Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

07.04.2015 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до Михайлівської сільської ради про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на нерухоме майно, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на майно померлого [PERSON], яке складається із житлового будинку під літерою «А», загальною площею 42,2 м. кв., в тому числі житловою площею 31,3 м. кв., підсобною площею 10,9 м. кв. та господарських будівель: сараю під літерою «Б», підвалу під літерою «Б-1», огорожі «1-3», загальною вартістю 47901 грн., що знаходяться в с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області на вул. Польова, 14. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що 01.11.2010 року помер її батько [PERSON], який по день смерті проживав та був постійно зареєстрований в [INFO], на вул. Польова, 14. Після смерті батька [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться в с. Михайлівка на вул. Польова, 14. Вона є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Спадщину після смерті батька [PERSON] вона прийняла та частково оформила, проте, оформити спадкові права на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, належний [PERSON], вона не може, оскільки державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться в с. Михайлівка, на вул. Польова, 14, через те, що свідоцтво про право власності на означений будинок на імя померлого батька [PERSON] не виписувалося та право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося спадкодавцем при житті, що є перешкодою для оформлення спадкових прав. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], що діє за довіреністю від 25.02.2015 року, підтримали позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Просили визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом на майно її померлого батька [PERSON], а саме на житловий будинок під літерою «А», загальною площею 42,2 м. кв., в тому числі житловою площею 31,3 м. кв., підсобною площею 10,9 м. кв. та надвірні господарські будівлі: сарай під літерою «Б», підвал під літерою «Б-1», огорожу «1-3», загальною вартістю 47901 грн. Суду пояснили, що вказане майно належало спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради від 22.10.1987 року за №244. Позивачка прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] у встановлені строки та вже частково оформила свої спадкові права, зокрема, на земельну ділянку та майновий пай, що належали спадкодавцю. [PERSON] при житті мав у власності житловий будинок, розміщений на вул. Польова, 14, в с. Михайлівка, що підтверджується записами в погосподарських книгах, технічним паспортом на будинок, довідками Михайлівської сільської ради. Проте, при житті [PERSON] не отримав свідоцтва про право власності на будинок та не провів реєстрацію права власності в Могилів-Подільському МБТІ, у звязку із чим нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на означений будинок. Вважають, що позов підлягає задоволенню. Представник відповідача Михайлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в.о. Михайлівського сільського голови [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що дійсно позивачка є спадкоємцем по заповіту померлого [PERSON] Спадкодавець [PERSON] на день смерті проживав в с. Михайлівка, був власником будинку та надвірних господарських будівель, які знаходяться на вул. Польова, 14. Вказаний факт підтверджується записами в погосподарських книгах, що зберігаються в сільській раді. Проте, свідоцтва про право власності [PERSON] не отримав та право власності на означений будинок не зареєстрував у КП «Могилів-Подільське МБТІ», у звязку із чим виникли перешкоди в оформленні спадщини після смерті [PERSON] позивачкою. Представник третьої особи Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не зявився, але від начальника Служби надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби (а.с.78). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.77), про причини неявки до суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності не подавав, у звязку із чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.11.2010 року в с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №184544, виданим виконкомом Михайлівської сільської ради (а.с.9). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, із житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходяться на вул. Польовій, 14, в с. Михайлівка Шаргородського району. Спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом від 10.09.1998 року, посвідченим секретарем виконкому Михайлівської сільської ради і зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій сільської ради за №95, є позивачка [PERSON], що підтверджується заповітом, а також вбачається із пояснень в судовому засіданні представника відповідача. Вказаний заповіт на день смерті спадкодавця не змінено та не відмінено (а.с.11). [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла і частково оформила свої спадкові права, зокрема, на земельну ділянку площею 1,2087 га, що знаходиться на території Михайлівської сільської ради Шаргородського району, майновий пай та грошові кошти, що підтверджується матеріалами спадкової справи за №89/11 до майна померлого 01.11.2010 року [PERSON], Витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі, та оглянутими в судовому засіданні свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 15.04.2014 року на земельну ділянку площею 1,2087 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради, передану для ведення особистого селянського господарства, на майновий пай КСП «Золотий колос» в с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області та грошові кошти (грошовий вклад з нарахованими відсотками та компенсаціями, що зберігається в Шаргородському ТВБВ 10001/041 АТ «Ощадбанк») (а.с.15, 43-76). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в с. Михайлівка на вул. Польова, 14, позивачці [PERSON] відмовлено 12.02.2015 року завідуючою Шаргородською державною нотаріальною конторою Вінницької області [PERSON], про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність належного правовстановлюючого документу на право власності на житловий будинок на імя спадкодавця (а.с.18). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями сараєм, підвалом, огорожею загальною вартістю 47901 грн., що знаходяться в с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області, на вул. Польова, 14. Відповідно до довідки Михайлівської сільської ради від 23.01.2015 року за №86, житловий будинок, що знаходиться в с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області на вул. Польова, 14, належить [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів №244 від 22.10.1987 року (а.с.17). Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні позивачки, її представника та представника відповідача, а також означеної довідки відповідача, підтверджується записами в погосподарських книгах, досліджених судом. Так, відповідно до даних з оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг за 1980-1982 роки, 1983-1985 роки, 1986-1990 роки, 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, [PERSON] значиться як голова двору і власник будинку, що знаходиться в с. Михайлівка, на вул. Польова, 14. За даними погосподарських книг за період з 2006 року по 2010 рік, тобто на час смерті спадкодавця в 2010 році, [PERSON] так само зареєстрований як власник житлового будинку з господарськими будівлями та голова двору по вул. Польова, 14, в с. Михайлівка (а.с.21-27, 82-90). Із даних погосподарських книг вбачається, що будинок, який є особистою власністю господарства, головою якого є [PERSON], 1960 року забудови. В особистому користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,25 га, а також під будівлями 0,05 га, що підтверджується записами в погосподарських книгах, в земельно-кадастровій книзі №1 та державними актами на право власності на зазначені земельні ділянки серії ЯК №905900 та серії ЯК №905882 (а.с.12, 13, 91-92). Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 03.02.2015 року №22, згідно з архівними даними БТІ на імя [PERSON] будинок в с. Михайлівка по вул. Польова, 14, не зареєстровано (а.с.20). Із технічного паспорту на житловий будинок по вул. Польова, 14, в с. Михайлівка вбачається, що будинковолодіння складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 42,2 м. кв., житловою площею 31,3 м.кв., сараю під літерою «Б», підвалу під літерою «Б-1», огорожі «1-3». Загальний стан будівлі незадовільний, будинок має 55% зносу (а.с.28-30, 19). Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний стан будинку (41-60% зносу) означає, що експлуатація елементів будинку можлива при умові проведення ремонту. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку, що знаходиться в с. Михайлівка на вул. Польова, 14. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної [PERSON] народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.93). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських [PERSON] народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських [PERSON] народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські [PERSON] один раз у пять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 та 18, 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№ 32, 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) [PERSON] депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1960 рік (рік побудови житлового будинку [PERSON]І.) в сільській місцевості, державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Відтак, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями в с. Михайлівка по вул. Польова, 14, підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1233, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч.2 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на житловий будинок померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved