Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

06 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований по вул. Абрамовича, № 37, в с. Миколаївка-Новоросійська Саратського району Одеської області. Свої вимоги мотивує тим, що 18 липня 2016 року помер його батько, [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, у тому числі на зазначений будинок. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок нотаріус відмовив, так як відсутні правовстановлюючі документи. Під час розгляду справи позивач підтримав позов та просив його задовольнити. Представник Миколаївка-Новоросійської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав (а.с. 36). Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Як убачається з технічного паспорту, спірний будинок з господарськими будівлями був збудований у 1960 році (а.с. 8-13), тобто до введення в дію діючого ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність, на підставі Указу Президії [PERSON] СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х), кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином, підставою виникнення у спадкодавця [PERSON] права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів. Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно довідки Миколаївка-Новоросійської сільської ради Саратського району Одеської області № 138 від 20 квітня 2017 року та виписки з погосподарської книги № 3, особовий рахунок № 0439-1, власником будинку за адресою: Одеська область Саратський район с. Миколаївка-Новоросійська, вул. Абрамовича, № 37, рахувався [PERSON] (а.с. 27, 38-39). Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, вартість зазначеного житлового будинку станом на 30 червня 2017 року складає 49616 гривень (а.с.15-26) Ст. ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 11 березня 2017 року, встановлено, що [PERSON], який помер 18 липня 2016 року є батьком [PERSON] (а.с. 28). [PERSON] помер 18 липня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 456703, виданим Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 7). [PERSON] до дня своєї смерті проживав в [INFO], що підтверджується довідкою № 138 від 20 квітня 2017 року виданої Миколаївка-Новоросійською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 27). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 5,44 га, розташована на території Миколаївка-Новоросійської сільської ради Саратського району Одеської області та житловий будинок з господарськими будівлями під № 37, розташований по вул. Абрамовича в с. Миколаївка-Новоросійська Саратського району Одеської області. Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) підтверджує, що [PERSON] заповіту не залишив ( а.с.47), тому відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують спадкоємці першої черги. Крім позивача, спадкоємцем за законом першої черги є дружина спадкодавця, [PERSON], яка 29 вересня 2016 року подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивача (а.с. 52). Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, тому що у встановлений законом строк подав до Саратської райононї державної нотаріальної контори Одеської області заяву про прийняття спадщини. Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи (а.с.49-76) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.48). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив позивачу (а.с. 29). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити, визнавши за позивачем право власності на належний спадкодавцеві житловий будинок з господарськими будівлями.

Outcome: approved