Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

05.12.2017 року позивач в особі свого представника за довіреністю звернувся до суду із заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором без номеру від 22.08.2013 року, укладеного між сторонами у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань у розмірі 35495,22 грн. станом на 30.09.2017 року. В обґрунтування позову зазначив, що 22.08.2013 року відповідач отримала кредит у позивача у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті у мережі інтернет. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач належним чином зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість та для стягнення якої позивач звернувся до суду. Ухвалою судді від 22.02.2018 року провадження по справі було відкрито (а.с.43). 26.03.2018 року позивач подала заяву про застосування відносно вимог щодо неї строків позовної давності, вважаючи при цьому, що при порушенні платежів, такий строк розпочинається на 91 день з дати порушення, тобто станом на день звернення позивачу до суду минув трирічний строк в межах якого позивач міг звернутися до відповідача з відповідною вимогою по укладеному між ними договору (а.с.47-50). Також 26.03.2018 року позивач подала відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки договір між сторонами не був укладений у письмовій формі, а тому є неукладеним, відповідачу не були належним чином роз'яснені Умови та правила надання йому банківських послуг позивачем, а надані позивачем умови та правила носять виключно односторонній характер та не є належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України, розрахунок заборгованості не ґрунтується на первинних бухгалтерських документах та є незрозумілим щодо порядку нарахування заборгованості та знов таки повторно заявлено про застосування до вимог позивача строків позовної давності (а.с.51-58, 61). У зв`язку з поданням відзиву, який суд прийняв до розгляду у судовому засіданні була оголошена перерва для подання позивачем відповідь на відзив, а відповідачем заперечення (а.с.73). 11.04.2018 року електронною поштою позивач подав відповідь на відзив, яку суд до розгляду не прийняв, оскільки відповідь була направлена із електронної пошти, яка унеможливлює для суду персоніфікацію особи, яка подала вказану відповідь. У зв'язку з викладеним ухвалою суду від 26.04.2018 року розгляд справи було відкладено, у тому числі через неявку належним чином повідомленого відповідача (а.с.104). 08.05.2018 року від позивача надійшла належним чином оформлена відповідь на відзив (а.с.108-114) з додатками, відповідно до якої позивач вважав усі аргументи відповідача надуманими та такими, що не мають під собою належної аргументації, зокрема, щодо строків позовної давності позивач зазначив, що оформлена відповідачем картка мала строк дії до 30.04.2016 року, тобто загальний строк звернення позивача до суду повинен був закінчитися 30.04.2019 року, а до суду позивач звернувся 05.12.2017 року, тобто в межах строків позовної давності. Окремо позивач зазначив, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг сторони погодили строк позовної давності у 50 років, однак вказаний доказ позивача суд відхиляє, оскільки він суперечить вимогам закону, а саме ч.1 ст.259 ЦК України, оскільки договір про збільшення позовної давності повинен укладатися виключно у письмовій формі та не може укладатися шляхом приєднання однієї сторони до умов іншої відповідно до норм договору приєднання. У зв'язку з викладеним відносно відповідача строк позовної давності за іншими вимогами закінчується 30.04.2019 року. Також суду були надані роздруківка по рахунку відповідача та фотокартка відповідача з карткою, отриманою у позивача у його відділенні. 08.06.2018 року відповідач у порядку ст.182 ЦПК України подала додаткові пояснення, в яких фактично підтримала раніше заявлені нею у відзиві вимоги з тих же підстав (а.с.124-132). У судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду разом з позовною заявою клопотання, відповідно до якого надав згоду на заочний розгляд справи та слухання справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.40). У судовому засіданні відповідач заявлені у відзиві та додаткових поясненнях доводи підтримала у повному обсязі, доводи позивача, зокрема викладені у відповіді на відзив вважала такими, що не відповідають вимогам закону щодо їх належного обґрунтування. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 22.08.2013 року між позивачем та відповідачем у формі публічної оферти шляхом приєднання відповідача до умов надання кредиту позивачем був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до якого [PERSON] отримала у позивача споживчий кредит на картковий рахунок, відкритий позивачем, у розмірі 1300,00 грн. Картка була активована відповідачем та кредит наданий первинно 22.08.2013 року. Кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника - відповідача по справі (а.с.7), витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.8), а також «Умовами та правилами надання банківських послуг», які затверджені наказом голови правління позивача від 06.03.2010 року за № СП-2010-256 (далі - Умови та правила) (а.с.9-32). Таким чином, суд погоджується із позивачем, що надані суду докази підтверджують факт отримання відповідачем кредиту, факт укладення між сторонами договору приєднання відповідача до загальних умов, визначених позивачем відповідно до норм ст.634 Цивільного кодексу України, та відкидає посилання відповідача на той факт, що вона у вказаній заяві-анкеті не підписувала графу, що їй потрібна саме кредитна картка та їй не було роз'яснено її права (доказом чого є відсутність «галочки» у графі «вид карти» та відсутність «галочки» у графі «отримання пам'ятки клієнта»), оскільки головним в даній справі є той факт, що кошти відповідачем були отримані та про з умовами укладеного договору відповідач фактично погодилася, підписавши вказану заяву-анкету. Докази зворотнього з боку відповідача суду надані не були, а тому судом встановлюється і факт отримання кредиту, і порушення умов його обслуговування з боку відповідача. Відповідно до п.1.1.3.2.4 Умов та правил позивач мав можливість в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за наданий кредитом без повідомлення відповідача. Згідно з п. 2.1.1.5.3 у взаємозв`язку з п.2.1.1.5.4 Умов та правил відповідач для контролю свого поточного рахунку зобовязаний був отримувати виписки по своєму картковому рахунку та в разі незгоди з діями позивача мав право розірвати договір, надавши відповідну письмову заяву та погасивши заборгованість, яка виникла у нього перед позивачем. Такої заяви відповідач за весь час дії договору не подавав, у звязку з чим дії позивача відповідали вимогам укладеного між сторонами кредитного договору. На підставі п.2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов`язується погашати заборгованість за отриманим кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договорома також «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі - Умови та правила) (а.с.10-15). Відповідач умови кредитного договору виконувала не належним чином, внаслідок чого станом на 30.09.2017 року допустив заборгованість перед позивачем у сумі 35495,22 грн., яка складається з: 1246,19 грн. - заборгованості за кредитом; 28282,59 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3800,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн. - фіксована частина штрафу; 1666,44 грн. - процентна складова штрафу. Суд із вказаним розрахунком погоджується, оскільки він проведений відповідно до програми позивача, з якою відповідач погодилася, підписавши заяву-анкету. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. На підставі ст.1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається договором. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). В той же час вимоги позивача щодо стягнення штрафів суд відхиляє, оскільки відповідно до матеріалів справи, штраф (фіксована частина та процентна складова) і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу (фіксована частина та процентна складова) та пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до норм статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених устатті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню лише пеня. Крім цього, позивачем заявлена вимога про застосування до позовних вимог строку позовної давності, яка підлягає частковому задоволенню, оскільки загальний строк позовної давності за виданою відповідачу карткою як на час подання позову, так і на час розгляду справи ще не закінчився. В той же час щодо кожного конкретного платежу як щодо тіла кредиту, процентів та комісії такий строк визначається трирічним строком від дня настання платежу по ньому, а звернення позивача до суду відбулося 05.12.2017 року, а тому стягненню з відповідача підлягають виключно суми, нараховані після 05.12.2014 року та які маються у розрахунку заборгованості. При цьому, оскільки станом на 05.12.2014 року встановити такі суми неможливо, суд використовує найближчий у трирічному періоді час до вказаних періодів, а саме 28.12.2014 року. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється строком у три роки. Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення тіла кредиту заявлені поза межами строку позовної давності та задоволенню не підлягають, вимоги щодо процентів є обґрунтованими у розмірі 27616,18 грн. (28282,59 грн. загального боргу за вирахуванням боргу станом 28.12.2014 року у розмірі 666,41 грн.), а вимоги щодо заборгованості по комісії та пені є обґрунтованими у розмірі 3400,00 грн. (оскільки загальний розмір такої заборгованості складає на час подання позову 3800,00 грн., за межами позовної давності знаходиться сума у розмірі 400,00 грн., даних про те, що вказані нарахування є саме пенею суду надані не були, тому відсутні підстави для застосування скороченого строку позовної давності до них). Враховуючи викладене загальна заборгованість відповідача перед позивачем дорівнює 31016,18 грн., з яких 27616,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 3400,00 грн. - заборгованість за комісією та пенею. В іншій частині у задоволенні вимог позивача слід відмовити. Враховуючи, що позовні вимоги суд задовольняє у розмірі 87% від заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України слід стягнути частину судового збору у розмірі 1392,00 грн., що дорівнює 87% від суми сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору. Відповідно до п.п.15.5 п.15 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК Українив редакції від 15.12.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: partial