Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

07.07.2014 року представник [PERSON] акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», як правонаступник Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №1561/МК від 13.11.2006 року в розмірі 6058,95 доларів США та 7527 грн 40 коп, а також судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовано тим, що 13 листопада 2006 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1561/МК, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 4000,00 доларів США з терміном погашення до 07 липня 2008 року і сплатою відсоткової ставки 21,00 % річних. Банк свої зобовязання за укладеним договором виконав, однак позичальник свої зобов'язання по укладеному договору не виконує. Станом на 17.06.2014 року заборгованість по кредитному договору становить 6058,95 доларів США та 7527 грн 40 коп. Засобом забезпечення кредитного зобов'язання були договори поруки від 13.11.2006 року, поручителями по яких виступили відповідачі [PERSON] та [PERSON], які несуть солідарну відповідальність з позичальником перед банком. Однак вимогу банку про погашення заборгованості відповідачі не виконали. На розгляд справи представник ПАТ «КБ «Надра» не зявився, в поданних додаткових поясненнях представник позивача просить справу розглянути у його відсутності, відмовити в клопотанні про застосування спливу строку позовної давності та стягнути солідарно з відповідачів заявлену заборгованість за кредитним договором. Також в судове засідання не зявилися відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представником відповідача [PERSON] гр.[PERSON] подано письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні заявлених позовних вимог просить відмовити з підстав, викладених в запереченні на позовну заяву. В письмовому запереченні вказується, що строк виконання зобовязання по укладеному кредитному договорі настав з моменту закінчення кредитного договору та з 08.07.2008 року розпочався перебіг позовної давності, а позовна заява подана до суду 19.06.2014 року. Просить застосувати до даних правовідносин сплив строку позовної давності. Також згідно чинного законодавства порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до 2 поручителя. Враховуючи настання строку виконання кредитного договору та дати предявлення вимог до поручителів, відповідно зобовязання поручителів [PERSON]та [PERSON] слід вважати припиненими. Також наданий позивачем графік повернення кредиту та відсотків не підписаний відповідачем. Крім цього, заявлені вимоги позивачем щодо сплати пені та штрафу суперечить чинному законодавству. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дійсно 13.11.2006 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1561/МК, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 4000,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 21,00% річних, з кінцевим терміном повернення до 07.07.2008 року. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.6.1.2 укладеного кредитного договору позичальник зобовязувався відповідно до договору (графіку) повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадках передбачених договором також сплатити неустойку та відшкодувати завдані збитки. Свої зобовязання по укладеному кредитному договору позивач виконав, однак, як встановлено судом, в порушення умов укладеного договору позичальник свої грошові зобовязання по поверненню кредиту та сплату відсотків за користування кредитом належним чином не виконував. Згідно ст.ст.526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, а також у встановлений строк його виконання. В поданому письмовому запереченні на заявлений позов представник відповідач [PERSON] гр.[PERSON] просить застосувати сплив строку позовної давності і в заявленому позові відмовити. Відповідно до вимог ст.ст.256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON]Ю, чергові щомісячні платежі на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом здійснював не регулярно, з порушенням визначених в умовах укладеного договору строків, відповідно в позивача виникало право на звернення з позовом до суду, тобто починався перебіг строку позовної давності. Також встановлено, що відповідач [PERSON] добровільно здійснив останній платіж на виконання укладеного кредитного договору 02.02.2015 року в сумі 2200 гривень, визнавши свій борг перед позивачем, чим було перервано перебіг позовної давності (ч.1 ст.264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності розпочався заново і 3 загальний строк позовної давності у даних правовідносинах може закінчитися 02.02.2018 року. За таких встановлених обставин, суд визнає, що немає підстав для задоволення заяви представника відповідача про застосування спливу позовної давності. Згідно укладених 13.11.2006 року договорами поруки між ВАТ «КБ «Надра» та гр.[PERSON] та [PERSON], останні на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязаннях позичальника [PERSON], які випливають з умов кредитного договору №1561/Мк від 13.11.2006 року в повному обсязі цих зобовязань. Згідно з ст.ст.553, 554 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором боржника за порушення зобовязання ним свого обовязку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, згідно із ч.4\~ст.559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України). З укладених договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договорів поруки (п.5.3) про їх дію до належного виконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконанням поручителями своїх зобовязань не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України. При таких обставинах підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. В укладеному кредитному договорі строк виконання основного зобовязання визначений датою 07 липня 2008 року. За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 07 липня 2008 року, протягом наступних шести місяців, чого вчинено не було, відповідно зобовязання відповідачів [PERSON] та [PERSON] по укладених договорах поруки слід визнати припиненими. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача [PERSON] гр.[PERSON] що сторонами не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а саме графік повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не підписаний відповідачем. Дана обставина не звільняє відповідача від зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків. Крім цього, сплачуючи платежі на виконання умов укладеного кредитного договору, відповідач [PERSON] фактично визнавав своє право на періодичне погашення кредитних коштів та відсотків. Згідно поданого позивачем розрахунку, заборгованість позичальника [PERSON] по кредитному договору станом на 17.06.2014 року складає 6058,95 доларів США та 7527 грн 40 коп, з яких 2493,14 доларів США заборгованість по кредиту, 3565,81 доларів США заборгованість по відсотках, 5566 грн. 30 коп пеня за порушення строків сплати кредиту, 1961 грн. 10 коп штраф. 4 Разом з тим, суд визнає, розрахунок заборгованості у частині стягнення неустойки у вигляді штрафу не відповідає вимогам закону. Згідно з п.9.1, та першого п.9.2 кредитного договору, у разі прострочення позичальником строків сплати відсотків та строків повернення кредиту позичальник сплачує кредиторові пеню у розмірі 0,5 процента від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочки, але не більше подвійної ставки НБУ, що діє у цей період. А відповідно до другого п.9.2 кредитного договору у разі порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 5 % від суми кредиту, визначеного на дату прострочення. Однак ст.61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). А за змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. З системного аналізу зазначених правових норм випливає, що сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобовязання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня), а тому за несвоєчасне виконання одного й того самого грошового зобов'язання не можна застосувати неустойку у вигляді пені та штрафу. Також суд визнає, що сплачені відповідачем [PERSON] грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором після дати розрахунку боргу повинні бути зараховані в погашення боргу під час виконання рішення суду. Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено, що відповідач по справі [PERSON] в порушення умов укладеного кредитного договор свої зобов'язання належним чином не виконував, в звязку з перериванням перебігу позовна давність не спливла, зобовязання відповідачів [PERSON] і [PERSON] як поручителів по укладених договорах поруки припинилися, правових підстав для стягнення додатково неустойки у вигляді штрафу немає, даний спір між сторонами в добровільному порядку не врегульовано, що є підставою для задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Надра».

Outcome: approved