Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

05 серпня 2019 року до суду надійшла заява [PERSON] . Заявник свою заяву аргументувала настуним: [INFO] померла його мати [PERSON] , [INFO] . За життя мати заповіту не залишила. Він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] . На час смерті мати була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадщина, що відкрилась після її смерті складається із 1/2 частини зазначеної квартири, яка належала покійній на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.11.2002 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради згідно з розпорядженням № 18568/1, власником іншої 1/2 частини квартири є він. З метою оформлення своїх спадкових прав він звернувся до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, проте постановою від 19.06.2019 року йому відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано доказів його постійного проживання за адресою спадкодавця. Просив суд встановити факт його постійного проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини - [INFO] . Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримали, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори на адресу суду направив заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечував. Представник заінтересованої особи Кременчуцької міської ради Полтавської області на адресу суду направив заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечував. Ухвалою судді від 09.08.2019 року відкрито провадження у справі, залучено до участі в якості зацікавленої особи Кременчуцьку міську раду Полтавської області. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла мати заявника [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 05.11.2018 року - а.с. 6). На підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.11.2002 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради згідно з розпорядженням № 18568/1, власниками є [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частині за кожним) (а.с. 10). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS] . На час смерті спадкодавець була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не залишила. Стан здоров`я [PERSON] був незадовільний, вона часто хворіла, потребувала лікування, постійного догляду та допомоги. [PERSON] постійно доглядав матір до самої смерті, оскільки, у останні два роки свого життя вона не могла себе обслуговувати та потребувала сторонньої допомоги. Приблизно з травня 2010 року і до самої смерті [PERSON] [PERSON] проживав з нею за адресою: [ADDRESS] . З метою оформлення своїх спадкових прав [PERSON] звернувся до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори. Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.06.2019 року йому відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано доказів його постійного проживання за адресою спадкодавця. Факт проживання заявника разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, підтверджується наступними письмовими доказами: копіями квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с. 6); свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 15); свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 16); чеком про сплату ритуальних послуг (а.с. 17). Спадкова справа після померлої не заводилась. У судовому засіданні буди допитані свідки: [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт проживання заявника із [PERSON] до дня її смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначають, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Ч. 1 ст. 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 вищевказаного Кодексу заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тощо. Пункт 23 вищевказаної Постанови Пленуму визначає, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved