Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

06.12.2019 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ», у якому просить стягнути з відповідача на його користь заробітну плату у розмірі 72 724 грн. 75 коп. В обґрунтування позову вказала, що з 01.10.2018 на підставі наказу №16/1к від 01.10.2018 її було прийнято на роботу до гірного відділу на посаду інженера 1 категорії ДП «ПБПВП «ПІВДЕНДІПРОШАХТ», де вона працює і до сьогодні. На 01.03.2018 заборгованість склала 31\~771,75 грн., та, починаючи з 01.10.2018 по 01.11.2019 відповідач не сплатив позивачу заробітну плату, яка кожного місяця їй нараховувалась в сумі 3723,00 грн. Загальний борг відповідача по несплаченій заробітній платі склав 72724,75 грн. Позивач неодноразово зверталась до ДП «ПБПВП «ПІВДЕНДІПРОШАХТ» з проханням провести з нею повний розрахунок, але по теперішній час коштів від підприємства не отримала, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова \~від 11.12.2019 вказану позовну заяву\~прийнято до\~розгляду та\~відкрито спрощене\~позовне провадження\~у справі з повідомленням (викликом) сторін. 26.12.2019 до суду надійшла заява керівника ДП «Південдіпрошахт» Севастьянова Ю.О., у якій він вказує, що через скрутне матеріальне становище та арешт рахунків підприємства заробітна плата на підприємстві не виплачується, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності відповідача (а.с.12). 13.01.2020 позивач [PERSON] подала до канцелярії суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу за її відсутності (а.с.16). 20.01.2020 через канцелярію суду представник відповідача [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому просить цивільний позов [PERSON] залишити без задоволення. В обґрунтування зазначає, що ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» в даний час перебуває у процесі реорганізації відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 07.11.2018 № 561. Комісію з реорганізації очолював в.о. [PERSON] , який із 22.02.2018 являвся службовою ті обіймав посаду - в.о. директора ДП «Південдіпрошахт». Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 29.07.2019 № 328 [PERSON] , голову комісії - в.о. директора ДП «Південдіпрошахт», виведено зі складу комісії з реорганізації ДП «Південдіпрошахт», та введено до її складу і призначено головою комісії з реорганізації [PERSON] . Таким чином, починаючи із 29.07.2019 колишній голова комісії з реорганізації обіймаючий посаду в.о. директора, втратив будь-які повноваження передбачені Статутом підприємства щодо його управління. Будь яких доручень на представлення інтересів ДП «Південдіпрошахт» [PERSON] не надавалось, тому видавати розпорядження, накази, доручення, підписувати договори, звіти, акти звірки взаєморозрахунків, довідки, в тому числі довідки про наявність заборгованості підприємства, кредиторської, дебіторської, заборгованості по заробітній платі, він не міг, так як не мав на це жодних повноважень. У зв`язку із цим наявну в копії довідки інформацію про наявну заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] не можна вважати офіційною та такою, що відповідає дійсності.\~Крім того, в період із 16.08.2018 по 12.09.2018 працівниками ГУ ДФС у Харківській області проведено планову виїзну документальну перевірку ДП «Південдіпрошахт» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору за період з 01.07.2015 по 30.06.2018, за результатами якої складено акт № 3882/20-40-13-07/00167606 від 19.09.2018. Відповідно до наданих письмових відомостей у складі працюючих найманих працівників ДП «Південдіпрошахт» громадянка з прізвищем [PERSON] - відсутня, заробітна плата такій особі не призначалась та не нараховувалась. Відповідно до акту перевірки податкової, порушень щодо неповідомлення центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про\~прийняття на роботу працівників, в період з 01.02.2018 по 30.06.2018 - не виявлено, відповідно, гр. [PERSON] на підприємстві ДП «Південдіпрошахт» ніколи не працювала, цивільний позов нею підготовлено та подано до суду з метою протиправного заволодіння коштами ДП «Південдіпрошахт». Текст цивільного позову складено необґрунтовано, не зрозуміло у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 31\~771,75 грн. у підприємства перед [PERSON] станом на 01.03.2018, вказана заборгованість нічим не підтверджується. Крім того, у зв`язку із встановленням фактів (більше 20-ти) подання до Київського районного суду аналогічних за своїм змістом цивільних позовів, які складені однотипно, з однаковими орфографічними помилками, про працевлаштування осіб в ДП «Південдіпрошахт», без будь-якого іншого фактичного підтвердження, окрім копії наказу про призначення на посаду та довідки, про наявну заборгованість підписану [PERSON] , до Київського ВП ГУНП в Харківській області 08.01.2020 подано заяву про скоєння групою осіб кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.\~Також представник відповідача зазначив, що позовна заява [PERSON] подана з порушенням вимог ст..175 ЦПК України (а.с.22-25). Копію даного відзиву представник відповідача направив засобами поштового зв`язку позивачу на адресу, яка вказана у позовній заяві (а.с.20). Правом на подачу відповіді на відзив позивач не скористалась. У судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, суд враховує подану 13.01.2020 заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, 30.01.2020 подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить залишити позов без задоволення (а.с.53). Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності сторін. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗПП України). Відповідно до частини першої ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Позивачем [PERSON] на підтвердження наявності трудових правовідносин з ДП «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» надано копію сторінки зтрудової книжки, де міститься запис, що 01.10.2018 її прийнято на посаду інженера ІІ кат. гірничого відділу на підставі Нак.№16/1к від 01.10.2018, проте відсутні відомості про особу, яка виконала запис та відсутній відбиток штампу підприємства. Також, позивачем надано Довідку №29/11-19 від 29.11.2019 за підписом в.о. директора ДП «Південдіпрошахт» Севастьянова Ю.О., щодо підтвердження прийняття [PERSON] на посаду інженера ІІ кат. гірничого відділу та заборгованості по невиплаченій заробітній платі, яка станом на 01.03.2018 склала 31\~771,75 грн., та за період з 01.10.2018 по 01.11.2019 72\~724,75 грн. (а.с.8). Однак, представником відповідача [PERSON] до суду надані докази, які спростовують факт перебування [PERSON] у трудових правовідносинах з ДП «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт». Представником відповідача надано Акт від 19.09.2018 №3882/20-40-13-07/00167606 «Про результати планової документальної виїзної перевірки ДП «Південдіпрошахт» з питань своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору за період з 01.07.2015 по 30.06.2018 роки». З якого вбачається, що позивач [PERSON] відсутня у складі працюючих найманих працівників ДП «Південдіпрошахт», заробітна плата такій особі не призначалась та не нараховувалась. Крім того, згідно наказу №328 від 29.07.2019 року Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, в.о. директора ДП «Південдіпрошахт» Севастьянова Ю.О. виведено зі складу комісії з реорганізації ДП «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», та введено до складу Комісії і призначено її головою - [PERSON] . У зв`язку з цим, з 29.07.2019 [PERSON] втратив будь-які повноваження, передбачені Статутом підприємства щодо його управління (видавати розпорядження, накази, доручення, підписувати договори, звіти, акти звірки взаєморозрахунків, довідки, в тому числі довідки про наявність заборгованості підприємства, кредиторської, дебіторської, заборгованості по заробітній платі). З урахуванням зазначеного, суд не приймає до уваги надану позивачем довідку №29/11-19 від 29.11.2019 за підписом в.о. директора ДП «Південдіпрошахт» Севастьянова Ю.О., щодо підтвердження прийняття [PERSON] на посаду інженера ІІ кат. гірничого відділу до ДП «Південдіпрошахт» та наявності заборгованості по заробітній платі. Згідно ст. 12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.\~76\~, ч. 1,\~2\~ст.\~77, ч. 1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1,3\~ст. 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті на їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд приходить до висновку, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які б відповідали фактичним обставинам справи. В матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження обставин перебування позивача у трудових правовідносинах з відповідачем, що є підставою для нарахування та виплати їй заробітної плати, саме тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви [PERSON] до ДП «Південдіпрошахт» слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст..141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed