Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

06 лютого 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 26 липня 2002 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO], який проживає з відповідачем. Сім'я фактично розпалася з зими 2015 року, причиною розірвання шлюбу стало погіршення сімейного життя, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нами шлюбних стосунків. Ведення спільного господарства та сумісне проживання сторонами припинено, та за глибоким переконанням позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Витрати по справі просить суд стягнути зі сторін. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, заперечень не має. Витрати по справі просить стягнути порівну зі сторін. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі , суд вважає за можливе ухвали рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 26 липня 2002 року Малокомишуваською сільською радою Ізюмського району Харківської області зареєстровано шлюб між учасниками справи, актовий запис № 2. Сторони припинили подружні відносини спільне господарство не ведеться, втрачені фізичні та духовні зв'язки. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивачка вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося,причиною розірвання шлюбу стало погіршення сімейного життя, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нами шлюбних стосунків. Вважає, що подальше шлюбне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам її дитини. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити своє шлюбне прізвище «[PERSON]». Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] як сторона по справі на користь якої винесено рішення суду, має право в порядку ст.141 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат судового збору. При подачі позовної заяви позивачка сплатила судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с.2), отже з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved