Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

06.08.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 06.09.2002 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Мають доньку [PERSON], [INFO]. Проте спільне життя не склалось через несумісність характерів, втрату почуття любові та взаємоповаги, що призвело до припинення подружніх стосунків та ведення спільного господарства. Вважає, що шлюб існує формально, а тому просить про його розірвання. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просила про задоволення позову. Після розірвання шлюбу просила залишти їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в ході судового засідання визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Постамитенко) [PERSON], перебувають у шлюбі зареєстрованому 06.09.2002 року Виконавчим комітетом Яснополянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, за актовим записом № 03, що вбачається з повторного свідоцтва про шлюб виданого Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с. 5). Сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с. 6). Оцінивши належність та допустимість доказів, враховуючи позиції сторін, суд прийшов до наступного висновку. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Виходячи з положень частин 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодксу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження\~ шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою\~ шлюбу. Позивач зазначає, що не має наміру зберігати\~ шлюб з відповідачем, вказала, що тривалий час не підтримує з ним подружні стосунки та не веде спільного господарства. Тому, приймаючи до уваги\~ її пояснення, суд\~ вважає, що причини, які\~ спонукають її\~ наполягати на\~ розірванні\~ шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та інтересам дитини сторін, що має істотне значення, внаслідок чого подальше збереження сімї є недоцільним, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить суд після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. Таким чином, у відповідності до ст. 113 СК України, позивачу [PERSON] після розірвання шлюбу залишити\~ прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 704.80 грн., який, у звязку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на її користь (а.с. 1).

Outcome: approved