Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

06.04.2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12.08.2003 року та від якого у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], 2007 р.н. та дочка [PERSON], 2014 р.н. Зазначає, що спільне сімейне життя у неї з відповідачем не склалося, оскільки у них різні характери та погляди на подружнє життя, несхожість поглядів та відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного. Стверджує, що примирення та подальше спільне життя між ними як подружжям є неможливим. З жовтня місяця 2014 року проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Вказує і на те, що між нею та відповідачем було досягнуто згоди щодо подальшого місця проживання їхніх дітей, зокрема дочки [PERSON], 2007 року народження, - з відповідачем, а дочки [PERSON], 2014 року народження, - з нею (позивачкою). З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, а після розірвання шлюбу надалі іменувати її прізвищем «[PERSON]». Крім того, просить визначити місце проживання їхній дітей - дочки [PERSON], 2007 року народження, - з відповідачем, а дочки [PERSON], 2014 року народження, - з нею (позивачкою). Вимоги позивачкою підтримано в судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачкою, оскільки дійсно близько року проживають окремо та не підтримують подружніх відносин. Не заперечує і щодо задоволення заявлених позовних вимог про визначення місця проживання їх малолітніх дітей, оскільки між ними досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дітей ще до подачі позивачкою даного позову до суду. Представник третьої особи - Мостисько районної державної адміністрації як органу опіки та піклування про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання не з'явилася, а також не надіслала клопотання про відкладення розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення частково.. Встановлено, що сторони 12 серпня 2003р. уклали шлюб, який зареєстрували у Перемильській сільській раді Горохівського району Волинської області за актовим записом №9. Від даного шлюбу в сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, втратили одне до одного почуття любові та поваги, примирення між ними неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя, а тому, як вважає суд, згідно з ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, свідоцтвом про одруження сторін, копіями свідоцтв про народження дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з його основних засад та такий ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивачка скористалася таким правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги те, що відповідач позов визнав, суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше сімейне життя подружжя [PERSON] та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, у зв'язку з чим пред'явлений позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей, то така вимога не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Статтями 155, 157 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх батьківських обов'язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст.160, 161 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] у позові зазначала, що «між нами було досягнуто згоди щодо проживання наших дітей, а саме донька [PERSON], 2007 року народження, залишається проживати з батьком дитини, [PERSON], а малолітня дитина [PERSON], 2014 року народження, - з матір'ю, [PERSON]». Зазначені обставини сторони підтвердили в судовому засіданні, ствердивши, що ще до моменту подачі позивачкою позову до суду дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати їх малолітні діти. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що сторони дійсно проживають окремо, але спору між ними з приводу місця проживання їх дітей немає. Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. З огляду на наведене та внаслідок відсутності між сторонами спору про місце проживання дітей, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивачки про залишення дочки [PERSON] на проживання разом з батьком, а дочки [PERSON] - разом з нею (позивачкою). Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в частині вимог про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved