Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

06 липня 2017 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить визнати [PERSON], 31.12.1983р.н., таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач придбала 48/100 частин домоволодіння №82 по вул.Тимірязєва у м. Дніпро, що складає квартиру №1. Договір купівлі-продажу від 27.12.2011 року було оформлено у приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] та зареєстровано у реєстрі під №1255. 20.03.2012 року відповідач був зареєстрований у цій частині будинку, оселився в ньому та проживав до 2014року. У травні 2014 року він забрав все своє майно та виїхав за межі України. З цього часу у будинку не проживає, не сплачує відповідні платежі та податки. На теперішній час позивач має намір продати належну їй частину домоволодіння. Відповідач добровільно залишив квартиру, позивач не перешкоджала йому проживати за місцем реєстрації. Так, він без поважних причин з травня 2014 року не мешкає за вищевказаною адресою тобто понад один рік, тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності не подавала. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, свідків, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] є власником квартири №1 (48/100 частин домоволодіння) в житловому будинку №82 по вул.Тимірязєва у м.Дніпрі на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2011р., який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 04 червня 2004р. (а.с.5-6). Згідно із довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області [PERSON] з 20.03.2012р. зареєстрований за адресою [INFO] (а.с.21). Згідно з актами від 19.06.2017р. і 15.11.2017р., які підписані квартальним [PERSON], за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає з травня 2014р. (а.с.11, 47). У судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] показали, що відповідач близько чотирьох років не проживає за адресою [INFO]. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, виходячи із вищевикладеного, оскільки позивачем було доведено, що відповідач відсутній за адресою: [ADDRESS] понад один рік, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою та задоволення позову. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved