Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

06.04.2016р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного м. Дніпропетровська суду з вищезазначеним позовом, який 19.04.2016р. уточнила в порядку усунення недоліків згідно з ухвалою суду від 08.04.2016р. (а.с. № 5 - 8, 36, 40 - 43). В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві, з урахуванням уточнень, посилалася на те, що відповідно до договору дарування від 17.06.2015р. їй належить на праві власності 1/2 частина будинку [ADDRESS] власником іншої 1/2 частини домоволодіння була [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується актовим записом про смерть № 2195 від 25.12.1987р. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частину зазначеного вище домоволодіння, проте спадкоємців у померлої особи немає та спадщину ніхто не прийняв. За час після смерті [PERSON] її майном ніхто не опікувався та не підтримував у належному санітарно-технічному стані, у зв'язку з чим воно було зруйновано. Просила припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] у зв'язку з її знищенням та у зв'язку зі смертю власника та визнати за позивачкою право власності на домоволодіння [ADDRESS] в цілому (100 відсотків). В наданій суду 17.05.2016р. заяві, представник позивачки - [PERSON] (діє за довіреністю від 05.04.2016р. - а.с. № 38) позовні вимоги підтримала в редакції від 19.04.2016р., просила їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 60). Представник відповідача - Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради - Федоренко О.П. (діє на підставі довіреності від 18.01.2016р. - а.с. № 55), в наданому суду 16.05.2016р. клопотанні заперечень проти позову не висловила, просила розглянути справу за її відсутності (а.с. № 54). Представник третьої особи - ВДРРПнаНМ УДР ДМУЮ в судове засідання 17.05.2016р. не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с. № 53), про причини неявки суд не сповістив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу згідно ст. 169 та ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами, а враховуючи, що представником відповідача по справі надано суду клопотання від 16.05.2016р., з якого вбачається, що вони заперечень проти позову не мають, то рішення по справі виноситься на загальних засадах, встановлених ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 17.06.2015р. [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина будинку [ADDRESS] Згідно відповіді КП «ДМБТІ» від 17.03.2016р. № 3174, власником іншої 1/2 частини домоволодіння була [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.12.1958р. та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.12.1958р. (а.с. № 11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (актовий запис № 2195 від 25.12.1987р.), яке було повторно видане 04.08.2015р. Жовтневим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. № 14). Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частину означеного вище домоволодіння. Проте спадщину ніхто не прийняв, що підтверджується відповідями, наданими Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 07.05.2016р. № 1290/01-16 та від 11.05.2016р. № 1302/01-09 (а.с. № 56 - 58). Після смерті [PERSON], її майном ніхто не опікувався та не підтримував у належному санітарно-технічному стані, у зв'язку з чим воно було зруйновано, що підтверджується актом № 1 від 21.12.2015р., складеним інженером з інвентаризації нерухомості (а.с.№ 20). Пунктом 4 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі знищення майна. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «ДМБТІ» ДОР 07.10.2003р. та правовстановлюючих документів, домоволодіння [ADDRESS], в натурі між його співвласниками не ділилось, проте кожний з них фактично користувався окремою квартирою, яких в будинку було дві (а.с. № 21 - 25). Квартирою № 1, яка складалась з: 2 - кухні, площею 14,9 кв.м., 3 - житлової, площею 32,8 кв.м, 4 - житлової, площею 10,9 кв.м - фактично користувалась [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 23.12.1958р., виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 2-20204 та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.12.1958р., виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий №2-20206, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР в реєстрову книгу за реєстровим №90 (а.с. № 26, 27). Квартирою № 2, яка складалась з: 3 - кухні площею 14,8 кв.м, 4 - житлової площею 10,6 кв.м, 5 - житлової площею 13,4 кв.м, 6 - житлової площею 19,1 кв.м - фактично користувалась [PERSON], яка в подальшому на підставі договору дарування від 17.06.2015р. подарувала належне їй майно [PERSON] (а.с. № 9, 11, 13). Після укладення договору дарування частина будинку, яка була у фактичному користуванні [PERSON] знищена та в натурі не існує, що підтверджується актом № 1 від 21.12.2015р. ( а.с. № 20). Відповідно до ст. 322 ЦК України тягар утримання майна належить власнику, а згідно зі ст. 323 ЦК України, ризик випадкової загибелі майна несе також власник. Згідно ст. 360 ЦК України, співвласники відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Відповідно до п. 4 та п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна та у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Під знищенням розуміється таке використання майна, у результаті якого воно припиняє своє існування назавжди. Іншими словами, знищення майна - це обставина, яка припиняє існування в подальшому конкретного об'єкта права власності, у результаті чого припиняються і самі відносини власності. Якщо знищено об'єкт права власності (його немає), то право власності не може існувати далі, незалежно від того, зареєстрована ця річ в державному реєстрі чи ні. Право власності - це речове право і воно існує остільки, оскільки є річ (об'єкт) і особа (суб'єкт), якій вона належить. Отже, враховуючи вищевикладене, можна дійти до висновку, що як знищення речі, так і припинення існування суб'єкта права власності, однаково припиняють відносини власності. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходив з того, що право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON], за відсутності спадкоємців та належного утримання була повністю зруйнована, що зумовлює припинення права власності на неіснуюче майно. Як вбачається з акту обстеження домоволодіння № 2 від 21.12.2015р., то під час обстеження встановлено, що існує лише частина житлового будинку [ADDRESS] позначена в технічному паспорті літ.А-1, а саме квартира № 2, що належить на праві власності [PERSON] Як вже зазначалося вище, відповідно до акту № 1 кв. № 1 знищена в натурі. Враховуючи, що представник відповідача в наданому суду клопотанні від 16.05.2016р. заперечень проти позову не висловила та приймаючи до уваги той факт, що частина домоволодіння, яка належала [PERSON] знищена та в натурі не існує, анулювання правовстановлюючих документів, як це зазначено в акті № 1 від 21.12.2015р., не відбулося, в інший спосіб припинення права власності на знищене майно не можливе, через смерть власника, то суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити та припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS] визнавши за [PERSON] право власності [ADDRESS] Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, та враховуючи, що представник позивачки в заяві до суду від 17.05.2016р. просила не розподіляти судові витрати по справі шляхом стягнення суми судового збору з відповідача, суд вважає за можливе віднести понесені позивачкою при подачі позову судові витрати на її рахунок (а.с. № 2 - 4, 60). На підставі викладеного,

Outcome: approved