Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

06.06.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «ЖЕК-10» про стягнення середнього заробітку у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 17 лютого 2015 року по 15 грудня 2015 року у сумі 13 478,58 грн., мотивуючи тим, згідно рішення суду його було поновлено на роботі та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10 926,81 грн. Однак, вказані грошові кошти він в примусовому порядку отримав лише 15 грудня 2015 року, тому вважає, що відповідач повинен на даний час також сплатити на його користь середній заробіток у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати. Позивач в судовому засіданні свої вимоги уточнив та остаточно просив стягнути з відповідача середній заробіток у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 17 лютого 2015 року по 27 жовтня 2015 року у сумі 11 118,83 грн. та моральну шкоду 500 грн. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на неможливість своєчасно виконати рішення суду з причини відсутності грошових коштів на підприємстві у зв'язку із тяжким матеріальним становищем, а також врахувати, що позивач пропустив передбачений законом тримісячний строк звернення до суду з даним позовом. Заслухав сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді слюсаря в ПП «ЖЕК-10» з 16.10.2012 року. Наказом від 25.03.2013 р. його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.02.2014 р. [PERSON] було поновлено на роботі. Наказом від 04.03.2014 р. його звільнено з займаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17.02.2015 року позивача було поновлено на роботі з 04.03.2014 р. та стягнуто на його користь 10 926,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до платіжного доручення №208 від 27.10.2015 р., Заводським ВДВС ММУЮ сума заборгованості по вказаному рішенню списана із рахунку ПП «ЖЕК-10» та отримана позивачем. Відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, тому позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час порушення строків виплати заробітної плати є обґрунтованими. Крім того, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у даному випадку це 27.10.2015 року. Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Таким чином, звернувшись до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час порушення строків виплати заробітної плати лише 06 червня 2016 року [PERSON] пропустив встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з даним позовом, клопотання про поновлення вказаного строку позивачем не заявлялося, а тому, в задоволенні позову слід відмовити. Що стосується вимог про стягнення з відповідача спричиненої моральної шкоди, то ці вимоги також належить залишити без задоволення за їх недоведеністю.

Outcome: dismissed