Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

06.06.2013 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси суду з позовною заявою до Одеської міської ради про встановлення факту, визнання правонаступником прав та обов'язків, в якій просила суд постановити рішення, яким встановити факт спільного проживання однією сім'єю [PERSON], [INFO] та її батька [PERSON] на момент смерті останнього - на [INFO]. й визнати за нею право на введення в експлуатацію закінченого будівництвом, однак не введеного до експлуатації житлового будинку літера «А» та господарчих будівель літ. «Б» - сарай, №№ 1, 2 - забори, І - мостіння, які знаходяться у [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що [INFO] помер її батько - [PERSON], про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 12.02.2013 року (повторне), про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 2476. Заповіту [PERSON] не склав. Спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] складається з закінченого будівництва, однак не введеного до експлуатації житлового будинку лiтера «А» та господарчих будівель літ. «Б» - сарай, №№1, 2 - забори, І - мостіння, які знаходяться у [ADDRESS]. Земельна ділянка для будівництва була виділена [PERSON] відповідно до рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих № 1341 від 15.11.1951 року. Будівництво домоволодіння велось відповідно до договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 22.02.1952 року, посвідченого старшим нотаріусом Одеської Першої держаної нотаріальної контори Пономаренко Г.Я. та архітектурно-планувальному завданню до проекту будинку, затвердженого управлінням головного архітектора 21.12.1951 року. На проведення будівництва інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Одеси було видано дозвіл №43 на проведення робіт від 28.02.1952 року Будівництво домоволодіння було закінчено в 1954 році, що підтверджується інвентарними відомостями, виготовленими 27.10.1954 року Одеськім міжміським бюро технічної інвентаризації. [PERSON] за життя закінчив будівництво, однак, через раптову загибель, не встиг за життя ввести спадкове домоволодіння в експлуатацію. Крім позивача, інших спадкоємців першої черги за законом немає, оскільки мати позивача [PERSON] померла [INFO]. рідна сестра позивача [PERSON] померла [INFO]. рідний брат позивача [PERSON] помер [INFO], рідний брат позивача [PERSON] помер [INFO], рідна сестра позивача [PERSON] померла [INFO]. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. На момент смерті батька позивачу було дев'ять років, позивач постійно проживала з батьками, братами та сестрами за адресою: [ADDRESS]. За цією адресою наша сім'я проживала з 1944 року до кінця 1954 року. Після смерті батька, позивач в кінці 1954 р. всією сім'єю переселились до новозбудованого домоволодіння за адресою: [ADDRESS], та зареєструвались в ньому з 03.03.1956 р. Ця обставина підтверджується домовою книгою, згідно якої сім'я позивача переселилась до спадкового домоволодіння саме з адреси - [ADDRESS]. Довідку від органу домоуправління на підтвердження реєстрації батьків по [ADDRESS] позивач надати не може, оскільки ці дані не збереглись. Від прийняття спадщини позивач не відмовлялась. До нотаріуса щодо прийняття спадщини позивач зверталась в лютому 201 3р., однак, їй було усно роз'яснено, що вона не має доказів спільного проживання з батьком на момент відкриття спадщини та не має правовстановлюючих документів на спадщину батька. Разом з тим, оскільки позивач на момент відкриття спадщини була неповнолітньою та постійно проживала однією сім'єю з батьками, вона фактично прийняла спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Проте, в нотаріальній конторі позивач не змогла оформити свої спадкові права на спадщину в зв'язку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадковий об'єкт нерухомого майна. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як визначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини i не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] до його спадкоємців за законом фактично перейшло й майнове право на оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, які належали спадкодавцеві, однак не були прийняті в експлуатацію за життя спадкодавця. Оскільки позивач у встановлений законом спосіб прийняла спадщину батька, відповідно до ст. 1268 ЦК України, та стала правонаступником усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини i не припинилися внаслідок його смерті. З кінця 1954 року по теперішній час позивач проживає в спадковому домоволодінні, несе витрати, пов'язані з утриманням домоволодіння, доглядає присадибну земельну ділянку. На підставі наведеного, позивач просить суд встановити факт спільного проживання однією сім'єю [PERSON], [INFO] та її батька [PERSON] на момент смерті останнього - на [INFO], та визнати за [PERSON], [INFO], право на введення в експлуатацію закінченого будівництвом, однак, не введеного до експлуатації житлового будинку літера «А» та господарчих будівель літ. «Б» - сарай, №№1,2 - забори, І - мостіння, які знаходяться у [ADDRESS], в порядку спадкування майнових прав та обов'язків [PERSON], померлого [INFO] В судовому засіданні представник позивача підтримав зазначені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач - представник Одеської міської ради надав до суду письмові заперечення, в судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що наявні підстави для задоволення позовної заяви. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини. Позивач [PERSON] народилася [INFO] у м. Одесі, її батьками записано [PERSON] та [PERSON], що підтверджується посвідкою про народження серії [NUMBER] від 25.04.1946 р. та паспортом серії [NUMBER], виданим 29.05.1996 р. Приморським РВ УМВС України в Одеській області. Після укладення шлюбу з [PERSON] 09.10.1968р. дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Згідно повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.02.2013 року, [PERSON] помер [INFO], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 2476. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.02.1982 року, [PERSON] померла [INFO], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 1525. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.05.1998 року, [PERSON] помер [INFO], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 4013. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.03.2000 року, [PERSON] померла [INFO], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 2978. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.11.2012 року, [PERSON] помер [INFO], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 10577. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.02.2013 року, [PERSON] померла [INFO], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №1923. З виписки з рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящихся від 15.11.1951 року № 1341 «Про відвід земельних ділянок під індивідуальне житло будівництво» вбачається, що згідно рішення Іллічівського виконкому Райради депутатів трудящих вирішено відвести земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво забудовнику [PERSON], розташовану в районі Ближніх Мельниць запланованого масиву, площею 600 кв.м. 22.02.1952 р. між житловим Управлінням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих та [PERSON] укладено Договір про право побудови будинку і права безстрокового користування земельною ділянкою площею 600 кв.м., розташованої в районі Ближніх Мельниць запланованого масиву Ілічівського району м. Одеси. Договір було посвідчено ст. нотаріусом Одеської Першої державної нотаріальної контори Пономаренко Г.Я. за реєстровим № 8552. Дозволом № 43 від 28.02.1952 р. Інспекцією Державного Архітектурно-будівельного контролю м. Одеси дозволено виконання робіт [PERSON] на земельній ділянці, розташованій в районі Ближних Мельниць запланованого масиву Ілічіського району на підставі генплану, затвердженого Управлінням Головного Архітектора м. Одеси при міськвиконкомі і договору про право забудови, виданого на підставі рішення Одеського Міськвиконкому від 15.11.1951 р. № 1341, який було посвідчено нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори № 8552. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторне) серії [NUMBER] від 12.02.2013 р. Його дружина та мати позивача відповідно - [PERSON] померла [INFO], про що Жовтневим відділом РАГС видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] та зроблено відповідний актовий запис № 1525. 26.11.1991 року було виготовлено інвентарні відомості на житловий будинок (домоволодіння) по [ADDRESS], який складався з житлового будинку літ. «А» та господарчих будівель літ. «Б» - сарай, №1,2 - забор, І - колодязь. З наданих на запит суду відповідей з П'ятої одеської державної нотаріальної контори та Одеського державного нотаріального архіву видно, що спадкові справи та інформація їх заведення щодо майна [PERSON], померлого [INFO], відсутня. Відповідно до роз'яснення в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне та той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Таким чином, спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР 1922 і 1963 років. [PERSON] в установленому законодавством на той час порядку здійснив будівництво житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Після його смерті відкрилась спадщина за законом, яку відповідно до вимог ст.ст. 416, 418-421, 429 ЦК УРСР 1922 року прийняли в рівних частках спадкоємці першої черги [PERSON] - його дружина, та донька - позивач [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на належну їй частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яку відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 529, 549 і 548 ЦК УРСР 1963 року прийняла донька [PERSON], яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Прийнята нею спадщина визнається належною спадкоємцям з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в редакції від 25.12.1992 року, суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. Спадковий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами не прийнятий до експлуатації, тому суд визнає за [PERSON] в порядку спадкоємства право на введення в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку літера «А» та господарчих будівель літера «Б» - сарай, №1,2 - забор, І - колодязь, які знаходяться у [ADDRESS]. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] - на [INFO]. [PERSON] була неповнолітньою й проживала однією сім'єю з ним та матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується даними, які містяться в домовій книзі для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS]. Проживання [PERSON] станом на 22.02.1952 р. за адресою: [ADDRESS], підтверджується п. 23 Договору про право побудови будинку і права безстрокового користування земельною ділянкою від 22.02.1952р. Також дані обставини підтверджуються свідченнями свідків, допитаних в судовому засіданні, яки пояснили такі обставини. Свідок [PERSON] пояснила суду, що проживає за адресою: [ADDRESS], та знає позивачку [PERSON], яка є її двоюрідною сестрою. Позивачка проживала разом з батьками, які побудували на виділеній Селекційним інститутом земельної ділянки будинок. Після смерті батька в [INFO] позивачка переселилася з сім'єю з [ADDRESS], на адресу [ADDRESS]. Позивачка мешкала однією сім'єю з батьком - [PERSON] з дня народження до моменту його смерті. Інших родичів у позивача на сьогоднішній день немає, оскільки всі померли. Свідок [PERSON] пояснив суду, що проживає за адресою: [ADDRESS], та знає позивачку [PERSON] яка є його двоюрідною сестрою. З позивачем стосунки гарні, знав всю родину позивача. Батько позивача - [PERSON] працював у Селекційному інституті, але загинув в [INFO]. До моменту смерті батька позивачка проживала разом з батьком однією сім'єю в бараках в Селекційному інституті. Позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Після смерті батька родина позивачки переселилася у побудований батьком будинок. При винесенні рішення, суд керується ст. 11 ЦПК України, щодо розгляду справи в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. У своїх запереченнях представник Одеської міської ради вказує на незаконність вимог позивача, відсутність у позивача права на звернення до суду. Свої заперечення представник відповідача пояснює тим, що спадкодавець за життя не скористався своїм правом на введення в експлуатацію спірного домоволодіння. В матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, відсутні відомості про звернення спадкодавця про оформлення права власності чи за отриманням свідоцтва про право власності, відсутня постанова про відмову в реєстрації права власності. Представник відповідача зазначає й про те, що сама [PERSON] не зверталась до Інспекції ДАБК про прийняття в експлуатацію спадкового домоволодіння. Також представник відповідача вважає, що визнання права на ввід в експлуатацію житлового будинку та господарських будівель не належить до компетенції суду, а повинно вирішуватись у позасудовому порядку шляхом звернення до відповідних органів. З позицією представника відповідача суд не погоджується з наступних підстав. Дійсно, спадкодавець за життя не ввів спірне домоволодіння в експлуатацію, не отримав правовстановлюючий документ та не зареєстрував своє право власності. Однак, відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд вважає, що [PERSON] за життя належало право на введення в експлуатацію, з подальшим отриманням правовстановлюючого документа, домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Це право належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті та було успадковане його донькою [PERSON]. Представник відповідача заперечував компетенцію суду вирішувати питання про надання права на введення в експлуатацію, вважає, що це право [PERSON] могла надати інспекція ДАБК. Однак, суд вважає таке твердження представника відповідача помилковим. Так, згідно п.3.2. роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнається правильною практика судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Позовну вимогу [PERSON] про визнання права на введення в експлуатацію спадкового домоволодіння суд розглядає як прийняття у спадщину позивачкою майнових прав забудовника - її батька [PERSON], який, як забудовник, мав право на введення в експлуатацію спадкового домоволодіння. Це право забудовника - право на введення в експлуатацію й успадкувала [PERSON] Частиною 1 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід, припинення підлягають державній реєстрації, в той час як відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, при цьому ч.3 вказаної статті визначає, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), оскільки встановлена наявність права власності, яке виникає з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] на момент смерті [PERSON], померлого [INFO], а також вирішення питання належності будинку, можливо лише після прийняття його до експлуатації. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про законність вимог позивача та їх задоволення.

Outcome: approved