Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

06.10.2016 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернувся до Краматорського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.09.2011 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ІKСАSHVG.51526.006, на підставі якого відповідач [PERSON] отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 15450,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 12% річних, строком до 09.09.2016 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця за Графіком погашення кредиту та відсотків, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У звязку з тим, що відповідачем були порушені умови договору, а саме не були надані своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 27.09.2016 року складає в розмірі 15492,15 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 9814,78 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 2278,37 грн., простроченої заборгованості за комісією в розмірі 3399,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 15492,15 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, на позові наполягав та просив його задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або заперечень на позов не надав. Відповідно до ст.224 ЦПК України зі згоди представника позивача судом ухвалено про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позов, заяву та надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Згідно ст.1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобовязання позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України та проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно з кредитним договором № ІKСАSHVG.51526.006 від 06.09.2011 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 15450,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 12% річних, строком до 09.09.2016 року. Згідно з пп.1.5, 1.6 Кредитного договору позичальник сплачує банку комісію за надання фінансового інструменту в розмірі 450,00 грн. у день укладання кредитного договору та комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 1 відсоток від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати. Відповідно до п.2.4 Кредитного договору, відповідач був зобовязаний сплачувати проценти щомісяця з 1-го по 10-те число кожного поточного місяця. При несплаті комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими. Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі 36% річних за кожний день прострочення. Згідно з п. 3.1.9, 3.1.10, 3.1.11 Кредитного договору, при порушенні позичальником зобовязань, передбачених умовами даного договору, банк на свій розсуд має право змінити умови договору-зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісій й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. Відповідно до п. 6.3 Кредитного договору, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом Банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Відповідачем були порушені умови договору, у звязку з чим виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку станом на 27.09.2016 року складає 15492,15 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 9814,78 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 2278,37 грн., простроченої заборгованості за комісією в розмірі 3399,00 грн. Відносно стягнення з відповідача простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 9814,78 грн., а також простроченої заборгованості за процентами в розмірі 2278,37 грн., ці вимоги суд находить законними та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за комісією в розмірі 3399,00 грн., вони не ґрунтуються на законі, отже не підлягають задоволенню з наступних причин. Відповідно до п.3 ст.55 Закону України Про банки та банківську діяльність банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до діючого законодавства в сфері надання кредитних послуг, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України Про захист прав споживачів до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України Про захист прав споживачів (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст.55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України Про захист прав споживачів від 12.05.1991 року, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Встановивши в кредитному договорі обовязок позичальника, щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому нарахування комісії було проведено позивачем та сплачено відповідачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме, компенсація сукупних послуг банку, за рахунок відповідача, що є незаконним. Позивачем не надано доказів того, які саме правочини були ним укладені за рахунок відповідача, як це передбачає ст.1011 ЦК України. Суду не надані акти виконаних робіт (послуг), що підтверджують надання позивачем таких послуг відповідачу. Крім того, відповідно із абз.3 ч.4 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов'язком банку, відповідно, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Також, слід зазначити, що оскільки надання кредиту є виконання зобов'язання банка за кредитним правочином, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Крім того, оскільки відкриття та введення позичкового рахунку у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам і публічно - правовим обов'язком самої кредитної установи (банку), то такі дії жодним чином не можуть розглядатися як послуги, що надаються клієнту -позичальнику. Суд вважає, що комісію банку за обслуговування кредиту не можна вважати витратами відповідача за оформлення кредиту, оскільки такі витрати передбачені кредитним договором. За таких обставин суд вважає, що умови кредитного договору, за якими відповідач повинен сплатити позивачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору, отже в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за комісією в сумі 3399,00 грн., слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України за рахунок відповідача позивачу слід відшкодувати понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1378,00 грн., які були понесені позивачем при звернені з позовом до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial