Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

06 вересня\~ 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про визначення ідеальних часток в спільному нерухомому майні та визнання права власності на спадкове нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є спадкоємцем за законом майна померлого [INFO] його батька [PERSON] , якому, як члену колгоспного двору, належала 1/3 частина житлового будинку по [ADDRESS] . По 1/3 частині вказаного будинку також належало позивачу та відповідачу.\~ Враховуючи те, що відповідач не претендує на свою частки в будинку, позивач просить суд визнати за ним право власності на вказаний будинок в цілому, в порядку спадкування після смерті батька. Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Учасники справи в підготовче засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач\~ подала заяву про визнання позову та про відмову від належної їй\~ частки у майні колишнього колгоспного двору на користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про те, що визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.\~ Згідно технічного паспорту ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інв. справа № 35772) від 31 серпня 2018\~ року спірний житловий будинок розташований по [ADDRESS] \~ та складається з житлового будинку 1989 року побудови, загальною площею 60 кв.м., жилою площею 29,9 кв.м. (літ. А-1), сараїв (літ. Б, В), погребу вхідного (літ. П) (а.с. 12-14). Згідно довідки ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 28.09.2018 № 9995 реєстрація права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами станом на лютий 2004 року за адресою: [ADDRESS] \~\~ не проводилась (а.с.11). Відповідно до витягів з погосподарської книги № 3 за 1986-1990 роки (особовий рахунок № [NUMBER] та погосподарської книги (особовий рахунок № [NUMBER] ) за 1991-1995 роки, які велись Гоголівською сільською радою Шишацького району Полтавської області,\~\~ домоволодіння в [ADDRESS] \~ станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на вказану дату є: голова двору: [PERSON] , дружина [PERSON] , син - [PERSON] (а.с.8-9).\~ Згідно зі ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в 1989 році, а спадщина відкрилась в 1995 році, суд, розглядаючи спірні правовідносини,\~ керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями\~ ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вимог інших нормативних актів УРСР, що існували до його прийняття та введення в дію, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність»\~ вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення\~ за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 3, особовий рахунок № [NUMBER] колишньої Гоголівської сільської ради Шишацького району Полтавської області\~ є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1989 році,\~ введення об`єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз`яснюється процедура реєстрації об`єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його колишнім членам колгоспного двору ніким не оспорюєтся. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Таким чином з врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року спірний житловий будинок належав членам колгоспного двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/3 його частину, оскільки судом не встановлено підстав відступати від принципу рівності часток кожного зі співвласників. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] \~ (а.с.15). Як встановлено судом з матеріалів спадкової справи № 45/2018 щодо майна померлого [PERSON] , яка ведеться приватним нотаріусом Макаренко Н.О., заповіту померлий не залишив, спадщину після його смерті у відповідності до положень п.1 ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадкоємці за законом першої черги [PERSON] (син) та [PERSON] (дружина)\~ (а.с.33-51). Постановою приватного нотаріуса Макаренко Н.О. від 16.06.2021 № 485/02-31\~ спадкоємцям відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на даний будинок (а.с.22). Згідно з ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст 527 ЦПК УРСР). Відповідно до ст. 562 ЦК УРСР поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Подавши до суду письмову заяву про визнання позову та відмову від права власності на належну їй частку частки у спірному будинку на користь позивача відповідач [PERSON] фактично відмовилась від свого права власності на належну їй частку у спірному житловому будинку по [ADDRESS] , а враховуючи те, що право власності на вказаний будинок до теперішнього часу зареєстроване не було, така відмова не підлягає внесенню до Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно. Враховуючи відмову відповідача від права власності на належну їй частку\~ у спірному будинку на користь позивача, суд вважає, що позивач правомірно претендує на спірний житловий будинок в цілому, але позбавлений оформити право власності на нього через відсутність правовстановлюючих документів.\~ Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.\~ Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України\~ та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На стягненні судових витрат з відповідача позивач не наполягає, а тому суд відносить їх на рахунок позивача.

Outcome: approved