Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

06 жовтня 2020 року адвокат Гостренко Серафима Данилівна, яка діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернулась з позовною заявою до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що на підставі договору дарування житлового будинку від 13 вересня 2020 року позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . Однак, на теперішній час за цією адресою зареєстрований рідний дядько позивача - відповідач [PERSON] , який, згідно акту про не проживання від 01 жовтня 2020 року не проживає у цьому житловому будинку з 2005 року, його особистих речей в будинку немає, участі у сплаті комунальних послуг він з 2005 року не приймає. Тож наявність реєстрації відповідача у належному позивачу будинку перешкоджають останньому вільно розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, оскільки ніяких зобов`язань щодо користування цим житловим приміщенням та його збереження за відповідачем позивач перед [PERSON] на себе не брав. Таким чином, враховуючи, що відповідач, який є членом сім`ї позивача, не проживає у належному позивачу будинку понад один рік, [PERSON] звернувся до суду для захисту свого права на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 09 годину 30 хвилин 11 листопада 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. Судове засідання, призначене на 11 листопада 2020 року, не відбулось у зв`язку з неявкою відповідача та відкладено на 08 годину 15 хвилин 09 грудня 2020 року. До судового засідання позивач [PERSON] та його представник Гостренко С.Д. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою. 11 листопада 2020 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява, у якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглянути без її та позивача участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , який про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся у відповідності до частини 11 статті 128 ЦПК України - шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області: http://arm.dn.court.gov.ua, до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надав. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 30 вересня 2020 року (а.с. 7), що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 226164476 від 30 вересня 2020 року (а.с. 8-9) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 08 грудня 2020 року за № 235908767 (а.с. 31-32). Згідно копії домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за вказаною адресою з 10 грудня 1981 року (а.с. 11-13). З копії довідки № 2013 від 01 жовтня 2020 року, виданої головою квартального комітету «Бахмут Східний» в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та її син [PERSON] (а.с. 5). Згідно копії акту про не проживання від 01 жовтня 2020 року, складеного головою комітету «Бахмут Східний» про те, що [PERSON] з 2005 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтвердили сусіди: [PERSON] (будинок № 72 ) та [PERSON] (будинок № 125 ) (а.с. 10). З відповіді першого заступника міського голови Бахмутської міської ради Савченко Т.М. за вх. № 5453 від 08 жовтня 2020 року вбачається, що відомсті про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , відсутня (а.с. 19). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім`ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач понад рік не проживає у спірному будинку, у зв`язку з чим втратив право на користування жилим приміщенням у зазначеному будинку, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved