Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

07.02.2018 року [PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання непрацюючої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 2005 року по 2014 рік вона разом з відповідачем проживала однією сімєю без державної реєстрації шлюбу. У період спільного проживання у них 10.07.2006 року народилася донька [PERSON]. З 2014 року сторони разом не проживають. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати дитину, кошти на утримання дитини добровільно не надає. На даний час позивачка [PERSON] працює без оформлення трудового договору та отримує заробітну плату у розмірі 1400 грн. на місяць. На її утриманні перебуває ще троє дітей від попереднього шлюбу, на яких позивачка отримує державну допомогу по втраті годувальника 2178 грн. На підставі статей 180 183 Сімейного кодексу (далі СК) України позивачка просить суд стягнути з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом на підставі наданих сторонами доказів встановлено, що сторони з 2005 року по 2014 рік проживали однією сімєю без державної реєстрації шлюбу. У період спільного проживання у них 10.07.2006 року народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-КИ № 073223, виданим 17.07.2006 року виконкомом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровській області, в якому відповідач записаний батьком дитини (а.с.9). З 2014 року сторони разом не проживають, що підтверджується актом депутата Дмитрівської сільської ради (а.с. 14). Позивачка на даний час працює без оформлення трудового договору та отримує заробітну плату у розмірі 1400 грн. на місяць. На її утриманні перебуває ще троє дітей від попереднього шлюбу, що підтверджуються копією паспорту [PERSON], копіями свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-13). Позивачка отримує державну допомогу по втраті годувальника 2178 грн., що підтверджується довідкою № 259, виданою 31.01.2018 року Управлінням соціального захисту населення Петропавлівської районної адміністрації (а.с. 15). Правовідносини між сторонами регулюються СК України. Суд виходить з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків з догляду та матеріального забезпечення власної дитини. При вирішенні спору суд керується положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитина має право розраховувати на повноцінне дитинство. Інтереси дитини підлягають переважному захисту у разі співставлення з правами та законними інтересами відповідача. Суд відзначає, що батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, за приписами ст. 182 СК України судом враховано, що мати дитини здійснює догляд за нею, але можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. На підставі досліджених доказів та, приймаючи до уваги, що відповідач, як батько неповнолітньої дитини повинен піклуватися про неї та утримувати, однак матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, суд приходить до висновку, що відповідач повинен виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з дня подання до суду позовної заяви. Згідно з ч.1 ст.176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає 1860 грн. 1860 х 50/100 х 6 місяців = 5580 грн.. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачку відповідно до п.3 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1762 грн., в звязку з чим суд вважає за необхідне на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі зазначеного, ст.ст. 141, 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved