Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

05 квітня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] .. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] з тих підстав, що відповідач не проживає у вказаній квартирі більше 20 років і не бажає знятись з реєстрації добровільно, а це позбавляє її можливості здійснювати в повному обсязі право власності на житло. Від представника позивачки, адвоката Скаблюк Л.М. надійшла заява з проханням справу слухати за її відсутності, позов підтримала, надала згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання. Відзив на позов не подав. Судом відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 23.06.2015 [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] ( а.с.3,4,9). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] (а.с. 5,16). Зазначена обставина, як вбачається зі змісту позовної заяви, перешкоджає позивачці реалізовувати правомочності власника житла. Відповідно до акту ОСББ «Барвінок7» [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 1997 року ( а.с. 6). Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З наведеної норми випливає, що особи мають право на користування житлом, яке перебуває у власності інших осіб, лише за умови наявності відповідного договору між ними. Доказів наявності такого договору, укладеного між сторонами не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній. Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями частини першої статті 321 Цивільного кодексу України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку. Оскільки позивачка заперечує проти реєстрації відповідача в належній їй квартирі, а відповідач добровільно не знімається з реєстрації, тому відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житлом.

Outcome: approved