Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

06.08.2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 лютого 1998 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , яка діяла від свого імені та як законний представник неповнолітніх [PERSON] , 1983 року народження, [PERSON] , 1995 року народження, укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з надвірними будівлями. Згідно п. 4 договору, житловий будинок та земельна ділянка продані за 4531 грн., які продавцем отримано від покупця до підписання даного договору. Згідно п. 11 договору, він укладений на виконання біржового контракту та зареєстрований на Павлоградській біржі 14.02.1998 року за №2/7-НД, із набранням ним чинності з моменту його реєстрації на ПТБ. Вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований на Придніпровській товарній біржі на підставі ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» від 10.12.1991 року і не підлягає нотаріальному посвідченню (реєстраційний номер 2/7-НД), а також зареєстрований у Синельниківському бюро технічної інвентаризації за №32, реєстраційне посвідчення видано 02.03.1998 року. Свої зобов`язання, згідно договору, сторони виконали, позивач сплатила відповідачу обумовлену договором суму вартості будинку та земельної ділянки, зареєструвала право власності на будинок в БТІ, здійснила реєстрацію проживання у ній, а відповідач прийняла кошти за будинок та земельну ділянку, звільнила їх, і таким чином передала будинок та земельну ділянку позивачу. [PERSON] у липні 2020 року звернулась до нотаріуса з метою відчуження належного їй нерухомого майна, але нотаріус роз`яснив їй, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня реєстрація права власності на нерухоме майно, і їй необхідно подати документи до державного реєстратора через Центр адміністративних послуг. При поданні документів до державного реєстратора, через Центр адміністративних послуг, у позивача не прийняли документи для реєстрації та роз`яснили, що договір-купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі, не є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна, а тільки, якщо він був би нотаріально посвідчений. Позивач звернулась до відповідача з вимогою щодо необхідності оформлення правочину відчуження нерухомого майна через нотаріальну контору, але отримала відмову. Оскільки позивач не можу реалізувати своє право власника на розпорядження майном, [PERSON] , просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, загальною площею 74,5 кв.м, житловою площею 32,2 кв.м та земельної ділянки, площею 0,35 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого Павлоградською товарною біржою 14 лютого1998 року за №2/7-НД, укладений між [PERSON] , яка діяла від свого імені та як законний представник неповнолітніх [PERSON] , 1983 року народження, [PERSON] , 1995 року народження, та [PERSON] . Представником позивача [PERSON] , [PERSON] , надано суду заяву про підтримання заявлених вимог і відсутність заперечень проти розгляду справи без їх присутності. Не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченого за №2/7-НД від 14.02.1998 року Павлоградською товарною біржою, [PERSON] продала, а [PERSON] , яка діяла від свого імені та як законний представник неповнолітніх [PERSON] , 1983 року народження, [PERSON] , 1995 року народження, купила житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, площею 0,35 га (а.с. 8). З позову та вказаного договору вбачається, що умови договору позивач виконала у повному обсязі та передала на користь відповідача грошові кошти за будинок і земельну ділянку у сумі 4531 грн. 00 коп. Відповідач також виконала умови договору. Згідно довідки КП «Синельниківське МБТІ» №5 від 12.01.2021 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року зареєстровані за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Павлоградською товарною біржою за №2/7-НД від 14.02.1998 року. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Отже, за вказаним договором позивач набув права власності на вказаний будинок та земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено судом, на даний час позивач не може розпорядитися своїм будинком та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1998 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Відповідно до вимог ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1 ст. 319 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо повного задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved