Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

04 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з по-зовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить нежитлове приміщення - магазин «Візит», яке розта-шоване на першому поверсі будинку [ADDRESS]. 11 липня 2015 року магазин позивача було затоплено фекальними стоками. Внаслідок затоплення в магазині було зіпсовано дерев'яні двері, потребують заміни шпалери, паркет підлоги, дерев'яна основа скляної гірки, фарбування труб. У акту комісії ТОВ «Арагорн» від 13 липня 2015 року зазначено, що залиття магазину відбулося з вини мешканця поверхом вище з квартири [NUMBER], внаслідок недбалого використання унітазу, викидання в унітаз недозволеного непотребу. Відповідач є власником зазначеної квартири, де мешкають квартиранти. Згідно висновку експерта вартість проведення ремонту приміщення становить 20 595,00 грн. Крім того, позивачеві було завдано моральну шкоду, яку позивач оцінила у 5 000 грн. В зв'язку з викладеним, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 20 595,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 262,95 грн. та ви трати на експертизу в розмірі 700,00 грн. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2015 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди відмовлено. Не погодившись з таким рішенням позивачка подала апеляційну скаргу, в якій про-сить скасувати рішення та постановити нове, яким повністю задовольнити позов. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, що судом першої ін-станції не враховані надані суду докази на підтвердження вини відповідача, а саме Акт про залиття квартири, в якому вказано, що у вище розташованій над магазином квартирі [NUMBER] був забитий каналізаційний стояк, що стало причиною затоплення магазину та пояснення допи-таних в судовому засіданні свідків. Проте як відповідачем в судовому засіданні не надано жодних доказів на підтвердження відсутності його вини в затопленні магазину. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Представник позивачки доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольни-ти. Скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов по суті. Належним чином повідомлені відповідачка та її представник у судове засідання не з'явились. Перед судовим засіданням 25.11.2015 року від представника відповідачки надійшла заява про відкладення розгляду справи у зав'язку з тим, що він «буде знаходитись у інших судових засіданнях». Справу відкладено на 02.121.2015 року. 02.12.2015 року від відповідачки [PERSON] надійшла заява про відкладення розг-ляду справи у зв'язку з тим, що відповідачка «буде знаходитись в іншому місті». В совєй зая-ві [PERSON] не вказує, в якому саме місті вона буде знаходитись, та яка причина виїзда в те саме місто. Обговоривши питання відкладення розгляду справи з іншими учасниками судового розгляду колегія суддів вважає, що відповідачка у своїй заяві не навела підстав, які в розу-мінні ст.305 ЦПК України можливо визнати поважними та відкласти розгляд справи. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб з'явившихся у судове засідан-ня, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеля-ційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення слід скасувати і задовольнити позовні вимоги виходячи з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, позивач на підставі рішення виконкому Слов'янської міської ради від 17 червня 2004 року є власником нежилого вбудованого при-міщення магазину за адресою: м. Слов'янськ, вул. Л. Толстого 22 (а.с.32). Згідно договору дарування квартири від 30 травня 2008 року відповідачці на праві власності належить квартира [NUMBER] в будинку [ADDRESS] (а.с.87). Відповідно до Акту обстеження від 13 липня 2015 року встановлено, що через хала-тне ставлення мешканців вище розташованої квартири [NUMBER] був забитий каналізаційний стояк і відбулося залиття фекальними стоками приміщення магазину на висоту 15 см, внаслідок чого в приміщенні з'явився запах. Товар, який знаходиться в магазині: кожані куртки, шуби, має запах фекалій. Внаслідок залиття знешкоджено та потребує виконання ремонтних робіт: дерев'яні двері (вхідна, у санвузол, міжкімнатна), дерев'яна основа скляної гірки, зміна шпалер у торгівельному залі, пофарбування труб опалення, паркетна плитка. Акт складено для підтвердження факту засмічення каналізаційного стояка мешканцями квартири [NUMBER] та залиття магазину, та підписано директором ЖЕК ТОВ «Арагорн», власницею магазину, слюсарем [PERSON], свідками [PERSON], [PERSON], газозварником [PERSON] (а.с.34). Відповідно до звіту про незалежну оцінку розміру збитку, заподіяного внаслідок за-лиття нежилого вбудованого приміщення магазину «Візит» фекальними стоками через забит-тя каналізаційного стояка мешканцями вище розташованої квартири [NUMBER], встановлено, що ринкова вартість збитків станом на 23 липня 2015 року складає 20 595,00 грн. (а.с.7-24). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в пов-ному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкоду-вання, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладаєть-ся на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір; наведене положення закону судом першої інстанції під час розгляду справи не враховано. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним зако-ном принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача пок-ладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію ви-ни; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридич-ною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, у порушення зазначених норм суд першої інстанції прийшов до пе-редчасного висновку про те, що позивачем не доведено, що залиття сталось внаслідок винних дій відповідача, оскільки без належних правових підстав не врахував надані позивачем докази. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів відсутності його вини у завданні шкоди позивачу, що є його обов'язком згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України. Суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на зазна-чені вище положення закону і обставини справи уваги не звернув та не врахував, що за відсутності преюдиційного доказу вини відповідача, посилання позивача на вину відповідача та заперечення відповідача щодо цього підлягають перевірці судом на загальних підставах (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), та дійшов передчасного висновку про відсутність вини відповідача у завданні позивачці майнової шкоди. За таких обставин ухвалене у справі судове рішення про відшкодування шкоди під-лягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову з наступних підстав. Так, з вищезазначеного акту вбачається, що при обстеженні квартири [NUMBER] на пред-мет її залиття виявлено, що через халатне ставлення мешканців вище розташованої квартири [NUMBER] був забитий каналізаційний стояк і відбулося залиття фекальними стоками приміщення магазину на висоту 15 см, внаслідок чого в приміщенні з'явився запах. Акт складено для під-твердження факту засмічення каналізаційного стояка мешканцями квартири [NUMBER] та залиття магазину (а.с.34). Відповідно до звіту про незалежну оцінку розміру збитку, заподіяного внаслідок за-лиття нежилого вбудованого приміщення магазину «Візит» фекальними стоками через забит-тя каналізаційного стояка мешканцями вище розташованої квартири [NUMBER], встановлено, що ринкова вартість збитків станом на 23 липня 2015 року складає 20 595,00 грн. (а.с.7-24). Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 р. N 5 (далі Правила) власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: проводити за власні кошти ремонт квартири, житлового приміщення у гуртожитку (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); використовувати приміщення житлового бу-динку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних при-міщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що виклика-ють псування приміщень, приладів та обладнання будинку, гуртожитку, порушують умови проживання громадян; тощо. Балансоутримувач житлового будинку і гуртожитку або уповноважена ним особа несе відповідальність перед власником, наймачем (орендарем) приміщення житлового буди-нку і гуртожитку в разі: ненадання або надання не в повному обсязі послуг, що призвело до збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю, - шляхом відшкодування збитків (п. 12 Правил). Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та проти-правною поведінкою винної особи. Суд першої інстанції при розгляді справи вдався до переоцінки наданих позивачем доказів і не перевірив, якими доказами вони спростовуються, чим фактично поклав лише на позивача обов'язок доведення наявності вини відповідача в залитті квартири й не навів мотивів та обставин, із огляду на які вважав спростованою презумпцію вини заподіювача шкоди. При цьому суд обґрунтував залишення позовних вимог без задоволення лише припущеннями, щодо відсутності вини відповідача у завданій шкоді. У спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між ними, те, що залиття квартири позивача сталося із квартири, розташованої повер-хом вище, власником якої є відповідач, який відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України це не спростував і не довів відсутність своєї вини, що є його процесуальним обов'язком згід-но презумпції завдавача шкоди. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що залиття квартири позива-ча сталось з вини відповідача, що підтверджується Актом обстеження від 13 липня 2015 року та звітом про незалежну оцінку розміру збитку, заподіяного внаслідок залиття нежилого вбу-дованого приміщення магазину «Візит». Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має вна-слідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному бо-лю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у прини-женні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної осо-би. Як вбачається із позовної заяви вимоги про відшкодування моральної шкоди позива-чки обґрунтовувалися душевними стражданнями, яких вона зазнала внаслідок пошкодження її майна через залиття її магазину, в якому вона працювала в непридатних на це умовах. Отже, моральна шкода [PERSON] полягає у душевних страж-даннях, яких вона зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна, що не суперечить положенням ст. 1166, ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Розмір моральної шкоди 5 000,00 грн., визначений позивачкою до відшкодування, відповідає обставинам справи, не суперечить принципам розумності та справедливості, хара-ктеру спричиненої шкоди, обсягу страждань позивачки, їх тривалість, можливість відновлен-ня, тяжкість вимушених змін у їх життєвих зв'язках, тощо. Крім того, позивачкою до матеріалів справи надано квитанцію до прибуткового ка-сового ордеру №37 від 23 липня 2015 року про сплату 700,00 грн. за проведення незалежної оцінки майна згідно договору від 23 липня 2015 року, що також доданий до матеріалів справи (а.с.5-6). Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції невірно встановлені обставини справи у порушення норм матеріального та процесуального законо-давства. Наведені в апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими і ґрунтуються на вимогах закону, а тому, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з постановленням нового рішення про задоволення позову про відшкодування ма-теріальної шкоди внаслідок залиття квартири в розмірі 20 595 грн., витрат за проведення не-залежної оцінки майна в розмірі 700 грн. та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Outcome: approved