Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

06.03.2019 [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві (далі по тексту - відповідач-1), у якому просив суд стягнути недоотримані виплати в сумі 7 496,53 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] у місті Свердловськ Луганської області помер його батько [PERSON] . Після смерті батька позивача залишилась спадщина у вигляді недоотриманих страхових виплат померлого, що перебував на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті померлого є позивач та його сестра [PERSON] в рівних долях. Приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Дергільовою Н.М. була заведена спадкова справа після смерті батька позивача, і 20.04.2017 вона отримала відповідь від Управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області на свій запит в межах заведеної спадкової справи, із якого вбачається, що [PERSON] за життя не виплачено: щомісячні страхові виплати за червень - листопад 2014 року на загальну суму 14600,58 грн. Також, [PERSON] необхідно донарахувати щомісячні страхові виплати з 01.12.2014 по 05.12.2014 включно в сумі 392,49 грн. Загальна, сума недоотриманих страхових виплат складає 14993,07 грн. Як зазначає позивач, після оформлення спадкових справ він отримав свідоцтво про право на спадщину на свою частку, яким було засвідчено його право власності на страхові виплати померлого в сумі 7496,53 грн. Інша половина грошових коштів належала його сестрі, яка також отримала свідоцтва про право на спадщину на свою частку. 28.12.2017 позивач звернувся до Голосіївського відділення управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві із заявою про виплату раніше призначеної страхової виплати [PERSON] . В подальшому, позивачу було виплачено 392,49 грн. як донараховані померлому щомісячні страхові виплати з 01.12.2014 по 05.12.2014, проте, інші суми недоотриманих страхових виплат залишились невиплаченими. 18.12.2018 позивач звернувся із заявою до відповідача-1. У відповідь на своє звернення позивач отримав лист, в якому відповідачем-1 у зв`язку зі спливом строку у виплаті інших сум відмовлено. За викладених обставин, позивач звернувся з позовом до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва суду від 11.03.2019 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва суду від 13.05.2019 у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду з повідомленням (викликом) сторін за правилами позовного провадження в спрощеному порядку. Сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи. 15.08.2019 від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач-1 категорично заперечує щодо задоволення позову, просить відмовити в повному обсязі, зазначаючи, що не є належним відповідачем. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва суду від 29.01.2020 витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів щодо виплати [PERSON] у порядку спадкування страхових виплат після померлого [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва суду від 03.06.2020 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області (далі по тексту - відповідач-2). У судове засідання позивач не з`явився, поряд з цим, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач-1 свого представника в судове засідання не направив, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представник відповідача-2 свого представника в судове засідання не направив, про розгляд справи повідомлений належним чином. Судом встановлено, що [INFO] у місті Свердловськ Луганської області помер батько позивача - [PERSON] . Відповідно до листа №02/797 від 18.04.2017, потерпілому [PERSON] не виплачено щомісячні страхові виплати за червень-листопад 2014 року на загальну суму 14 600,58 грн. Також, необхідно донарахувати щомісячні страхові виплати з 01.12.2014 по 05.12.2014 включно в сумі 392,49 грн. Загальна, сума недоотриманих страхових виплат складає 14993,07 грн. Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №358, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманих страхових виплат, що знаходяться в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області за червень-листопад 2014 року та щомісячні страхові виплати з 01.12.2014 по 05.12.2014 (включно) на суму 7 496,53 грн. згідно довідки №02/797, виданої 18.04.2017 членом комісії з припинення, заступником начальника управління Е.Ж. Стаднік. 18.12.2018 позивач звернувся із заявою до відповідача-1, у якій просив, серед іншого надати інформацію про правові підстави відмови йому у виплаті недоотриманих страхових виплат у складі спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до листа відповідача-1 №3-09-я-376з-12 від 08.01.2019, позивачу відмовлено у виплаті інших сум. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права на отримання спадкового майна після смерті його батька. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до положень ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. В ст. 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, є конституційним правом громадянина України. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Нарахування та проведення страхових виплат урегульовано Законом України від 23.09.1999 №1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі по тексту - Закон №1105-ХІV), який із 01.01.2015 діє в редакції Закону України від 28.12.2014 №77-VIII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який визначав відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві. Відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону №1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто до 01.01.2015), у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Відповідно до ст. 28 Закону №1105-ХІV, грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. Статтею 40 Закону №1105-ХІV (у редакції до 01.01.2015) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. З 01.01.2015 зазначені норми встановлені частинами першою, п`ятою та шостою статті 47 Закону №1105-XIV (у редакції Закону України від 28.12.2014 №77-VІІІ). Відповідно до ст. 27 Закону України від 14.01.1998 №16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 16/98-ВР), виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено, якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; в інших випадках, передбачених законами. Відповідно до ст. 38 Закону №1105-XIV, страхові виплати і надання соціальних послуг може бути припинено на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. За положеннями пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1105-ХІV (у редакції від 28.12.2014 №77-VIII), КМУ визначає особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації). Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі по тексту - Закон №1706-VII; у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції. Водночас, ч. 1 ст. 3 вказаного Закону встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом. До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної. 01.10.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якою (у редакції постанови КМУ від 08.07.2015 №471) установлено: особи, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переселилися з тимчасово окупованої території, району проведення АТО або зони надзвичайної ситуації, мають право на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, а до завершення заходів, пов`язаних з утворенням зазначеного Фонду та його робочих органів, робочими органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду відповідно до пункту 6 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону за фактичним місцем проживання у порядку, встановленому правліннями фондів. Матеріальне забезпечення виплачується застрахованим особам в установленому порядку через банки. Крім того, 05.11.2014 КМУ прийнято постанову №637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно з якою (з урахуванням змін і доповнень, внесених постановами КМУ від 12.12.2014 №715, від 12.08.2015 №615, від 26.08.2015 №636, від 30.09.2015 №788) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01.102014 №509. 07.11.2014 КМУ прийняв постанову №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства», якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства (далі - Тимчасовий порядок). Відповідно до п. 3 постанови КМУ від 07.11.2014 №595 (зі змінами внесеними згідно з постановами КМУ від 11.03.2015 №109, від 08.04.2015 №239) міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мали забезпечити до 01.12.2014 переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що в разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності. Також, за пунктом 8 Тимчасового порядку (із змінами, внесеними згідно з постановами КМУ від 08.04.2015 №239, від 26.08.2015 №636) особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 11.12.2014 правління Фонду на виконання постанови КМУ від 01.10.2014 №531 прийняло постанову №20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції». Як зазначено в преамбулі цієї постанови, вона прийнята з метою забезпечення безперервності та першочерговості одержання щомісячних страхових виплат та медико-соціальних послуг потерпілими на виробництві (членами їх сімей), які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції. Як зазначено в пункті 1 цього Порядку, він поширюється на фізичних осіб, які постійно проживають в Україні, яких змусили або які самостійно покинули своє місце проживання внаслідок (або з метою уникнення) негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру і які мають право на страхові виплати та страхові витрати на медичну і соціальну допомогу відповідно до Закону №1105-ХІV за фактичним місцем проживання (перебування) (якщо страховий випадок настав до моменту переміщення). Відповідно до пункту 2 цього Порядку особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону №1105-ХІV безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 №509, відповідно до Закону № 1706-VII. Ураховуючи викладене, постанови КМУ №№531, 637 та 595, а також постанова Правління Фонду від 11.12.2014 №20 не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселялися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Вказані підзаконні акти регулюють особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам, тобто особам, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції. Крім того, такі підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №243/3505/16-ц. Аналіз наведених вище норм матеріального права дає можливість суду дійти висновку про те, що суми страхових виплат, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі без будь-яких часових обмежень, а норми закону, які регулюють виплату страхових виплат не більше ніж за три роки до дня звернення, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлої особи тих сум, які перейшли у спадщину. З огляду на викладене вище, оскільки страхові виплати успадковуються на загальних підставах, а відсутність у померлого [PERSON] статусу внутрішньо переміщеної особи та не отримання ним за життя нарахованих страхових виплат за період з 01.12.2014 по 05.12.2014 не є підставами для відмови у виплаті [PERSON] в порядку спадкування за законом цих страхових виплат. Разом з тим, виконавча дирекція Фонду, як постійно діючий виконавчий орган правління Фонду соціального страхування України не може бути належним відповідачем, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, батько позивача перебував на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області виплатити позивачу в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , не отримані за життя страхові виплати за період з 01.12.2014 по 05.12.2014 у розмірі 7 496,53 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, то саме з цієї особи необхідно стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial