Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

05.09.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк» про повернення строкового банківського вкладу в загальному розмірі 102 339, 20 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2016 році між ним та АТ КБ Приватбанк було укладено договір строкового банківського вкладу «Стандарт» № SАМDBWFD0071178763601 строком на 12 місяців, який в подальшому неодноразово був пролонгований до 05 червня 2019 року. Предметом договору є розміщення строкового вкладу в сумі 100 (сто) тисяч гривень на строк один рік до 05 червня 2019 року з виплатою відповідачем відсотків на суму вкладу з розрахунку 13,5% річних, які щомісячно перерахову\-вались на розрахункову катку в сумі 923,00 гривні щомісячно. Далі позивач в позові зазначив, що 30 травня 2019 року направив заяву про розірвання строкового договору по закінченню строку дії договору та отримання суми вкладу готівкою про що отримав від відповідача СМС повідомлення про згоду на розірвання договору по закінченню строку його дії та ви\-дачу готівки в Кременчуцькому відділенні АТ КБ « Приватбанк» 06 червня 2019 року. Прибувши 06.06.2019 року до відділення банку він отримав роздруківку з застере\-женням такого змісту: «Увага! У клієнта є прострочена заборгованість за кредитом. Видача коштів повинна бути проведена після погашення простроченої заборгованості». У видачі належних йому коштів було відмовлено. При цьому, він ніяких кредитних договорів з АТ КБ «Приватбанк» не укладав, ніякої забор\-гованості не має та поручителем по кредитних договорах не виступав. 30 липня 2019 року він звернувся до в АТ КБ « Приватбанк» з заявою про досудове врегулювання справи та повернення депозитного вкладу, яка 01.08.2019 року була відправлена відповідачу рекомендованим листом, але в установлений законом місячний строк відповіді не отримав, а тому прохав стягнути з відповідача на його користь депозитний вклад в сумі 100 000 грн., проценти за користування депозитним вкладом з 06.06.2019 року по 05.08.2019 року в розмірі 1 846 грн 00 коп та пеню відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України з 06.06.2019 року по 05.08.2019 року в розмірі 493 грн 20 коп, а всього в розмірі 102 339 гривень 20 копійок. Згідно ухвали суду від 13.09.2019 року вбачається, що по справі відкрито провадження за правилами позовного провадження. Справа призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 11.10.2019 року о 10 годині 00 хвилин. 04.10.2019 року відповідач направив відзив на позов позивача, згідно якого вбачається, що позов позивача не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтований, так як останній має перед банком заборгованість за користування кредитними коштами (Т.1 а.с. 27-29). Згідно ухвали суду від 11.10.2019 року справа призначена до судового розгляду по суті на 31.10.2019 року о 10 годині 30 хвилин у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але направив заяву в якій прохав розглянути справу без його участі, позов підтримує. Відповідач АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, але направив заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову заперечує з підстав кладених у відзиві. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30.05.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір строкового банківського вкладу «Стандарт» № SАМDBWFD0071178763601 строком на 12 місяців, який був пролонгований в 2017 та 2018 році та діяв до 05 червня 2019 року. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», учасниками ринку фінансових послуг є, зокрема, споживачі фінансових послуг. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996р. № 5 вказано, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. За змістом ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Далі судом встановлено, що 06.06.2019 року строк дії договору «Стандарт» № SАМDBWFD0071178763601 сплив. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про повернення позивачу у зазначений в договорі термін суми вкладу, або письмових доказів щодо обмежень у поверненні банківського вкладу в розмірі 100 000,00 грн або його частини, а тому у позов позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів по депозитному вклад у розмірі 100 000,00 грн підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач утримуючи у себе кошти без законних на те підстав, та відмовляючи у їх поверненні порушує право власності позивача, що суперечить вимогам чинного законодавства України та принципам міжнародного права. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що відповідач безпідставно користувався грошовими коштами позивача, а тому позов позивача в частині стягнення з відповідача за період з 06.06.2019 року по 05.08.2019 року на користь позивача 3 % річних в розмірі 493,15 грн. підлягає задоволенню. Позов позивача в частині стягнення з відповідача процентів у розмірі 13,5 % річнихза користування депозитним вкладом з 06.06.2019 року по 05.08.2019 року в розмірі 1 846,00 грн не підлягає задоволенню виходячи з наступного. З 06.06.2019 року за заявою позивача вищезазначений депозитний договір припинив свою дію, а тому правові підстави для нарахування 13,5 % річних на депозитний вклад з 06.06.2019 року по 05.08.2019 року відсутні. При подачі позову про повернення вкладу, процентів та стягнення 3 % річних в розмірі позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 003,33 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial