Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

07.07.2020 позивач [PERSON] звернувся до Веселівського районного суду Запорізької області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, набуті без достатньої правової підстави в сумі 16885,14 грн, відсотки за користування коштами на рівні 100% річних за весь період користування грошовими коштами в сумі 32773,15 грн, судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 березня 2008 року між ним та орендодавцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди землі № б/н від 31.03.2008 щодо оренди земельної ділянки загальною площею 42,9077 га, сільськогосподарського призначення, розташованої на території Менчикурівської сільської ради Веселівського району Запорізької області, строком оренди на 50 років. Договір оренди землі від 31.03.2008 зареєстрований у Веселівському РВ ЗРФ «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.04.2008 за №040826800010. Пунктом 9 Договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: в грошовій формі, у розмірі ставки земельного податку (0,1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 409,45 грн). Згідно з п. 11 умов Договору орендна плата вноситься у такі строки: з 01 по 30 жовтня поточного року. Відповідно до письмової розписки від 24 липня 2018 року відповідач отримала від нього грошові кошти в сумі 16 787,45 грн, що являється еквівалентом 634,78 доларів США в рахунок авансового внеску за період оренди землі 40 (сорок) років, згідно Договору оренди землі № б/н від 31.03.2008. У свою чергу, 03 червня 2020 року рішенням Запорізького апеляційного суду у цивільній справі № 313/780/19 договір оренди землі № б/н від 31.03.2008 достроково розірваний з підстав неналежного виконання ним умов договору в частині сплати орендної плати за оренду землі. Проте, відповідно до умов вищевказаної письмової розписки від 24 липня 2018 року сторонами погоджено, що у випадку дострокового розірвання Договору оренди землі від 31.03.2008 або визнання його недійсним, з будь-яких підстав, відповідач зобов`язалася повернути йому еквівалентну 634,78 доларів США грошову суму в гривнях за офіційним курсом НБУ на час виплати, зі сплатою відсотків за користування коштами на рівні 100% річних за весь період користування грошовими коштами - з часу фактичного отримання до часу фактичного повернення. З даного приводу та враховуючи дострокове розірвання договору оренди землі за ініціативою відповідача та у відповідності до вимог ч.2 ст. 530 ЦК України, 16 червня 2020 року він направив на адресу відповідача рекомендованим листом вимогу про повернення йому авансового платежу. Згідно інформації, розміщеної на офіційній веб-сторінці Національного Банку України станом на день складання письмової вимоги, офіційний курс гривні до долара США складав 26,60 гривень за 1 долар США 634.78 доларів СШАх26,60грн = 16 885,14 грн. Таким чином, сума авансового платежу, яка підлягала поверненню на його користь складала 16 885,14 грн. Внаслідок дострокового розірвання договору оренди землі від 31.03.2008 за ініціативою відповідача, грошові кошти в сумі 16 787,45 грн, що являється еквівалентом 634,78 доларів США втратили ознаки авансу та є майном (грошовими коштами), набутими орендодавцем без достатньої правової підстави. Вважає, що єдиним ефективним способом захисту його інтересів є стягнення з відповідача коштів набутих відповідачем без достатньої правової підстави в сумі 16 885,14 грн та процентів у сумі - 32 773,15 грн. На підставі розпорядження в.о. голови Веселівського районного суду Запорізької області С.О.Кравцова від 11.09.2020 цивільну справу ЄУН № 313/823/20, провадження №2/313/307/2020 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів направлено для подальшого її розгляду до найбільш територіально наближеного суду - Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області. 14.09.2020 справа надійшла до судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Честнєйшої Ю.О. Ухвалою суду від 29.09.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.10.2020 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що дійсно 03.06.2020 Запорізьким апеляційним судом у цивільній справі № 313/780/19 було винесено постанову, якою апеляційну скаргу представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвоката Кравця О.О. задоволено. Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 03 квітня 2020 року у цій справі про відмову в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] скасовано та прийнято постанову, якою позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про розірвання договору оренди землі в зв`язку з несплатою орендної плати задоволено; розірвано договір оренди землі, укладений 31 березня 2008 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в Веселівському РВ Запорізької РФ ДП «Центр ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 10 квітня 2008 року за № 040826800010. 07.10.2020 Верховним Судом у цивільній справі № 313/780/19 винесено постанову, якою касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, постанову Запорізького апеляційного суду від 03 червня 2020 року залишено без змін. Під час розгляду цивільної справи № 313/780/19 було встановлено, що [PERSON] було допущено істотне порушення умов укладеного договору, а саме: повне невиконання свого обов`язку зі сплати орендної плати в 2016 та 2018 році. Окрім того в матеріалах справи відсутні відомості щодо сплати [PERSON] орендної плати у 2019 році. Істотне порушення [PERSON] умов укладеного договору оренди земельної ділянки стало підставою для задоволення судом позовних вимог про розірвання цього Договору. Що стосується сум грошових коштів, які позивач просить стягнути на його користь з відповідача, то зазначає наступне. Інформація про отримання нею грошових коштів від позивача у сумі 16 787,45 грн. не відповідає дійсності. Вона не отримувала від позивача вказані вище грошові кошти. Розписка була складена на прохання [PERSON] , але грошові кошти при цьому не передавались. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги [PERSON] зазначено про те, що відповідно до правових висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладених у Постанові у справі № 910/21154/17 від 15.02.2019, Верховний Суд дійшов до висновків, що відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак, з припиненням дії договору така грошова сума втрачає ознаку авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими без достатньої правової підстави. Відповідач погоджується з твердженнями позивача про те, що грошові кошти, які були отримані за договором, який судом розірваний, можуть мати статус безпідставно отриманих коштів. Позивачем зазначено про те, що внаслідок дострокового розірвання договору оренди землі від 31.03.2008 за ініціативою відповідача, грошові кошти в сумі 16 787,45 грн., що є еквівалентом 634,78 доларів США втратили ознаки авансу та є майном (грошовими коштами), набутими без достатньої правової підстави. За умовами розписки від 24.07.2018 сторонами погоджено, що у випадку дострокового розірвання Договору оренди землі від 31.03.2008 або визнання його недійсним, з будь-яких підстав, відповідач зобов`язаний повернути позивачу еквівалентну 634,78 доларів США грошову суму в гривнях за офіційним курсом НБУ на час виплати, зі сплатою відсотків за користування коштами на рівні 100% річних за весь час користування грошовими коштами - з часу фактичного отримання до часу фактичного повернення. З цього приводу зазначає, що зобов`язання сторін, які виникали з договору оренди землі припинились 03.06.2020 у зв`язку з набранням рішенням суду про розірвання цього договору законної сили. Кошти, про які йдеться у розписці, набули статус безпідставно отриманого майна з 03.06.2020. Саме з цього дня у відповідача може виникнути обов`язок щодо повернення цих коштів позивачеві, і саме з цього дня у позивача може виникнути обов`язок сплати процентів за користування безпідставно отриманими коштами. Таким чином, обов`язок відповідача щодо повернення грошових коштів зі сплатою відсотків за користування грошима на рівні 100% річних відсутній через припинення правовідносин між сторонами за рішенням суду, яке на даний момент набрало законної сили. У судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Шубіна О.П. надійшла заява про розгляд справи за його та позивача відсутності на підставі обставин, викладених у позові та наявними в матеріалах справи письмових доказів. На задоволенні позову наполягають та просять суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі. До вказаної заяви представником позивача долучено оригінал розписки від 24.07.2018. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що 31.03.2008 між позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якості Орендодавців, з одного боку, та [PERSON] в якості Орендаря, з іншого боку, було укладено договір оренди землі, який зареєстровано в Веселівському РВ Запорізької РФ ДП «Центр ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 10.04.2008р. за № 040826800010 /а.с.7-10/. Відповідно до розписки від 24.07.2018, громадянка України [PERSON] отримала від громадянина України [PERSON] орендну плату в грошовому вираженні в сумі 16787 грн. 45 коп., що являється еквівалентом 634,78 доларів США за курсом НБУ (26,4461грн.) станом на 23.07.2018, на підставі Договору оренди землі від 31 березня 2008 року земельної ділянки кадастровий номер 2321284000:07:003:0001 Державний Акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯГ №714281 від 25 січня 2008 року, за період оренди 40 (сорок) років, що підтверджується оригіналом розписки [PERSON] від 24.07.2018, доданим до матеріалів справи. Відповідач не заперечувала, що вказана розписка складена нею особисто. При цьому суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що розписка була складена на прохання [PERSON] , але грошові кошти при цьому не передавались, оскільки за своєю суттю розписка є документом, який видається боржником кредитору, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Постановою Запорізького апеляційного суду від 03.06.2020 розірвано договір оренди землі, укладений 31 березня 2008 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в Веселівському РВ Запорізької РФ ДП «Центр ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 10 квітня 2008 року за № 040826800010. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 768 грн. 40 коп. та апеляційної скарги у розмірі 1 152 грн. 60 коп., а всього в сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня /а.с.15-17/. При цьому розписка від 24.07.2018 була предметом дослідження як доказу сплати орендної плати у вказаній цивільній справі. У зазначеній постанові апеляційний суд дійшов висновку, що дана розписка не є належним та допустимим доказом на підтвердження сплати орендної плати. Постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року вищезазначена постанова апеляційного суду від 03 червня 2020 року залишена без змін. Звертаючись до суду за захистом порушених прав, позивач просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 16885,14 грн як безпідставно набуте майно. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані іншими спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст.1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст.1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Тобто, норми ст.1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Також, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд враховує, що отримання відповідачем грошової суми 16787 грн. 45 коп., що являється еквівалентом 634,78 доларів США за курсом НБУ, згідно розписки від 24.07.2018 за своєю правовою природою не є орендною платою за землю, що встановлено рішенням суду, що набрало законної сили від 03.06.2020, що, в свою чергу, зумовлює виникнення кондикційного зобов`язання відповідача та стягнення з нього спірних коштів на підставі статті 1212 ЦК України. При цьому позивач вказує, що станом на день складення письмової вимоги, тобто 15.06.2020, офіційний курс гривні до долара США складав 26,60 грн за 1 долар США, тобто 634,78 доларів США еквівалентно 16885,14 грн. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 16 885,14 грн є цілком законними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення відсотків за користування грошовими коштами, суд виходить з наступного. Враховуючи відсутність між сторонами у даній справі договірних відносин як позики, так і оренди землі, розписка від 24.07.2018 є доказом набуття відповідачем грошей без достатньої правової підстави, тому відносини між сторонами регулюються нормами ст. 1212 - 1215 ЦК України. Вирішуючи позовні вимоги стосовно стягнення відсотків за користування грошовими коштами, суд дійшов висновку, що до правовідносин сторін застосовуються положення статті 625 ЦК України, з огляду на наступне. Згідно з частиною другою статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше значення - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні. Такий правовий висновок щодо застосування положень статей 625 та 1214 ЦК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18). Таким чином, правовідносини, які склалися між сторонами з приводу стягнення безпідставно отриманих коштів, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності. Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, а тому позивач має право на стягнення 3 % річних за період з 04.06.2020 (наступний день після набрання законної сили рішенням апеляційної інстанції) по 02.07.2020 (в межах заявлених позовних вимог). Відтак, за весь час безпідставного користування відповідачкою грошовими коштами в розмірі 16885,14 грн з 04.06.2020 по 02.07.2020 вона має сплатити відсотки в розмірі 40.14 гривень (період розрахунку: з 04.06.2020 року по 02.07.2020 року - 29 днів, [Проценти] = 16 885,14 грн. (сума боргу) ? 3% (процентна ставка) / 100% ? 29 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 40,14 грн). На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову, в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави в сумі 16885,14 грн та відсотків в розмірі 40,14 грн, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 286,60 грн. У пропорції до задоволених вимог сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 286,60 грн. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial