Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

06.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів. Вимоги обґрунтовано тим, що між ним та ТОВ «Прайд Авто Трейд» було підписано договір від 12 жовтня 2016 року № 303166 Ревардингу, предметом угоди є надання компанією «Постачальником» системи послуг, спрямованих на (придбання майна та передачу у користування мені Трактор МТЗ 82 Беларус, синій, 2013 р.в. Після розмови з представником ТОВ «Прайд Авто Трейд», позивача попередили про необхідність сплати гарантійного платежу у розмірі 36 000 грн. на рахунок компанії, лише після цього йому надали письмовий договір. Консультант не надав можливості ознайомлюватись з договором, пояснюючи це тим, що він розповів йому про всі істотні умови даного договору усно. Вони уклали Договір № 303166 позивачем було сплачено дану суму на рахунок компанії. Також позивача попередили, що він має сплачувати щомісячно кошти та сплатити за майно яке буде надано для користування не менше 50 % вартості майна. За межами офісу компанії в позивача з'явилася можливість ознайомитися з умовами вже підписаного ним договору, він зрозумів, що, якби працівником ТОВ «Прайд Авто Трейд» було надано правдиву, доступну інформацію щодо даної угоди, то він не погодився б на її підписання. Довіряючи професіоналізму і спеціалізації консультантів, під час укладання договору позивач повністю покладався на роз'яснення працівника компанії, який не роз'яснив усіх положень договору, чим сприяв неправильному сприйняттю ним договору. Неодноразово прочитавши договір, позивачу до сих пір не зрозуміло на яких умовах буде передаватись майно в користування та чому у майбутньому може змінитись сума договору, та чому сплачена ним сума коштів не зарахована за майно яке буде куплене, цього позивачу не було роз'яснено. Проаналізувавши спірний договір, позивач вважає, що він не відповідає положенням чинного законодавства, а отже, є недійсним і порушує норми Закону України « Про захист прав споживачів». Після цього позивач звернувся до відповідача ТОВ «Прайд Авто Трейд» з заявою від 05.11.2016 року та 27.12.2016 року про розірвання даного договору та повернення йому суму грошових коштів які ним було сплачено на рахунок відповідача, але відповідач відмовився отримувати дані листи та вони були повернуті за закінченням встановленого строку зберігання. На виконання умов спірного договору, мною позивачем сплачено 36000 грн. як адміністративний платіж відповідно до договору № 303166, що підтверджується банківською квитанцією. Як комісія банку за приймання платежу було сплачено 360,00 грн., що підтверджується банківською квитанцією. Договір Ревардингу № 303166 від 12.10.2016 року суперечить нормам діючого законодавства України, має недоліки, що тягнуть за собою правові наслідки щодо визнання його недійсним. Позивачем надано заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим за згодою позивача, судом проведено заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, що відповідає вимогам ст.. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Прайд Авто Трейд» було підписано договір від 12 жовтня 2016 року № 303166 Ревардингу, предметом угоди є надання компанією «Постачальником» системи послуг, спрямованих на (придбання майна та передачу у користування мені Трактор МТЗ 82 Беларус, синій, 2013 р.в., позивачем було сплачено 36 000 грн. на рахунок компанії. Також його попередили, що він має сплачувати щомісячно кошти та сплатити за майно яке буде надано для користування не менше 50 % вартості майна (а.с. 12-26). Консультант компанії не надав можливості позивачу ознайомлюватись з договором, пояснюючи це тим, що він розповів йому про всі істотні умови даного договору усно. Проаналізувавши спірний договір, суд вважає, що він не відповідає положенням чинного законодавства, а отже, є недійсним і порушує норми Закону України « Про захист прав споживачів». Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача ТОВ «Прайд Авто Трейд» з заявою від 05.11.2016 року та 27.12.2016 року про розірвання даного договору та повернення йому суму грошових коштів, які ним було сплачено на рахунок відповідача (а.с. 28-29), однак відповідач ніяким чином на звернення позивача не відреагував. Відповідно до розділу І договору, Ревардинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору Ревардингу. Однак сьогодні в цивільному праві відсутні поняття «ревардингу», «договір ревардингу». З огляду на системний аналіз умов спірного договору, можна співвіднести спірний договір із договором фінансового лізингу, і вважати його саме таким, оскільки Договір Ревардингу містить в собі ознаки, притаманні Договору фінансового лізингу. Крім того договір Ревардингу, як і договір фінансового лізингу, містить у собі ознаки договорів купівлі-продажу (а.с. 12). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізінгоодержувачем сертифікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначеий строк не менше одного року за встановлену плату. На виконання умов спірного договору, позивачем сплачено 36000 грн. як адміністративний платіж відповідно до договору № 303166, що підтверджується банківською квитанцією (а.с. 33), комісія банку за приймання платежу було сплачено 360,00 грн.. Згідно із вимогами ч.1 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Верховний суд України у постанові від 11 вересня 2013 року у справі №6-40цс13 зазначив, що аналізуючи норму ст.. 18 «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Крім того, Постачальник (лізингодавець) займається нечесною підприємницькою практикою та порушує ст. 19 «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Тому, суд вважає, що договір № 303166 є недійсним з 12 жовтня 2016 року. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ст. 1212 ЦК України). Положення ст. 1212 застосовується також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; З) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Так як відповідач передані йому кошти добровільно не повертає, не виконує умов договору, кошти підлягають поверненню позивачу на підставі рішення. Виходячи з вищевказаного суд вважає, що є достатні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved