Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

04 лютого 2021 року позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить усунути перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання його таким, що втратив право користування квартирою, у зв`язку з тим, що відповідач за вказаною адресою не проживає з липня 2017 року. Ухвалою судді від 10 лютого 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою залишено без руху та запропоновано позивачу в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказаний в ній недолік. 18 лютого 2021 року, на виконання вимог ухвали судді від 10 лютого 2021 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто недолік позовної заяви. Ухвалою судді від 03 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 23 березня 2021 року. 23 березня 2021 року, у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 08.04.2021. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, відзив не подав. За згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №237907868 від 21 грудня 2020 року (а.с. 7). У вказаній квартирі, крім позивача, зареєстровані: доньки [PERSON] та [PERSON] , чоловік [PERSON] та син [PERSON] , про що свідчить довідка про склад сім`ї від 16 грудня 2020 року №4039 (а.с. 6). Відповідач не проживає за місцем реєстрації з липня 2017 року, що створює позивачеві труднощі у користування власним майном, зокрема в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг. Як убачається з акта від 16 грудня 2020 року, затвердженого керуючим ОЖБК, зі слів [PERSON] та [PERSON] , відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації з липня 2017 року (а.с. 5). Факт непроживання відповідача у квартирі [ADDRESS] знайшов своє підтвердження і в показаннях допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, з підстав, передбачених частиною другою статті 405 ЦК України, підлягає задоволенню. Витрати, понесені позивачем на оплату судового збору в розмірі 908,00 грн, підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved