Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

06.04.2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому на підставі приписів ст.387 ЦК України просить витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] легковий автомобіль марки «Ghevrolet Lacetti NF 19 B» 2008 року випуску, д.р.н. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], зобов'язавши [PERSON] повернути їй автомобіль у справному стані, державні номерні знаки, свідоцтво про реєстрацію та ключі від цього автомобіля. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2000 року, який було розірвано на підставі рішення суду від 30 травня 2011 року. 19.08.2008 року нею було придбано автомобіль марки «Ghevrolet Lacetti NF 19 B», д.р.н. [NUMBER], який зареєстровано на неї у передбаченому законом порядку, а відповідачу надано право на керування даним автомобілем. В подальшому 21 травня 2013 року нею на ім'я останнього видано довіреність на право керування автомобілем, яку скасовано 11.11.2013 року. Оскільки довіреність втратила чинність, вважає, що відповідач без будь-якої правової підстави користується автомобілем та не повертає такий. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пославшись на обставини вказані в позовній заяві. Позовні вимоги позивача підтримав у судовому засіданні також її представник [PERSON] Відповідач у судовому засіданні позовних вимог не визнав, вказав, що автомобіль придбано під час шлюбу із позивачем. На час придбання цього рухомого майна він перебував на заробітках та оплатив вартість транспортного засобу. Позовні вимоги заперечив у судовому засіданні і представник відповідача [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, оцінивши представлені документи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Встановлено, що з 29.09.2000 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30 травня 2011 року. (а.с. 8) 19.08.2008 року позивачем [PERSON] придбано автомобіль марки «Ghevrolet Lacetti NF 19 B» 2008 року випуску, д.р.н. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] (а.с. 4,9). Таким чином, спірний автомобіль було придбано у період шлюбу. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як регламентовано ч.3 ст.368 ЦК України, ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності. В силу вимог ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. За змістом наведених норм закону право спільної сумісної власності подружжя презюмується, якщо зворотнє не визначено угодою між ними або не встановлено рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 59 СК України той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. У матеріалах справи також міститься копія заяви [PERSON], засвідченої 11.11.2013 року приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.В. про скасування довіреності виданої нею на ім'я [PERSON] на право продажу та керування автомобілем «Ghevrolet Lacetti NF 19 B» д.р.н. [NUMBER]. В той же час із копії свідоцтва про реєстрацію автомобіля марки «Ghevrolet Lacetti NF 19 B», д.р.н. [NUMBER], від 19.08.2008 року, вбачається, що право керування на такий має також відповідач [PERSON] У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що спірний автомобіль є особистою власністю позивача. Окрім цього позивачем всупереч вимогам ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України також не доведено факту незаконного заволодіння відповідачем транспортним засобом. Навіть більше, у сукупності наведених обставин, у судовому засіданні на підставі належних та допустимих доказів було встановлено, що спірне рухоме майно придбане у період шлюбу, тому таке належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Таким чином обраний позивачем спосіб захисту своїх інтересів не в повній мірі грунтується на законі та фактичних обставинам спору. Отже, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed