Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

06.04.2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 5 лютого 2011 року уклав шлюб з відповідачем, який 7 березня 2017 року було розірвано. Від вказаного шлюбу у сторін 12 липня 2011 року народився син [PERSON]. Із осені 2016 року проживає окремо від відповідача, а син проживає разом із відповідачем. Починаючи із жовтня 2016 року відповідач перешкоджає йому в спілкуванні із сином. Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради №74 від 19.04.2017 року було встановлено спосіб його участі у вихованні сина [PERSON], який відповідач не виконувала. В звязку з цим він був вимушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 31 серпня 2017 року по справі №583/1310/17, провадження №2/583/691/17, яке набрало законної сили 18.10.2017 року, були повністю задоволені його позовні вимоги та усунуто перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO] і встановлено спосіб його участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] шляхом систематичних зустрічей з дитиною: з 17 години суботи до 17 години неділі щотижня з ночівлею вдома у нього за адресою: вул. Сумська, 45-Г, м. Охтирка, Сумської області, під час осінніх, зимових та весняних канікул перші 3 доби кожних канікул з проживанням вдома у нього за адресою: вул. Сумська, 45-Г, м. Охтирка, Сумської області, під час літніх канікул з 01 по 10 червня, з 01 по 10 липня, з 01 по 10 серпня щороку з проживанням вдома у нього за адресою: вул. Сумська, 45-Г, м. Охтирка, Сумської області. При цьому в рішенні суду (аркуш 2 абзац 13) вказано, що «як встановлено судом відповідачка ([PERSON]) перешкоджає [PERSON] у спілкуванні з їхнім сином». В рішенні також в подальшому зазначається (аркуш 4 абзац 2): «Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є законні та обґрунтовані». В діях відповідача нічого не змінилось після набрання законної сили рішенням суду. Знаючи, що відповідач не буде виконувати рішення будь-яких судів, які їй не подобаються і якщо їй дозволяти це робити, він звернувся з позовом про відібрання та передачу дитини. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 7 березня 2018 року по справі №583/3089/17 провадження №2/583/113/18 у задоволенні його вимог було відмовлено. При цьому, суд зробив правильний висновок, вказавши у рішенні (аркуш 3 абзац 2): «Дослідивши зазначені докази та вислухавши пояснення сторін із цього приводу суд дійшов до висновку про те, що відповідач [PERSON] дійсно на протязі тривалого часу чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною в межах визначених судовим рішенням. Останній значно обмежений спілкуванням у школі та на заняттях в гуртку. В наступному абзаці рішення вказано: «Отже, відповідач ухиляється від виконання рішення суду про визначення способу і порядку здійснення позивачем права на спілкування з дитиною». В ході розгляду справи були встановлені обставини, які однозначно підтверджують умисність дій відповідача по невиконанню рішення суду по усуненню перешкод у його спілкуванні з сином. У самому рішенні від 31.08.2017 року зазначено про це. У висновку органу опіки і піклування Охтирської міської ради від 15.01.2018 вказано: «Станом на 05.01.2018 року [PERSON] не виконує рішення суду, що набрало законної сили, а також рішення виконавчого комітету (органу опіки та піклування) стосовно способу участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON]». Далі у висновку вказано (аркуш 3 абзац 3): «Разом з тим орган опіки та піклування наголошує, що [PERSON] зобовязана виконувати заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.08.2017 року по справі №583/1310/17, провадження №2/583/691/17, щодо встановленого способу участі батька у вихованні малолітнього сина шляхом зустрічей із дитиною. Відповідач з самого початку не збиралась виконувати рішення суду та надавати сина для спілкування. Про це вона йому говорила особисто неодноразово, говорячи, що їй все рівно, що вирішуватимуть комісії, суди. Тільки ці вислови мали місце у нецензурній формі. Ще в листі від 30.10.2017 року в.о. міського голови в абзаці 4 вказано: «...а окрім того [PERSON] у телефонному режимі повідомила, що вона не збирається виконувати рішення суду по вищезазначеній справі» (про встановлення способу участі у спілкуванні з сином). В ході судових засідань по цій справі відповідач неодноразово повідомляла суд, що вона хоче виконувати рішення суду, натомість він за півтора року жодного разу не приїздив по сина у визначений судом час, в звязку з чим він дуже засмучувався. На останньому судовому засіданні відповідач змінила свої покази та вказала, що можливо її кілька разів не було вдома у визначені судом періоди (то хтось захворів, то пішла на свято). При цьому, про свою відсутність вона його не повідомляла, СМС- повідомлення від нього та дзвінки не отримувала, бо його номер телефону у неї нібито заблокований. На запитання судді, чи буде вона тепер виконувати рішення суду відповідач промовчала, проте після підказки представника сказала «Так». Відразу після цього сіла на своє місце та показала йому непристойний жест, про що він відразу заявив, сказавши, що вона виконувати рішення суду не буде, що мало місце в подальшому і триває дотепер. Факти неодноразового його прибуття до квартири відповідача у визначений судом час та попереднього повідомлення про це за допомогою СМС повідомлень та відсутність будь-яких дій з боку відповідачки на виконання судового рішення підтверджує наявними у справі доказами. Також отримав лист з Охтирського ВП ГУПН в Сумській області в якому йому повідомляють, що в діях відповідача відсутні ознаки кримінального правопорушення та рекомендують звернутись до суду. Він отримав виконавчий лист по справі про усунення перешкод у спілкуванні з сином та звернувся до виконавчої служби. 4 квітня 2018 року за №12177 отримав повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документу до виконання, в якому вказано, що виконавчим документом немайнового характеру не передбачено заходів примусового виконання рішення, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення чи про заборону вчиняти певні дії. Отже, вимушений звернутись до суду для захисту свого порушуваного права у зазначений спосіб. Всі його дії відповідали вимогам чинного законодавства України. Він увесь час намагався у спосіб визначений законодавством України добитись спілкування з сином у час та спосіб, визначений компетентними органами. Натомість відповідач ігнорує визначений порядок та вчиняє так, як їй подобається. Незаконними діями відповідач завдала йому значної моральної шкоди. Відповідач перешкоджає у спілкуванні з сином протягом 15 місяців на час подачі даної позовної заяви. Вважає, що відповідач має відшкодувати моральну шкоду, виходячи з суми відшкодування 1000 грн. за кожен місяць, тобто всього в сумі 15000 грн., хоча вказана сума явно занижена та не відповідає його стражданням через її неправомірну поведінку. В даному випадку мають місце душевні страждання, які він зазнає протягом тривалого часу - близько півтора року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю із підстав викладених у позовній заяві. Також пояснив, що дійсно на протязі близько 1 року 6 місяців він не може належним чином спілкуватись із своїм молодшим сином через перешкоди з боку позивачки. Є судове рішення, що набрало законної сили, яким визначений його порядок спілкування з дитиною. Однак відповідач зазначене судове рішення ігнорує, у встановлений час дитину для побачень не надає, що підтверджується наданими доказами. Він мав можливість спілкуватись із сином лише під час відвідування секцій, що є для нього вкрай недостатнім. Із огляду на визначений у зазначеному рішенні спосіб захисту його права, звернути його до примусового виконання неможливо. Тому він просить саме зобовязати відповідача передавати йому сина на побачення в зазначений у вимогах час. Вперше отримав від відповідача дитину тільки під час розгляду справи в суді у червні місяці, тому вважає, що тільки шляхом винесення судового рішення можливо захистити його порушене право як наразі, так і на майбутнє. Розмір заявленої ним моральної шкоди вважає символічним, однак наполягає на її задоволенні. Він не має наміру звертати до виконання рішення у цій частині, якщо в подальшому не буде перешкод для спілкування з дитиною. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що не перешкоджала раніше і на даний час не перешкоджає будь-яким чином батькові спілкуватись із своїм сином, а коли він взяв сина, то неналежним чином за ним доглядав та не давав можливості їй спілкуватись із ним по телефону. Позивач у визначений судовим рішенням час не приїздив за сином, хоча вони (за виключенням декількох випадків) перебували вдома у цей час. У травні місяці позивач взагалі вчинив провокацію біля її будинку. 14.05.2018 р. суду було надано письмовий відзив на позов. (а.с. 57-59) Представник відповідача у судовому засіданні підтримала позицію [PERSON], щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог. Зазначила про те, що, на її думку, зазначена ситуація є штучно створеною і батько має достатньо часу і можливостей на спілкування з сином. Його позов є безпідставним. У останнє судове засідання сторони не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. На адресу суду від їхнього імені надійшли письмові заяви із проханням розглянути справу без їхньої участі. Позивач повністю підтримує заявлені позовні вимоги, а відповідач із ними не погоджується. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 05.02.2011 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка, Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 09. Згідно рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 23.01.2017 р. шлюб між сторонами було розірвано. Сторони мають сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія 1-БП №118594 від 20 липня 2011 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області. 07.03.2017 року позивач звернувся до міського голови Охтирської міської ради із заявою про встановлення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини (а.с. 12-13). Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 19.04.2017 року за № 74 [PERSON] встановлено спосіб участі у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], шляхом зустрічей з дитиною кожної суботи з 09 години до 17 години за місцем проживання батька, а також у інші дні тижня за попередньою домовленістю із матірю дитини під час проведення загальноміських заходів в центральній частині міста. (а.с. 21) Оскільки відповідач вказане рішення не виконувала, позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 31 серпня 2017 року по справі №583/1310/17, провадження №2/583/691/17, яке набрало законної сили 18.10.2017 року, були повністю задоволені його позовні вимоги та усунуто перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO] і встановлено спосіб його участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] шляхом систематичних зустрічей з дитиною: з 17 години суботи до 17 години неділі щотижня з ночівлею вдома у нього за адресою: вул. Сумська, 45-Г, м. Охтирка, Сумської області, під час осінніх, зимових та весняних канікул перші 3 доби кожних канікул з проживанням вдома у нього за адресою: вул. Сумська, 45-Г, м. Охтирка, Сумської області, під час літніх канікул з 01 по 10 червня, з 01 по 10 липня, з 01 по 10 серпня щороку з проживанням вдома у нього за адресою: вул. Сумська, 45-Г, м. Охтирка, Сумської області. (а.с. 22-23). Державним виконавцем Діброві К.Ю. було відмовлено у прийнятті виконавчого документу за зазначеним судовим рішенням до примусового виконання, оскільки зазначеним виконавчим документом не передбачено заходів примусового виконання рішення, яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення чи про заборону вчиняти певні дії. (а.с. 35, 36) [PERSON] з підстав неналежного виконання відповідачем зазначеного рішення було подано до Виконавчого комітету Охтирської міської ради заяву щодо сприяння у його виконанні. На зазначену заяву він отримав відповідь за вих. 01-13/3152 від 30.10.2017 р. у якій, серед іншого, зазначено, що працівником служби у справах дітей Охтирської міської ради 30.10.2017 р. із стаціонарного телефону було повідомлено на мобільний телефон [PERSON] про зазначене звернення. Остання відповіла, що не збирається виконувати судове рішення по вищевказаній справі. (а.с. 24). В подальшому позивач звертався до суду із вимогою про відібрання у матері дитини та передачу її йому. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 7 березня 2018 року по справі №583/3089/17 провадження №2/583/113/18 у задоволенні вимог було відмовлено. При цьому, суд зробив висновок, вказавши у рішенні (аркуш 3 абзац 2): «Дослідивши зазначені докази та вислухавши пояснення сторін із цього приводу суд дійшов до висновку про те, що відповідач [PERSON] дійсно на протязі тривалого часу чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною в межах визначених судовим рішенням. Останній значно обмежений спілкуванням у школі та на заняттях в гуртку. В наступному абзаці рішення вказано: «Отже, відповідач ухиляється від виконання рішення суду про визначення способу і порядку здійснення позивачем права на спілкування з дитиною». (а.с. 31-33). Позивачем надані суду роздруківки СМС повідомлень, що систематично надсилались ним на адресу відповідача із проханням на виконання судового рішення у встановлений час надавати йому дитину для особистого спілкування та лист відповідь на звернення до правоохоронного органу із питань не виконання відповідачем судового рішення. (а.с. 28-29, 30, 34, 47-49). Також судом було проведено огляд відео файлів на дисках долучених до матеріалів справи. Згідно ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Також відповідно до ст. ст. 11, 15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної [PERSON] України від27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що права позивача на безперешкодне спілкування з дитиною систематично, на протязі тривалого часу, порушується відповідачем, що підтверджується як дослідженими у судовому засіданні доказами, так і встановлено судовим рішенням по справі №583/3089/17 провадження №2/583/113/18. Судове рішення по справі №583/1310/17, провадження №2/583/691/17, відповідачем [PERSON] систематично не виконується. У обґрунтування своїх заперечень [PERSON] надала суду заяву до Охтирського міського голови [PERSON] від 23.05.2018 р. щодо протиправних дій позивача, коли він намагався силоміць забрати сина, влаштував бійку, заподіяв дитині психологічну травму (а.с. 71) За фактом побиття 19.02.2018 р. були винесені відомості до ЄРДР за №12018200060000120 (а.с. 100). Також відповідач зверталась із відповідними заявами 23.05.2018, 18.06.2018 р. За клопотанням сторони відповідача у судовому засіданні були допитані ряд свідків. Так, свідок [PERSON] показала, що проживає у квартирі поруч із відповідачем [PERSON]. 10.02.2018 р. вона виходила в магазин та на східцях почула шум. Потім вона була очевидцем того, як позивач [PERSON], який тримав на руці сина [PERSON], сперечався із [PERSON], а потім її вдарив. [PERSON] при йому дуже сильно плакав. Інколи раніше також бачила позивача у дворі будинку. Зазначені у зверненнях обставини і покази вищезазначеного свідка підтверджують часткову неправомірність дій позивача у його намірі отримати доступ до спілкування із сином. Однак вони повністю підтверджують, що така поведінка була спровокована насамперед неправомірними діями відповідача, про які позивач зазначає у позові. Свідок [PERSON] пояснила, що 30.06.2018 р. її знайома [PERSON] святкувала разом із ними день народження за межами міста. Їй відомо, що відповідач писала позивачу смс повідомлення про місце і час, де можна забрати сина, однак той знаючи це місце, за дитиною туди не зявився. Ніяких перешкод у спілкуванні з дитиною відповідач батькові не чинить. Судом встановлено, і це не заперечують сторони, що у червні місяці відповідач надала позивачу сина для спілкування. Проте, суд таку поведінку відповідача з огляду на систематичність порушень прав позивача у минулому, розцінює як намір створити у суду хибне враження про те. що невиконання судового рішення мало місце, через небажання самого позивача, що не відповідає дійсності. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає у будинку відповідача. Неодноразово бачила [PERSON] біля будинку. Він робив фото, ходив біля підїду, проте жодного разу не бачила, щоб він заходив в середину підїзду за дитиною. Суд критично ставиться до показів зазначено посвідка, адже остання у судовому засіданні не приховувала свого відверто негативного (упередженого) ставлення до позивача із особистої образи через, на її думку, неправильне його звернення до неї. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Із огляду на невиконання відповідачем прийнятого судом рішення щодо забезпечення участі позивача у спілкуванні з дитиною і на неможливість звернення зазначеного судового рішення до виконання у примусовому порядку, суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є таким, що зможе ефективно забезпечити реалізацію його прав. Отже, вимоги позивача у цій частині підлягають повному задоволенню. Згідно ч. 5 ст. 159 СК України особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ст. 23 ЦК України особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. \~ \~ \~ \~З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позивачу було заподіяно моральну шкоду внаслідок систематичного невиконання судового рішення про визначення участі батька у спілкуванні з дитиною. Позивач переніс душевні страждання внаслідок зазначених дій. Разом із тим, суд прийшов до висновку, що розмір зазначеної позивачем у позові шкоди є завищеним. Із урахуванням принципів розумності та справедливості суд вважає за доцільне визначити до відшкодування на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Згідно ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесена ним сума судових витрат повязаних із сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial