Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

06.03.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, - Буртівська сільська рада Кагарлицького району Київської області, про усунення перешкод в реалізації права на приватизацію земельної ділянки шляхом визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження її меж із суміжними землевласниками, в якій позивач просив суд винести рішення, яким: - визнати незаконною відмову [PERSON] підписати акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також погодити межі земельної ділянки, що передбачається для відведення [PERSON] площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області; - визнати за [PERSON] право на приватизацію земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області без погодження меж із суміжним землевласником [PERSON]; - стягнути з [PERSON] судові витрати та витрати на правову допомогу адвоката. 11.03.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу та призначено справу до судового розгляду на 23.03.2015 року. 23.03.2015 року слухання справи було відкладено на 06.04.2015 року в зв»язку з неявкою відповідачки [PERSON] В судове засідання, яке відбулося 06.04.2015 року, позивач [PERSON] не з»явився, з»явився його представник, - [PERSON] В судовому засіданні, яке відбулося 06.04.2015 року, представник позивача, - [PERSON] позовні вимоги уточнив в бік зменшення їх об»єму, а саме, не бажав стягувати судові витрати, понесені позивачем при підготовці та подачі позовної заяви з відповідачки [PERSON], в решті позов підтримав, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. В судове засідання, яке відбулося 06.04.2015 року, відповідачка [PERSON] не з»явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи. В судове засідання, яке відбулося 06.04.2015 року, представник третьої особи, - Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON], який уточнив позов, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішеня наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно, враховуючи ті обставини, що відповідачка належним чином двічі повідомлялася про день, час та місце слухання справи, а позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, судом винесено процесуальну ухвалу про проведення заочного розгляду даної справи, та винесення заочного рішення. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Зглядаючись на вищевикладене, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду як суду загальної юрисдикції першої інстанції. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає [ADDRESS] Користуючись своїм правом, гарантований Законом, зокрема, ст.ст. 116, 118 ЗК України, позивач [PERSON], маючи намір отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, звернувся у встановленому Законом порядку до Головного Управління Держземагенства в Київській області із заявою про надання дозволу на замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, яка знаходиться на території Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, для ведення особистого селянського господарства. Наказом Головного управління Держземагенства в Київській області позивачу надано дозвіл на замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства. В подальшому позивачем [PERSON] укладено договір з Ржищівським міським виробничим відділом Київської обласної філії ДП «Центр ДЗК» на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. За замовленням позивача Ржищівським міським виробничим кооперативом Київської обласної філії ДП «Центр ДЗК» було розроблено проект землеустрою щодо відведення позивачеві земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Згідно ст. 57 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (гна місцевості) проводиться відповідно до топографо - геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 57 вищевказаного Закону до переліку необхідних матеріалів, які повинна містити технічна документація зі складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку, входить кадастрова зйомка земельної ділянки. Згідно п. б. ч. 2 ст. 198 ЗК України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами. Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 року № 736. У відповідності до підпункту 9 пункту 2.8 Інструкції технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання, який долучається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2), який підписується суміжними землекористувачами (земле володільцями), та є підтвердженням відсутності спору щодо встановлення меж земельної ділянки, а також того, що власники чи землекористувачі сусідніх земельних ділянок сприяють встановленню спільних твердих меж між земельними ділянками. Відповідно до п. 4.1. Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Відповідно до п. 4.2. інструкції власник земельної ділянки має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприянню встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися, або стали невиразними. Відповідно до п. 4.3., п. 4.4. Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Отже, виходячи із вищевказаних положень законодавства України, яке регулює земельні відносини, один із етапів виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами. Таким чином, погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками є обов»язковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який є невід»ємною частиною технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку. З метою погодження меж земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, яка відводиться, позивач [PERSON] неодноразово звертався до суміжного землевласника, - відповідача [PERSON] з проханням підписати акт встановлення та погодження меж земельної ділянки. Проте, відповідачка [PERSON] декілька раз не погодилася підписати акт встановлення та погодження меж земельної ділянки, мотивуючи це тим, що земельна ділянка, яка відводиться позивачу [PERSON] може накладатися на її земельну ділянку. На думку суду такі відмови відповідачки [PERSON] є безпідставними, так як не підтверджені обставинами, як4і були досліджені судом в судовому засіданні, зокрема, матеріалів справи. Далі, позивач [PERSON] звернувся до розробника проекту землеустрою Ржищівського міського виробничого відділу Київської обласної філії ДП «Центр ДЗК» та Управління держземагенства у Кагарлицькому районі з проханням перевірити обставину щодо відсутності накладання земельної ділянки позивача на земельну ділянку відповідачки чи інших сусідніх землевласників чи землекористувачів. По результатам проведення вищевказаної перевірки, факту накладань земельної ділянки позивача на інші земельні ділянки не встановлено. Позивач [PERSON] повторно звернувся до відповідачки [PERSON] з проханням підписати акт встановлення та погодження меж земельної ділянки, однак, за відсутності на те поважних причин, відповідачка [PERSON] відмовилася від підпису. Зглядаючись на вищевказані судом обставини, суд вважає дії відповідачки незаконними, та такими, які порішують законні права та інтереси позивача, які повинні бути відновлені в судовому порядку з огляду на наступне. Згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності на право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності та користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної ділянки. Відповідно по п.п. г, є ст. 91 ЗК України власники чи землекористувачі земельних ділянок зобов»язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства. Відповідно до ч. 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов»язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж. Відповідно до положень ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпечку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК). Згідно ст.ст. 11,13, 15, 16, 386, 392 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, безпосередньо з актів органів місцевого самоврядування; приздівйсненні своїх прав особа зобов»язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, інтересам суспільства; власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядженя своїм майном. Відповідно, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в зв»язку з безпідставною, незаконною відмовою відповідачки [PERSON] підписати акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки позивач [PERSON] позбавлений можливості реалізувати своє законне право на приватизацію виділеної йому земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Отже, виготовлення землевпорядної документації на виділену позивачу земельну ділянку передбачає погодження меж земельної ділянки з суміжними землевласниками та землекористувачами, виготовлення кадастрового плану, суд приходить до висновку, що діями відповідачки [PERSON], яка безпідставно, та, відповідно, незаконно, відмовляється погодити межі виділеної позивачу [PERSON] суміжної земельної ділянки, порушується право позивача на набуття в установленому Законом порядку права власності на вищевказану земельну ділянку, тому це право підлягає захисту в судовому порядку. Порушене право позивача [PERSON] підлягає захисту у суді та поновленню у спосіб, визначений відповідно до ст. 16 ЦК України, - шляхом визнання його законного права на підставі діючого законодавства України. Судові витрати. Питання вирішення судових витрат врегульовано положеннями ст. 88 ЦПК України, проте, враховуючи ту обставину, що в судовому засіданні представник позивача, - [PERSON] позовні вимоги уточнив в бік зменшення їх об»єму, а саме, не бажав стягувати судові витрати, понесені позивачем при підготовці та подачі позовної заяви з відповідачки [PERSON], тому судові витрати суд залишає за позивачем. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved