Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

05.02.2019 позивач звернувся до суду із указаним позовом, надавши остаточний розрахунок позову після отриманих доказів від відповідача 01.04.2019, вказуючи, що він працює на ПрАТ «Монделіс Україна» з травня 2012 року і по цей час. У вказаний період він неодноразово знаходився у щорічних та додаткових оплачуваних відпустках у зв`язку із навчанням, отримував заробітну плату та йому нараховувалися і виплачувалися відпускні. За період з 2012 року до цього часу заробітна плата неодноразово підвищувалася згідно колективного договору 01.04.2013, 01.04.2014, 01.04.2015, 01.04.2016, 01.04.2017 (квітневе підвищення передбачено колективним договором), 01.12.2013, 01.11.2015 згідно рішення товариства. Під час проведення підрахунку відпускних повинно було бути проведено коригування на коефіцієнт підвищення за місяці, які передували цьому підвищенню. Натомість, відповідного коригування розміру оплати відпускних не проводилося. Посилаючись на вказані обставини позивач вказує, що необхідно було проводити коригування у період відпусток: основної щорічної 28.05.13-14.06.13 - 18 днів; основної щорічної відпустки 14.10.13 - 1 дн., основної щорічної відпустки 03.02.14- 04.02.14 - 2 дн., основної щорічної відпустки 24.02.14 - 1 дн., основної щорічної відпустки 26.02.14 - 1 дн., основної щорічної відпустки 24.0314 - 1 дн., основної щорічної відпустки 28.04.14 - 30.04.14 - 3 дн., основної щорічної відпустки 22.09.14 - 28.09.14 - 7 дн., основної щорічної відпустки 27.10.14 - 02.11.14 - 7 дн., основної щорічної відпустки 14.12.15 - 16.12.15 - 3 дн., основної щорічної відпустки 22.12.15 - 23.12.15 - 2 дн., основної щорічної відпустки 28.12.15 - 31.12.15 - 4 дн., учбова відпустка 12.02.16 - 27.02.16 - 16 дн., основної щорічної відпустки 08.07.16 - 1 дн., основної щорічної відпустки 27.07.16 - 03.08.16 - 8 дн., основної щорічної відпустки 04.10.16 - 1 дн., учбової відпустки 10.10.16 - 29.10.16 - 20 дн., додаткової щорічної відпустки 02.12.16 - 04.12.16 - 31 дн., учбової відпустки 12.01.17 - 1 дн., учбової відпустки 15.01.17 - 28.01.17 - 14 дн., основної щорічної відпустки 08.05.17 - 12.05.17 - 4 дн.. Позивач посилаючись на вказані обставини та на норми ст.115 КЗпП України, ст.ст.15,24,34 Закону України «Про оплату праці», ст.21 Закону України «Про відпустки», ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», п.п.1, 2, 7, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати» затверджених постановою КМУ №100 від 08.02.1995, п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затверджених постановою КМУ №159 від 21.02.2001, позивач, навівши розрахунок суми позову у відповіді на відзив, просить стягнути з ПрАТ «Монделіс Україна» різницю між фактично сплаченими коштами та відкоригованим середнім заробітком його відпускних за період з 2012 по 2017 роки у розмірі 1388,69 грн. та компенсацію втрати частини доходів у розмірі 747,70 грн. Позивач в судове засідання, призначене на 09.07.2019 року не з`явився, надав письмову заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав відзив, проти позову заперечував. В обґрунтування заперечень проти позову посилався на те, що заробітна плата працівників Товариства, у тому числі позивача, визначається індивідуально, виходячи з індивідуальних тарифів та посадових окладів, визначених за структурою «Хей». Відповідно до п.5 Розділу III Колективного договору «Зарплата працівників переглядається щорічно в квітні (в інший час - за рішенням Товариства), виходячи з прибутковості Товариства, урахування індексу споживчих цін, змін на ринку праці та річної оцінки індивідуальної професійної діяльності». Перегляд індивідуально визначених зарплат працівників Товариства, у тому числі позивача, відбувається щорічно у квітні, що й підтверджується довідкою Товариства про розмір тарифу позивача та його підвищення при роботі позивача на різних посадах. Наказом Товариства №11-аг від 02 вересня 2015 року «Про заходи щодо стабілізації ситуації у зв`язку з падінням об`ємів виробництва та складним фінансово - економічним станом підприємства» було встановлено коефіцієнт підвищення середнього заробітку на рівні ІД. Представник уважає, що застосування судом норми п.10 Порядку до спірних правовідносин, на який посилається позивач, починаючи з 02.09.2015, допустить неправильне застосування норм матеріального права. Також представник звертав увагу на те, що позивач неодноразово переводився з посади на посаду в рамках Товариства, а за таких обставин не можливе порівняння між собою тарифних ставок позивача на різних посадах, де він працював. У випадку, якщо заробіток позивача і підлягає коригуванню, то воно може бути проведено тільки виключно у межах підвищення тарифів за кожною окремою посадою. Міністерство праці та соціальної політики України неодноразово надавало відповідні роз`яснення щодо застосування п. 10 Порядку, які хоча й не є обов`язковими до застосування, проте можуть бути використані судом як додаткові засоби для тлумачення правової норми, викладеної в п. 10 Порядку. Стосовно наявності підстав для проведення коригування середнього заробітку на госпрозрахункових підприємствах, позиція Мінпраці викладена у листі від 04 квітня 2006 року №260/13/84-06, згідно якого «у випадку підвищення посадових окладів працівників на підприємстві, в установі, організації, що не відповідає актам законодавства або рішенням, передбаченим у колективних договорах (угодах), коригування середньої заробітної плати як у розрахунковому періоді, та і в періоді, так я в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, не провадиться» Що стосується необхідності проведення коригування середнього заробітку у випадках підвищення тарифу лише окремим працівникам, то згідно листа Мінпраці від 03 серпня 2005 року № 18-441-1 «у випадку, коли в розрахунковому періоді або періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, на підприємстві відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) лише окремій категорії працівників, коригування середнього заробітку не провадиться». Аналогічно, відповідно до листа Мінпраці від 10 травня 2017 року № 1380/0/101-17/282 «у разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) окремим працівникам у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо коригування середньої заробітної плати не провадиться». Таким чином, необхідними передумовами для здійснення коригування середнього заробітку є відповідні рішення, передбачені у колективних договорах (угодах) чи рішення, прийняті виконавчим органом госпрозрахункового підприємства, як реалізація права на визначення розміру коефіцієнта коригування. Підстав для компенсації позивачу частини втраченого заробітку також немає, оскільки відповідач належним чином оплатив позивачу всі суми відпускних та компенсації невикористаних відпусток. Більше того, відсутній будь-який нарахований, але не виплачений позивачу дохід збоку відповідача. Станом на дату підготовки цього відзиву на позовну заяву, будь-який дохід щодо відпусток, який нараховувався Товариством позивачу, був йому належним чином виплачений. Крім того, представник вказує, що у своїй відповіді на відзив позивач просить суд прийняти уточнені позовні вимоги, а саме стягнути з відповідача різницю між фактично сплаченими коштами та відкоригованим середній заробітком відпускних позивача за період з 2012 по 2017 у розмірі 1388, 69 грн. та компенсацію втрати частини доходів у розмірі 747,70 грн. При цьому, позивач не наводить розрахунку сум, які просить стягнути. Незрозумілим, є таким чином позивач вирахував дані суми, що суперечить п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України. Тому вважає, заявлені позовні вимоги позивача є необґрунтованими, розрахунок сум, що стягуються відсутній, а тому вимоги повинні бути відхилені. Позивач уже подав до суду відповідь на відзив, а його заява від 18.04.2019 не підпадає під жодну з видів заяв по суті справи, така заява має бути відхилена. Враховуючи, що відповідь на відзив від 18.04.2019, у якій позивач просить прийняти уточнення позовних вимог є необґрунтованою, суперечить Цивільному процесуальному кодексу України та подана в порушення встановлених законодавством строків, вимоги про прийняття уточнених позовних вимог не підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] працює у ПрАТ «Монделіс Україна» з травня 2012 і по даний час, у вказаний період позивач неодноразово знаходився в щорічних та додаткових оплачуваних них відпустках у зв`язку з навчанням, отримував заробітну плату та йому нараховувалися відпускні. Відповідно до пункту 5 розділу 3 колективного договору фабрики ПАТ «Монделіс Україна» (далі колективний договір) (а.с.27-34) зарплата переглядається щорічно у квітні ( в інший час за рішенням Товариства), виходячи з прибутковості Товариства, урахування індексу споживчих цін, змін на ринку праці та річної оцінки індивідуальної професійної діяльності працівників виробництва та допоміжних служб ПрАТ «Монделіс Україна», але рівень зарплати не повинен бути нижче законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати по України. Згідно пункту 20 колективного договору заробітна плата за час щорічної основної і додаткової відпусток для спеціалістів розраховується, виходячи з посадового окладу працівника, дійсного на місяць, в якому працівнику надається відпустка. А для працівників виробництва та допоміжних служб - виходячи з індивідуального тарифу працівника, дійсної на місяць, в якому працівнику надається відпустка. Товариство компенсує різницю між сумою. Отриманої при розрахунку, виходячи з порядку, встановленого чинним законодавством України, тобто, з величини середньої зарплати за останні 12 місяців і сумою, отриманої при розрахунку на основі посадового окладу та на основі індивідуального тарифу за календарний місяць, в якому надаються щорічна та додаткова відпустка. Згідно із статтею 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Так, згідно з п.1, 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Суму компенсації слід обчислювати із суми «чистого» доходу, який виплачується на руки. За період роботи заробітна плата змінювалася неодноразово згідно колективного договору: 01.04.2013, 01.04.2014, 01.04.2015, 01.04.2016,01.04.2017 - квітневе підвищення передбачено для всіх працівників, 01.12.2013 та 01.11.2015 згідно рішення товариства. Під час надання відпусток розрахунковий період яких припадав на дати підвищення, були всі фактичні умови для проведення корегування середнього заробітку за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт їх підвищення. Періоди відпустки, у яких було необхідно провести корегування: -28.05.2013-14.06.2013 (18 днів, основна щорічна відпустка); -14.10.2013 (1 день, основна щорічна відпустка); -03.02.14-04.02.2014 (2 дні, основна щорічна відпустка); -24.02.2014 (1 день, основна щорічна відпустка); -26.02.2014 (1 день, основна щорічна відпустка); -24.03.2014 (1 день, основна щорічна відпустка); -28.04.2014-30.04.2014 (3 дня, основна щорічна відпустка); -22.09.2014-28.09.2014 (7 днів, основна щорічна відпустка); -27.10.2014-02.11.2014 (7 днів, основна щорічна відпустка); -14.12.2015-16.12.2015 (3 дні, основна щорічна відпустка); -22.12.2015-23.12.2015 (2 дня, основна щорічна відпустка); -28.12.2015-31.12.2015 (4 дня, основна щорічна відпустка); -12.02.2016-27.12.2015 (16 днів, учбова відпустка); -08.07.2016 (1 день, основна щорічна відпустка); -27.07.2016-03.08.2016 (8 днів, основна щорічна відпустка); -04.10.2016 (1 день, основна щорічна відпустка); -10.10.2016-29.10.2016 (20 днів, учбова відпустка); -02.12.2016-04.12.2016 (3 дні, додаткова щорічна відпустка); -12.01.2017 (1 день, учбова відпустка); -15.01.2017-28.01.2017 (14 днів, учбова відпустка); -08.05.2017-12.05.2017 (4 дні, основна щорічна відпустка). Отже, суми не доплаченої компенсації відпускних за вказані періоди у межах заявних позовних вимог, як різниця між фактично сплаченими коштами та відкорегованим середній заробітком відпускних складає: 194,74 грн.+22,52 грн.+11,26 грн. +11,26 грн.+10,14 грн.+70,50 грн.+95,06 грн.+77 грн.+43,65 грн.+29,10 грн.+58,20 грн.+158,72 грн.+12,61 грн.+100,88 грн.+83,8 грн.+11,34 грн.+17,36 грн.+69,96 грн.+310,59 грн. = 1388,69 грн. Наданий позивачем розрахунок позовних вимог (а.с. 115-127) є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи, який суд приймає як обставину доведення позивачем своїх позовних вимог. Позиція відповідача про те, що уточнення позову, викладене позивачем 18.04.2019 (а.с. 137) не може бути прийняте судом з огляду на відсутність такого виду процесуальної заяви по суті спору, на думку суду носить формальний характер, тому судом відхиляється, з огляду на право позивача мати доступ до правосуддя. Отже, вимога позивача про стягнення різниці між фактично сплаченими коштами та відкоригованим середнім заробітком відпускних позивача за період з 2012 року по 2017 роки у розмірі 1388,69 грн. підлягає задоволенню. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення на його користь компенсації втрати частини доходів, суд виходить з таких мотивів. Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. При цьому заробітна плата належить до доходів громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, і які є об`єктом нарахування указаної компенсації. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону). Згідно із пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Індекс споживчих цін за указаний період невиплати грошового доходу відповідно до додатку до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати визначається шляхом множення місячних індексів за указаний період, таким чином, компенсація втрати частини доходів позивача за вказаний період складає: 214,13 грн.+107,11 грн.+78,62 грн.+88,76 грн.+68,80 грн.+42,16 грн.+51,11 грн.+31,06 грн.+18,88 грн.+9,57 грн.+37,5 грн. = 747,7 грн. Суд вважає, що протележного відповідачем не доведено, отже, позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача. Ураховуючи, що позивач за позовами про стягнення заробітної плати відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 768,40 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved