Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

05.12.2018 року [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.02.2019 року вищевказаний позов у порядку ст. 31 ЦПК України направлено за підсудністю до Чугуївського міського суду Харківської області. 07.03.2019 року справу прийнято до провадження судді Дьоміної О.П., призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09.07.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції м. Харкова між ним та відповідачем зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №250. Від даного шлюбу народились діти: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу [PERSON] у позові зазначив те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Шлюбні відносини припинилися з січня 2018 року та всі фізичні і духовні зв`язки втрачені. Позивач також посилається на те, що, дружина потайки від нього придбала житловий будинок, розташований в м . Чугуєві , має зв`язок з іншим чоловіком понад рік, часто не ночує вдома, мотивуючі свою відсутність різними причинами, повертається до дому о дев`ятій годині вечора, незважаючи на сім`ю та дітей. [PERSON] вказує, що збереження сім`ї неможливо і суперечить інтересам сторін. [PERSON] , не погоджуючись з позовом та з думкою позивача про те, що збереження сім`ї неможливо і суперечить їх інтересам, подала до суду відзив, обґрунтовуючи його тим, що до 2015 року в родині все було добре, а потім у відповідача настав тяжкий період часу, померли її батьки, під час їх хвороби їй приходилось деякий час з ними мешкати, більше часу проводити з ними, а чоловік не надав необхідної підтримки і між сторонами виникло непорозуміння. Проте, за їх взаємним бажанням вони зберегли свою сім`ю, відновили шлюбні стосунки. Також, [PERSON] заперечує проти того, що позивач в своєму позові вказує як на причину розірвання шлюбу те, що вона має зв`язок з іншим чоловіком понад рік, не ночує із сім`єю, потайки від позивача придбала житловий будинок в м. Чугуєві . Відповідач зазначає, що влітку 2018 року вона часто знаходилась на дачі її рідного брата, разом з нею були діти. Факт відсутності відповідача в нічний час вдома не відповідає дійсності. Житловий будинок з`явився в неї внаслідок поділу між нею та братом спадкового майна батьків. У відзиві на позов [PERSON] просила надати сторонам строк на примирення у три місяці. [PERSON] заперечував проти цього строку, просив надати строк на примирення не більше одного місяця. Ухвалою суду від 04.04.2019 року за клопотанням [PERSON] сторонам надано строк для примирення тривалістю два місяці, до 13.06.2019 року. Однак, за результатами наданого строку примирення не настало, зберегти сім`ю не вдалось, позивач надав до суду заяву, в якій наполягає на розірвані шлюбу, підтримуючи раніше подані позовні вимоги. Позивач в судовому засіданні наполягав на розірванні шлюбу, пояснив, що стосунки між подружжям погіршилися приблизно з січня 2018 року тоді, коли він дізнався, що дружина йому зраджує. Відповідач позов визнала в повному обсязі, погодилася з вимогами позивача щодо розірвання шлюбу, пояснила, що дійсно просила строк для примирення, оскільки вважала, що заради дітей ще можливо зберегти родину, але цього не відбулося. Крім того додала, що стосунки з чоловіком погіршилися ще з 2015 року, коли в неї захворіли її батьки, але жодної допомоги від чоловіка вона не отримала. З того часу вони лише мешкають разом, у кожного свій бюджет, дітей утримує відповідач, своєму чоловікові вона не зраджувала. В судовому засіданні допитані свідки: Так, свідок [PERSON] показав суду, що товаришує з позивачем, допомагав йому, приблизно з травня по вересень 2018 року ремонтувати будинок, багато разів залишався ночувати і жодного разу відповідача там не бачив. Свідок [PERSON] показав суду, що відповідачка є його рідною сестрою, свідок бачив в 2017 році на дачі свою сестру з якимось чоловіком, що ночував у будинку, а потім в 2018 році свідок рано вранці приїжджав на дачу і бачив сестру вже з іншим чоловіком. У свідка склалося враження, що між сестрою та цим чоловіком є певні відносини. Свідок [PERSON] показала в суді, що є двоюрідною сестрою відповідача. Підтвердила, що приблизно з 2016 року відносини у сторін по справі погіршилися, оскільки захворіли батьки відповідачки, а позивач їй жодним чином не допомагав. З тих пір вони лише мешкають разом, про дітей піклується відповідачка. Що стосується відносин відповідачки з іншим чоловіком, свідку нічого не відомо. Вислухавши думку сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 09.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №250, про що видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Від даного шлюбу [INFO] народились діти, [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими Відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції м. Харкова 26.11.2005 року та 25.11.2005 року відповідно (а.с.7, 8). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що родина фактично розпалась, сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, майнова суперечка не виникла на момент розгляду справи, наданий судом строк на примирення позитивних результатів не дав, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім та їх дітей інтересам. Суд впевнився в тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, відповідач проти цього не заперечує. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Крім того пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12.06.2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні. Таким чином, само по собі зрозумілим є те, що право особи на шлюб і право відкрито повідомляти про такій вибір охороняються Конвенцією, зокрема статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя)». На підставі викладеного і

Outcome: approved