Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

04 червня 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований у Будинку одружень № 3 агентства цивільного реєстру м. Тбілісі, Грузія; Після розірвання шлюбу залишити прізвище - « [PERSON] »; Стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в сумі 1500 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття, починаючи з моменту подання позовної заяви; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, починаючи з 24.07.2011 року, мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мешкають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне та повсякденне життя, втрату почуттів. Сторони мешкають окремо. Спір про майно відсутній, спільне господарство не ведеться. Отже, подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем є неможливим. Крім того, враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною особою без інших утриманців, останній має можливість сплачувати аліменти. У підготовче засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Панарін М.М. не з`явились. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, крім того, [PERSON] уточнила свої позовні вимоги в частині стягнення аліментів та просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На задоволенні уточнених позовних вимог наполягала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Пелих Л.Д. у підготовче засідання не з`явилися. Відповідач надав суду заяву про визнання уточнених позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутності. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Як вбачається зі Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , 24.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] Будинком одружень № 3 агентства цивільного реєстру м. Тбілісі, Грузія, було зареєстровано шлюб, актовий запис № 82201130812 (а.с. 7-9). Сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] - копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , актовий запис № 1137, та [PERSON] , [INFO] , копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , актовий запис № 294 (а.с. 10, 11). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторонами визнано, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню той факт, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] мешкають разом із позивачем [PERSON] та перебувають на її утриманні. При цьому, [PERSON] надано суду достовірні та належні докази на підтвердження того факту, що відповідач здійснює оплату комунальних послуг в квартирі, в якій мешкає позивач разом із дітьми, а також оплачує відвідування дитсадка. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). З матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, позивач стверджує, а відповідач не заперечував, що сімейно-шлюбні відносини припинені, сім`я існує формально, відповідач не заперечує проти задоволення позову, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що спору між сторонами про спільне майно немає, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Що стосується стягнення аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Отже, встановлено, що малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні, відповідач частково надає матеріальну допомогу на утримання своїх дітей, при цьому має можливість надавати таку допомогу, оскільки стан його здоров`я задовільний, він отримує стабільний заробіток, інших утриманців не має. Положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Таким чином, 50 % прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років становить 849 грн. 50 коп., для дитини віком від 6 до 18 років - 1059 грн. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачем позовних вимог, майновий стан сторін, а також можливість [PERSON] здійснювати утримання дітей, суд дійшов висновку про обґрунтованість та можливість задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. - за позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплату судового збору в даному випадку. Крім того, з відповідача належить стягнути на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. - за позовні вимоги про розірвання шлюбу.

Outcome: approved