Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

05 липня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеною позовною заявою. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне. Позивач [PERSON] є бабусею неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Мати дітей, та відповідно донька позивачів [PERSON], померла [INFO]. Мати дитини - [PERSON] та батько дитини - [PERSON] з сином не проживають, вихованням та утриманням сина не займаються, місце їх проживання невідоме протягом тривалого часу. 17 травня 2016 року наказом № 20 Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпропетровську ради [PERSON] було прийнято на облік дітей, які виховуються в сім'ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Дитина повністю перебуває на утриманні позивача. [PERSON], мати дитини, веде бродячий спосіб життя, лікувалась від хронічного алкоголізму, але безрезультатно, ніколи ніде офіційно не працювала, часто лишала дитину на 2-5 днів разом з бабусею та йшла з дому, одежу, іграшки та ліки дитині не купувала. Коли проживала разом з сином, не піклувалась про нього, дитина була забита та налякана. Батько дитини [PERSON], розлучився з відповідачем [PERSON], життям сина не цікавиться, призначені рішенням суду від 26.04.2011 року аліменти не сплачує. Позивач вважає, що наявні всі законні підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх сина [PERSON]. Позивач має стабільну роботу, регулярний дохід, створила належні умови для проживання дитини, увесь вільний час приділяє розвитку та вихованню онука. Позивач також вважає, що вона може бути опікуном свого неповнолітнього онука. З огляду на зазначене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 10.03.2018 року, позивач просив суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Призначити опікуном малолітньої дитини [PERSON], [INFO], бабусю дитини [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду. Стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2017 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Управління служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав, та призначено для розгляду по суті в судовому засіданні. В судове засідання позивач не з'явився, просив розглядати справу в його відсутність, підтримав у повному обсязі вимоги, викладені в позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про місце та час слухання справи були повідомлені, причин неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутністю не надходило, відзиву на позов не надали. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день та час судового засідання повідомлена належним чином, просила розглядати справу в її відсутність. Позовні вимоги підтримала. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 серпня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] Після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище «[PERSON]». У свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], батьком зазначений [PERSON], матір'ю - [PERSON]. [PERSON] є рідним онуком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON]. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2011 року у справі № 2-3985/11 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінено прізвище на «[PERSON]». Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією виконавчого листа, наявною у матеріалах справи. Дитина [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї, а також актами обстеження житлово-побутових умов проживання, складеними 25.09.2015 року, 26.04.2016 року, 04.05.2017 року. Матеріалами справи підтверджується та обставина, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків щодо свого сина, не цікавляться ним, не спілкуються з ним, не надають йому матеріальної допомоги, не дбають про його фізичний та духовний розвиток. Так, наказом № 20 начальника Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпропетровську ради від 17 травня 2016 року [PERSON] було прийнято на облік дітей, які виховуються в сім'ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Крім того, вказана обставина підтверджується характеристикою дитини [PERSON], виданою в КЗО «Середня загальноосвітня школа № 112» Дніпровської міської ради, з якої вбачається, що до школи приходить тільки бабуся, мати ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Згідно листа т.в.о. начальника Шевченківського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] від 25.05.2017 року, за місцем мешкання [PERSON]. та [PERSON] ніхто з сусідів їх давно не бачив, куди переїхали, невідомо. [PERSON] притягалась до адміністративної відповідальності 31.08.2006 року за ч.1 ст178 КУпАП. [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності. Згідно висновку Шевченківської районної у м. Дніпрі ради як органу опіки та піклування від 17.01.2018 року, Шевченківська районна у м. Дніпрі рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх сина [PERSON]. В судовому засіданні також були опитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що бабуся [PERSON] сама піклується про свого онука [PERSON], дитина мешкає в гарних умовах, де знаходяться батьки дитини, свідкам невідомо. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі не бажають виховувати та утримувати свого сина [PERSON], ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують її матеріально. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 ППВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами першою та другою Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких [PERSON] та [PERSON] можуть бути позбавлені батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON], і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідачів батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачами своїми батьківськими обов'язками по відношенню до їх сина [PERSON]. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно вимог ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідачів, зважаючи на те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей, у розмірі ? частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред'явлення даного позову та до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимог про призначення опікуна суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З матеріалів справи вбачається, що позивач забезпечена житлом, офіційно працевлаштована, отримує стабільну заробітну плату, до кримінальної відповідальності не притягувалась, має задовільний стан здоров'я. Шевченківська районна у місті Дніпрі рада як орган опіки та піклування направили до суду подання від 07.05.2018 року, згідно якого вважає за доцільне встановити опіку над дитиною [PERSON], [INFO], та призначити опікуном [PERSON], [INFO]. Оскільки судом задоволені позовні вимоги щодо позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітнього сина, суд прийшов до висновку про необхідність призначення опікуном [PERSON] позивача по справі. З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи наведене,

Outcome: approved