Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

06 жовтня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова м. Харкова звернулась [PERSON] із заявою про оголошення фізичної особи померлою, відповідно до якої, з урахуванням уточнень просила суд оголосити [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], померлим; днем смерті [PERSON], [INFO], вважати 23.02.2013 року. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що 07.10.2006 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON], [INFO]. Вся сімя разом мешкали за адресою: м. Харків, вул. Марії Кисляк, б. 25. 23 лютого 2013 року [PERSON] пішов з дому та до теперішнього часу не повернувся. На місці його постійного проживання він відсутній вже більше шести років, ніяких відомостей щодо його місця знаходження у заявника немає. Вказані обставини і вимусили її звернутися до суду з вищезазначеною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2017 року клопотання представника заявника [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано із Зачепилівського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області, який знаходиться за адресою: 64401, Харківська область, Зачепилівський район, смт. Зачепилівка, вул. Центральна, б. 82, належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 47536507 від 12.05.2015 року про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої [PERSON]ї Андріївни, [INFO] Витребувано у [PERSON] відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, який знаходиться за адресою: 61039, м. Харків, проспект Любові Малої, 45, належним чином завірені матеріалів ЄРДР 12016220500002563 від 14.10.2016 року щодо розшуку [PERSON], [INFO] Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2017 року, постановленої без видалення суду до нарадчої кімнати, клопотання представника заявника [PERSON] про виклик та допит в судовому засіданні свідків задоволено частково. Викликано та допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON]. У задоволені клопотання в частині допиту в якості свідка заявника [PERSON] відмовлено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 квітня 2018 року витребувано з Адміністрації державної прикордонної служби України ( 01034, м. Київ, вул. Володимирська, б. 26) інформацію про перетинання кордону [PERSON], [INFO], (виїзд з України та вїзд до України), уродженця [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO], б. 88, за період з 23.02.2013 року та по теперішній час. Заявник та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 08.02.2018 року, в судовому засіданні заяву підтримали, просили суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не зявився, надав суду заяву відповідно до якої просив суд проводити розгляд справи за відсутності їх представника. Суд, вислухавши думку заявника та її представника, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. 07 лютого 2007 року у подружжя народилася дитина [PERSON]я Андріївна, що підтверджується Свідоцтвом про народження виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 16.02.2007 року. (а.с. 10) Уся родина разом проживала за адресою: [INFO], б. 25 «А». Факт проживання [PERSON] на 2007 рік за вказаною адресою підтверджується довідкою Жовтневої філії дільниці № 43 КП «Жилкомсервіс» від 26.10.2007 року. (а.с. 12) Заявник в судовому засіданні пояснила, що 23 лютого 2013 року її чоловік [PERSON] поїхав у Київську область на заробітки і не повернувся. Вона намагалася йому додзвонитися, але звязку з ним не було. Будь яких родичів у нього немає, друзів також немає, ні хто не може знати про його місцезнаходження. Він часто пив, йому іноді становилося зле через алкоголь. Про його теперішнє місцеперебування заявнику невідомо, вона вважає, що скоріше за все він помер. А встановлення факту смерті необхідно їй для прийняття спадщини. Вказані слова заявника також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Однак суд критично ставиться до показання вказаних свідків оскільки вони є рідними дітьми заявника, а тому вважає їх зацікавленими особами. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспрюваних прав. Згідно п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно з положеннями статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. При цьому під відсутністю відомостей слід розуміти як прояви самої фізичної особи, так і виписки з готелів або інших місць можливого перебування такої особи, а також показання осіб, які бачили громадянина в тому чи іншому місці. Законодавство виділяє ряд підстав, за наявності яких громадянин може бути оголошений померлим. До таких підстав належать: - відсутність громадянина в місці постійного проживання протягом трьох років з дня отримання останніх відомостей про нього, а в деяких випадках, визначених законодавством, - протягом шести місяців; - неотримання відомостей про місце перебування фізичної особи протягом визначеного законодавством часу; - неможливість встановити, чи є живою фізична особа. Для оголошення фізичної особи померлою потрібна наявність ряду умов, зокрема: 1) відсутність громадянина в місці його проживання; 2) довготривала відсутність відомостей про місце перебування такої фізичної особи; 3) звернення зацікавлених осіб до суду; 4) рішення суду про оголошення громадянина померлим. Слід зазначити, що оголошення громадянина померлим базується на презумпції смертності (тобто на припущенні, що громадянин, який відсутній, - мертвий). В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Отже, особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. На підтвердження своїх припущень заявник [PERSON] зокрема посилається на те, що аліменти на утримання їх дитини [PERSON] не стягуються, зокрема через неможливість встановити місцеперебування [PERSON] Так, в матеріалах справи міститься копія заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 березня 2012 року яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON]ї Андріївни, [INFO] аліменти у розмірі ј частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. ( а.с. 13) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 серпня 2014 року виправлено описку в тексті заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 березня 2012 року. В тексті рішення суду зазначено по-батькові позивачки «Олександрівна» замість «Олексіївна» у відповідних відмінках. (а.с. 14) У 2015 році [PERSON] звернулась до державної виконавчої служби з приводу виконання вказаного виконавчого листа. Постановою державного виконавця Голуб Н.М. відділу державної виконавчої служби Зачепилівського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа № 2-2603/11 виданого 18.09.2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ј частини. (а.с. 59) В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 11.09.2017 року та 03.02.2017 року було направлено запити до Пенсійного фонду України, та Державної фіксальної служби, згідно відповідей на які будь-якої інформації щодо отримання [PERSON] пенсії чи інших видів доходів не виявлено. (а.с. 52, 53, 57, 58) Відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 10.01.2018 року, [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], б. 88. (а.с. 82) 20.06.2017 року державним виконавцем Зачепилівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області було здійснено вихід за місцем проживання боржника [PERSON], яким було встановлено, що при виході за місцем реєстрації боржника [PERSON] не було встановлено, що він за вказаною адресою не проживає. Як пояснила колишня співмешканка боржника [PERSON], вона з ним проживала до 02.08.1996 року, після чого він виїхав в невідомому напрямку і більше вона з ним не спілкувалась, що підтверджується Актом державного виконавця від 20.06.2017 року. (а.с. 62) З розрахунку по аліментам [PERSON] згідно виконавчого листа № 2-2603/11 від 18.09.2014 року Жовтневого районного суду м. Харкова, згідно відмітки державного виконавця у виконавчому документі борг по аліментам станом на 01.05.2015 року складає 32 661, 61 грн. (а.с. 51) Згідно Довідки Зачепилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 01.11.2017 року, [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], б. 25-А за період з 01.01.2017 року по 31.10.2017 року. (а.с. 68) З приводу не виконання [PERSON] рішення суду про стягнення аліментів [PERSON] було рекомендовано звернутися до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів. (а.с. 50) Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2016 року до чергової частини [PERSON] відділу поліції надійшла заява від [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2012 року, з приводу вказаного факту було відкрито кримінальне провадження № 12016220500002563. (а.с.147) [PERSON] відділу поліції ГУНП в Харківській області від 10.05.2018 року повідомлено, що кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за № 12016220500002563 від 14.10.2016 року за заявою [PERSON] за ч. 1 ст. 164 КК України було закрито 03.08.2017 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, та громадянин [PERSON], [INFO] по вказаному кримінальному провадженні в розшуку не перебував, та на теперішній час не перебуває. (а.с. 146) Отже, суд приходить до висновку, що будь які дії щодо встановлення місця проживання [PERSON] заявник почала проводити лише у 2016 2017 роках, коли в своїй заяві посилається на те, що її колишній чоловік зник 23.02.2013 року. У розшуку, згідно відповіді [PERSON] відділу поліції ГУНП в Харківській області він не перебував. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] у період з 2013 рік по 2016 рік, тобто близько трьох років, не намагалася взагалі встановити місцеперебування її чоловіка, не надавала заяву про оголошення його у розшук тощо, а дії які проводилися нею для встановлення місця перебування її колишнього чоловіка з 2016 року були повязані з несплатою ним аліментів. Згідно до відповіді Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 05.01.2018 року № 18434/15.1-04-06, проведеною перевіркою по Державному реєстру актів цивільного стану громадян та архіву відділу актового запису про смерть громадянина [PERSON], [INFO], не виявлено. (а.с. 83) Тобто будь-яких офіційних даних щодо смерті [PERSON] суду встановити не вдалося. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.12.2017 року № 109102311, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина дачного будинку да адресою: Автономна Республіка Крим, Сакський район, с/рада. Ліснівська, «Морське» дачний масив, вулиця Набережна, б. 51. (а.с. 76) Вказане майно зареєстровано на праві власності за [PERSON], право власності ніяким чином не відчужувалося, та не переходило до інших осіб в порядку спадкування. На виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 квітня 2018 року з Адміністрації державної прикордонної служби Українинадійшла інформація щодо перетинання державного кордону України у період з 11.04.2013 року та по теперішній час (10.04.2018 року громадянином України [PERSON], [INFO], з якої вбачається, що він 30.12.2013 року вїхав до України, а 10.01.2014 року виїхав через пункт пропуску Харків у напрямку Внуково. Даних щодо його вїзду до України з 10.01.2014 року надано не було. (а.с. 132) Тобто судовим розглядом було встановлено, що 10.01.2014 року [PERSON] перетнув кордон України у напрямку Внуково (аеропорт м. Москва, Російська Федерація) та до теперішнього часу будь-яких даних щодо повернення його на територію України у суду немає. Будь-яких дій щодо пошуку [PERSON] на території Російської Федерації заявником [PERSON] проведено не було, ніяких клопотань про витребування доказів нею не було заявлено. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, враховуючи вказані вимоги закону, суд приходить до висновку, що заявником [PERSON] не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що її колишній чоловік [PERSON] помер, нею не здійснювалися заходи щодо його пошуку протягом 2013 2016 років, усі заходи щодо встановлення його місця проживання здійснювалися лише в рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, [PERSON] не було оголошено у розшук. Враховуючи те, що судовим розглядом було встановлено, що 10.01.2014 року [PERSON] виїхав на територію Російської Федерації і до теперішнього часу не повернувся, а також те, що на території Російської Федерації заявником не були проведені будь-які дії щодо пошуку її колишнього чоловіка, то суд приходить до висновку, що достовірно встановити факт смерті [PERSON] немає можливості, а тому у задоволені заяви [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. У звязку з тим, що у задоволені заяви [PERSON] відмовлено, то на підставі вимог ст. 141 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалося. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed