Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

06 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд стягнути з відповідача: суму боргу в розмірі: 102 000 (сто дві тисячі) грн. 00 коп., суму трьох відсотків річних від простроченої суми на день винесення рішення суду, судові витрати. Заявою адвоката Сівацького А.М. про долучення документа до матеріалів цивільної справи від 21 листопада 2019 року було долучено копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ЗП № 002060 від 12 березня 2020 року та довіреність від 15 серпня 2018 року Серія ННС № 640345, представником позивача по справі визначено [PERSON] . Представник позивача до початку розгляду справи по суті звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з оголошенням на всій території України карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території країни коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 р. № 211, та наданням часу уточнення позовних вимог. Надалі представник позивача не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, надав суду заяву з проханням проводити судове засідання у його відсутності, заявлені вимоги підтримує частково в розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. на підставі досягнення згоди між Позивачем та Відповідачем по справі відносно розміру боргу за борговою розпискою та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи по суті без його участі, погодившись з позовними вимогами позивача про стягнення з Відповідача суми боргу в розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. згідно з уточненням позовних вимог Позивачем. Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Лила В.М. від 10 грудня 2019 року відкрите провадження по справі. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Позов обґрунтований тим, 10 квітня 2018 року до [PERSON] звернувся відповідач по справі, [PERSON] , з проханням позичити йому суму для своїх потреб. 10 квітня 2018 року відповідач отримав 102000 (сто дві тисячі) грн. 00 коп., за умови повернення Позивачу зазначеної вище суми по 5100 грн. 00 коп. - щомісячно. Саме на цих умовах сторони уклали усний договір позики, в якому [PERSON] повинен був віддавати суму по 5100 щомісячно. На підтвердження передачі грошей Відповідач власноруч написав розписки і отримав гроші. 25 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з вимогою про повернення коштів. Однак [PERSON] свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконав жодного разу. Станом на листопад 2019 року відповідач не сплачував щомісячний процент за користування грошовими коштами та не повернув грошові кошти по розписці, як того вимагають умови розписки. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 102000 грн. 00 коп. (сто дві тисячі грн. 00 коп.), суму трьох відсотків річних. З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, а сторонами не спростовано, що 10 квітня 2018 року [PERSON] (Позикодавцем), що проживає за адресою: [ADDRESS] , паспорт серія [NUMBER] та [PERSON] (Позичальником), що проживає за адресою: [ADDRESS] , паспорт серія [NUMBER] був укладений усний договір позики, за яким Відповідач отримав 102 000 (сто дві тисячі) грн. 00 коп., за умови повернення Позивачу зазначеної вище суми по 5100 грн. 00 коп. - щомісячно. Правовідносини щодо укладення договору позики регулюються наступними нормами закону. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). В силу вимог ч. 1 та ч. 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Посилаючись до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Зазначений вище договір, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України є договором, що укладений в письмовій формі, оскільки його сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян. Як визначено у статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою з моменту фактичного передання речей, визначених родовими ознаками, позикодавцеві (із рук в руки) або з моменту зарахування грошових коштів, що позичалися, на банківський рахунок позикодавця.

Outcome: approved