Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

06 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сім'ї. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON], підтримали заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послались на обставини і факти, викладені у позовній заяві, та зазначили, що з 11 червня 2013 року [PERSON] перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Неповнолітніх дітей від шлюбу подружжя не має. Спільне життя з [PERSON] не склалося, оскільки виявилось, що у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання поведінки та взаємовідносин у сім'ї, що призводило до непорозуміння між ними та сварок. Відповідач не розумів та не хотів зрозуміти сутність проблем, які виникали у позивачки та у сім'ї, він не підтримував нормальну моральну атмосферу в сім'ї, та взагалі не піклувався про побудову сімейних відносин. 23 січня 2014 року їх сімейні стосунки були фактично припинені, з цього часу вони постійно мешкають за різними адресами, не ведуть спільне господарство. До теперішнього часу примирення між ними не відбулося. За час окремого проживання позивачка дійшла висновку про втрату почуття любові до чоловіка, неможливість збереження сім'ї та необхідності юридичного оформлення фактичного розлучення між ними. На теперішній час примирення та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Посилаючись на наведене, позивачка просить суд розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, підтвердивши наведені позивачкою обставини та причини, що призвели до припинення сімейних відносин. У судовому засіданні відповідач стверджував, що він з дружиною не намагалися відновити стосунки. Вважає, що збереження сім'ї є неможливим, оскільки вони різні за характером та за поглядами на життя. Питання про розлучення вирішено ними остаточно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] громадяни України [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 11 червня 2013 року, актовий запис № 63 в Гірницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Для позивача цей шлюб другий. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено і визнано сторонами, що [PERSON] та [PERSON] 23 січня 2014 року фактично припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання у даному випадку подружжю строку для примирення суперечить моральним засадам суспільства. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, категоричне небажання позивачки продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам. У разі визнання відповідачем позову, як визначено в частині 4 статті 174 ЦПК України, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин заява позивачки відповідає її дійсній волі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду, нею заявлено клопотання про залишення теперішнього прізвища. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved