Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

06.02.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частку житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що після смерті [PERSON] [INFO] року відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, наданої для її обслуговування будинку площею 0,0789 га. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно- позивачці, [PERSON], [PERSON] Всі спадкоємці спадщину прийняли, [PERSON], [PERSON] спадкове майно зареєстрували у встановленому законом порядку , відповідно по ? та ? частці зазначеного майна. Однак позивачці при зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадщини за заповітом, було відмовлено, оскільки в заповіті невірно вказано її прізвище [PERSON] замість вірного [PERSON], через що рекомендовано звернутися до суду. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги, а саме розмір земельної ділянки - просила визнати за нею право власності на ? частки земельної ділянки площею 0,015 га. Позивачка [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, судом про розгляд справи повідомлялися належним чином, їх представник - [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Дослідивши та оцінивши матеріали справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла все належне їй майно - ? частину [PERSON], ? частину [PERSON],та ? частину [PERSON] Даний заповіт був посвідчений секретарем Олександрівської селищної ради 09.08.2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 350 (а.с.8). До складу спадщини після смерті [PERSON]. увійшов житловий будинок [ADDRESS] що належав останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.01.1987 року та земельної ділянки наданої для обслуговування вказаного житлового будинку, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 13.01.1997 року (а.с. 42). Відповідно до рішення виконкому Олександрівської селищної ради за № 39 від 11.04.1997 року відбулася перенумерація будинку з [ADDRESS] До спадкової маси також увійшла земельна ділянка, надана для обслуговування будинку та господарських будівель, площею 0,0789 га., власником якої відповідно до Державного акту на землю від 13.01.1997 року зареєстрована [PERSON] ( а.с. 41), що також підтверджується витягом про нормативну грошову оцінку земельної ділянки ( а.с. 14). При зверненні до державного нотаріуса Другої Вознесенської державної нотаріальної контори, позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки неможливо встановити, чи є [PERSON] спадкоємицею, через розбіжність в заповіті прізвища спадкоємця (а.с.12). Свої спадкові права після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] оформили у встановленому законом порядку, про що свідчать свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку від 30.07.2013 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок від 30.07.2013 року, у відповідних частках визначених заповітом ( а.с. 45-54). З огляду на те, що заповідач [PERSON] померла, тому в адміністративному порядку помилку в заповіті усунути неможливо, позивачка була змушена звернутися до суду з відповідним позовом. З наданих суду доказів, вбачається те, що позивачка є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON], що підтверджується представником відповідачів, інших спадкоємців. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON]. змінила прізвище після укладання шлюбу 04.11.1986 року на [PERSON] (а.с.15). За змістом норм глави 84 ЦК України та положень Закону України «Про нотаріат» оформлення спадкових прав та видача правовстановлюючого документа, який посвідчує право на спадщину здійснюється нотаріусами, за виключенням випадків, коли таке право оспорюється чи втрачена можливість отримання свідоцтва про право на спадщину. В цих випадках спори щодо спадкових справ розглядаються судами за правилами цивільного судочинства. Зокрема, право на позов у такій справі, відповідно до вимог ст. ст. 182, 1218, 1299 ЦК України виникає в разі, коли спадкоємець не встиг зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють реєстрацію нерухомого майна. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом. Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом в тому числі шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Відповідно до положень ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до наданих суду доказів позивачка належним чином прийняла спадщину, подавши у встановлені строки відповідну заяви до нотаріальної контори, що підтверджується інформацією від нотаріуса та копією заяви спадкоємця з спадкової справи. В матеріалах справи є достатні докази належності спадкодавцю нерухомого майна, а тому це майно вважається таким, що ввійшло до складу спадщини. Враховуючи ті обставини, що позивачка не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, 120,131 ЗК України її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Outcome: approved