Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

05.05.2018 Кредитна спілка «ОЩАД КАСА» звернулася до суду з даним позовом, у якому просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № ОК-2/0041/17/4/1 від 13.03.2017 по сплаті основної суми кредиту в розмірі 2054,11 грн., суму несплачених процентів за кредитним договором № ОК-2/0041/17/4/1 від 13.03.2017 станом на 18.04.2017 в розмірі 881,33 гривень, суму нарахованої пені за прострочення виконання умов кредитного договору № ОК-2/0041/17/4/1 від 13.03.2017 в розмірі 2529,43 грн., суму понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн, що разом складає суму в розмірі 7464,87 гривень, а також просили стягнути судовий збір у розмірі 1762,00 грн.( а.с.2-7). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.03.2017 між Кредитною спілкою «ОЩАД КАСА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ОК-2/0041/17/4/1, відповідно до умов п.1.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 3300,00 грн. Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредит у вказаній сумі, а відповідач його отримала, що підтверджується видатковим касовим чеком № 3000195309 від 13.03.2017 року. Відповідно до п.п.8 п.2.2.2 та п.3.3 Договору відповідач зобов`язався проводити оплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 25-го числа кожного місяця, сумами, не меншими, ніж вказані в Таблиці 1, яка міститься в п.3.4 Договору; сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 60 % річних, а також відповідно до п.3.5 Договору виконання зобов`язання відповідача забезпечується неустойкою у вигляді пені. Позивач стверджує, що відповідач порушив п.п.2 п. 2.2.2 Договору в частині своєчасного погашення кредиту та сплати нарахованих процентів. З розрахунку нарахування процентів та штрафних санкцій по Договору, вбачається, що станом на 18.04.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 5464,87гривень, з яких: 2529,43 гривень нарахована за період з 31.07.2017 по 18.04.2018 року сума пені, 881,33 гривень несплачена станом на 18.04.2018 року сума процентів, 2054,11 гривень заборгованість по сплаті основної суми кредиту. Також зазначено, що позивач звертався за кваліфікованою допомогою до ФОП [PERSON] , для того, щоб останній на платній основі підготував матеріали даної позовної заяви з метою подальшого звернення до суду, що підтверджується: договором №2 від 03.01.2017 року про надання послуг(виконаних робіт), актом прийому-передачі виконаних робіт № 24 від 17.04.2017 року, а також видатковим касовим ордером № 169 від 17.03.2016, про здійснену оплату робіт на суму 2000,00грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, направив на електронну пошту суду 17.12.2018 на електронну пошту суду заяву про збільшення розміру позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка повернута судом, у зв`язку з тим, що подана до суду в порушення вимогп.2 ч.2 ст.49 ЦПК України після закінчення підготовчого засідання. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позову суду не подала. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 13 березня 2017 року між Кредитною спілкою «ОЩАД КАСА» в особі голови правління Гогендорф І. Я., що діяла на підставі Статуту, та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір №ОК-2/0041/17/4/1, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит в сумі 3300 гривень на споживчі потреби, на умовах щомісячного погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом відповідно до погодженого графіку повернення платежів, строком на 12 місяців, з 13 березня 2017 року до 13 березня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 60 % річних (а.с.15,16). З видаткового касового чеку № 3000195309 від 13.03.2017 року вбачається, що відповідач [PERSON] отримала кредит згідно вказаного договору в сумі 3300,00 гривень (а.с. 17). Зазначений факт відповідачем не оспорюється. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, порушивши виконання його умов, у результаті чого виникла заборгованість, про що\~ відповідач\~ попереджався Кредитною спілкою шляхом направлення\~ 23.01.2018 листа про заборгованість та наміри звернутися до суду у разі невиконання зобов`язання( а.с.25). Проте, вимога не виконана,\~ відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і\~ в\~ добровільному порядку заборгованість не погашає. Станом на 18.04.2018 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № ОК-2/0041/17/4/1 складає 5464,87гривень, з яких: 2529,43 гривень нарахована за період з 31.07.2017 по 18.04.2018 року сума пені, 881,33 гривень несплачена станом на 18.04.2018 року сума процентів, 2054,11 гривень заборгованість по сплаті основної суми кредиту( а.с.24). Правильність розрахунку не викладає у суду сумнівів. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Згідно ст.526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.1054\~Цивільного кодексу\~України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.3.5 кредитного договору у випадку прострочення позичальником термінів платежів, зазначених у таблиці 1, кредитодавець має право стягувати з позичальника пеню за кожен день прострочення в розмірі 1% від простроченої заборгованості по сплаті кредиту. Відповідно до умов п.п. 3 п.2.1.1 Кредитного договору кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, зокрема, у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць. Згідно зі ст.611\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~625\~Цивільного кодексу\~України боржник не звільняється від\~\~відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до ст. 617 ЦК України. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті основної суми кредиту та нарахованими процентами підлягають задоволенню, а саме відповідач має сплатити позивачу заборгованість по сплаті основної суми кредиту в розмірі 2054 гривень 11 копійок, суму несплачених процентів\~ станом на 18.04.2018 в розмірі 881 гривень 33 копійки. У частині позовних вимог, щодо стягнення нарахованої позивачем пені, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Суд враховує положення ч.3\~ст. 551 ЦК України, відповідно до якої\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Системний аналіз ст.ст.22,611,623,625 ЦК України дає підстави стверджувати, що збитки і сума боргу за грошовим зобов`язанням не є тотожними поняттями. При цьому суд звертає увагу, що збитками в розумінні ч.2 ст.22 ЦК України є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Даючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставинам справи та дослідженим доказам суд звертає увагу, що докази щодо реальних понесених позивачем доказів відсутні, а упущеною вигодою в даному випадку, яку зазнав позивач внаслідок позбавлення його можливості користування кредитними коштами, які йому не бути вчасно повернуті та сплачені, могли бути неотримані ним проценти за період прострочення за користування цими коштами, у разі їх надання в кредит іншому позичальнику. Визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню, та який відповідав би засадам справедливості, добросовісності та розумності, суд, враховуючи викладене, виходить з наступного. Пунктом 5\~ч.\~3\~ст.18\~Закону України\~«Про захист\~справ споживачів»\~визначено,\~що несправедливими\~є,\~зокрема,\~умови договору\~про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми ком пенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначено, що положеннями\~частин першої,\~другої статті\~18\~Закону про\~захист прав\~споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В\~частинах третій,\~четвертій статті\~18\~Закону про\~захист прав\~споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів\~встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627\~Кодексу\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи\~частини четвертої статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями\~Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини\~Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених „Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551\~Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Враховуючи викладене, суд, порівнюючи суму нарахованої пені 2529,43 гривень, з сумою заборгованості за кредитом 2054,11 гривень, нарахованими і несплаченими процентами 881,33 гривень, та враховуючи, що визначений позивачем розмір пені значно перевищує збитки позивача: в декілька разів перевищує розмір нарахованих та не сплачених відсотків, у тому числі розмір фактичної заборгованості за кредитом,- прийшов до висновку, що такий розмір пені явно не відповідає принципам розумності, добросовісності і справедливості, та з урахуванням вищенаведених положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає необхідним і можливим зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню на користь позивача, та в цій частині задовольнити позовні вимоги частково на суму 1000,00 гривень, яка не перевищує 50% суми заборгованості за кредитом, та є співмірною із сумою нарахованих позивачем відсотків за період, протягом якого виникла така заборгованість. Відповідно до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України\~\~судові витрати в сумі 1762 гривень 00 копійок по оплаті судового збору, понесені позивачем (а.с.1), підлягають стягненню на його користь з відповідача. Щодо відшкодування коштів в сумі 2000 гривень 00 копійок за договором № 2 про надання послуг (виконання робіт) від 03 січня 2017 року (а.с.27-29), укладеного позивачем із фізичною особою підприємцем [PERSON] , судом установлено наступне. Згідно до Акту прийому передачі наданих послуг(виконаних робіт) № 24 до Договору №2 від 17 квітня 2018 року виконавцем (ФОП [PERSON] П.О.) за заявкою Замовника ( КС « ОЩАД КАСА») була проведена наступна робота: підготовка позовної заяви з додатками до неї та інших документів процесуального характеру-5 годин, із розрахунку вартості 400 грн. за 1 годину, на загальну суму 2000 гривень 00 копійок (а.с. 31). Крім того, оплата вище зазначених послуг Замовником (КС «ОЩАД КАСА») підтверджується видатковим касовим ордером від 17 квітня 2018 року(а.с. 30). Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не подавалось. З урахуванням викладеного, зазначена вимога по стягненню з відповідача понесених позивачем витрат на правничу( правову) допомогу в сумі 2000 гривень 00 копійок, у відповідності до ст. 137 ЦПК України, підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial