Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

05.05.2014 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м.Чернігова з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 24.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11320242000, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 56000 доларів США з кінцевим терміном повернення 23.03.2018 року. 09.02.2009 року було укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту, згідно якого номер Договору змінено на № 11320242001 та відповідачу було продовжено кінцевий термін повернення кредиту 23.03.2028 року. В забезпечення зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 11320242000 від 24.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки № 31607Z94 від 24.03.2008 року предметом якого є квартира [ADDRESS]. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника станом на 18.11.2013 року утворилася заборгованість у розмірі 67663 грн.87 коп . В зв'язку із невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. В ході розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, і просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, двічі просив відкласти судове засідання. Суд визнав за можливе розглядати справу без участі представника відповідача. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11320242000, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 56000 доларів США з кінцевим терміном повернення 23.03.2018 року. 09.02.2009 року було укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту, згідно якого номер Договору змінено на № 11320242001 та відповідачу було продовжено кінцевий термін повернення кредиту 23.03.2028 року. В забезпечення зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 11320242000 від 24.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки № 31607Z94 від 24.03.2008 року предметом якого є квартира [ADDRESS]. Судом встановлено, що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконує, через що у позичальника станом на 18.11.2013 року утворилася заборгованість у розмірі 67663 грн.87 коп . Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Позивач просить звернути стягнення на предмет застави на квартиру [ADDRESS], як на заставне майно яким забезпечено зобов'язання відповідача перед позивачем за договором про надання споживчого кредиту № 11320242000 від 24.03.2008 року, договором іпотеки № 31607Z94 від 24.03.2008 року. Але з 07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VII (далі - Закон). На період дії Закону вводиться мораторій на примусове стягнення/відчуження рухомого і нерухомого майна боржників, які мають кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Відповідно до Закону дія цього мораторію застосовується за умови, якщо: нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідач зареєстрована та постійно проживає в квартиру [ADDRESS], загальна площа квартири 72,2 кв.м, житлова 34,8 кв.м. Відповідно до Закону передбачено введення мораторію на примусове відчуження рухомого і нерухомого майна позичальників (боржників), які мають кредитні зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті, до набуття чинності законодавством щодо умов і порядку проведення конвертації зобов'язань за договорами споживчого кредиту з іноземної валюти у національну. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про відмову позивачу в задоволенні його позовних вимог. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку не існують підстави для захисту прав позивача, шляхом передачі іпотекадержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнати право власності за іпотекою держателем ПАТ «Дельта Банк». Тобто, на підставі викладеного суд прийшов до висновку, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути задоволена у зв'язку з введенням мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а тому на даний час, ця обставина унеможливлює задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Outcome: dismissed