Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

06.11.2017 року позивач [PERSON] звернулась до Веселівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона з липня 2014 року по листопад 2014 року без укладення шлюбу мешкала разом із [PERSON] в м. Дніпро. [INFO] року у них з відповідачем народився спільний син - [PERSON]. Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.02.2015 року, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Веселівського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №01. В листопаді 2014 року у зв'язку із неможливістю знайти спільну мову позивачка забрала власні речі й почала жити окремо (переїхала до батьків в с. Мала Михайлівка, Запорізької області). Після народження дитини відповідач був повідомлений, але жодного разу не надавав будь-якої належної допомоги на її утримання. Понад два роки відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, що виражається, зокрема, у тому, що він не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Всі витрати на утримання дитини позивачка несе самотужки. Враховуючи те, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивачки та її дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні змінила частково позовні вимоги, просить задовольнити в частині позбавлення батьківських прав відповідача, а в частині стягнення аліментів залишити без розгляду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи служби у справах дітей Веселівської РДА Запорізької області Бойчук Г.О. у судовому засідання також не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.02.2015 року, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Веселівського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №01 батьками [PERSON] є [PERSON]. та [PERSON] Факт батьківства у судовому засіданні не оспорювався. Згідно довідки Веселівської селищної ради Запорізької області № 756 від 25.10.2017 року позивачка [PERSON] проживає разом зі своїм сином по [ADDRESS] Відповідно до довідки КДНЗ «Орлятко» № 102 від 26.10.2017 повідомили, що дійсно [PERSON] не приймає участі у вихованні сина, приводить і забирає дитину з дитячого садка мати. Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини при Веселівській РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] повідомили, що з листопада 2014 року й до цього часу батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров'ям. 29.11.2017 року комісією було направлено запрошення [PERSON] з'явитися до служби у справа дітей на бесіду, з метою з'ясування причин того, що він не приймає участь у вихованні та утриманні сина, але він її проігнорував. 01.12.2017 року спеціалістами служби у справах дітей було здійснено обстеження умов проживання дитини, відповідно до якого санітарно-гігієнічні умови проживання добрі. Для дитини створені всі умови для формування його як особистості. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, не піклується про її фізичний та розумовий стан, не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Стаття 150 Сімейного Кодексу України встановлює обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та говорить про те, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Отже, приймаючи до уваги той факт, що відповідач фактично не приймає участі у вихованні дитини, не надає допомоги на її утримання, суд доходить до висновку, що це свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення батьківський прав. При цьому суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 640,00 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved