Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

05 грудня 2015 року померла [PERSON], яка на день смерті була постійним жителем [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно до складу якоївходить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Плешкані, вул. Шкільна, 39, та чотирьох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території [PERSON] сільської ради, яку позивач прийняв шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори. Проте [PERSON] не може оформити своє право на вказане майно, так як відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, і за цих підстав нотаріус, постановою від 21.10.2016 року, відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивач був змушений звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на спадкове майно. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявились, від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заява, в якій він просив розгляд справи проводити за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву за вих. № 306 від 29.11.2016 року, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 261568 від 08.12.2015 року) [PERSON] померла 05 грудня 2015 року, про що складено відповідний актовий запис №15. Відповідно до заповіту від 03.03.2011 року, посвідченого секретарем Плешканівської сільської ради Золотоніського району [PERSON] за зареєстровим № 4, [PERSON] все своє рухоме і нерухоме майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй, на випадок своєї смерті заповідає [PERSON]. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 03.07 1991 року житловий будинок по вул. Шкільній у с. Плешкані Золотоніського району Черкаської області належить [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 199966 від 17.09.2002 року) [PERSON] померла 04 травня 1996 року, про що складено відповідний актовий запис № 6. Як вбачається із свідоцтва про народження, виданого повторно (серії І-СР № 106923 від 18.05.2002 року, та запису акта про одруження № 3 від 25.01.1947 року [PERSON] є дочкою [PERSON]. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до довідки, виданої сільським головою с. Плешкані Золотоніського району за вих. № 621 від 10.10.2016 року, згідно із записами в погосподарській книзі № 3 за 1996-2000 роки, особовий рахунок № 218 за померлою 04.05.1996 року [PERSON] числиться житловий будинок з надвірними будівлями 1950 року побудови, що знаходиться за адресою: с. Плешкані, вул. Шкільна, 39. На момент смерті [PERSON] у будинку постійно проживала та була зареєстрована [PERSON], яка померла 05.12.2015 року. Суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1950 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Черкаська область, Золотоніський районн, с. Плешкані Золотоніського району Черкаської області, вул. Шкільна, 39, хоча за життя вона і не отримала відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок та не зареєструвала своє право власності належним чином. Оскільки на момент смерті власника садиби з ним постійно проживала дочка [PERSON], то вона фактично вступила у володіння спадковим майном, тобто прийняла спадщину, але не оформила юридично своїх прав та померла. На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 5-26, виданого 18.03.1999 року, [PERSON] є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,47 га та 2,97 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Як вбачається з копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 017820, виданого 17.12.2001 року, [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,3749 га, розташованої на території с. Плешкані Золотоніського району Черкаської області. Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 017992, виданого 28.11.2002 року, [PERSON] є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,47 га та 2,97 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що на час смерті [PERSON] належало наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями 1950 року побудови, що знаходиться за адресою: с. Плешкані, вул. Шкільна, 39, який після смерті своєї матері [PERSON]Є фактично прийняла як спадщину, проте не оформила юридично своїх прав та померла, а також земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори №1112/01-16 від 08.11.2016 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа 03 червня 2016 року за № 116/2016. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від [PERSON], що проживає у [INFO]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.10.2016 року Золотоніською районною державною нотаріальною конторою, відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно із-за відсутності правовстановлюючого документа на дане майно. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви [PERSON] сільського голови за вих. № 306 від 29.11.2016 року відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті [PERSON], а оскільки оригінали правовстановлюючих документів втрачені, що стверджується оголошенням у газеті Вісник Золотоніщини № 41 за 13.10.2016 року, а власник нерухомого майна помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved