overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

05 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 27 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу з відповідачкою мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Через втрату взаєморозуміння сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб, та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Сьоміна». Позивачка та відповідач в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, зазначили, що позивачка повністю підтримує позовні вимоги; відповідач позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 161. Зазначений факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії 1-ФП № 027022. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Причинами розпаду сімї стала втрата взаєморозуміння, подружні стосунки фактично припинені. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

05 жовтня 2016 року до Ленінського районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] з позовом, в якому просила розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], мотивуючи тим, що сумісне життя не склалося через непорозуміння та протилежність поглядів на життя та сімейні відносини, по різним причинам виникали сварки, що зробило неможливим подальше спільне проживання. Шлюбні відносини припинені з 2014 року. У судове засідання позивачка з'явилася. Відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, але до суду не прибув, заяви з проханням розглянути справу за його відсутністю не надіслав. У відповідності до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги, що належним чином повідомлений відповідач не з'явився у судове засідання і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення з урахуванням того, що позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала і дала пояснення аналогічні позовній заяві. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. 12 серпня 2005 р. cторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка залишається з позивачкою. Сторони припинили шлюбні відносини з 2014 р., мешкають окремо, спільне домашнє господарство не ведуть. Майнового спору сторони не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін або одного з них, що мають істотне значення. Проти примирення позивачка заперечує, вважаючи неможливим поновлення шлюбних відносин. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб розриває. У відповідності до ст.113 СК України суд залишає теперішнє прізвище позивачки - [PERSON]. На підставі ст. 88 ЦПК України та згідно з Законом України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

05 жовтня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в шлюбі з відповідачем в них народився син [PERSON], [INFO], Після розірвання їх шлюбу дитина залишились проживати з нею. Відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати сина, з приводу чого між ними склалися спірні правовідносини. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 27 серпня 2002 р. в сторін народився син [PERSON] про що 04.09.2002 р. складено відповідний актовий запис № 20 та Запитівською с/радою Кам'янка-Бузького району Львівської області видано свідоцтво про народження серії І-СГ № 247445 (а.с.4). Згідно з довідкою № 957, виданої 06.10.2016 р. Запитівською селищною радою Кам'янка-Бузького району Львівської області, неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю [PERSON] (а.с.9). Позивачка у позовній заяві вказала, що відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати малолітню дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відтак, враховуючи вік дитини, а також те, що у суду відсутні відомості про те, що відповідач є непрацездатною особою чи те, що на його утриманні є будь-які неповнолітні чи непрацездатні особи, згідно з довідкою № 161122 від 22.11.2016 р. відповідач працює в ТзОВ «Фасад Інвест», суд прийшов до висновку, що розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку є обґрунтований, справедливий та такий, що підлягає до стягнення з відповідача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно також стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

05 жовтня 2016 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання її доньки [PERSON] [INFO] недієздатною та встановлення над нею опіки. В обґрунтування даної заяви зазначено, що її донька [PERSON] є інвалідом з дитинства, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Лікуванню не піддається, потребує постійного стороннього догляду, самостійно підтримувати своє життєзабезпечення не може. Мешкає разом з заявником [PERSON] Посилаючись на вказані обставини, оскільки, за станом здоров'я [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що призводить до різного роду ускладнень матеріального характеру, заявник просила визнати її недієздатною та призначити її опікуном. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримав свої вимоги та просила призначити її опікуном над [PERSON]. Представник заінтересованої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської областів судове засідання не з'явився, від нього на адресу суду надійшла заява в якій він просить розглядати справу у їх відсутності проти задоволення заявлених вимог не заперечують. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. В судовому засіданні було встановлено, що заявниця [PERSON] є матір'ю [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 17.05.2000 року). Згідно довідки Голови ОЖК «Первомайський» від 25.08.2016 року [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON], матір'ю [PERSON] та сестрою [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Відповідно до медичного висновку №504 [PERSON] є інвалідом з дитинства та страждає помірною розумовою відсталістю. Із висновку судово-психіатричної експертизи №454 від 10.12.2016 року [PERSON] страждає вродженою помірною розумовою відсталістю. За своїм психічним станом вона не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. Статтею 241 ЦПК України передбачено, що суд ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає її опікуна. З подання Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 02.07.2016 року слідує, що [PERSON] може бути опікуном [PERSON]. Завданням опікуна є забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати обов'язки. Матеріалами справи підтверджено відсутність підстав, що перешкоджають [PERSON] бути опікуном [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

05 жовтня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Магдалинівський р-н, с. Пролетарське, вул. Першотравнева, 34/1. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.09.2016р. о 15 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.09.2016р. о 15 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «Магдалинівської ЦРЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора відмовляється від їжі, не спить „я умерла. Тривожна. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

05 жовтня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Павлоградський р-н, с. Вербки. [PERSON]. 48. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.10.2016р. о 17 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.10.2016р. о 17 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра лікарні КЗ «Павлоградської ЦРЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора за собою не слідкує, бродяжничає. Мова не по суті. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

05 жовтня\~ 2016 року заявник представник заявника [PERSON] звернувся\~ із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу [PERSON], посилаючись на те, що у звязку з укладенням договору оренди земельної ділянки [PERSON] звернулася до Держаної реєстраційної служби, щоб зареєструвати за особою право власності на земельну ділянку та договорів оренди. При перевірці документів зясувалося, що у державному акті на право власності на землю імя та прізвище власника вказані правильно, а у написанні по батькові допущено помилку замість вірного «Кузьмівні» вказано невірно «Кузьмінічній» Встановлення факту належності державного акту на право власності на землю необхідне для здійснення права на реєстрацію земельної ділянки та договору оренди. Заявник та представник заявника до суду не зявилися,\~ надали до суду заяву, в якій просять розглянути справу без їх участі, на задоволенні заяви наполягають. Представник заінтересованої особи до суду не зявився, заперечень на заявлені вимоги до суду не надходило.\~ Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом були досліджені наступні докази: копія паспорта заявника, з якої вбачається, що по батькові записано « Кузьмівна» ; копія диплому \~ заявника, в якому по батькові заявника також записано « Кузьмівна»; копія державного акту серії І-ЛГ №\~ 076637 на земельну ділянку площею 8,60\~ га, яка розташована на території Яменської \~\~сільської ради Троїцького району Луганської області, в якому по батькові власника записано «Кузьмінічни»;\~\~ Згідно п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПК Українисуд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.\~\~\~\~ \~\~Проаналізувавши вищезазначені документи, суд приходить висновку, що\~\~при видачі державного акту на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] \~було допущено помилку в написанні її по батькові , замість правильного по батькові «Кузьмівна», як записано в її паспорті, помилково було записано по батькові «Кузьмінічна». Тому, заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки встановлення факту належності їй державних актів на право власності на земельну ділянку, має для неї\~ юридичне значення, так як неправильне написання її по батькові в цьому акті\~\~позбавляє її\~ права в повній мірі розпоряджатись земельною ділянкою, як власністю. На підставі ст.ст.10,11,60,212-215,218,256 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

05 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08 листопада 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №989. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені з березня 2015 року в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Питання про поділ майна не ставиться. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти розірвання шлюбу, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили з березня 2015 року. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

05 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 08 квітня 2010 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від сумісного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. Їх сімейне життя не склалося через постійні сварки та відсутність взаєморозуміння. В теперішній час сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, їх сім'я з відповідачем розпалася остаточно та примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду надіслала заяву з проханням слухати справу за її відсутності та просила розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надіслав, в зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого виконкомом Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, шлюб зареєстрований 08 квітня 2010 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №3. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.6). Сторони мають сина -[PERSON], [INFO] (а.с. 7). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved