Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

06 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про визнання права власності на одну другу частину у спільному майні. В обґрунтування своїх вимог вказав, що перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 21.05.2006 року по 11.01.2017 року. Під час спільного проживання ними було придбано квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира була придбана за спільні кошти та зареєстровані на відповідачку. У зв'язку із припинення шлюбних відносин позивач запропонував відповідачці добровільно провести поділ спільного майна, але вона відмовилась. Тому просив визнати спірну квартиру об'єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнати за ним право власності на 1/2 (одну другу) цієї квартири. У судове засідання представник позивача адвокат Баринова Л.Г. не з'явилась, надала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце його проведення була повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про особисте отримання судових викликів (а.с.29,34,38). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.05.2006 року. Цей шлюб було розірвано рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від по 11.01.2017 року (справа №233/4211/16-ц), яке набуло законної сили. Під час спільного проживання сторони придбали квартиру [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу від 07 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Щербініною Н.П. за реєстром № 3357(а.с.14). Вказаний правочин був укладений із згоди позивача, що підтверджено його підписом у п. 9 Договору. Квартира була зареєстрована на відповідачку [PERSON] згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 114056416 від 15.02.2018 року (а.с.12). Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що об'єкт нерухомого майна, який є предметом даного позову, був придбаний сторонами у період зареєстрованого шлюбу і тому є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За таких обставин, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні дружини та чоловіка, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, визнавши за ним право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 60, 69-71, 74 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 355, 357, 368, 372 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved