Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

05 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] та [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що за договорами купівлі-продажу від 08 лютого 1997 року вона є власницею ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Чорноморка, вул. Очаківська, 44, а також ? частки земельної ділянки площею 0,43 га за цією ж адресою для ведення особистого підсобного господарства. Співвласником вказаного майна був її чоловік [PERSON], який помер 27 червня 2011 року. Крім того, рішенням суду від 08 червня 2011 року за нею та її чоловіком було визнано право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку за вказаною вище адресою. Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вона одержала відмову, оскільки будинок та земельна ділянка були одержані нею з чоловіком у власність без визначення часток, а крім того, не оформили державні акти на зазначені земельні ділянки на своє імя. Посилаючись на викладене, просила визнати за нею право власності на вказані вище житловий будинок та земельні ділянки. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Позивачка та відповідачі надали заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі; позивачка, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги, відповідачі вказали, що позов визнають повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. З нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 08 лютого 1997 року (а. с. 9-12), вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] та [PERSON] цілий житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами № 44 по вул. Очаківській в с. Чорноморка Очаківського району Миколаївської області та земельну ділянку площею 0,43 га за цією ж адресою для ведення особистого підсобного господарства. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 червня 2011 року, що набрало законної сили 21 червня 2011 року, за [PERSON] та [PERSON] було визнано право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Чорноморка, вул. Очаківська, 44 для обслуговування житлового будинку (а. с. 13). 27 червня 2011 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 143671 від 29 червня 2011 року (а. с. 8). З дослідженого судом свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФП № 386244 від 06 листопада 1982 року (а. с. 7) вбачається, що позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON], і, у відповідності зі ст. 1261 ЦК України, є спадкоємицею першої черги. Іншими спадкоємцями за законом є відповідачі у справі, сини померлого [PERSON] та [PERSON]. 05 лютого 2016 року нотаріусом за вих. № 67/02-14 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на спірні будинок та земельні ділянки за законом через відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки на імя спадкодавця, а також з посиланням на те, що будинок та земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства були одержані нею з чоловіком у власність без визначення часток та запропоновано звернутися до суду (а. с. 14). З розяснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вбачається, що особа, яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Згідно з повідомленням Другої очаківської державної нотаріальної контори № 555/01-09 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 44010582 від 30 травня 2016 року, наданих на запит суду, а також оглянутої в судовому засіданні спадкової справи, за заявою позивачки про прийняття спадщини заведено спадкову справу після [PERSON], який помер 27 червня 2011 року. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Проаналізувавши викладені обставини, суд бере до уваги той факт, що внаслідок відсутності визначення часток у договорах купівлі-продажу та того факту, що позивачка та спадкодавець за життя останнього не встигли отримати державні акти на земельні ділянки на своє імя, порушується право позивачки на належне оформлення у встановленому законом порядку спадкового майна, іншого шляху реалізувати своє право власності у останньої немає; обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набув право власності на частки спірного будинку та земельних ділянок неправомірно, або, що на них, окрім позивачки, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Таким чином позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved