Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

05.03.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 17.02.2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у виконкомі Чорноославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис №1. За час спільного проживання у них народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею. Зазначає, що з 2016 року відповідач почав регулярно зловживати алкогольними напоями, вчиняв вдома скандали, сварки та застосовував до неї фізичну силу. Вважає, що за вказаних обставин їхні сімейні відносини остаточно припинені і відновлені бути не можуть, оскільки їхній шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе, а тому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Мамолітню дочку [PERSON] , [INFO] залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу просить прізвище « [PERSON] » залишити без змін, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , адвокат Левкун Д.Д. позов позивача підтримав повністю з підстав, наведених в позовній заяві, який просив задоволити і при цьому пояснив, що наданий сторонам термін для примирення позитивного результату не дав. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Романко В.М. в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Суд, вислухавши представників сторін по справі, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Наданий сторонам двохмісячний строк для примирення позитивного результату не дав. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Судом встановлено, що сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб слід розірвати. При розірванні шлюбу позивачу [PERSON] слід залишити прізвище « [PERSON] ». Оскільки дочці сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , вже виповнилося 14 років, а відповідно до ч.3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, то у суду відсутні підстави вирішувати питання про те, з ким із батьків вона залишається проживати. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Частиною 3 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження факту витрат на оплату послуг за надання правової допомоги адвокатом подано квитанцію №14/2020 від 28.05.2020 року та акт здачі-приймання надання послуг №14/2020 на суму 1500 грн., які позивач поніс та очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 гривень та 840,80 гривень сплаченого судового збору, а всього 2340, 80 грн. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved