overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

06 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 січня 1991 р. між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох дітей , які на даний час досягли повноліття. Спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені з вересня 2015 року. Шлюб носить лише формальний характер. Вважає, що подальше спільне проживання з відповідачкою та збереження шлюбу є неможливим. У зв'язку із вказаними вище підставами просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач до суду не з'явився, просив справу розглянути без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідачка до суду також не з'явилась, надала суду заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Суд, повно та всебічно дослідивши докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, районним відділом реєстрації актів громадянського стану Близнюковського райвиконкому Харківської області 26 січня 1991 р. був зареєстрований шлюб між сторонами, про що було внесено відповідний актовий запис № 7 (а.с.4). В судовому засіданні встановлено, що з вересня 2015 року позивач з відповідачкою сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб між ними існує лише формально. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.111, 112 СК України, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

06 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, відзначаючи, що вона зі своїм чоловіком - відповідачем по справі - 20 червня 2013 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає з нею, а відповідач проживає від неї і сина окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стало непорозуміння через несумісність характерів, на цьому підґрунті у них виникають сварки та скандали, свідком їхніх сварок стає їх дитина, що негативно впливає на її психічний та фізичний розвиток. Позивач зазначила, що вона і відповідач взагалі не розуміють одне одного, вони не можуть прийти до спільного рішення щодо сімейних відносин та ведення домашнього господарства. Вони неодноразово намагалися налагодити ситуацію в сім'ї, проте всі зусилля виявилися марними. Подальше спільне життя позивач вважає неможливим, із позовом до суду про розірвання шлюбу вона звернулася, щоб запобігти загостренню і так напруженої ситуації в їх сім'ї. Просила шлюб розірвати з залишенням їй теперішнього прізвища [PERSON]. У судове засідання позивач надала письмову заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність. Позовні вимоги свої підтримує і просить їх задовольнити, оскільки з серпня 2015 року у неї фактично утворилася інша сім'я. З відповідача на свою користь просила не стягувати понесені нею витрати зі сплати судового збору (а.с.12). У судове засідання відповідач надав письмову заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Просить справу розглянути в його відсутність (а.с.13). У зв'язку з заявами осіб, які беруть участь у справі про розгляд справи в їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Пологівського району Запорізької області 20 червня 2013 року шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5), сторони є батьками малолітнього сина [PERSON] народження [INFO] року (а.с.6), який проживає з позивачем у справі. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення. Позивач на розірванні шлюбу наполягає і на примирення не згодна, оскільки фактично утворила вже нову сім'ю. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечать інтересам кожного з них, а також їх малолітньої дитини, що має істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

06 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 06 вересня 1974 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 вересня 1974 року, актовий запис № 1197 (а/с 5). Від даного шлюбу сторони мають дітей, які є повнолітніми. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

06 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Сторони у судове засідання не з'явилися, у поданих через канцелярію суду письмових заявах позивач підтримала позов, відповідач його визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2010 року (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Через різні погляди на життя, сварки спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки припинили з жовтня 2014 року. Поновлювати шлюбні стосунки сторони наміру не мають, примирення та збереження сім'ї вважать неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

06 жовтня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26 лютого 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. З вересня 2015 року шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені. З того часу відповідач перестав піклуватися про дитину, матеріальної допомоги не надає, хоча працює на шахті «Краснолиманська». Враховуючи викладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, починаючі з дня пред'явлення позову. Позивачка до судового засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Родинської міської ради міста Красноармійська Донецької області 26 лютого 2013 року актовий запис № 8 (а.с.6) Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження видане виконавчим комітетом Родинської міської ради міста Красноармійська Донецької області (а.с.7) Стаття 79 Сімейного Кодексу України передбачає, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За статтею 80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 180 СК України зазначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 2 статті 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючі з дня пред'явлення позову, тобто з 06 жовтня 2015 року. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] також необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 487,20грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

06 жовтня 2015 року представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до кредитного договору №002-33000-280407 від 28.04.2007р. відповідач [PERSON] отримала кредит у сумі 5000,00 грн. зі сплатою 7% на рік за користування кредитом відповідно до умов договору. У відповідності до договору моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок в повному обсязі. Так станом на 02.06.2015 року відповідач не виконав належним чином зобов'язання за кредитним договором в результаті чого виникла заборгованість на загальну суму 8217,30 грн., що складається з 5066,75 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 271,09 грн. - заборгованість за відсотками, 2879,46 грн. - заборгованість за комісіями. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Дельта-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8217,30 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 28.04.2007 року №002-33000-280407 відповідачу [PERSON] було надано кредит у сумі 5000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №13883247 від 28.04.2007 року та копією кредитного договору (а.с. 3, 5). Однак, відповідач зобов'язань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконала, в результаті чого станом на 02.06.2015 року відповідач має заборгованість у сумі 8217,30 грн. (а.с. 4). За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 8217,30 грн.. Крім того, у відповідності до ст.88 УПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

06 жовтня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 32882 грн. 05 коп. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала клопотання, в якому просила справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 21 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500962621, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 27587 грн. 93 коп. зі сплатою 15,99% річних за користування ним з кінцевим терміном повернення до 22 жовтня 2019 року (а/с 4-6). Відповідач свої зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 22 серпня 2015 року виникла заборгованість в сумі 32882 грн. 05 коп., з якої 26666 грн. 37 коп. - заборгованість по кредиту, 2485 грн. 86 коп. - заборгованість по процентам, 2491 грн. 16 коп. - заборгованість по комісії, 1238 грн. 66 коп. - штраф, що підтверджується розрахунком (а/с 13). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

06 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 1536 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачу [PERSON] він позичив гроші в сумі 1536 грн., про що відповідач написав розписку та зобовязувався повернути борг до 10 березня 2015 року. Однак у вказаний термін відповідач борг не повернув. Ухиляючись від виконання грошового зобов'язання, відповідач не повертає борг через, що за захистом своїх прав позивач звернулася до суду. Просить стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 1536 грн. та три проценти річних від простроченої суми, що становить 71,69 грн., та судові витрати по справі. В судове засідання позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав наведених у позові, просить їх задовольнити. Не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення . Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З письмових доказів справи, а саме розписки (а.с.6) слідує, що відповідачем [PERSON] було взяте зобовязання про повернення боргу в розмірі 1536 грн. до 10.03.2015 року. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 1536 грн., а останній отримав у борг грошові кошти у вказаному розмірі, про що відповідач власноручно написав розписку, підтвердивши укладення договори позики у простій письмовій формі та взяв на себе зобовязання повернути кошти в строк до 10.03.2015 року. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В судовому засіданні встановлено, що з боку позичальника [PERSON] взяті ним зобовязання не виконані, позика в сумі 1536 грн. [PERSON] не повернута. При цьому, позичальник, який прострочив виконання грошового зобовязання, відповідно до ст.1050 ЦК України, на вимогу позикодавця повинен сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми, що становить 71,69 грн., яку суд, окрім основної суми боргу за договором позики - 1536 грн., стягує з [PERSON] на користь [PERSON] Також відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, а саме сума сплаченого судового збору 551,20 грн. (а.с.1) та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 500 гривень (а.с.8-11).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

06 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 червня 2016 року, з нього на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], починаючи з 02 червня 2016 року щомісячно до досягнення дитиною повноліття у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу). Разом із тим, з 04 вересня 2016 року донька переїхала жити до нього. Посилаючись на те, що дитина знаходиться на повному його утриманні, просив припинити стягнення з нього аліментів на утримання доньки, що стягуються з нього на підставі виконавчого листа, виданого 05 липня 2016 року, та визнати цей документ таким, що не підлягає виконанню . У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала повністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 червня 2016 року з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], починаючи з 02 червня 2016 року щомісячно до досягнення дитиною повноліття у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. Як вбачається з акту обстеження житлових умов заявника від 10 вересня 2016 року (а. с. 9), малолітня [PERSON], [INFO], постійно проживає разом із батьком за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Слобідська, буд. 12. Вказаний факт відповідачкою не оспорюється. З аналізу положень ст.ст. 179-181 СК України випливає, аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення їх стягнення є можливим, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на імя їх одержувача. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Проаналізувавши викладене, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо припинення стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання їх доньки знайшли підтвердження в ході розгляду справи, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: approved