Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

06 березня 2019 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з вище зазначеним позовом, в обґрунтування якого, з урахуванням уточнених позовних вимог, посилалися на те, що [INFO] померла [PERSON] . Померла [PERSON] була матір`ю позивача [PERSON] та бабусею позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на земельну ділянку площею 5,7100 га. з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223284500:02:037:0410, що розташована території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 052359, виданого 30 листопада 2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 17011. На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] та онуком [PERSON] . За життя, 08 червня 1989 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 28, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. [PERSON] , одна із спадкоємців за заповітом, померла [INFO] , тобто до дня відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , а тому згідно ст. ст. 1223, 1245 ЦК України її 1/3 частина спадкового майна спадкується за законом на загальних підставах. Відповідач [PERSON] , донька померлої [PERSON] , яка є спадкоємцем за заповітом на 1/3 частку спадкового майна, у встановлений законом строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері не зверталася, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину, у зв`язку з чим згідно ст. 1223 ЦК України її 1/3 частини спадкового майна спадкується спадкоємцями за законом. У визначений законом строк позивачі звернулися до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом та законом після смерті [PERSON] , а в подальшому, після спливу шестимісячного строку з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом і заповітом. Проте, постановою державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 18 жовтня 2010 року за вих. № 02-31/1571 позивачу [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з тих підстав, що в заповіті та паспорті наявні розбіжності в його прізвищі як спадкоємця. У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2016 року [PERSON] встановлено факт належності заповіту, складеного 08 червня 1989 року [PERSON] , померлою 22 січня 2010 року, посвідченого секретарем Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 28. 13 грудня 2017 року державним нотаріусом видано позивачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НМТ № 541970, зареєстрований в реєстрі за № 1544 на 1/3 частку земельної ділянки площею 5,7100 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223284500:02:037:0410, що розташована території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, належної померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 052359, виданого 30 листопада 2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 17011. Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки земельної ділянки ще не видано. Проте, постановою державного нотаріуса Крутько Л.П. від 13 грудня 2017 року за вих. № 2854/02-14 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірної земельної ділянки у зв`язку з неможливістю визначити обсяг спадкового майна. Також, постановою державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П. від 12 жовтня 2018 року за вих. № 1763/02-14 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з неможливістю встановити факт родинних відносин між ним і його матір`ю [PERSON] , померлою [INFO] , зокрема неможливістю визначити обсяг спадкового майна. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] і [PERSON] просили суд: - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини земельної ділянки площею 5,7100 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223284500:02:037:0410, що розташована території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] . - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини земельної ділянки площею 5,7100 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223284500:02:037:0410, що розташована території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті бабусі - [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 16 квітня 2019 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 30 січня 2020 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 03 березня 2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена досудового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника останній просив розглядати справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі, просив вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився згідно заяви просив розглядати справу без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив слухати справу без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно опублікованого оголошення на офіційному веб-порталі судової влади Українипро місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавала. Згідно з приписами ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 280 ЦПК України, у разі участі у справі кількох відповідачів, заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи те,\~що іншим\~відповідачем у\~справі подано\~заяву про\~розгляд справи\~без його\~участі, суд не проводить заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що [INFO] у віці 81 років померла [PERSON] , про що 25 січня 2010 року виконавчим комітетом Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис №03, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 25 січня 2010року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема на земельну ділянку площею 5,7100 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223284500:02:037:0410, що розташована території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 052359, виданого 30 листопада 2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 17011. За життя, 08 червня 1989 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 28, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 24071601 від 29 червня 2010 року (номер у спадковому реєстрі 46862204). Таким чином, спадкоємцями за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] , померлої [INFO] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , частка кожного з них у спадщині складає по 1/3. Згідно довідки виконавчого комітету Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 04 жовтня 2010 року за вих. № 607, [PERSON] , 1928 року народження на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] та онуком [PERSON] . Встановлено, що спадкова справа № 397 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] заведена Новомосковською районної державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 29 червня 2010 року за реєстровим № 49544310, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 24071647 від 29 червня 2010 року, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59266816 від 04 лютого 2020 року. З матеріалів спадкової справи № 397 вбачається, що позивачі [PERSON] і [PERSON] , кожен окремо, у визначений законом строк звернулися з заявами про прийняття спадщини за законом і заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Окрім позивачів, спадкоємцями за заповітом є донька померлої [PERSON] відповідач [PERSON] , яка з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не зверталася, а тому у суду є всі підстави вважати її такою, що спадщину не прийняла. Інший спадкоємець за заповітом [PERSON] померла [INFO] (актовий запис № 148 від 12.02.1992 року, свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 19 липня 2017 року), тобто до дня відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Встановлено, що позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НМТ № 541970, виданого 13 грудня 2017 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П., зареєстрований в реєстрі за № 1544 (номер у спадковому реєстрі 61732363) на 1/3 частку земельної ділянки площею 5,7100 га. з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223284500:02:037:0410, що розташована території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 052359, виданого 30 листопада 2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 17011. Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки земельної ділянки ще не видано. Зазначені обставини підтверджуються інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59266816 від 04 лютого 2020 року. Проте, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на 1/3 частки земельної ділянки 5,7100 га. з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223284500:02:037:0410, що розташована території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, спадкоємці [PERSON] і [PERSON] , кожен окремо, не отримали, оскільки постановами державного нотаріуса від 13 грудня 2017 року за вих. № 2854/02-14 та від 12 жовтня 2018 року за вих. № 1763/02-14 їм було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з неможливістю встановити факт родинних відносин між спадкоємцем [PERSON] і його матір`ю [PERSON] , померлої [INFO] , а також неможливістю визначити обсяг спадкового майна. В той же час, встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року встановлені обставини факту родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] та в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] та в порядку спадкування за законом за [PERSON] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , визнано право власності за кожним окремо по 1/2 частки на домоволодіння з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , рішення суду набрало законної сили 13 грудня 2018 року. Крім того, згідно з рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2016 року [PERSON] встановлено факт належності заповіту, складеного 08 червня 1989 року [PERSON] , померлою 22 січня 2010 року, посвідченого секретарем Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 28. Рішення суду набрало законної сили 19 листопада 2016 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1\~ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч.2\~ст.16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.\~1216,\~1222,\~1223 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неоохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, за правом представлення внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. На підставі статті 1270 ЦК України, 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» з метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування судам надані такі роз`яснення:Відповідно до\~статті 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.п.4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року\~видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7\~визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно з абзацом 3 ч.2\~ст.331 ЦК України\~якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до\~статті 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до\~ст. 125 ЗК України\~України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2\~ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1\~розділу Х Земельного Кодексу України\~«Перехідні положення». Відповідно до\~Законів України «Про державний земельний кадастр»\~та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із\~статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Згідно положень\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивачів немає та відповідно\~ст.16 ЦК України\~вони обрали правильний спосіб захисту своїх порушених прав. Оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну йому 1/3 частку спадкової земельної ділянки; інший спадкоємець на 1/3 частку за заповітом - [PERSON] померла [INFO] до дня відкриття спадщини, спадкоємцем за правом представлення якої за законом є позивач [PERSON] ; відповідач [PERSON] , яка є спадкоємцем за заповітом на 1/3 частини спадкового майна, у встановлений законом строк спадщину не прийняла; матеріали спадкової справи доказів наявності інших спадкоємців за законом чи заповітом не містять; доказів підтвердження переходу права власності на спадкову земельну ділянку після смерті спадкодавця [PERSON] матеріали справи також не містять, а тому не прийнята спадщина в розмірі 2/3 частки спірної земельної ділянки, спадкується позивачами, як спадкоємцями за законом на загальних підставах, тобто в рівних частинах по 1/3. За наведених обставин, враховуючи те, що спадкодавцю [PERSON] за життя належала земельна ділянка площею 5,7100 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223284500:02:037:0410, що розташована території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, позивачі є єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відповідно до ст. 1270 ЦК України прийняли спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогли через неможливість визначення обсягу спадкового майна,не можуть бути підставою позбавлення спадкоємців права на спадщину, оскільки право власності спадкодавця підтверджується вищенаведеним. У зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню, за позивачами [PERSON] і [PERSON] належить визнати право власності по 1/3 частки за кожним на земельну ділянку площею 5,7100 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223284500:02:037:0410, що розташована території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. У відповідності до ст. 133 ЦПК України, 1.\~Судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідачів, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved