Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

05.10.2021 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, пені та процентів за користування позикою . Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 травня 2021 року між ним та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, відповідно до якого позивач надав у позику відповідачу 180000 грн, які відповідач зобов`язувався повернути до 31.07.2021 включно. Станом на 21.09.2021 року вказана сума боргу відповідачем не повернута. Враховуючи викладене, позивач прохає стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 180000 грн, пеню в сумі 46800 грн, 3% річних за користування чужими грошовими коштами у сумі 769,32 грн та судові витрати по справі. До судового засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] направила заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та прохала його задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до п.1.1 Договору позики від 27.05.2021 року позикодавець [PERSON] передав у власність позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 180000 гривень, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк. П.2 договору передбачено, що позикодавець передає позику позичальникові у момент підписання договору. Позика передається шляхом видачі всієї суми готівкою від позикодавця до позичальника. Позика вважається переданою позичальникові в момент видачі готівки. Відповідно до п. 3 договору , строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і закінчується 31.07.2021 року включно. Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання і набирає чинності в момент повної передачі позики позичальникові. Дія договору закінчується в момент повернення всієї суми, що позичалася, Позикодавцю, але не пізніше 31.07.2021 року включно. Закінчення дії цього Договору не звільняє сторони від обов`язку виконати свої зобов`язання в натурі і відповідальності за їх порушення, які мали місце протягом його строку дії. Договір позики підписаний [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-10). На підтвердження факту передачі грошових коштів у розмірі 180000 гривень, відповідачем [PERSON] 27.05.2021 року надано розписку (а.с.11). Взяті себе зобов`язання за договором позики позичальник [PERSON] не виконав, позичені кошти позикодавцю у встановлений строк не повернув. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст.1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як зазначено в постанові Верховного Суду України №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Таким чином, у позичальника [PERSON] (відповідача) виник борг перед позикодавцем [PERSON] (позивачем ) по поверненню позики в сумі 180000 гривень. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Статтею 549 ЦК України передбачено,що неустойкою пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. П.4.5 Договору позики передбачено, що у разі прострочення повернення суми позики у строки, визначені п.3.1 договору, а саме до 31.07.2021 року включно, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення. Термін прострочення за період з 01.08.2021 року по 21.09.2021 року складає 52 дні, тобто розмір пені за прострочення заборгованості становить 46800 гривень . Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Кодексу. Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми, що становить 769,32 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесені ним витрати по сплаті судового забору в сумі 2275,70 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved