Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

04 серпня 2016 року позивач Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради в особі голови райадміністрації І.Г. Бабека звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом в інтересах малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилались на те, що [PERSON], [INFO], є матір'ю малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 30 липня 2015 року малолітні діти, [PERSON] та [PERSON], були влаштовані до інфекційного відділення № 3 КЗ «Міська лікарня № 4 ім. Мацука» за заявою їх бабусі, [PERSON]. При відвідуванні родини службою у справах дітей 30 липня 2015 року було встановлено, що в квартирі для дітей створені задовільні умови, є іграшки, дитячі речі, проте зі слів неповнолітньої [PERSON], малолітні діти годуються один раз на добу, коли бабуся, [PERSON] приходить з роботи. 06 серпня 2015 року службою у справах дітей з матір'ю малолітніх дітей, [PERSON], була проведена профілактична робота щодо з'ясування причин самоусунення від виховання та утримання малолітніх дітей. 25 серпня 2015 року малолітні діти були переведені до комунального закладу «Міський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного і шкільного віку «Центр опіки», де перебувають по теперішній час. 08 вересня 2015 року мати [PERSON] звернулася з заявою щодо відвідування дітей у «Центрі опіки». Згідно інформації з КЗ «Центр опіки» від 18 квітня 2016 року, за час перебування дітей у закладі, мати відвідала дітей 4 рази: 09 жовтня 2015 року, 16 грудня 2015 року, 24 лютого 2016 року та 18 квітня 2016 року. За повідомленням районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, фахівцями центру був здійснений візит до родини [PERSON], але застати будь-кого з членів сім'ї не вдалося. 07 квітня 2016 року бабуся, [PERSON] повідомила Центр, що місцезнаходження її доньки, [PERSON], не відоме. У подальшому при неодноразових відвідуваннях родини [PERSON], двері ніхто не відчиняв. Отже, сім'я [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей з 13 серпня 2015 року по теперішній час. Службою організовано та проведено з сім'єю профілактично-виховальні заходи по усуненню причин та умов сімейного благополуччя. Проте, незважаючи на усі проведені заходи, [PERSON] на них не реагує, свого життя не змінює, життям та здоров'ям дітей не цікавиться, байдужа до їх долі. Усі ці фактори негативно впливають на розвиток, виховання та здоров'я малолітніх дітей. Просили суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON] на користь державного закладу за місцем перебування дітей або опікуна, на утримання малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку та доходів, до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного. Передати малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], Органу опіки та піклування Лівобережної райадміністрації Маріупольської міської ради для подальшого їх влаштування до державного закладу або під опіку громадян. У подальшому позивач змінив позовні вимоги, про що надав письмову заяву за підписом голови Лівобережної рай адміністрації Маріупольської міської ради [PERSON], в якій просили суд відібрати малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у матері, [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав, та передати їх Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації, для подальшого влаштування. Стягнути з [PERSON] на користь державного закладу, куди буде влаштовано дітей, або опікуна, на утримання малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку та доходів, до досягнення старшою дитиною повноліття, та у подальшому у розмірі 1/4 частини до досягнення молодшою дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного. В обґрунтування змінених позовних вимог посилались на те що, відповідач [PERSON] на теперішній час змінила своє відношення до виконання батьківських обов'язків, працює, відвідує дітей у дитячому закладі, перебуває під соціальним супроводом Лівобережного районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, за інформацією якого до співпраці ставиться відповідально. Проте враховуючи позитивні зміни, що відбуваються у житті відповідача, повернення дітей до її родини на теперішній час не можливо. Умов для мешкання дітей в житлі, в якому проживає [PERSON], не створено, будівля та подвір'я і надалі перебувають у непридатному для проживання малолітніх дітей стані. У судовому засіданні, представник позивача [PERSON], яка на підставі довіреності також діє від імені третьої особи - Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що оскільки [PERSON] на даний час перебуває на етапі відновлення соціальних зв'язків, тому повернення дітей до її родини на теперішній час є передчасним. Проте враховуючи позитивні зміни у житті відповідача, Орган опіки та піклування вважає за доцільне не позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей. Відповідач [PERSON] змінені позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала проти їх задоволення. Пояснила, що у неї були проблеми з алкоголем, тому за заявою її матері дітей забрали до інфекційного відділення лікарні. На даний час вона працює, проживає у цивільному шлюбі, від якого також має дитину, відвідує дітей у дитячому центрі, тобто стала на шлях виправлення. Представник третьої особи - Лівобережного районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради - [PERSON], діюча на підставі довіреності, змінені позовні вимоги Органу опіки та піклування Лівобережної рай адміністрації підтримала та не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи - Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» у судове засідання не з'явився, від якого за підписом директора [PERSON] надійшла заява з проханням справу розглянути за відсутності представника «Центру опіки», позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що змінені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], повторно виданого 17 грудня 2014 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився [INFO] року, батьками зазначені: батько - [PERSON], та мати - [PERSON], про що зроблено актовий запис № 488. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 10 червня 2014 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився [INFO] року, батьками зазначені: батько - [PERSON], та мати - [PERSON], про що зроблено актовий запис № 467. При цьому відомості про батька - [PERSON], внесені згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Як вбачається з матеріалів справи, 30 липня 2015 року спеціалістом служби у справах дітей, спеціалістом по соціальній роботі та дільничною медсестрою був складений акт обстеження умов проживання за повідомленням [PERSON], згідно якого за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (донька), [PERSON], [INFO] (донька), [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (онуки). За результатами перевірки було встановлено, що у дітей є речі, проте окремих спальних місць немає, дитяче харчування відсутнє. Зі слів бабусі, [PERSON], її донька, [PERSON], самоусунулася від виховання та утримання своїх дітей. Зі слів неповнолітньої [PERSON], діти харчуються лише один раз в день, коли їх бабуся, [PERSON], приходить з роботи. За заявою бабусі, [PERSON], малолітні діти, [PERSON] та [PERSON], були влаштовані до інфекційного відділення № 3 комунального закладу «Міська лікарня № 4 ім. Мацука». 06 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей з заявою про розгляд питання щодо повернення їй малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], матір'ю яких вона є. Комісією з питань захисту прав дитини Орджонікідзевської рай адміністрації на засіданні від 12 серпня 2015 року було відкладено розгляд заяви [PERSON] щодо повернення їй малолітніх дітей, та вирішено питання щодо влаштування малолітніх дітей до КЗ «Міський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного і шкільного віку «Центр опіки». Згідно відомостей, наданих КЗ «Міський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного і шкільного віку «Центр опіки» від 29 червня 2016 року, згідно направлення служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації № 08-22-978 від 25 серпня 2015 року, до їхнього закладу з 26 серпня 2015 року тимчасово влаштовані малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до повідомлення Лівобережного відділення поліції від 19 квітня 2016 року, [PERSON], яка мешкає з адресою: [ADDRESS], 05 серпня 2015 року притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 2 КУпАП. Згідно пояснень [PERSON] від 21 березня 2016 року, її донька, [PERSON] не проживає за місцем реєстрації більше шести місяців, її місце проживання не відоме. Як вбачається з акту обстеження умов проживання № 511 від 17 листопада 2016 року, складеного спеціалістами служби у правах дітей з метою встановлення можливості проживання малолітніх дітей, було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO]. У помешканні мається лише одне двоспальне ліжко, дитина спить в колясці. [PERSON] доглядає за дитиною під час роботи матері, до повернення в родину ще двох дітей не готовий. Згідно довідки від 16 листопада 2016 року, наданої ФОП [PERSON], [PERSON] дійсно працевлаштована касиром у ФОП [PERSON]. За повідомленням КЗ Міський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного і шкільного віку «Центр опіки» від 10 січня 2017 року, з 26 серпня 2015 року по теперішній час на повному державному забезпеченні в «Центрі опіки» знаходяться малолітні діти, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За час перебування малолітніх дітей у закладі, мати - [PERSON], [INFO], відвідувала їх нерегулярно (12 разів): 09 жовтня 2015 року, 16 грудня 2015 року, 24 лютого 2016 року, 18 квітня 2016 року, 02 червня 2016 року, 26 липня 2016 року, 16 серпня 2016 року, 27 вересня 2016 року, 03 листопада 2016 року, 21 листопада 2016 року, 23 грудня 2016 року, 06 січня 2017 року. Згідно ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Наявні в матеріалах письмові докази та встановлені у судовому засіданні обставини справи свідчать про ухилення відповідача [PERSON] від виконання покладених на неї законом батьківських обов'язків, оскільки остання не забезпечує належний мінімальний догляд за дітьми, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, після влаштування дітей до державного закладу відвідувала їх не систематично. Водночас, у відповідача [PERSON] у житті сталися позитивні зміни: вона працевлаштувалась, почала відвідувати дітей у дитячому центрі, знаходиться під соціальним супроводом, проте її соціальні зв'язки ще не відновлені у повній мірі, тому повернення їй малолітніх дітей на даний момент є неможливим. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідність відібрання у відповідача малолітніх дітей без позбавлення її батьківських прав у зв'язку з ухиленням від виконання обов'язків по їх вихованню, що наразі буде відповідати інтересам дітей. Водночас, згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 4 статті 170 СК України, при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням зазначених норм, відповідач [PERSON] зобов'язана утримувати своїх дітей незалежно від факту відібрання дітей (тимчасового поміщення до державного закладу) та сплачувати визначені судом аліменти. Таким чином, з відповідача [PERSON], на користь фізичної особи (опікуна/піклувальника) або державної установи, до якої будуть влаштовані малолітні діти, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, та у подальшому у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно до досягнення молодшою дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких підстав, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1929 (одна тисяча дев'ятсот двадцять дев'ять) гривень 20 копійок, який складається з судового збору за вимогу немайнового характеру про відібрання дітей у розмірі 551 гривня 20 копійок, та судового збору за вимогу майнового характеру про стягнення аліментів у розмірі 1378 гривень, пред'явлені юридичною особою. На підставі викладеного,

Outcome: approved