Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

06 грудня 2016 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов Концерну «МТМ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з січня 2009 року по вересень 2013 року в сумі 4998,71 грн. Позов обґрунтований тим, що концерн «МТМ» по відношенню до відповідача є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачу в межах опалювального сезону,а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) - постійно, проте останньою не виконувався обов`язок по оплаті за надану комунальну послугу. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані комунальні послуги за період з січня 2009 року по вересень 2013 року в сумі 4998,71 грн. 25 липня 2017 року представник відповідача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності, оскільки позовні вимоги концерну стосуються періоду з січня 2009 року по вересень 2013 року, а позов надано до суду після закінчення строку позовної давності. Під час судового засідання 12 червня 2017 року задоволено клопотання представника позивача про відкладення судового засідання для уточнення позовних вимог, призначено наступне судове засідання 13 вересня 2017 року о 12 год. 20 хв. 08 вересня 2017 року представником позивача надано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої збільшено розмір позовних вимог шляхом зміни періоду нарахування заборгованості з вересня 2013 року по червень 2017 року та її суми у розмірі 14814,38 грн., не змінюючи підстави подання такого позову. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 14814,38 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. 18 листопада 2019 року представником відповідача надано заяву, відповідно до якої зазначає, що збільшивши період нарахування заборгованості позивач фактично змінив підстави позову, відповідної заяви до суду не надав, вважає, що уточнені позовні вимоги суд не має брати до уваги. Вказує, що відповідачка на постійній основі проживає у Німеччині, на підтвердження чого надав копію загранпаспорту громадянина Німеччини [NUMBER] , виданого 28.04.2004 року. Сторони по справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 43839982 від 15.09.2015 року, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2006 року (справа №2-1023). Судом встановлено, що позивач надавав послуги відповідачу з централізованого опалення та постачання гарячої води на адресу: [ADDRESS] . Згідно з п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Квартира відповідача підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до наданого до суду розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] , позивач у період з вересня 2013 року по травень 2017 року надавав відповідачу послуги з централізованого опалення та водопостачання у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Станом на 01 червня 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за період з вересня 2013 року по травень 2017 року складає 9815,67 грн., що не відповідає розміру заборгованості, яка зазначена позивачем в заяві про уточнення позовних вимог. Проте, факт надання зазначеної послуги в даному випадку є безспірним та беззаперечним. Відповідач, скориставшись послугами Концерну, належним чином не здійснив оплату за надані позивачем послуги. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно зі звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст. 25 вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником квартири на праві приватної власності, а за нормами ч. 3 ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, власник майна не тільки має право на свій розсуд володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, але й повинен виконувати певні обов`язки, зокрема, утримувати майно, та нести витрати, необхідні для збереження майна, та вживати всіх заходів, пов`язаних із забезпеченням належного стану майна. Вказана норма встановлює презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Представником відповідача під час розгляду справи було подано клопотання про застосування до вимог Концерну строків позовної давності за період з січня 2009 року по вересень 2013 року. Стаття 256 ЦК України визначене, поняття позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До заявлених позовних вимог, стосовно суми основного боргу, відповідно до ст. 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності в три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки у заяві представника відповідача від 18.11.2019 року зазначено, що останнім було заявлено клопотання від 25.05.2017 року про застосування строків позовної давності до вимог позивача щодо стягнення заборгованості у розмірі 4998 грн. 71 грн. за період з січня 2009 року по вересень 2013 року, суд не може застосувати строки позовної давності до уточнених позовних вимог позивача, а саме щодо стягнення заборгованості за період з вересня 2013 року по червень 2017 року, оскільки відповідачем не було заявлено вказану вимогу щодо збільшених позовних вимог. Думка представника відповідача щодо зміни позивачем підстав позову шляхом збільшення періоду нарахування заборгованості судом не береться до уваги, обґрунтовуючи наступним. Підставою позову є юридичні факти, які наводяться позивачем на обґрунтування своєї матеріально-правової вимоги, а саме факти, які мають значення для судового захисту суб`єктивного цивільного права. Підставою позовних вимог щодо стягнення Концерну «МТМ» з [PERSON] вищезазначеної заборгованості є факт надання позивачем послуг відповідачу щодо централізованого опалення та централізованого водопостачання (підігріву питної води) та факт порушення зобов`язання відповідача, як споживача та власника майна, своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Проаналізувавши уточнені позовні вимоги позивача, суд вбачає саме збільшення позовних вимог шляхом зміни періоду нарахування заборгованості та перерахунку розміру заборгованості відповідно до нового періоду. Відповідачем та її представником всупереч процесуального обов`язку, ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не було спростовано наявного у справі розрахунку заборгованості, наданого позивачем, та не було надано обґрунтованого контр розрахунку щодо нарахування та сплати комунальних послуг. Несплата комунальних послуг відповідачкою оскаржена не була, що вкотре свідчить про те, що відповідачкою були одержані житлово-комунальні послуги. За таких обставин, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що відповідач не виконала свої зобов`язання перед позивачем, передбачені положеннями чинного законодавства, тому суд дійшов до висновку стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги за адресою: [ADDRESS] , в загальному розмірі 9815,67 грн., що виходить з пред`явленого розрахунку заборгованості, на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 14814,38 грн., однак позов підлягає задоволенню на суму 9815,67 грн. (9815,67 х 100 : 14814,38), тобто на 66,25 %, тому й сума судового збору, яка підлягає стягненню, складає 1378 х 66,25 :100=913,03 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial