overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

06 квітня 2017 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебувають у шлюбі з 06 червня\~1998 року. Від шлюбу мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, вони втратили один до одного почуття любові та поваги, припинили шлюбні стосунки, проживають окремо з травня 2016 року. Зберігати сімю позивачка не бажає, тому просить суд шлюб розірвати (а.с. 2). Позивачка в судовому засіданні свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити, після розірвання шлюбу просила залишити її прізвище без змін, на стягненні з відповідача судових витрат не наполягала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06 червня 1998 р., який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровської районної ради міста\~Дніпропетровська, актовий запис №\~169, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 06 червня 1998 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії І-КИ №\~220335 від 02 липня 2003 року, актовий запис №\~206 (а.с. 5). Позивачка та відповідач втратили один до одного почуття любові та довіри, не знаходять спільної мови, припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Сторони зберігати сімю не бажають, вважають, що вона розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. Спору щодо поділу майна та подальшого мешкання дитини між сторонами на цей час немає. У разі виникнення спору він вирішуватиметься в самостійному провадженні. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивачки обґрунтовані й підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивачки щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачкою судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

06 квітня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку на утримання її неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO]. На підтвердження своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі з 16 вересня 1995 року. Від сумісного проживання вони мають дітей: сина [PERSON] та доньку [PERSON], які на сьогоднішній перебувають на її утриманні. Відповідач допомогу дітям у добровільному порядку не надає. Тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутності, про що подала заяву. Відповідач у судове засідання не зявився заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, що в період сумісного проживання позивачки та відповідача [INFO] у них народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 426 та 13 жовтня 1999 року у них народилася донька [PERSON]. Батьком дітей є [PERSON]. Діти проживають з матірю, яка не має можливості утримувати їх самостійно, коштів на утримання дітей не вистачає, діти потребують матеріальної допомоги. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують допомоги. Відповідно до ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дітей може бути встановлений у твердій грошовій сумі або в долі від заробітку. Оскільки діти, що потребують матеріальної допомоги, проживають з матірю, відповідач зобов'язаний виплачувати на утримання дітей аліменти. Відповідачем [PERSON] визнано позов у повному обсязі, тому згідно до ст. 61 ЦПК України позивач звільняється від обовязку доказування своїх вимог. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач працює, має дохід, тому суд дійшов висновку, що відповідач має можливість виплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу). На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір 640 гривень 00 копійок. Згідно ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

06 квітня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вони 18 грудня 1999 року зареєстрували шлюб, від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, тому позивач просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову і до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити (а.с.15). Відповідач [PERSON] до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позов визнає в повному обсязі (а.с.16). Зясувавши позицію сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що в судовому засіданні встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони 18 грудня 1999 року у відділі РАГС м.Костянтинівки Донецької області, актовий запис № 532 (а.с.6), від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 681760, виданим відділом ДРАЦС по м.Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського МРУЮ у Донецькій області (а.с.7). Відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності із ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Відомостей про наявність у відповідача інших утриманців і обставин, що перешкоджають задоволенню позову, суд не має. У відповідності із ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі, який підлягав сплаті при поданні позову до суду 640,00 грн. На підставі ст.ст. 180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

06 квітня 2017 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, до досягнення ним повноліття. Позивачка вказує на те, що з 24 жовтня 2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати сина належним чином. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату,час та місце слухання справи повідомлявся скудо належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 24 жовтня 2015 року сторони перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня ухвалення рішення суду і до його повноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

06 квітня 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору від 11.07.2014 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала. Таким чином станом на 02.01.2017 року сума заборгованості становить 12860,29 грн. та складається з: 4824,14 грн. тіло кредиту, 1470,46 грн. нараховано процентів за користування кредитом, 5477,10 грн. пеня, 500,00 грн. штраф (фіксована складова), 588,59 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12860,29 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 1600 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 11.07.2014 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 8-9). Однак, відповідач зобовязань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 02.01.2017 року має заборгованість у розмірі 12860,29 грн. (а.с. 5-7). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 12860,29 грн., а також судовий збір в сумі 1600 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

06 квітня 2017 року Приморським районним судом м. Одеси було в повному обсязі відмовлено в задоволенні позову [PERSON]. Згідно з п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. В судове засідання з'явився представник третьої особи. Позивач та представник відповідача в судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не повідомили про причину своєї неявки. Відповідно до ч. 3 ст.220 ЦПК України, присутність сторін при розгляді питання про ухвалення додаткового рішення не є обов'язковою. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, [PERSON] звернулась до суду з позовом про визначення дії органу опіки та піклування некомпетентними та неправомірними та скасування висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.06.2016 року №01-13/147. 01 листопада 2016 року позивач позовні вимоги уточнив, просив суд визначити незаконним та скасувати висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.06.2016 року №01-11/436. 30 листопада 2016 року позов викладений у новій редакції та позивач просив визначити дії органу опіки і піклування незаконним та скасувати висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.06.2016 року №01-13/147. Предметом судового розгляду були як дії, так і висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.06.2016 року №01-11/436. Судом, зокрема, з'ясовано, та матеріалами справи підтверджується, що органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради під час ухвалення висновку від 01.06.2016р. №01-11/436 порушення процедури, встановленої ст.ст.19, 153, 158 СК України, Порядком №866, не встановлено. Під час ухвалення рішення по справі судом в резолютивній частині не було зазначено рішення стосовно визначення незаконними дії органу опіки та піклування. Виходячи з викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

06 квітня 2018 року [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позивач посилається на те, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі, від якого у них є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого на підставі рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11.03.2008 року з [PERSON] стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 04.02.2008 року і до повноліття сина. Вимоги щодо збільшення розміру аліментів [PERSON] мотивує тим, що аліментів, призначених за рішенням суду для утримання дитини не вистачає, оскільки змінились потреби дитини. Окрім того, вказує, що матеріальний стан відповідача покращився, хоча [PERSON] і надалі сплачує аліменти нерегулярно та має заборгованість перед [PERSON] . Відтак, просить збільшити розмір аліментів на її користь на утримання [PERSON] з 250 грн. до 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ухвали Новодністровського міського суду Чернівецької області від 17.04.2018 року справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач, який отримав 18.04.2018 року ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не заявляв. Оскільки станом на 10.05.2018 року клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням (викликом) до суду не надходило, суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

06 квітня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 листопада 2015 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Теплицького районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 63, вказавши, що спільне життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки з ведення спільного господарства. Разом не проживають з січня 2018 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Присняк». Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Строк на примирення не бажає. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Строк на примирення не бажає. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2015 року. Шлюб зареєстрований в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Теплицького районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 63. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Присняк». Дані правовідносини регулюються ч. 2 ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони миритись не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, суд вирішує справу по суті, - тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

06 квітня 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося з позовом, мотивуючи його тим, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 03.09.2015 року. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 05.03.2018 має заборгованість у розмірі 17539 грн. 48 коп., з яких: 2262 грн. 85 коп. - тіло кредиту; 7299 грн. 35 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 6665 грн. 88 коп. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 811 грн. 40 коп. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором від 03 вересня 2015 року. Ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 17.08.2020 справу прийнято до провадження судді та призначено в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно з подачею позовної заяви надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач через засоби зв`язку повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не прибув, причину своєї неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. З огляду на викладене,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

06 квітня 2018 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач та відповідач звернулися до суду із заявами про слухання справи в їх відсутність та просять задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу. А тому у відповідності до положень ст.223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 03 вересня 2016 року, який зареєстрований Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, про що зроблено актовий запис №1912. Від шлюбу сторони дітей не мають. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Так, згідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи що позивач бажає розірвати шлюб, а подальше його збереження буде суперечити її інтересам, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

06 квітня 2018 року ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Словянськтепломережа» звернулось до Словянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідачка проживає за адресою: [INFO], є абонентом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в місті Словянськ, та користується наданими позивачем послугами з опалення, однак не у повному обсязі оплачує вартість цих послуг, у звязку із чим, за період з 01 грудня 2013 року по 01 березня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 25103,24 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь, а також

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

06 квітня 2018 року ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Словянськтепломережа» звернулось до Словянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідач проживає за адресою: [INFO] (Свердлова)[ADDRESS], є абонентом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в місті Словянськ, та користується наданими позивачем послугами з опалення, однак не у повному обсязі оплачує вартість цих послуг, у звязку із чим, за період з 01 жовтня 2013 року по 01 березня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 18856,43 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь, а також

Outcome: approved