Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

06 квітня 2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що згідно укладеного між позивачем і відповідачем договору № MR03F513401603 від 16.03.2013 року позивач отримав у відповідача кредит у розмірі 22588,38 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобовязання по поверненню кредиту та відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 10.03.2015 року у нього утворилась заборгованість в сумі 19207,61 грн., яка складається з: 14051,62 грн. заборгованість за кредитом; 11,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2825,08 грн. заборгованість за комісією за користування кредитом, 928,63 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 890,84 грн. штраф (процентна складова). У звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальній сумі 19207,61 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 243,60 грн. Ухвалою судді від 09.04.2015 року відкрито провадження у справі, на підставі ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14. Позивач в судове засідання не зявився, у поданій заяві звернувся до суду з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного вирішення справи позивач не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи через оголошення у пресі, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача і за наявними у справі доказами. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом встановлено, що 16.03.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON], шляхом підписання сторонами Заяви позичальника на отримання кредиту № MR03F513401603 і ознайомлення відповідача з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) був укладений кредитний договір № MR03F513401603, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу споживчий кредит в сумі 22588,39 грн., на строк по 15.04.2016 року, зі сплатою 0,12 % на місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості та зі сплатою щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 316,24 грн. Згідно заяви позичальника, відповідач зобовязався погашати кредит з 16 по 20 число кожного місяця шляхом внесення щомісячних платежів в сумі 611,67 грн., що складається з заборгованості по кредиту, відмотках, винагороди, комісії та інших витрат. Відповідачем зобовязання по сплаті кредиту не виконувались належним чином, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, починаючи з червня 2014 року у відповідача почала виникати прострочена заборгованість за кредитом, сума заборгованості позичальника станом на 10.03.2015 року становить 19207,61 грн., яка складається з: 14051,62 грн. заборгованість за кредитом; 11,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2825,08 грн. заборгованість за комісією за користування кредитом, 928,63 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 890,84 грн. штраф (процентна складова). В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Доказів належного виконання зобовязань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Таким чином, суд вважає, що з відповідача має бути стягнута сума заборгованості по кредиту за кредитним договором № MR03F513401603 від 16.03.2013 року, а саме: 14051,62 грн. заборгованість за кредитом; 11,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2825,08 грн. заборгованість за комісією за користування кредитом. Заявлена позивачем сума пені в розмірі 928,63 грн., а також суми штрафів 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 890,84 грн. (процентна складова) на переконання суду стягненню не підлягають, оскільки статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями громадянам, які зареєстровані та постійно проживають в зоні проведення антитерористичної операції з 14 квітня 2014 року. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 197 грн. 65 коп. та 369 грн. 60 коп. витрат на виклик відповідача через оголошення у пресі. На підставі викладеного та

Outcome: partial