Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

06 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом (уточненим 16.11.2020р.) про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . В обгрунтування позову посилається на те, що він є власником вказаного будинку. Даний будинок позивач придбав за договором купівлі-продажу 29.07.2020 року. На момент набуття позивачем права власності на спірний будинок відповідачі вже був зареєстровані у ньому, але з 2015 року фактично не проживають. Посилаючись на те, що реєстрація відповідачів створює перешкоди позивачу у реалізації його права власності, він змушений сплачувати щомісячні поточні комунальні рахунки з урахуванням непроживаючих зареєстрованих осіб, позивач звернувся до суду із даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, із заявою про розгляд справи у їх відсутності до суду не зверталися, відзиву не надали. З урахуванням викладеного, судом у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Позивач є власником будинку [ADDRESS] та набув право власності на це житло на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 29.07.2020р., укладеного з [PERSON] (від імені якої діяв представник), що підтверджується як самим договором та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Право власності зареєстровано за позивачем 29.07.2020р. /а.с. 14-16/. Згідно з довідкою про склад сім`ї від 20.10.2020р. /а.с. 12/ у будинку [ADDRESS] досі зареєстровані також [PERSON] (колишній власник житла) та [PERSON] (її онук). З акту від 27.10.2020р., складеного секретарем Богданівської сільської ради та підписаного сусідами позивача, вбачається, що відповідачі по справі не проживають у будинку [ADDRESS] з 2015 року /а.с. 13/. Крім того, як вбачається з наданої суду копії паспорта [PERSON] , вона набула вид на проживання в Російській Федерації. Згідно з даними довідки від 14.11.2018р. № 1078 відповідач [PERSON] також проживає в Республіці Карелії, РФ з 2018 року/а.с. 10,11/. Конституцією (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Крім того, відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містять також ст.ст. 383, 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку користуватись цим жилим приміщенням для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в цієї особи. Із припиненням права власності особи втрачається й похідне право користування жилим приміщенням. Як вбачається з вищенаведеного, відповідачі користувались спірним будинком як власник житла - [PERSON] та член її сім`ї - [PERSON] , при цьому вони втратили право власності, у тому числі і правомочча користування вказаним жилим приміщенням з моменту державної реєстрації цього права за позивачем. За таких обставин, відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування вказаним будинком. Згідно зі статтею 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 1681 грн 60 коп. у дольовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved