Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

05.02.2020р.\~ [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. №3-5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.03.2020р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (з\~ урахуванням\~змін до\~ЦПК України,\~які набрали\~сили 08.02.2020р.) (а.с.№20). Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 28.08.1993р. в Амур-Нижньодніпровському райвідділі ЗАГС м. Дніпропетровська під актовим записом №809. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з серпня 2010р., з причин несумісних характерів, різних поглядів на життя та подружні відносини, через що було втрачено почуття любові один до одного та призвело до розпаду сім`ї. Позивач та відповідачка проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Позивач до канцелярії суду 26.03.2020р. надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, а також розглянути справу 02.04.2020р. за його відсутності (а.с. № 25). Відповідачка до канцелярії суду 26.03.2020р. також надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала, також просила розглянути справу 02.04.2020р. за її відсутності. В цій заяві відповідачка не висловила своєї думки щодо зміни прізвища (а.с. № 26). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 28.08.1993р. сторони зареєстрували шлюб в Амур-Нижньодніпровському райвідділі ЗАГС м. Дніпропетровська під актовим записом №809 (а.с. №16). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.№ 17). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через несумісні характери, різні погляди на життя та подружні відносини, через що було втрачено почуття любові один до одного та призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, зберігати шлюб не бажають. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з серпня 2010р., і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, не висловила і свої заперечень стосовно періоду припинення шлюбних відносин саме з серпня 2010р. (як було зазначено позивачем у позові), суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги та погодилась на розірвання шлюбу. Одночасно з винесенням рішення суду про розірвання шлюбу, суд не вирішує питання про зміну прізвища відповідачки у відповідності до положень ст.113 Сімейного Кодексу України особа, оскільки у цій справі відсутня думка відповідачки щодо зміни її прізвища на дошлюбне прізвище. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачкою позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачу 50% від сплаченого судового збору при подачі даного позову по квитанції № 0.0.1605766837.1 від 05.02.2020р. в розмірі 420 грн. 40 коп. (а.с. №2). Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача частину понесених при подачі позову судових витрат по сплаті судового збору, що залишилась після повернення позивачу, а саме в розмірі 420 грн. 40 коп. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved