Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

04 серпня 2015 року позивач звернувся з позовом до Красноармійського міськрайонного суду до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, визнавши за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими прибудовами, загальною площею 91,5 га, житловою площею 38,3 га, площею земельної ділянки 400 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Тбіліська, будинок 26., виділивши йому цю частину в натурі. Обґрунтовуючи вимоги зазначив, що з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1996 року по липень 2014 року. Під час перебування з відповідачкою в шлюбі, 13 жовтня 2012 року вони придбали житловий будинок з господарськими побудовами. Житловий будинок з господарськими побудовами належить [PERSON] на праві приватної власності, вважає за доцільним визнати за ним право власності на ? частини житлового будинку з господарськими побудовами. 10 вересня 2015 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, визнавши за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими прибудовами, загальною площею 91,5 га, житловою площею 38,3 га, площею земельної ділянки 400 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Тбіліська, будинок 26, без реального поділу. У судове засідання позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, не з»явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному сайті Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, в судове засідання не зявилась, заява про розгляд справи за її відсутності або повідомлення про причини неявки до суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує позивач. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідно до них правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1996 року по 08 червня 2015 року, що підтверджується рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 28 травня 2015 року у справі за № 235/2336/15-ц. На підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за № 9651, та зареєстрованого в реєстрі прав власності 19 листопада 2012 року, відповідачка [PERSON] придбала житловий будинок з господарськими побудовами, загальною площею 91,5 га, житловою площею 38,3 га, площею земельної ділянки 400 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Тбіліська, будинок 26, кадастровий номер земельної ділянки: 1410136200:00:004:0455, що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів № 11968841. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст.60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Суд, виходячи з наявних доказів, вважає, що житловий будинок з господарськими прибудовами, загальною площею 91,5 га, житловою площею 38,3 га, площею земельної ділянки 400 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Тбіліська, будинок 26, який придбаний в 2012 році, був придбаний сторонами під час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає поділу. Оскільки житловий будинок є неподільною річчю, кожна із сторін претендує на житловий будинок в натурі, попередньо внесено на депозитний рахунок відповідної грошової суми не було, а тому суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок між подружжям необхідно поділити шляхом \~визнання права власності за кожним з них на ? його частку без реального поділу і залишити майно в їх спільній частковій власності. \~ \~ Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню з відповідачки позивачу понесені ним та документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору.

Outcome: approved