Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

07.03.2018 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18.02.2011 року відповідач отримав кредит в сумі 8000 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок, однак відповідач порушив зобов`язання: кредит не повернув, заборгованість станом на 21.02.2018 року склала в сумі 19732,59 грн., з яких заборгованість по кредиту в сумі 6963,59 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 3692,47 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 7660,69 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 915,84 грн., прохає стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 19732,59 грн., а також судові витрати в сумі 1762 грн. Представник позивача, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.. Відповідач в судове засідання не з'явився, свої інтререси доручив представляти представнику за дорученням [PERSON]позов не визнав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснивши, що 18 лютого 2011 року відповідач звернувся до ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» за отримання послуг по відкриттю та веденню банківського рахунку з можливістю внесення на рахунок власних коштів та їх подальшого використання. Крім того зазначив, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та тарифами банку», які викладенні на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг між сторонами. Проте заява б/н від 18.02.2011 року не містить інформації про те, що це є укладенням кредитного договору, оскільки в заяві не зазначений розмір узгодженого ліміту, ні згода на встановлення ліміту, ні розмір наданого кредиту, розмір процентів за користування кредитом . Оскільки сторони не досягли умов договору, отже договір не був укладений. Посилаючись на матеріали відзиву на позов ( а.с.45-52,94-103) просила відмовити в позові. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 18.02.2011 року між сторонами укладено договір №б/н, що підтверджується копією анкети-заяви відповідача від 18.02.2011 року, Умовами та правилами надання банківських послуг, та тарифами банку. Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного: Між сторонами склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика, параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України, умовами договору №б/н від 18.02.2011 року, який складається з анкети-заяви відповідача від 18.02.2011 року, Умов та правил надання банківських послуг, та тарифів банку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є договір №б/н від 18.02.2011 року, укладений між сторонами, який складається з анкети-заяви відповідача від 18.02.2011 року, Умов та правил надання банківських послуг та тарифами банку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих кодексом. В позові позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18.02.2011 року відповідач отрималав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак судом при встановленні обставин та перевірки їх дослідженими судом доказами, наданими позивачем, не встановлено прав та обов`язків сторін по договору надання кредиту, а саме на яких умовах надавався кредит відповідачу. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування по даній цивільній справі є права і обов`язки сторін, які передбачені умовами договору №б/н від 18.02.2011 року, який складається з анкети-заяви відповідача від 18.02.2011 року, Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, та тарифів банку, та умови їх виконання сторонами. Аналіз наданих суду позивачем доказів, щодо такої обставини як встановлення кредитного ліміту, його зміни під час дії договору, свідчить про те, що такий доказ суду не наданий. Позивач стверджує, що згідно наданої суду копії анкети заяви на двох примірниках від 18.02.2011 року вбачається, що відповідач висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки « Універсальна» . Проте з з наданої копії не вбачається, що відповідач надав згоду на отримання картки « Універсальна», оскільки у відповідній графі заяви відсутні будь-які відмітки. Крім того заява-анкета відповідача від 18.02.2011 року у графі бажаний кредитний ліміт не містить інформації щодо його розміру. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач згідно Умов. Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав Умови і правила надання банківських послуг, вірність яких оригіналу засвідчена печаткою банку, проте вони не містять підпису [PERSON], а заява-анкета про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, яку останній підписав 18.02. 2011 року, не містить посилання про те, що він був ознайомлений та йому були надані саме вказані вище умови. Крім того « Умови та правила про надання банківських послуг» що були актуальні на лютий 2011 року та з якими нібито був ознайомлений відповідач в письмовій формі , на офіційному сайті позивача взагалі відсутній. Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року по справі № 6-2320цс16, розглядаючи спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначив, що Умови та тарифи банку повинні містити підпис позичальника. Позов не містить посилання на доказ, який підтверджує ту обставину, що відповідач порушила обов`язок повернення кредиту, сплати процентів за його користування, комісії та неустойки у виді пені та штрафів, а саме не виконував або неналежним чином виконував умови договору №б/н від 15.12.2011 року. Позивач не надав суду доказів тієї обставини, що відповідач отримав кредит. Так, належним доказом цієї обставини є документ, який підтверджує зарахування кредитного ліміту на картковий рахунок відповідача та зняття останньою цих кредитних коштів. Суд, оцінюючи розрахунок заборгованості за договором (а.с.5), вважає, що останній не є належним доказом з огляду на вимоги ч.1 ст.77 ЦПК України, так як не містить інформації щодо умов договору та обставин його виконання. Крім того, останній не містить інформації з приводу виконання умов договору за період з 18.02.2011 року по 06.12.2016 року (а.с.5). Позивач не надав суду доказів тієї обставини, що в цей період відповідач не виконував або неналежним чином виконував зобов`язання. Позов взагалі не містить посилання на дату порушення зобов'язань за договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд доходить висновку, що позивач не довів обставини, які свідчать про порушення відповідачем його майнового права за кредитним договором. Оскільки в судовому засіданні не доведено, що відповідачу надавався кредит саме в розмірі 8000,00 грн. Згідно ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи- споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так,що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16. Суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо відмови у задоволенні позову в зв`язку з не доведенням обставин, які свідчать про порушення відповідачем його майнового права за кредитним договором, так як судом не встановлено, що майнове право позивача за кредитним договором порушене відповідачем. А тому позов не підлягає задоволенню, як такий, що не грунтується на встановлених судом обставинах, перевірених наданими судом доказами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як рішення ухвалено на користь відповідача, то понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 1762 грн., не підлягають стягненню відповідно до ч.1 ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed