Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

05 березня 2015 року з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 33\~995 грн. 13 коп., та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що 27.01.2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNXRRU17010749, відповідно до умов якого остання отримала кредиту розмірі 10\~000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 04.02.2014 року має заборгованість у розмірі 59 818 грн. 49 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 780 грн. 97 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 6 грн. 44 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 50 031 грн. 08 коп. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 27\~918 грн. 37 коп., яка була задоволена судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2009 року, з відповідачки на користь позивача, різниця становить 31\~900 грн. 12 коп., а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штрафи (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1\~595 грн. 01 коп. Тому, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Згідно ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У судовому засіданні встановлено, що 27.01.2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNXRRU17010749, відповідно до умов якого остання отримала кредиту розмірі 10\~000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка не виконала умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснювала належним чином, чим порушила зобовязання, щодо щомісячної сплати кредитних коштів та процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як зазначено у позові, у звязку з невиконанням кредитних зобовязань, станом на 04 лютого 2014 року заборгованість відповідачки перед банком становить 59 818 грн. 49 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 780 грн. 97 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 6 грн. 44 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 50 031 грн. 08 коп., а також штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1595,01 грн. Як вбачається із матеріалів справи, судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 2н-1660/09 від 17 вересня 2009 року, з відповідачки вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 27\~918 грн. 37 коп. Наказ набрав чинності 19 листопада 2009 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № DNXRRU17010749 від 27.01.2008 року за тілом кредиту у розмірі у розмірі 9 780 грн. 97 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами нарахованими за період до 27.01.2009 року, а також штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1595,01 грн., задоволенню не підлягають, оскільки з цих правовідносин між сторонами є вже рішення суду. Що стосується позовних вимог позивача з приводу стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом нарахованими за період після 27.01.2009 року у розмірі 6 грн. 44 коп., то дані вимоги також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 27.01.2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNXRRU17010749, відповідно до умов якого остання отримала кредиту розмірі 10\~000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії договору, тобто кінцевий термін повернення кредиту настав 27.01.2009 року. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Саме такого\~\~висновку\~\~дійшов\~\~Верховний Суд України в\~постанові\~від\~06 листопада 2013 року у справі за позовом\~\~Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Тому вимоги щодо стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом за період після 27.01.2009 року, задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку закінченням строку дії договору є 27 січня 2009 року, а позивач не вправі нараховувати після цього терміну проценти за користування кредитом та звертатися з позовом щодо їх стягнення. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 50 031 грн. 08 коп. станом на 04.02.2014 року, то дані вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку строк дії договору закінчився 27 січня 2009 року, всі нараховані платежі по даному кредитному договору станом на 17 вересня 2009 року вже були стягнуті на користь позивача за наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 17.09.2009 року. Належних та допустимих доказів не виконання наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська щодо стягнення обовязкових платежів, станом на час звернення до суду позивачем не надано, а тому і не має підстав стягувати пеню за несвоєчасне погашення тіла кредиту та відсотків. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed