Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

05 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до Кегичівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що між нею та відповідачем 02.10.2009 року було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кегичівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 36. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Сімейне життя з відповідачем не склалося, проживають окремо, подружні стосунки не підтримують. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить її інтересам. Строк на примирення просить не надавати, спірного майна сторони не мають. Після розлучення дитина проживатиме з нею. Прізвище на дошлюбне позивач змінювати не бажає. Судові витрати залишає за собою. Позивач у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала, надавши пояснення, відповідні викладеним в позовній заяві, просить шлюб розірвати. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечував, надав окрему письмову заяву про визнання позову. Суд, вислухавши позивача та відповідача, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті ст. 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Статтею 206 ЦПК України передбачено: позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст..82 ЦПК України: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В підготовчому засіданні встановлено наявність законних підстав для розірвання шлюбу, а саме тривалість окремого проживання подружжя, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що мають істотне значення. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відсутність вільної згоди на спільне проживання, свідчить про неможливість дотримання у шлюбі принципу його добровільності, встановленого ст. 24 СК України. При відносинах, що склалися між сторонами, державна реєстрація шлюбу не забезпечуватиме стабільність відносин між сторонами та охорону прав і інтересів подружжя, що передбачено ч. 1 ст. 27 ЦК України. З'ясовані у підготовчому засіданні обставини дають підстави для ухвалення судового рішення про задоволення позову на підставі ч. ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України та в порядку, передбаченому ч.4 ст. 206 ЦПК України. Підстав для відмови у прийнятті заяви відповідача про визнання позову суд не вбачає. Позивач заявила про залишення за нею судових витрат, тому відсутні підстави для їх розподілу. На підставі ст.ст. 24,27, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved