Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

04 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, який було зареєстровано 04 вересня 2012 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 607. Позивач вказав, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який за усною домовленістю проживає з відповідачкою. Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим, оскільки спільне життя з відповідачем розладналось, взаємна любов між сторонами угасла та сім'я розпалась. З жовтня 2013 року сторони припинили шлюбні відносини та з вказаного часу проживають окремо один від одного. За таких обставин [PERSON] вимушений був звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та є неможливим. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які ним були викладені в позовній заяві, просив задовольнити його позов. Разом з тим, позивач заперечував проти надання судом строку для їх примирення та не виявив бажання зберегти шлюб (а.с.20). Відповідач [PERSON] письмово повідомила судові про те, що нею визнаються обставини, зазначені у позовній заяві [PERSON], та вона їх не оспорює. Відповідач заперечувала проти надання судом строку для їх примирення, прохала позов [PERSON] задовольнити. Крім того, прохала суд після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с.21) Сторони у судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.18,19), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.20,21). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 вересня 2012 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис №607 (а.с.3). Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.10). З матеріалів справи та письмових пояснень сторін вбачається, що з жовтня 2013 року сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо, спільне життя позивача з відповідачем не склалося та виявилося невдалим через те, що взаємна любов між сторонами угасла, сім'я розпалась, оскільки у сімейних відносинах була відсутня рівність прав і обов'язків. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, у письмових заявах заперечували проти надання подружжю строку для примирення (а.с.20,21). За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] як особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, у письмовій заяві прохала залишити їй після розірвання шлюбу прізвище чоловіка, а саме, «[PERSON]». Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]». Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved