Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

05 липня 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом до [PERSON], просила стягнути з нього на її користь алімени на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на слідуючи обставини. Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2012 року. Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину- доньку [PERSON], [INFO], з 30 травня і по даний момент дитина проживає разом з позивачкою, оскільки сімейні відносили сторони припинили, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Позивачка, з урахуванням того, що вона проживає з дитиною і знаходиться в утрудненому матеріальному становищі, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Не заперечуючи проти припинення сімейних відносин та факту роздільного його проживання від позивачки та дитини, вказав, що він не ухиляється від надання матеріальної допомоги позивачці, в тому числі на утримання дитини, в той час як ухилення від сплати аліментів передбачає винні навмисні дії (бездіяльності) відповідача. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2012 року (а.с.8), мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні також встановлено, що сторони припинили сімейні відносини, з 30 травня 2016 року донька проживає з позивачкою окремо, сімейний бюджет сторони не ведуть. Вказані обставини сторони не заперечують. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що передбачено ст. 180 СК України. Ст.181 СК України передбачає, що одним із способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України судом при визначенні розміру аліментів враховуються слідуючи обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд, приймаючи рішення про задоволення позову, враховує також наступне. В судовому засіданні було з'ясовано, що відношення сторін по справі неприязні, позивачка дотепно довела неможливість спільного проживання з відповідачем та його небажання надавати допомогу на утримання дитини. Зокрема акцентовано увагу на письмові заперечення відповідача та надані до заперечень додатки. З платіжних доручень та квитанцій вбачається, що сплачені ним кошти на адресу позивачки були здійснені на оплату її ж навчання, а не на утримання дитини. Оплата в розмірі 200 грн. не є допомогою, а є, як вказано в квитанції «благодійним внеском». Оплата платних послуг УВК № 148 в сумі 1244 грн. здійснена за травень 2016 року, в той час як сторони не заперечують, що дитина стала проживати окремо з позивачкою з 30 травня 2016 року, а стягнення аліментів за позовом вимагається з 05 липня 2016 року. Тобто, відповідач не надав суду доказів, які б спростовували позицію позивачки. Підтверджень того, що відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання доньки, не надано. При цьому суд приймає до уваги достатню матеріальну забезпеченість відповідача, яка дає йому змогу надавати достатні кошти на утримання дитини. В судовому засіданні позивачка вказала, що відповідач має заробітки в розмірі 80 000 грн. на місяць, відповідач не заперечував, що його місячний дохід складає 60 000 грн. Не заперечує він того, що він є фізично та психічно здоровою людиною, інших утриманців у нього немає. За таких умов відповідач дійсно не позбавлений можливості надавати своєчасну допомогу на утримання дитини в достатніх розмірах. Відповідач фактично навмисно ухиляється від надання допомоги саме на утримання неповнолітньої дитини. Навіть переказуючи гроші відповідачці, він відкрито вказує в платіжному дорученні найменування платежу в провокаційній принизливій формі, що підтверджує позицію позивачки, стосовно того, що неповнолітня донька стала залежною від неприязних стосунків з боку відповідача. Беззаперечно, приймаючи рішення по справі, в першу чергу повинно приймати до уваги інтереси неповнолітньої дитини, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.367 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved