Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

05 серпня 2015 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаним позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності, посилаючись на слідуючи обставини. Позивачка [PERSON] зареєстрована і проживала з моменту народження по теперішній час в квартирі [ADDRESS]. ЇЇ батько [PERSON] був квартиронаймачем квартири до моменту смерті26.05.2003 р. У 1999 році батько, у звязку із звільненням двох кімнат у комунальній квартирі, звернувся до Кіровської міської ради з проханням приєднання звільнених кімнат до вказаної квартири, визначити квартиру не комунальною, а окремою. 16 липня 1999 року він отримав рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради № 413 про приєднання звільнених кімнат та визнання квартири окремою, житловою площею 19,5 кв.м., загальною площею 54,4 кв.м. на склад сім'ї: [PERSON]- квартиронаймач, [PERSON] Григорівна- дружина, [PERSON] Віталіївна- дочка. Після цього батько позивачки зробив перепланування та отримав Висновок Дніпропетровського кооперативно-державного підприємства «Агропроекттехстрой» від 05.11.1999р., про те, що перепланування не робить негативного впливу на несучі здібності житлового будинку. 23.11.1999р. він отримав Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту до експлуатації, підписаний представником ДАБК та санітарним лікарем. Решту підписів батько отримати не встиг, у звязку з погіршенням стану здоров'я. Після смерті батька позивачка [PERSON] переоформила договір найму квартири на своє імя, отримала рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради м.Дніпропетровська № 657 від 17.10.2003р., в якому вказана окрема двокімнатна квартира житловою площею 19,5 кв.м., загальною площею 54,4 кв.м. У 2004 році позивачі приватизували квартиру, однак, в свідоцтві про право власності на житло вказана загальна площа- 33,2 кв.м., а не така, яку фактично має квартира. У відділі приватизації позивачам рекомендували звернутися до суду стосовно встановлення права власності на додаткову площу квартири. З урахуванням вищенаведеного, та що позивачі добросовісно заволоділи додатковою площею квартири, продовжують відкрито і безперервно володіти ним протягом більш ніж 10 років, вони звернулися до суду і просили визнати за ними право власності за кожним на 1 / 2 частку квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м. Вказані позовні вимоги підтримані в судовому засіданні позивачами та їх представником. Представник відповідача в судовому засіданні не надав заперечень проти позову, довіреністю представника відповідача право визнання позову не надано. Суд, заслухав учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов аргументованим, таким що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] був квартиронаймачем квартири [ADDRESS], до моменту смерті 26 травня 2003 року. У 1999 році [PERSON] у звязку із звільненням двох нежитлових кімнат у сусідній комунальній квартирі, звернувся до Кіровської міської ради з проханням приєднання звільнених нежитлових кімнат до вказаної квартири та визначити квартиру не комунальною, а окремою. 16 липня 1999 року виконавчий комітет Кіровської районної ради м.Дніпропетровська прийняв рішення № 413 про поліпшення житлових умов сім'ї [PERSON] (а.с.5), згідно якого було приєднано до квартири [ADDRESS] [PERSON] дві нежитлові кімнати площею 12,6 кв.м. та 8,6 кв.м під побутові потреби., вказану квартиру визнано окремою, а також такою, що складається з двох кімнат житловою площею 19,5 кв.м. (загальною 54,4 кв.м.) на склад сім'ї: [PERSON] та позивачок [PERSON], начальнику РЕД-1 ДКВ ЖРЕП Кіровського району доручено внести відповідні зміни до особистого рахунку квартири [ADDRESS] [PERSON] Після отримання вказаного рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради № 413 [PERSON] зробив перепланування кімнат квартири, та отримав Висновок Дніпропетровського кооперативно-державного підприємства «Агропроекттехстрой» від 05.11.1999р. (а.с.6), про те, що перепланування не робить негативного впливу на несучі здібності житлового будинку. 23 листопада 1999 року він отримав Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту до експлуатації, підписаний представником ДАБК та санітарним лікарем (а.с.7). Решту підписів [PERSON] отримати не встиг, у звязку з погіршенням стану здоров'я. Після смерті батька позивачка [PERSON] переоформила договір найму квартири на своє імя, отримала рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради м.Дніпропетровська № 657 від 17.10.2003р., в якому вказана окрема двокімнатна квартира [ADDRESS] площею 19,5 кв.м., загальною площею 54,4 кв.м.(а.с.8). 08 січня 2004 р. позивачі приватизували квартиру, однак, в свідоцтві про право власності на житло вказана загальна площа- 33,2 кв.м., а не така, яку фактично має квартира, що відображено у свідоцтві про право власності на житло (а.с.10). Як видно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» номер витягу 2871793 від 19.02.2004р. (а.с.11) обєкт: квартира [ADDRESS] належить власникам- позивачам [PERSON], [PERSON], форма власності приватна, визначено частку кожного співвласника: по 1 / 2 квартири. Фактичні розміри квартири позивачів визначені в технічному паспорті, виготовленому 15 травня 2015 року (а.с.13-17). Житлова площа складає 32,5 кв.м., загальна площа- 57,3 кв.м.. Як видно з кваліфікаційного сертифікату (а.с.18) технічний паспорт виготовлено належною особою- експертом інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], сертифікат видано згідно рішення Атестаційної архітектурно-будівельної комісії від 12.12.2014р. № 50, зареєстрований у реєстрі атестованих осіб 17.12.2014р. за № 3392. З довідок житлового органу (а.с.2-3), видно, що позивачі зареєстровані і мешкають у вказаній квартирі постійно, інших осіб не зареєстровано. Позивачка [PERSON] зареєстрована з 31.05.1982 р, особовий рахунок відкрито на неї. Позивачка [PERSON] зареєстрована з 24.11.1977 р. Позивачі сплачують комунальні послуги по квартирі за весь фактичний її розмір, що видно з квитанцій (а.с.12). З урахуванням вищенаведеного, та що позивачі добросовісно заволоділи додатковою площею квартири, продовжують відкрито і безперервно володіти ним протягом більш ніж 10 років, вони звернулися до суду і просили визнати за ними право власності за кожним на 1 / 2 частку квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., тобто з визначенням фактичного на теперішній час розміру набутого житла. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 4 ст.344 ЦК України передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд, оцінюючи всю сукупність наданих стороною позивача доказів, вважає, що позов є аргументованим, можливо його задовольнити, враховується і те, що визнання права власності за вказаним позовом не порушує ніяким чином інтереси будь-яких інших осіб.

Outcome: approved