Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

05 січня 2017 року до суду з позовною заявою звернувся позивач [PERSON], в якій він просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він є власником житлового приміщення квартири за адресою Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна(Кірова), 23, кв.23, яку було придбано ним на підставі акта про проведення електронних торгів, затвердженого начальником Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] від 15.12.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON] 22.12.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4270. У вказаному житловому приміщенні зареєстровані [PERSON], колишня власниця квартири та [PERSON], як член її сімї; фактично не проживають у цьому приміщенні більше двох років, проте залишаються зареєстрованими; вони не є членами родини або близькими особами позивача. Відповідачі за вказаною адресою тривалий час не мешкають, не користуються житлом, не зберігають в приміщенні належне їм майно. Відповідачі фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеної квартири в належному стані, виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості; не скасована реєстрація відповідачів за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача відповідно до ст.383 ЦК України. З огляду на це, позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Позивач був повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом (а.с.23), однак для участі в судовому засіданні не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 28), підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їхньому повному задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачів [PERSON]та [PERSON] було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи; за останнім відомим місцем проживання відповідачів була направлена судова повістка до КП Лиманська служба єдиного замовника для вручення останнім (а.с.24-26), але відповідачі в судове засідання не прибули, про наявність поважних для цього причин суд не повідомили, заперечень проти вимог позивача не висунули. З огляду на це та з урахуванням згоди позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. На підставі акта про проведення електронних торгів, затвердженого начальником Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] від 15.12.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON] 22.12.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4270, [PERSON] придбав у власність квартиру за адресою Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна(Кірова), 23, кв.23, (а.с.10-12). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2016 року № 76730188 право власності на вказану квартиру зареєстроване на імя [PERSON] (а.с.13). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за місцем проживання у цьому житловому приміщенні, що підтверджено довідкою виконкому Лиманської міської ради Донецької області від 06.01.2017 року № 12/18-22 (а. с. 19). Відповідачі фактично не проживають у квартирі більше двох років, проте залишаються зареєстрованими; вони не є членом родини або близькою особою позивача. Відповідачі за вказаною адресою тривалий час не мешкають, не користуються житлом, не зберігають в приміщенні належне їм майно. Відповідачі фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеної квартири в належному стані, виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості. Відповідно до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Ст. 41 [PERSON] України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950)). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідачі [PERSON]та [PERSON]Є не є членами сімї позивача. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 22.12.2016 року право власності на квартиру за адресою Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна(Кірова), 23, кв.23, на підставі акта про проведення електронних торгів, посвідченого державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Донецької області, що є чинним і сторонами не оспорюється, перейшло від [PERSON] до [PERSON] Відповідачі протягом тривалого часу користувалися вказаним житловим приміщенням, але вже впродовж двох років відсутні за адресою реєстрації, з матеріалів справи не вбачається наявної домовленості між ним та позивачем про збереження за ним права користування житлом. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Outcome: approved