Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

05 вересня 2014 року в Слов'янський міськрайонний суд звернулось ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію у сумі 288 грн. 12 коп., обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідач на підставі особового рахунку [NUMBER] є споживачем електричної енергії, а ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» постачальником. Крім постачання електроенергії ПАТ здійснює контроль її споживання шляхом зняття показів приладу обліку на об'єкт відповідача, який розташовано за адресою: [ADDRESS]. Станом на теперішній час у [PERSON] у зв'язку з несплатою, виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 246 грн. 38 коп. Боржника було повідомлено про заборгованість, але таке повідомлення було проігноровано. Окрім того, відповідачу нараховані індекс інфляції за весь час прострочення у сумі 23 грн. 64 коп. та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 18 грн. 10 коп. Посилаючись на дані обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті за електроенергію у сумі 246 грн. 38 коп., індекс інфляції за весь час прострочення у сумі 23 грн. 64 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 18 грн. 10 коп. та судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 01 січня 2014року(а.с. 15) позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в обґрунтування позову надав пояснення аналогічні викладеним, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, його інтереси на підставі довіреності, посвідченої секретарем Долинської сільської ради Слов'янського району Донецької області, у судовому засіданні представляла [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала повністю, суду пояснила, що з 1996 року у будинку [ADDRESS], ніхто не проживає, що підтверджується відповідною довідкою сільської ради. Зі слів сусідів у даному будинку проживали безхатченки. Усі платежі за електроенергію за цією адресою вносилися згідно розрахункової книжки, заборгованості перед позивачем не мали. Будинок дійсно належить [PERSON], але він з 1998 року проживає у [ADDRESS]. Посилаючись на наведене просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог установив наступне. Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» є юридичною особою, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), ідентифікаційний код 00131268, як самостійний суб'єкт господарювання, вказане акціонерне товариство здійснює постачання електроенергії споживачам. Як встановлено у судовому засідання та підтверджується матеріалами справи, ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» було відкрито особовий рахунок [NUMBER] на ім'я [PERSON] Об'єкт на який здійснювалося постачання електроенергії та облік якої ведеться за даним особовим рахунком розташований за адресою: [ADDRESS](а.с. 11, 21, 37). Згідно копії паспорту серії [NUMBER] та довідки Долинської сільської ради від 08 лютого 2013 року, зареєстроване місце проживання [PERSON] значиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 21). Враховуючи наведені обставини, суд визнає, що між сторонами: комунальним підприємством ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» як суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання послуг по електропостачанню, та відповідачем [PERSON], склалися спірні правовідносини у сфері надання і оплати комунальних послуг. Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці, регулювання відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням електричної енергії та захистом прав споживачів в цій галузі визначені Законом України від 16 жовтня 1997 року № 575-97-вр «Про електроенергетику». Відповідно до статті 1 цього Закону споживачами електроенергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, які використовують енергію для власних потреб на підставі договорів про її продаж та купівлю. Згідно зі статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» та пунктом 3 ПКЕЕН споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється останнім згідно з Типовим договором про користування електричною енергією. Відповідно до пункту 3 статті 20 Закону України №1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги», обов'язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, у тому числі - з централізованого електропостачання, підготовлений виконавцем на основі типового договору, покладений на споживача. Встановлене частиною 1 статті 26 Закону України «Про електроенергетику» застереження про можливість споживання електричної енергії лише на підставі договору з енергопостачальником, також свідчить про вказаний обов'язок споживача. Між тим відсутність договору відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг електропостачання, оскільки згідно з частиною першою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Такими діями у спірних правовідносинах є надання позивачем житлово-комунальних послуг з електропостачання та їх отримання відповідачем. Так, підключення електроенергії до будинку, відкриття особового рахунку енергопостачальником, отримання послуги з централізованого електропостачання та часткове здійснення оплати за неї слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» та ПКЕЕН. Приписами статті 26 Закону України «Про електроенергетику» та пунктами 48 і 53 ПКЕЕН визначено, що споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення правил користування електричною енергією. Відповідно до уточненої довідки споживача станом на 05 грудня 2012 року сума боргу за спожиту електроенергію за особовим рахунком [NUMBER], ім'я власника: [PERSON], склала 246 грн. 38 коп. (показання лічильника станом на 01 серпня 2007 року 690 кВт, показання лічильника станом на 07 червня 2010 року 1785 кВт, споживання - 1096 кВт х вартість 1 кВт/год 0,2250 = 246,38) (а.с. 37). У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала наявність будь-якої заборгованості, надала суду розрахункову книжку, згідно якої книжка заведена на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS], особовий рахунок [NUMBER]. Останній платіж було здійснено за червень місяць. Показання лічильника 690 кВт повністю відповідають показанням лічильника, відображеним в уточненій довідці ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», наданої суду представником позивача. Згідно пункту 42 ПКЕЕН споживач електричної енергії зобов'язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих правил. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з простроченням [PERSON] виконання зобов'язання, він повинен сплатити суму інфляційного збільшення за весь час прострочення у сумі 23 грн. 64 коп. та 3 % річних у сумі 18 грн. 10 коп. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок суми заборгованості по оплаті наданих по будинку споживача послуг з енергопостачання, який відповідає встановленим законодавством порядку і тарифам. Відповідач та його представник не надали суду доказів, що порушення даних зобов'язань сталося не з його вини та споживання електроенергії за вказаною адресою здійснювалося іншими споживачами. Згідно ст. 257 Цивільного Кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач просить стягнути заборгованість, яка утворилася з 07 червня 2010 року. Позов поданий до суду 05 вересня 2014 року. Крім цього суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що до звернення до суду з позовними вимогами (що передбачено ч.3 ст..118 ЦПК України), позивач 11 січня 2013 року звертався до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію. 31 січня 2013 року був виданий судовий наказ, який, в подальшому, ухвалою суду від 17 лютого 2013 року, було скасовано. Таким чином, суд вважає, що строки позовної давності позивачем не є пропущеними і вимоги заявлені в межах позовної давності. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку положень статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» на будинок [ADDRESS], відкрито особовий рахунок [NUMBER] та здійснюється постачання електричної енергії на побутові потреби споживача через приєднану електромережу, що є фактичним підтвердженням правовідносин між [PERSON] і енергопостачальною організацією. Відповідач [PERSON] внаслідок односторонньої відмови від договірних зобов'язань як споживача електричної енергії припинив оплату використаних послуг з енергопостачання, у зв'язку з чим за правилами статті 611 ЦК України стосовно нього настають правові наслідки у вигляді відшкодування збитків в розмірі 288 грн. 12 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Частиною 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, за подачу даної позовної заяви до суду розмір судового збору складає 243 грн. 60 коп. Позивачем, на користь якого ухвалене рішення, документально підтверджена сплата судового збору у розмірі 214 грн. 60 коп. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Окрім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 29 грн. 00 коп.

Outcome: approved