Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

06 травня 2019 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог, позивач, зазначив, що 30.10.2007 року [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк» уклали кредитний договір № 0309/1007/71-433 за умовами якого, Відповідач отримала кошти в сумі 30\~000,00 дол. США. Також 30.10.2007 року, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: кв. [ADDRESS] загальною площею 83,9кв.м., житловою площею 55,7кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, якими ПАТ «Сведанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Сведбанк» та фізичними особами. Відповідно до Договору та чинного законодавства Покупець набув усі права вимоги по відступленим договорам включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісії, нарахованих штрафних санкцій. 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу та договір про передачу прав за іпотечним договором відповідно до якого Сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від Боржників Сторонами одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим Договором. Іпотекодержатель передає Новому іпотекодержателю права за Іпотечними договорами, перелік яких наведений у Додатку № 1 до цього Договору. З моменту набуття чинності цим Договором до Нового Іпотекодержателя переходять усі права і зобов`язання Іпотекодержателя як сторони, що іменується «Іпотекодержатель» у зобов`язаннях, які виникли на підставі Іпотечних договорів, в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором. Через систематичне невиконання Боржником умов кредитного договору Банк був змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 19.11.2018 року право власності на майно було зареєстроване за ТОВ «Кредитні ініціативи», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак Позивачу стало відомо, що реалізувати майно на даний час неможливо оскільки 13.05.2011 року, Жовтневим ВДВС Криворізького міського управління юстиції, правонаступником якого є Покровський ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області постановою № б/н накладено арешт на нерухоме майно Відповідача, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 11221309 від 27.05.2011). Внаслідок винесення вищезазначеної постанови про арешт, на думку позивача, порушено його права як власника відповідного майна. Просить суд, звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 83,9 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,що накладений Жовтневим ВДВС Криворізького міського управління юстиції постановою № б/н від 13.05.2011 (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 11221309 від 27.05.2011). Ухвалою суду від 13 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 07 червня 2019 року, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року, розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року, розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою відповідача, витребувано докази. У судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов до суду не подавала,\~та ухвалою суду від 11 лютого 2020 року вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Представник третьої особи до суду не з`явився, направив до суду пояснення щодо позовних вимог, вказавши, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового рішення від 14.09.2009 р. за №2-н-2784/2009 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення боргу з [PERSON] . Надати матеріали зазначеного виконавчого провадження не є можливим, оскільки виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого документа завершено 29.11.2011 р., а строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, у відповідності до вимог п. 2 розділу XI «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 30.10.2007 року [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк» уклали кредитний договір № 0309/1007/71-433 за умовами якого, Відповідач отримала кошти в сумі 30\~000,00дол. США. 30.10.2007 року, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: кв. [ADDRESS] загальною площею 83,9кв.м., житловою площею 55,7кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, якими ПАТ «Сведанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Сведбанк» та фізичними особами. Відповідно до Договору та чинного законодавства Покупець набув усі права вимоги по відступленим договорам включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісії, нарахованих штрафних санкцій. 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу та договір про передачу прав за іпотечним договором відповідно до якого Сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від Боржників Сторонами одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим Договором. Через систематичне невиконання Боржником умов кредитного договору Банк був змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 19.11.2018 року право власності на майно було зареєстроване за ТОВ «Кредитні ініціативи», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, реалізувати майно на даний час неможливо оскільки: 13.05.2011 року Жовтневим ВДВС Криворізького міського управління юстиції, правонаступником якого є Покровський ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області постановою № б/н накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , яке знаходиться за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 11221309 від 27.05.2011). 30.10.2007 року право власності на майно зареєстровано за Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Постановою Жовтневого відділу ДВС Криворізького МУЮ від 13.05.2011 року на нерухоме майно [PERSON] накладено арешт в рамках виконавчого провадження В-11/1543/11, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Наразі, позивач позбавлений можливості реалізувати своє законне право на здійснення продажу предмету іпотеки для задоволення своїх грошових вимог, у зв`язку з існуючими обтяженнями на предмет іпотечного майна. Відповідно до ч. 2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту ч.6 та 7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання боржником на момент пред`явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов`язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Аналогічна правова позиція була зазначена Верховним Судом України у постанові від 09 квітня 2014 року по справі № 6-13цс14 та Верховним Судом у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 61-16095св18. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч.5 цієї норми у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Арешт було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними документами та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Існування арешту, накладеного на вищевказане іпотечне майно, є перешкодою для реалізації предмета іпотеки і порушенням майнових прав та інтересів іпотекодержателя. Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Наведеними нормами права передбачено підстави, що створюють правову можливість для позивача у цьому провадженні реалізувати предмет іпотеки у позасудовому порядку та скасувати всі існуючи арешти, накладені на іпотечне майно. Крім того, зазначене вище обтяження було накладене на іпотечне майно вже після підписання договору іпотеки від 30.10.2007 року та реєстрації іпотеки, а тому, враховуючи положення чинного законодавства України, позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок спірного нерухомого майна. Таким чином, арешт та заборона відчуження було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Суд враховує, що арешт накладений на житлове приміщення, перешкоджає реалізації предмету іпотеки, та позивач, як іпотекодержатель, має всі законні підстави для зняття арешту з майна. Приймаючи до уваги викладене, а також те, що існуючий арешт майна позивача грубо порушує гарантоване Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами його право приватної власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved