Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

05 грудня 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого він набув у власність квартиру [ADDRESS] 04 грудня 2012 року [PERSON] звернулась до Нововолинського міського суду з позовом до нього про визнання вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири недійсним, внаслідок чого рішенням суду від 22 квітня 2013 року їй було відмовлено в задоволенні позову. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2013 року, яке набрало законної сили з моменту його оголошення, апеляційну скаргу на рішення Нововолинського міського суду від 22.04.2013 року задоволено, оскаржуване рішення скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до нього задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу укладений 11 червня 2009 року між [PERSON] та ним, посвідчений державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М. та зареєстрований у реєстрі за №2-1585, предметом якого є квартира [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 10 жовтня 2013 року його касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2013 року відхилено, рішення апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2013 року залишено без змін. Позивач вказує, що правові наслідки недійсності правочину передбачені ст.216 ЦК України. Тому, у разі визнання недійсним договору купівлі-продажу продавець має повернути покупцю гроші, а покупець - придбаний товар. Апеляційний суд Волинської області, ухваливши рішення від 26 червня 2013 року про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу квартири, укладеного 11 червня 2009 року, не застосував наслідків недійсності цього правочину. Позивач зазначає, що квартира за домовленістю сторін продана за 63134 грн., квартира з володіння відповідача не вибувала за нею зареєстровано право власності на цю квартиру, кошти отримані за продаж квартири відповідач йому не повернула. Тому позивач звернувся до суду з позовом, просить стягнути з відповідача [PERSON] 63134,00 грн. отриманих нею за продаж квартири [ADDRESS] та 1298,00 грн. понесених ним майнових збитків через визнання оспорюваного договору купівлі- продажу квартири недійсним, всього 64432.21 грн. Разом з тим позивач зазначає, що тривалий час переносить моральні страждання, пов'язані з судовими тяжбами, з вини відповідача його позбавлено коштів, які він сплатив відповідачу за квартиру та квартири, тобто порушено його майнові права, внаслідок чого спричинено моральну шкоду, яку позивач оцінює у 22000,00 грн. Крім того, просить стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з наведених у позовній заяві підстав, просив позов задовольнити. По суті позову позивач пояснив, що кошти отримані від нього відповідачем [PERSON] за продаж квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідачем йому не відшкодовані. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, від її імені діє по довіреності її представник [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що позивач [PERSON] вважала, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 11 червня 2009 року укладено шляхом обману в тому числі і з цих підстав був поданий позов до суду про визнання його недійсним. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 11 червня 2009 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідчений державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М., зареєстрований у реєстрі за №2-1585 (а.с.5). Згідно п.1.1. договору купівлі-продажу квартири від 11.06.2009 року продавець [PERSON] зобов'язується передати у власність покупцю [PERSON], належну їй на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] а покупець [PERSON] зобов'язується прийняти зазначену квартиру і сплатити за неї обговорену суму грошей (а.с.5). Як вбачається із п. 2.1 договору купівлі-продажу квартири від 11.06.2009 року, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 63134,00 грн., які отримані продавцем [PERSON] від покупця [PERSON] повністю під час оформлення цього договору. Зазначена сума продажу встановлена на узгодження сторін, є остаточною і змінам не підлягає (а.с.5). Із п.2.2. зазначеного договору купівлі-продажу квартири вбачається, що [PERSON] своїм підписом під договором підтверджує проведення зі сторони [PERSON] повного розрахунку за продану квартиру та відсутність щодо нього претензій фінансового характеру (а.с.5). Із копії рішення апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2013 року у цивільній справі № 0312/3191/2012, яке набрало законної сили встановлено, що договір купівлі-продажу, укладений 11 червня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М. та зареєстрований у реєстрі за №2-1585, предметом якого є квартира [ADDRESS] визнаний недійсним (а.с.7-8, 9-10, 23-24, 26-27). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Частиною першою та другою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочинів може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] суми в розмірі 63134,00 грн. отриманої [PERSON] за продаж квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 11 червня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М. та зареєстрованого у реєстрі за №2-1585 є обґрунтованими, доведеними у судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню. Крім того враховуючи наведене, суд вважає, що слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 1264,21 грн. на відшкодування збитків, заподіяних у зв'язку із вчиненням недійсного правочину, що підтверджується документально (а.с.11). Позивачем [PERSON] заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 22000,00 грн. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В судовому засіданні позивачем [PERSON] не наведено суду жодних доказів глибини його моральних страждань пов'язаних з судовими тяжбами у зв'язку з позовом [PERSON] до нього про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ними. Отже, враховуючи зазначені вище обставини, суд вважає, що всупереч ст. 60 ЦПК України позивач [PERSON] не довів та не підтвердив жодними належними та допустимими доказами факту заподіяння йому відповідачем [PERSON] моральної шкоди внаслідок оспорювання договору купівлі-продажу квартири та вину відповідача у заподіянні йому такої шкоди. Враховуючи наведене суд відмовляє позивачу [PERSON] у стягненні моральної шкоди в розмірі 22000,00 грн. Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати відповідно до правил ст.88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Пропорційно до задоволених вимог позивача, згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 800,00 грн. понесених по справі судових витрат, що підтверджується документально (а.с.1, 2, 13). В решті позовних вимог суд відмовляє.

Outcome: partial