Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

05 лютого 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 17 жовтня 2017 року виконкомом Михайло-Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, актовий запис № 2. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2017 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя в зв`язку з чим втрачене почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо з вересня 2019 року, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Примирення та збереження сім`ї неможливе. В судове засідання позивачка не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просила присвоїти їй дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 10 квітня 2020 року направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення. Крім цього, 15 квітня 2020 року телефонограмою повідомив, що позовну заяву [PERSON] отримував, з вимогами згоден, заяву направлену до суду 10 квітня 2020 року підтримує. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб від 17 жовтня 2017 року, серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 17 жовтня 2017 року, який зареєстрований виконкомом Михайло-Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, актовий запис № 2. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження від 09 серпня 2018 року, серії [NUMBER] , в якому сторони вказані як батьки дитини (а.с. 5). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Про спір між сторонами щодо місця проживання дитини та розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В своїй позовній заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, відповідач в свою чергу, в своїй заяві також не заперечує проти задоволення позову, що є свідченням того, що він також втратив будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім`ю, у зв`язку з чим позов [PERSON] є таким, що підлягає задоволенню. Крім цього, статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв`язку з чим суд вважає можливе задовольнити клопотання та після розірвання шлюбу позивачу присвоїти їй дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved