Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

06 вересня 2021 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що шлюб з відповідачем розірвано на підставі рішення суду від 13 червня 2019 року. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач окрім аліментних платежів коштів на сина не надає. З 2019 року за договором про надання послуг денного догляду за дитиною позивач понесла витрати по догляду за дитиною в розмірі 65 000 гривень. За відвідування сином державного садка в період з січня 2020 року по вересень 2021 року позивач понесла витрати в розмірі 3 788 гривень. Всього додаткових витрат вона понесла на суму 68 788 гривень, тому половину цих витрат в розмірі 34 394 гривень просила суд стягнути з відповідача. 27 вересня 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив у позові відмовити. У відзиві вказав, що в нього на утриманні після смерті дружини залишилось двоє дітей. Після одруження з позивачем у сторін народився син [PERSON] . Під час його перебування на заробітках за кордоном позивач покинула місце проживання, зібравши речі та значну суму грошових коштів. Аліментні платежі він сплачує справно, однак позивач звернулась із позовом про збільшення розміру аліментів. Позивач працює та має стабільний та високий заробіток. Після розірвання шлюбу позивач не дає йому можливості бачитись з сином. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав наведених в ньому. Зазначила, що через робочий графік не мала змогу сидіти з сином цілодобово, тому скористалась послугами денного догляду за дитиною, через що понесла додаткові витрати. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що визнано сторонами у судовому засіданні. З договором про надання послуг денного догляду за дитиною від 02 січня 2019 року фізична особа-підприємець [PERSON] зобов`язалась за завданням [PERSON] надати послуги по доглядом за дитиною [PERSON] . На виконання вказаного договору позивач сплатила 65 000 гривень, що підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордера (а.с. 8-11). За відвідування [PERSON] ДНЗ № 22 (харчування, добровільні внески) позивач сплатила 3 788 гривень, на підтвердження чого до позову долучено копії квитанцій (а.с. 12-18). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Звертаючись із даним позовом до суду [PERSON] просила про стягнення з відповідача половини додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, понесених за відвідування нею дошкільного навчального закладу, а також за послуги по догляду за дитиною. Однак такі витрати не входять до додаткових в розумінні статті 185 СК України, так як не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини чи хворобою). Укладення договору про надання послуг денного догляду за дитиною було виключно рішенням позивача, у суду відсутні докази неможливості матір`ю самостійно здійснювати такий догляд. Витрати на харчування дитини у дошкільному навчальному закладі повинні покриватись аліментними платежами. Наведене всукупності свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі ст. ст. 180, 185, 199 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed