Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

04 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вирівівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну ділянку, яка знаходиться на території Вирівської сільської ради. Фактично вона прийняла спадщину після чоловка, однак оформити її не має можливості у зв'язку з втратою державного акту на право приватної власності на землю. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,79 га, розташовану на території Вирівської сільської ради, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 16). Представник позивачки за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 22). Представник відповідача - Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, з позовом згодні (а. с. 25). Представник третьої особи - Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Державний нотаріус Бойко О. І. надіслала листа про розгляд справи без її участі (а. с. 19). У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO] року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а. с. 5). Останній був чоловіком позивачки, [PERSON], про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а. с. 4). З довідок Вирівської сільської ради вбачається, що [PERSON], який помер [INFO] року на день смерті був зареєстрований і проживав у [ADDRESS] разом зі своєю дружиною, [PERSON]. Остання до цього часу зареєстрована за вказаною адресою. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Вирівської сільської ради не посвідчувався та не реєструвався. (а. с. 8, 23). У відповідності до наявної в матеріалах справи копії державного акту серії [NUMBER], виданого Вирівською сільською радою 21 липня 1999 року на підставі рішення VIIІ сесії 23 скликання Вирівської сільської ради від 06 серпня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №338, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,79 га ріллі в межах згідно з планом, розташована на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 6). Вказаний державний акт на ім'я [PERSON] втрачений, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 24). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 10 травня 2016 року спадкова справа після померлого [INFO] року [PERSON] не заведена (а. с. 20). Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя спадкодавця, який його пережив (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачка прийняла спадщину після померлого чоловіка. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,79 га, яка знаходиться на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. Однак, вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з втратою оригіналу державного акту на вказану земельну ділянку, а відтак, позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved