Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

06 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною і призначення опікуна. Свої вимоги заявник мотивував тим, що його дружина, [PERSON] після трагічної загибелі сина захворіла на психічну хворобу, у зв'язку з чим перебуває на обліку у лікаря психіатра в Білопільській центральній районній лікарні. За своїм станом здоров'я [PERSON] не в змозі сама себе обслуговувати, не усвідомлює наслідків своєї поведінки, не може орієнтуватися в простих життєвих ситуаціях, у зв'язку з чим потребує стороннього догляду. Визнання [PERSON] недієздатною потрібно для захисту її прав. У судовому засіданні заявник [PERSON] свої вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області в судове засідання не з'явився. Міський голова надіслав листа, в якому просив розглянути справу без участі представника органу опіки і піклування міськради. Вимогами [PERSON] підтримують (а. с. 15). Заслухавши заявника, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За змістом ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. Абзацом 2 пункту 1.2 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України №34/166/131/88 від 26 травня 1999 року, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за №387/3680, опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки. Судом встановлено, що [PERSON] є чоловіком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а. с. 7). Зі змісту висновку судово - психіатричної експертизи №484 від 28 грудня 2015 року, який заявником не оскаржувався, вбачається, що психічний стан [PERSON] змінився після самогубства сина з березня 2015 року. Остання перестала спати вночі, зявились страхи, тривожність, стала чути «чоловічий і жіночий голоси» усередені голови, протягом тривалого часу не виходила з дому, часами сиділа в одноманітних позах, не звертала увагу на оточуючих, практично відмовилась від їжі, дуже схудла. З приводу даного стану одноразово зверталась за допомогою до районного психіатра, прояви були розцінені як депресивні, призначена амбулаторна специфічна терапія антидепресантами. Однак, проведене амбулаторне лікування не дало позитивної динаміки, у зв'язку з чим одноразово знаходилась на стаціонарному лікуванні в гострому психіатричному відділенні ОКЗ СОКПНД з 10 по 24 грудня 2015 року. Був встановлений діагноз: шизофренія, параноїдна форма, період спостереження менше року. Після проведеного лікування стан значно покращився, була виписана з відділення з рекомендаціями для подальшого амбулаторного лікування. На даний час [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії параноїдної форми в стадії ремісії. За своїм психічним станом [PERSON] може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а. с. 30-32). За змістом ст. 57, ч. 2 ст. 59, ст. 66 ЦПК України висновок експерта є одним із доказів у справі на підтвердження тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, а відповідач на обґрунтування своїх заперечень проти заявлених позовних вимог. Необхідність у висновку експерта виникає тоді, коли при розгляді справи виникають питання, які стосуються сфери спеціальних знань (ч. 1 ст. 53 ЦПК України). Для вирішення питання чи за своїм психічним станом [PERSON] може усвідомлювати значення своїх дій та керуватися ними, чи ні, необхідні спеціальні знання в сфері психіатрії, а тому висновок експерта з цього питання є обов'язковим і має важливе доказове значення. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтвердив, що на даний час його дружина [PERSON] вживає призначені ліки. Стан її покращився. Інших належних і допустимих доказів (медичних даних) про хронічний стійкий психічний розлад [PERSON], внаслідок якого вона не може усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними, всупереч ст. 60 ЦПК України суду також не надано. Таким чином, у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що [PERSON] внаслідок хронічного психічного захворювання не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує сторонньої допомоги, за станом здоров'я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки, у зв'язку з чим у задоволенні заяви [PERSON] необхідно відмовити. Доводи заявника стосовно того, що його дружина в майбутньому може проявляти ознаки хронічного стійкого психічного розладу, у зв'язку з чим не зможе усвідомлювати значення своїх дій не є підставою для задоволення вимог останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed