Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

07.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 137 715 грн. 20 коп., судові витрати 15 498 грн. 95 коп. В обґрунтування вимог посилається на те, що 23.07.2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики у формі письмової розписки, згідно з якою він передав відповідачу грошову позику у розмірі 5100 доларів США зі строком повернення до 23.10.2014 року. Між тими ж сторонами 20.09.2014 року укладено договір позики у формі письмової розписки, згідно з яким він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 1000 євро зі строком повернення до 03.04.2015 року. До теперішнього часу відповідач свої зобовязання за договором не виконав, гроші не повернув. Також відповідно до ст. 625 ЦК України у звязку з простроченням виконання грошових зобовязань просить стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Відповідач не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з оригіналом розписки, 23.07.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову позику у розмірі 5100 доларів США, яку зобовязався повернути до 23.10.2014 року. Відповідно до оригіналу розписки, 20.09.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову позику у розмірі 1000 євро, яку зобовязався повернути до 03.04.2015 року. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що представником позивача надано оригінали розписок від 23.07.2014 року, 20.09.2014 року, є достатні підстави вважати, що відповідачем грошова сума, зазначена у розписках, не повернута позикодавцю. Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Отже, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд враховує, що позивачем заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості в національній валюті України за курсом валюти НБУ станом на 06.07.2015 року, що не перевищує курсу валют Долар США та Євро на день ухвалення рішення. У звязку з цим, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу за розпискою від 23.07.2014 року у розмірі 107\~151 грн. 00 коп. (5100 доларів США х 21,01 грн./долар США = 107151), та основного боргу за розпискою від 20.09.2014 року у розмірі 23\~250 грн. (1000 Євро х 23,25 грн./Євро = 23250). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних на суму боргу та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, суд стягує їх в національній валюті Україні гривні. Згідно з розпискою від 23.07.2014 року відповідач зобовязаний був повернути грошові кошти до 23.10.2014 року, отже прострочення виконання зобовязання почалось з 24.10.2014 року. У звязку з цим, згідно зі ст. 625 ЦК України стягненню підлягає 3% річних від суми боргу за розпискою від 23.07.2014 року за період з 24.10.2014 року по 06.07.2015 року (256 днів) у розмірі 2254 грн. 58 коп. (5100 х 0,03 х 256 / 365 = 107,31; 107,31 х 21,01 = 2254,58) За розпискою від 20.09.2014 року відповідач зобовязався повернути позику до 03.04.2015 року, отже прострочення виконання зобовязання почалось з 04.04.2015 року. У звязку з цим, згідно зі ст. 625 ЦК України стягненню підлягає 3% річних від суми боргу за розпискою від 20.09.2014 року за період з 04.04.2015 року по 06.07.2015 року (94 дні) у розмірі 179 грн. 72 коп. (1\~000 х 0,03 х 94 / 365 = 7,73; 7,73 х 23,25 = 179,72) Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Нормами вищезазначеного Закону передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Застосування до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків, завданих кредитору внаслідок знецінювання його грошових коштів у зв'язку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу. Враховуючи, що предметом договорів позик за розписками від 23.07.2014 року, 20.09.2014 року, є грошові кошти надані в іноземній валюті (доларах США та Євро), то інфляційні витрати, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягненню не підлягають. У звязку з цим, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат на суму простроченого боргу за розписками від 23.07.2014 року, 20.09.2014 року задоволенню не підлягають. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то стягненню підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1328 грн. 35 коп. (107151 + 23250 + 2254,58 + 179,72 = 132\~835,30; 132\~835,30 х 1377,15 / 137\~715,20 = 1328,35). Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Між позивачем та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги від 01.07.2015 року щодо захисту прав позикодавця [PERSON] в Київському районному суді м. Харкова, порушених позичальником [PERSON] До договору додано ордер серії ХВ №000088, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1739. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №35 від 01.07.2015 року позивачем було сплачено 14000 грн. витрат на правову допомогу. Представником позивача надано розрахунок витрат на правову допомогу. Згідно з ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Суд вважає необхідним задовольнити частково вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу та стягнути витрати за: вивчення наявних документів та обставин виникнення заборгованості 2000 грн., збір відомостей з відкритих джерел про майновий стан відповідача (для вжиття заходів забезпечення позову) 2000 грн., складання позовної заяви 3500 грн., усні консультації 3 години 1461 грн. 60 коп. (1218 грн. х 40%/100% х 3 години = 1461,60 грн.). Витрати на підготовчі дії до судового процесу у розмірі 1500 грн., на супровід на досудові переговори з боргами у розмірі 4000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки вказані витрати фактично дублюють витрати, які вже були враховані (вивчення документів, усні консультації, складання позову), а на підтвердження проведення досудових переговорів з приводу боргу доказів не надано. У звязку з цим, на користь позивача з відповідача підлягають стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 8961 грн. 60 коп. (2000+2000+3500+1461,60 = 8961,60). Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial