Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

06.08.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, відповідно до якого просить: - зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкоди в користуванні належною їй квартирою [ADDRESS] ; - зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування площею 35,1 кв.м для проходу і проїзду до квартири [ADDRESS] ; - зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не використовувати земельну ділянку загального користування площею 35,1 кв.м для паркування автомобілів; - зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перенести належний останнім розбірний металевий гараж на виділену їм рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.12.2014 року земельну ділянку; - стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно на її користь завдану матеріальну шкоду за знищення належного їй металевого гаража в розмірі 32000грн.; - стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно на її користь завдану матеріальну шкоду за від`єднання від електро- та водопостачання, пошкодженням ганку та внутрішнього оздоблення належної їй квартири; - стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно на її користь завдану немайнову (моральну) шкоду в розмірі 55000грн.; - зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] демонтувати суцільну дерев`яну огорожу, побудовану ними на прибудинковій території будинку [ADDRESS] , та не чинити перешкоди у доступі до погреба (літ.»В») та сараю (літ.»Б»); - стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно завдану їй моральну шкоду в розмірі 5000грн.; - стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно на її користь понесені судові витрати в сумі 920грн. Вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є її сусідами та проживають в квартирі [ADDRESS] . Починаючи з 2003 року між нею та відповідачами [PERSON] та [PERSON] почали виникати сварки з приводу спільного користування подвір`ям вказаного домоволодіння. Так, [PERSON] неодноразово залишав належний йому автомобіль на земельній ділянці загального користування таким чином, що унеможливлювало прохід до її квартири. А також, вказаний відповідач розміщував будівельні матеріали на проході до її квартири. В лютому 2004 року її чоловіка [PERSON] на подвір`ї вказаного домоволодіння було побито невідомими особами. При цьому, після звернення до правоохоронних органів винних осіб у побитті її чоловіка так і не було встановлено, але мешканці квартири №3 влаштовувати сварки припинили. Однак з вересня 2010 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] знову почали в грубій формі перешкоджати їй та членам її сім`ї проходити через подвір`я до її квартири, стверджуючи, що проходити до належної їй квартири вона має іншим шляхом. При цьому, перешкоджання в користуванні квартирою супроводжувалось образами, лайкою на її адресу та погрозою фізичної розправи. Через побиття чоловіка у 2004 році вказані погрози вона сприйняла як реальні. Вказані відповідачі не допускали її до належного їй житла протягом вересня-жовтня 2010 року. Хоча дільничний інспектор Олександрійського МВ УМВС України своєю постановою від 17.09.2010 року і відмовив в порушення кримінальної справи за фактом не допуску до квартири, однак провів з [PERSON] профілактичну бесіду щодо дотримання правил спільного проживання. Разом з тим, ні звернення до міліції, ні профілактична бесіда результатів не дали,а навпаки, відповідачі [PERSON] та [PERSON] почали залучати до сварок ще й свого, на той час неповнолітнього, сина [PERSON] , який також погрожував і їй і її чоловікові. Оскільки вказані відповідачі свої протиправні дії продовжували, то вона разом з чоловіком вимушені були звернутись з заявою до прокуратури м.Олександрія. Після цього, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] деякий час її не чіпали, а вона в свою чергу, щоб уникнути провокаційних дій з боку останніх, намагалась рідше перебувати в належній їй квартирі, сподіваючись на поступове згасання конфлікту. Однак в лютому 2011 року [PERSON] спричинила їй, позивачу, тілесні ушкодження. Постановою Олександрійського міськрайонного суду від 05.06.2011 року відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст.125 КК України. При цьому, незважаючи на порушення відносно [PERSON] кримінальної справи, чоловік останньої - відповідач [PERSON] продовжував вчиняти щодо неї, позивача, неправомірні дії , а саме погрожував їй, ображав, показував непристойні жести та не допускав до квартири, внаслідок чого за її заявою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП. Однак, не дивлячись на це, відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в серпні 2011 року взагалі перестали її пропускати до її ж квартири, самовільно від`єднали її квартиру від електро- та водопостачання, що підтверджується перевірками відповідних постачальників комунальних послуг та постановою про відмову в порушення кримінальної справи від 03.08.2011 року. Щодо вказаних протиправних дій відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в 2011 році вона неодноразово зверталась до міського голови м.Олександрії з проханням призначити комісії для встановлення факту порушення її прав, а також з приводу відновлення електропостачання. Однак, як наслідок її звернень, лише Олександрійським РЕМ було констатовано факт протиправних дій [PERSON] . Постановою Олександрійського міськрайонного суду від 22.09.2011 року було закрито провадження у кримінальній справі щодо [PERSON] , обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України, внаслідок акту амністії, а вже 03.12.2011 року, коли вона намагалась знову потрапити до своєї квартири, [PERSON] та [PERSON] знову спричинили їй легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновками судово -медичного дослідження, епікризом та відповіддю прокурора м.Олександрія від 30.12.2011 року. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 19.03.2012 року, яке ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 01.08.2012 року залишено без змін, з [PERSON] на її, позивача, користь було стягнуто моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я внаслідок нанесення легких тілесних ушкоджень. В 2011 році відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до неї, [PERSON] , про поділ земельної ділянки в натурі та визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою. Вона ж в свою чергу звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користування житловим будинком, надвірними спорудами та земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 04.12.2014 року та додатковим рішенням суду від 05.02.2015 року було встановлено порядок користування спільною земельною територією на земельній ділянці по [ADDRESS] відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи Кіровоградського відділення Одеського НДІ судових експертиз №1712-1713 від 26.04.2013 року, яким передбачений перенос розбірного гаража власника квартири №3 на виділену земельну ділянку для звільнення місця під будівництво літньої кухні та сараю, дозвіл на яке був отриманий нею, позивачем, згідно рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 03.10 2002 року №690. В задоволені решти вимог судом було відмовлено. 25.05.2015 року маючи вказане рішення суду вона, в присутності свідків та депутата Олександрійської міської ради [PERSON] , намагалась знову потрапити на подвір`я спірного домоволодіння та до своєї квартири, але відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , незважаючи на рішення суду, знову не допустили її до квартири, при цьому, погрожували їй фізичною розправою, висловлювались на її адресу нецензурною лайкою. Крім того, прохід до квартири був заставлений мішками з зерновою продукцією, які належать останнім, а також деталями знищеного ними металевого гаража, який належить їй, позивачу. Сприймаючи погрози відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо застосування до неї фізичного насильства як реальні, вона одразу ж звернулась до міського відділу внутрішніх справи з заявою про вчинення останніми вказаного правопорушення. Проте, за висновком дільничного інспектора міліції Олександрійського МВ УМВС України від 01.06.2015 року в діях відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були ними вчинені 25.05.2015 року, ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не вбачається. Вважаючи вказаний висновок дільничного інспектора поліції неправомірним, вона звернулась до міністра внутрішніх справ України та на Урядову гарячу лінію. Після звернення отримала повідомлення від управління МВС України в Кіровоградській області від 14.07.2015 року, відповідно до якого прокурором м.Олександрії було направлено клопотання про відновлення досудового розслідування за її заявою. Крім того, позивач зазначає, що власниками квартири [ADDRESS] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , без узгодження з іншими власниками квартир та без відповідних дозволів та відведення земельної ділянки, а, отже, самовільно, побудували суцільну дерев`яну огорожу (паркан) на прибудинковій території, чим унеможливили користування загальною земельною ділянкою під погребом (літ. «В») та її, позивача, часткою сараю (літ. «Б»), як визначено рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 04.12.2014 року та додатковим рішенням цього ж суду від 15.02.2015 року. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Нероди Л.М. від 13.09.2015 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі. 23.12.2015 року від відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву, відповідно до яких позовні вимоги вони не визнають та заперечують проти їх задоволення, оскільки вважають їх необґрунтованими та незаконними. Зазначають, що позивач просить усунуту їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування, погребом та належною останній часткою сараю шляхом зобов`язання їх демонтувати суцільну дерев`яну огорожу, зобов`язати їх не чинити їй перешкоди у доступі до погреба, а також стягнути з них моральну шкоду у розмірі 5000 грн. При цьому, рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 04.12.2014 року в справі № 2-1834/11, встановлено порядок користування спільною територією на земельній ділянці біля будинку [ADDRESS] . Додатковим рішенням в зазначеній справі від 05.02.2015 року визначено порядок користування спільною територією на земельній ділянці біля будинку [ADDRESS] відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи Кіровоградського відділення Одеського НДІ судових експертиз №1712-1713 від 26.04.2013 року, яким їм, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як власникам квартири №1 в зазначеному будинку, у користування виділено 38/100 частини від загальної площі земельної ділянки 1066 м.кв., яка в розрахунку на квадратні метри становить 405,1 м.кв. Вказана земельна ділянка на даний час знаходиться в їх користуванні і по її межі зі сторони квартири №2 дійсно встановлена дерев`яна огорожа. Враховуючи права та інтереси співвласників сараю та погребу, вони в кінці огорожі встановили хвіртку, яка немає замків і не зачиняється, що дає можливість позивачу вільно користуватись належною їй частиною майна. Позивач просить суд зобов`язати їх усунути перешкоди в користуванні погребом, при цьому, не зазначає, що вказаний погреб вже фактично зруйнований і ніхто із співвласників будинку №4 ним не користується.Земельна ділянка площею 70,2 м.кв., виділена в загальне користування власників квартир №2 та №3 для заїзду та проходу до належних останнім квартир та знаходиться зі сторони квартири №3 . Ними, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вказана земельна ділянка взагалі не використовується і вони не мають фізичного доступу до неї, оскільки їм виділена для користування окрема ізольована земельна ділянка площею 405,1 м.кв., яка не має земельної ділянки загального користування.При цьому, на думку відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , позивач взагалі не надала жодних доказів того, що вона є власником земельної ділянки загального користування біля будинку [ADDRESS] .Крім того, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зазначають, що позивач в своєму позові як на докази здійснення з їх боку перешкод у користуванні земельною ділянкою загального користування, посилається на те, що вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів з відповідними заявами, разом з тим, вказані останньою звернення були щодо неправомірних дій відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Доказів того, що позивач зверталась з відповідними заявами з приводу будь-яких неправомірних дій з їхнього, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , боку, остання не надала.Крім того, на думку [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , позивачем не надано жодного належного доказу, який би обґрунтовував її вимоги про стягнення з них моральної шкоди. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 14.06 2016 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] в межах суми позову. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 14.06 2016 року призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Кіровоградському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження в справі зупинено. 21.07.2016 року ухвалою Олександрійського міськрайонного судупровадження в справі було відновлено в зв`язку з надходженням клопотання експерта про надання додаткових документів та пред`явлення об`єкту дослідження, необхідних для дачі висновку судової будівельно-технічної експертизи. З метою вирішення даного клопотання до суду було повернуто матеріали цивільної справи. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.09.2016 року ухвалу Олександрійського міськрайонного суду від 14.06.2016 року, якою було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] в межах суми позову, скасовано і ухвалено передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 03.11.2016 року повторно призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Кіровоградському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження в справі зупинено. 27.03.2017 року до суду надійшло клопотання експерта про неможливість надання висновку судового експерта та повернуто матеріали справи. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 03.04.2017 року провадження в справі відновлено. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду від 09.08.2017 року задоволено самовідвід судді Нероди Л.М. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2017 року справу розподілено судді Голосеніній Т.В. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Голосеніної Т.В. від 15.08.2017 року цивільну справу прийнято до провадження. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 25.07.2018 року провадження в справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито в звязку з смертю останньої. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 25.07.2018 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 25.07.2018 року призначено судову будівельно-технічну експертизу, виконання якої доручено Кіровоградському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження в справі зупинено. 17.08.2018 року з експертної установи до суду надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення дослідження, та про забезпечення умов натурного обстеження об`єкту дослідження. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 12.09.2018 року поновлено провадження в справі. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 24.09.2018 року призначено судову будівельно-технічну експертизу, виконання якої доручено Кіровоградському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження в справі зупинено. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2018 року в звязку з закінченням повноважень судді Голосеніної Т.В. справу розподілено судді Крімченко С.А. 05.12.2019 року до Олександрійського міськрайонного суду надійшов висновок експерта від 22.11.2019 року №3049/18-27/4567/4568/19-27 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 10.12.2019 року поновлено провадження в справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги і просить їх задоволити. Зазначає, що відповідачі [PERSON] продовжують чинити їй перешкоди в користуванні належною їй квартирою, не пускають в двір, розібрали належний їй металевий гараж.Відповідачі [PERSON] та [PERSON] чинять перешкоди в користуванні її частиною сарая, так як поставили загорожу, в якій відсутня хвіртка для проходу, як ними було зазначено в відзиві.В будинку пічне опалення і сарай їй потрібен для зберігання твердого палива та дров. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги заяви та просить її задоволити. Відповідачі [PERSON] [PERSON] . [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином, не надали доказів поважності причин неявки до суду. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення свідків, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно і статтею 1 Протоколу першого від 20.03.1952 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] за договором дарування від 02 серпня 2002 року, посвідченого нотаріально (зареєстровано в реєстрі за № 3453) , загальною площею 39,6 м.кв. (житлової площі 21,9 м.кв.) та 1/3 частини погреба (позначеного літ. В). та 1/4 частини сараю (позначеного літ. Б). Земельна ділянка, на якій знаходиться будинок не вказана Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна, укладеного 12 липня 2000 року на Універсальній товарній біржі «Партнер», за яким подружжям було придбано 3/10 частини житлового будинку [ADDRESS], розташований на земельній ділянці площею 1 066 м.кв. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] внаслідок її приватизації. За свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 10 червня 2011 року кожний з них має по 1/3 частині у приватній спільній сумісній власності 2-х кімнатної квартири загальною площею 49,9 м. кв.(житлової 28,6 м.кв) та 1/3 частки сараю (позначеного літ.Б). Розмір земельної ділянки не вказано. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету від 03.10.2002 року №698 [PERSON] дозволено будівництво згідно з будівельними паспортами господарських будівель по [ADDRESS] . 03.10.2002 року [PERSON] було видано будівельний паспорт (дозвіл) на будівництво господарських будівель за вказаною адресою. Відповідно до наданої позивачем копії відповіді ПП «Комфорт» від 03.04.2007 року сусідам, які порушують правила проживання у спільному будинку та на подвір`ї, виписано припис, в якому вказані терміни виконання робіт. Позивач неодноразово зверталася в прокуратуру , до правоохоронних органів, органів місцевої влади з приводу неправомірних дій відповідачів та перешкоджання ними в праві користування нею своєю власністю. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 04.12.2014 року та додатковим рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 05.02.2015 року встановлено порядок користування спільною територією на земельній ділянці по [ADDRESS] відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №1712-1713 від 26.04.2013 року з урахуванням загальної площі земельної ділянки - розміром 1066,0 кв. м. та з урахуванням сталого порядку користування земельною ділянкою згідно ідеальних часток співвласників в домоволодінні, при цьому у кожного із співвласників квартир № 2 та співвласників квартири № 3 забезпечені відповідно в`їзд до двору загального користування та певна земельна ділянка для ведення особистого господарства та з урахуванням доступу співвласників до господарських будівель (погріб, сарай) та до інженерних мереж (водопровід, газопровід, тощо). Враховуючи ідеальні частки, кожний співвласник має право користування частиною земельної ділянки в домоволодінні по [ADDRESS] визначеною площею відповідно: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як власники квартири № 1 з часткою 38 / 100 - 1066,0 м.кв.: 100 х 38 = 405,1 м.кв. земельної ділянки відповідно; [PERSON] , як власник квартири № 2 з часткою 32 /100 -1066,0 : 100 х 32 = 341,1 м.кв. земельної ділянки відповідно; [PERSON] та [PERSON] як власники квартири № 3 з часткою 30 /100 -1066,0 : 100 х 30 = 319,8 м.кв. земельної ділянки відповідно. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 15.04.2015 року рішення Олександрійського міськрайонного суду від 04.12.2014 року залишено без змін. Копію висновку будівельно-технічної експертизи Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №1712-1713 від 26.04.2013 року позивачем долучено до матеріалів справи. Згідно досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що відповідачі [PERSON] протягом тривалого часу не пускають позивача до її квартири, порушуючи її право на житло. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він був депутатом Олександрійської міської ради протягом 2010-2015 років.До нього , як депутата,в 2015 році звернулася з скаргою [PERSON] що сусіди не пускають її до квартири, яка належить їй на праві власності.Він запропонував їй на місці розібратися з обставинами справи. Разом з [PERSON] , її чоловіком, представником позивача [PERSON] і [PERSON] вони прийшли до буд [ADDRESS] .Вони пояснили причину візиту. Сусідка з кв. №3 відразу почала кричати на них, покликала свого чоловіка. Останній з граблями в руках накинувся на них, почав ображати, виштовхував з подвір`я, виривав відеокамеру з рук [PERSON] .Останній все знімав на відеокамеру. Сусід з кВ. №3 не пускав позивачку [PERSON] до її квартири, не дозволили навіть підійти до квартири.Син сусідів з кв. №3 ображав їх нецензурною лайкою.Сусідами з кВ.№3 були [PERSON]. , [PERSON] та їх син [PERSON] .Всіх їх [PERSON] вигнали з двору. Він впевнився, що дійсно позивачці чинять сусіди з кв. №3 перешкоди в користуванні її квартирою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в травні 2015 року до нього звернувся [PERSON] з проханням здійснити відеофіксацію по справі про усунення перешкод в користуванні житлом.Разом з [PERSON] , позивачкою [PERSON] та її чоловіком, а також депутатом [PERSON] вони підійшли до подвір`я буд [ADDRESS] .Він включив відеокамеру. На відео перед подвір`ям вони озвучили дату та свої наміри.На території домоволодіння їм назустріч вийшла [PERSON] і почала кричати на них.Позивач повідомила, що бажає забрати свої особисті речі з своєї квартири.Тоді [PERSON] покликала свого чоловіка, який почав їх ображати нецензурною лайкою, виганяти з двору, держаком погрожував зламати його відеокамеру. Але не дивлячись на дії [PERSON], вони підійшли до входу в квартиру позивачки. Вхід до квартири позивачки був захаращений, неможливо було близько підійти.[PERSON] бив по камері, їх виштовхували в спину з двору.Свої дії [PERSON] супроводжували лайкою.Лайка в їх бік продовжувалася і коли вони змушені були вийти за ворота.Він впевнився, що позивачці [PERSON] її сусіди дійсно здійснюють перешкоди в користуванні її квартирою. В судовому засіданні був переглянутий відеозапис події 25.05.2015 року, про яку зазначали свідки в своїх поясненнях. Відеозапис підтвердив пояснення свідків і свідчить про те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дійсно чинять позивачу перешкоди в користуванні її житлом, не допускаючи останню навіть в двір домоволодіння, який знаходиться в загальному користуванні позивача та відповідачів. Земельна ділянка, на якій розташована квартира №2 , яка належить позивачу та квартира №3 , яка належить відповідачам [PERSON], перебуває в користуванні сторін і ними не приватизована. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 05.02.2015 року встановлено порядок користування спільною територією на земельній ділянці по [ADDRESS] відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи. Позивачу відповідачами чиняться перешкоди в проході до її квартири №2 через земельну ділянку загального користування із площею 35,1 кв.м ( позначена жовтим кольором на графічному додатку висновку будівельно-технічної експертизи Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №1712-1713 від 26.04.2013 року, т.1 а.с. 60,61, 64)Відповідачі використовують земельну ділянку, яка перебуває в спільному користуванні власників квартир №2 та №3 на власний розсуд, в тому числі і для паркування своїх автомобілів.В даному висновку експертизи зазначено, що технічно неможливо позивачу обладнати окремий вихід до її квартири з [ADDRESS] . З урахуванням викладеного, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині: -зобов`язання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не чинити позивачу [PERSON] перешкоди в користуванні належною їй квартирою [ADDRESS] ; -зобов`язання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не чинити позивачу [PERSON] перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування площею 35,1 кв.м для проходу і проїзду до квартири [ADDRESS] та не використовувати дану земельну ділянку загального користування площею 35,1 кв.м для паркування автомобілів. Крім цього, в висновку будівельно-технічної експертизи Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №1712-1713 від 26.04.2013 року, (т.1 а.с.67 ) при обстеженні експертом встановлено, що на дворовій території домоволодіння [ADDRESS] розташований вздовж лівої лінії заїзду до квартир №2 та №3 , зокрема, металевий гараж розміром 5.25 х 3.0 м власника квартири №2 та надано фото даного гаража. В судовому засіданні позивачка зазначила, що відповідачі не тільки чинять їй перешкоди в користуванні її квартирою, але і не допускають в двір загального користування. Без її відома та згоди відповідачі [PERSON] знищили належний їй гараж, розрізавши його на шматки та розпорядились ним на власний розсуд.Згідно наданої позивачем довідки суб`єкта оціночної діяльності № 2057 від 11.06.2015 року орієнтовна вартість станом на 11.06.2015 року гаражу металевого пересувного розміром 5.25 х 3.0 м складає 32000 грн. Відповідачі не надали жодних заперечень щодо даної вимоги та вартості гаражу.Тому суд вважає, що підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] завдану їй матеріальну шкоду за знищення належного їй металевого гаража в розмірі 32000грн. В судовому засіданні встановлено, що споруди, які знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні власників квартир №2 , №3 , №1 , а саме сарай літ» Б», погріб літ» В» знаходяться в загальному користуванні, про що зазначено в висновку будівельно-технічної експертизи Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №1712-1713 від 26.04.2013 року, (т.1 а.с.58 )Зазначено, що власник квартири №2 ( [PERSON] ) згідно наданих документів має у власності Ѕ частку сараю літ» Б», та 1/3 частку погрібу літ» В» .Власники квартири №1 [PERSON] та [PERSON] побудували між вхідними групами в квартиру № 1 та квартиру№2 суцільну огорожу з хвірткою у вигляді стійок з металевих труб та секцій з металевих профільованих листів, висотою 2,0 м.Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 3049/18-27/4567/4568/19-27 від 22.11.2019 року( т.3 а.с. 54-56) дана огорожа виконана у відповідності до вимог ДБН Б.2.2-5:2011» Благоустрій територій», але з порушенням встановленої процедури в частині отримання дозвільної документації(дозволу), виданого в установленому порядку. В запереченнях на позовну заяву відповідачі зазначали, що дана огорожа дерев`яна та містить хвіртку, яка не зачиняється. Але згідно зазначеного висновку експерта дана огорожа у вигляді стійок з металевих труб та секцій з металевих профільованих листів, висотою 2,0 м.Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що в його присутності огорожа оглядалася експертом і хвіртки, через яку позивач мала б вільний доступ до сарая та погреба,вони не виявили. Позивачка в судовому засіданні зазначила, що огорожа встановлена без погодження з нею, вона не має вільного доступу до належних їй часток сараю літ» Б», та погріба літ» В» .Так як в квартирі пічне опалення, то користування сараєм їй потрібно для зберігання твердого палива та дров. Тому суд, з урахуванням викладеного, вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про зобов`язання відповідачів [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у доступі до погреба (літ.»В») та сараю (літ.»Б»).Щодо демонтажу даної огорожі вважає за можливе відмовити. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] завдану немайнову (моральну) шкоду в розмірі 55000 грн., а з відповідачів [PERSON] , [PERSON] солідарно завдану їй моральну шкоду в розмірі 5000 грн., завданої їй внаслідок порушення відповідачами її прав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При вирішенні питання про задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує характер протиправних дій відповідачів по відношенню до позивача, ступінь вини відповідачів, глибину душевних страждань позивача, які зумовлені протиправним позбавленням позивача права протягом тривалого часу користуватися своєю власністю.Внаслідок неправомірних дій відповідачів, позивач була позбавлена можливості користуватися своєю квартирою та підсобними приміщеннями, своєчасно робити ремонтні роботи для підтримання житла в жилому стані.В результаті квартира позивача потребує виконання ремонтно-відновлювальних робіт для приведення її в нормальний стан.Відсутній доступ і до сарая та погреба. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Суд вважає за можливе з урахуванням вимоги розумності і справедливості стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] завдану їй немайнову (моральну) шкоду в розмірі 5000 грн.А з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнути завдану позивачу моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Суд вважає за можливе відмовити позивачу в задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно на її користь завдану матеріальну шкоду за від`єднання від електро- та водопостачання, пошкодженням ганку та внутрішнього оздоблення належної їй квартири.Позивачем не зазначений розмір завданої їй матеріальної шкоди та не доведено належними та допустимими доказами її розмір. Суд вважає за можливе відмовити позивачу в задоволенні вимоги про зобов`язання відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перенести належний останнім розбірний металевий гараж на виділену їм рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.12.2014 року земельну ділянку.Так, в висновку будівельно-технічної експертизи Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №1712-1713 від 26.04.2013 року( т.1 а.с. 73) зазначено, що демонтаж та встановлення малих архітектурних форм- металевих контейнерів або гаражів на іншому місці на території житлового будинку [ADDRESS] , з урахуванням зручності розташування для власників технічно можливе. При дослідженні даного питання у присутності сторін по справі не виникало конкретних пропозицій про перестановку чи переміщення розташування наявних металевих виробів.Тому суд вважає, що власники квартир за погодженням між собою можуть визначити місце встановлення малих архітектурних форм.На час розгляду справи у сторінвідсутні права приватної власності на відповідну частину земельної ділянки по [ADDRESS] , рішенням суду визначено за сторонами частки земельної ділянки, якими можуть користуватися сторони. Сторони мають спільно користуватись спільною земельною ділянкою, не порушуючи прав інших співвласників житла, користуючись спільно спірною земельною ділянкою та дотримуючись правил добросусідства.

Outcome: partial