 8,99 % річних на строк до 20 березня 2028 року. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 11129567000 від 19 березня 2007 року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 19 березня 2007 року № 11129567000, між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено договір іпотеки від 19 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 3763, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру № 8, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Тополина, буд. 30. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, відповідач не виконує покладених на нього зобовязань за кредитним договором з повернення кредитних коштів у строк та у розмірах, зазначених у відповідному графіку, що є невідємною частиною кредитного договору, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед банком за кредитним договором у розмірі 2580369 грн. 78 коп. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем основного зобов'язання, позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом . Згідно ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не було виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачеві направлялась письмова вимога № 31.4-08/1757/15 від 05 червня 2015 року про дострокове повернення кредиту у повному обсязі. Згідно з положеннями ст. ст. 530, 612, 625 ЦК України, якщо встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Відповідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. \~ У відповідності до ст. 611 ЦК України, у випадку невиконання зобовязання боржником настають правові наслідки у виді відшкодування збитків. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, боржник зобовязаний повернути позивачеві гроші в строк та в порядку, встановленими договором. Як вбачається зі ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку з предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. \~ Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем основного зобов'язання позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду шляхом надання права продажу іпотеко-держателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі за договором купівлі-продажу. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки, зокрема, шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, яка передбачає продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судові витрати у розмірі 38705 грн. 53 коп. Разом з тим, оскільки на момент дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII, суд вважає за можливе відстрочити виконання судового рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі викладеного та

Outcome: approved