Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

06 листопада 2019 року позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Комишуваська селищна рада Оріхівського району Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що вона має у власності житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . З її дозволу в будинку зареєстровано [PERSON] її колишнього чоловіка. З 2007 року відповідач перестав проживати в даному будинку. Його особисті речі в будинку відсутні. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації місця проживання, але він уникає від спілкування. На даний час реєстрація відповідача в її будинку перешкоджає розпорядитися майном на власний розсуд. Враховуючи викладене, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . 07.11.2019 року судом було зроблено запит до Комишуваської громади Оріхівського району Запорізької області з приводу місця реєстрації відповідача [PERSON] та 21.11.2019 року до суду надійшла відповідь на запит, відповідно до якої останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.11.2019 року було відкрито провадження у справі, а розгляд справи призначений в порядку загального позовного провадження та було призначено підготовче судове засідання, а також надано строк відповідачу на надання відзиву на позовну заяву, третій особі на надання пояснень з приводу позовної заяви. 06.12.2019 року відповідач [PERSON] звернувся із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, спільно нажитого за час перебування у шлюбі. Зокрема, зустрічний позов обґрунтовується тим, що позовні вимоги за первісною позовною заявою не визнає у повному обсязі, так як будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , являється спільною сумісною власністю його та [PERSON] , оскільки дане майно було набуте під час перебування у шлюбі. Крім цього зазначає, що подачею позову про визнання його таким, що втратив право користування вищезазначеним будинком порушує його право спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок, тому вимоги про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, заявлено в межах позовної давності, визначеної ст. 72 СК України. Враховуючи вищевикладене, а також те, що обидва позови взаємопов`язані і є доцільним їх спільний розгляд, вони виникають із одних правовідносин та задоволення зустрічного позову може повністю виключити задоволення первісного позову, просить вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом; поділити майно, що є\~суб`єктом права\~спільної сумісної\~власності подружжя,\~визнавши за\~ [PERSON] право\~власності на\~Ѕ частину\~житлового будинку\~ [ADDRESS] \~з господарськими\~будівлями та\~спорудами до\~складу якого\~входить:\~житловий будинок\~літ.\~«А»,\~сарай літ.\~«В»,\~гараж літ.\~«Г»,\~погріб під\~літ.\~«В» літ.\~«Пг»,\~вбиральня літ.\~«Ж»,\~душ літ.\~«Д»,\~сарай літ.\~«З»,\~басейн літ.\~«Б»,\~огорожа № [NUMBER] ,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.12.2019 року прийнято зустрічну\~позовну заяву\~ [PERSON] до\~ [PERSON] \~про поділ\~майна,\~спільно нажитого\~за час\~перебування у\~шлюбі.\~Зустрічну позовну\~заяву [PERSON] до\~ [PERSON] \~про поділ\~майна,\~спільно\~нажитого\~за час\~перебування\~у\~шлюбі -\~прийнято\~до\~спільного розгляду\~та\~об`єднано\~в одне\~провадження\~з\~первісною позовною\~заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Комишуваська селищна рада Оріхівського району Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Також даною ухвалою надано строк відповідачу за зустрічною позовною заявою на надання відзиву на зустрічну позовну заяву. 26.12.2019 року до суду від представника відповідача за зустрічною позовною заявою [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про поділ майна, спільно нажитого за час перебування у шлюбі в якому просить у позовних вимогах за зустрічною позовною заявою відмовити в повному обсязі. В обгрунтування відзиву зазначає, що позивачем за зустрічною позовною заявою пропущений строк позовної давності, так як він дізнався про порушення свого права власності ще у 2007 році, проте до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу не звернувся. Також представником відповідача за зустрічною позовною заявою [PERSON] разом з відзивом подана заява щодо застосування строків позовної давності. 02.01.2020 року до суду від представника позивача за зустрічною позовною заявою [PERSON] надійшла відповідь на відзив в якому вона просить зустрічну позовну заяву задовольнити у повному обсязі. В обгрунтування відповіді на позовну заяву зазначає, що дозвіл на будівництво будинку в [ADDRESS] надано саме її довірителю [PERSON] , сама відповідачка не заперечує факту будівництва житлового будинку по [ADDRESS] в період перебування в шлюбі з [PERSON] . Крім цього зазначає, що посилання представника відповідача на сплив строку позовної давності до вимоги позивача про поділ майна, спільно нажитого за час перебування у шлюбі, з огляду на те, що останній дізнався про порушення свого права власності ще у 2007 році є не обґрунтованими та не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Заперечень на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву від відповідача за зустрічною позовною заявою та її представника до суду не надійшло. Ухвалою суду від 09.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Проти зустрічного позову заперечували повністю з підстав, викладених у письмовому відзиві. Також прохали застосувати до зустрічної позовної заяви строк позовної давності. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали подану зустрічну позовну заяву з підстав, які зазначені в самій зустрічній позовній заяві та відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву. Крім цього [PERSON] пояснив, що жодних спорів з приводу права власності на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] у нього з колишньою дружиною не було, з будинку його ніхто не виганяв так як він сам пішов, оскільки почав проживати з іншою жінкою. Про порушення право власності на даний будинок він дізнався саме після того, як [PERSON] звернулася з позовом про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Представник Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення первісної позовної заяви не заперечує. Суд, вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 13 грудня 1981 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 89, що також не заперечується сторонами. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.01.2004 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано (а.с. 63), який фактично розірвано 03 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 15.08.2008 року та складено відповідний актовий запис за № 66 (а.с. 33). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 18.03.1977 року, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 15.06.2006 року Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області на ім`я [PERSON] (а.с. 31), [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18.03.1997 року, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 18.08.2005 року Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області на ім`я [PERSON] (а.с. 4). За час перебування у шлюбі, [PERSON] та [PERSON] , у період з 1981-1985 роки, було збудовано житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами до складу якого входить: житловий будинок літ. «А», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», погріб під літ. «В» літ. «Пг», вбиральня літ. «Ж», душ літ. «Д», сарай літ. «З», басейн літ. «Б», огорожа №1, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується сторонами. Актом від 20.02.2007 року за №50 вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами було прийнято в експлуатацію (а.с. 44). Рішенням виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області № 39 від 20.02.2007 року право власності на житловий будинок з надвірними господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] було визнано за [PERSON] (а.с. 45). 15.03.2007 року на ім`я [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9) та того ж дня було зареєстровано дане право власності (а.с. 10, 46). Відповідно до Акту про місце проживання громадянки [PERSON] від 11.06.2019 року, складеної та підписаної головним спеціалістом з питань реєстрації місця проживання [PERSON] , діловодом Комишуваської селищної ради Грабко О.В., адміністратором ЦНАП Комишуваської селищної ради Василівою В.В. та довідки Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області № 854 від 11.06.2019 року [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з 2007 року (а.с.7, 8), що не заперечується й самим [PERSON] ата узгоджується з наданими ним поясненнями. Вирішуючи питання законності та обґрунтованість зустрічного позову [PERSON] , суд виходить з такого. На підставі ст.1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободтаЗакону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Відповідно до ст. 60 СК України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч. З ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~70\~СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1 та 2\~статті 71 СК України\~визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ст.ст.\~68,\~69 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами до складу якого входить: житловий будинок літ. «А», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», погріб під літ. «В» літ. «Пг», вбиральня літ. «Ж», душ літ. «Д», сарай літ. «З», басейн літ. «Б», огорожа № [NUMBER] , що розташований за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя і, враховуючи конкретні обставини даної справи, частки подружжя у спільному майні є рівними, а тому зустрічна позовна заява підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про законність та обґрунтованість первісного позову у цій справі, суд виходить з такого. На підставі ч.1\~ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення зустрічної позовної заяви та визнав право власності за [PERSON] на Ѕ частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а позивач за первісною позовною заявою просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним вище будинком, у задоволенні первісного позову слід відмовити, так як у позивача і відповідача рівні права на володіння, користування та розпорядження даним будинком. Щодо заяви представника відповідача за зустрічною позовною заявою [PERSON] про застосування строків позовної давності до зустрічної позовної заяви суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 72 СК України Позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.До вимоги\~про поділ\~майна,\~заявленої після\~розірвання шлюбу,\~застосовується позовна\~давність у\~три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. У своїй заяві про застосування строку позовної давності представник відповідача за зустрічною позовною заявою зазначає, що позивачем за зустрічною позовною заявою пропущений строк позовної давності, так як він дізнався про порушення свого права власності ще у 2007 році, однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього ані нею самою, ані відповідачем за\~зустрічною позовноюне надано. Більш того, відповідач у своїх поясненнях вказує, що жодних спорів з приводу права власності на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] у нього з колишньою дружиною не було, з будинку його ніхто не виганяв так як він сам пішов, оскільки почав проживати з іншою жінкою. Про порушення право власності на даний будинок він дізнався саме після того, як [PERSON] звернулася з позовом про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно абз. 3 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ - про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст.72 СК України). Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 травня 2018 року по справі № 441/1224/15-ц, вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. У постанові від 06 листопада 2019 року по справі №203/304/17 Верховний Суд підкреслив, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що позивач знав про перешкоджання відповідачем реалізації йому права власності на будинок, саме починаючи з наступного дня після розірвання шлюбу. Водночас відповідач для обґрунтування заяви про сплив строку позовної давності повинен довести суду, що перешкоджання розпочалося з цього моменту, а не пізніше. Чого зроблено не було. Іншими словами потрібні докази, а не лише заяви. Таким чином, суд погоджується з ствердження представника позивача за зустрічною позовною заявою, що право спільної сумісної власності позивача на спірний житловий будинок [PERSON] було порушено саме подачею позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням та до отримання позовної заяви його право власності не порушувалось, так як відповідачем за зустрічною позовною заявою не доведено зворотнього, а тому суд строк позовної давності до зустрічної позовної заяви не застосовує. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений [PERSON] за подачу зустрічної позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача за зустрічною позовною заявою [PERSON] . Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved