Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

07.04.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить виселити [PERSON] разом з її неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON], з квартири, що розташована за адресою: м. Одеса, пр.-т. [PERSON], 26, кв. 45, без надання іншого житлового приміщення; стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу. При цьому, позивач посилається на те, що він разом із третіми особами у справі є співвласниками квартири за адресою: м. Одеса, пр.-т. [PERSON], 26, кв. 45. Позивач зазначає, у що [PERSON] у квартирі не проживає, проте проживає брат позивача [PERSON], який мотивуючи усною згодою батька як одного із співвласника, вселив у спільну квартиру свою співмешканку з дітьми. Оскільки, спільне життя позивача із відповідачем нестерпне для нього, позивач змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. При цьому представник підкреслив, що відповідачу на праві власності належить будинок за адресою: м. Одеса, вул. Гранатна, 43, в якому і зареєстроване її місце проживання. Представник звернув увагу, що у заяві від 18.10.2017 року просить виключити з правових підстав позову ч. 1 ст. 116 ЖК України, та вважати, що позов предявлено на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. При цьому відповідач пояснила, що 13.01.2018 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] Третя особа [PERSON] у судовому засіданні 25.08.2017 року заперечував проти задоволення позову та пояснив, що бажає, щоб відповідач проживала разом із ним як співвласником квартири. Крім того вказав, що батько надав усний дозвіл на проживання. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні 18.10.2017 року пояснював, що після того, як [PERSON] познайомив його із відповідачем, він не заперечував проти того, що б [PERSON] проживала у квартирі. В подальшому, [PERSON] до судового засідання не з'явився. Ухвалою суду від 25.08.2017 року судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] про зупинення провадження по справі до набрання чинності рішення у справі № 520/7920/17, яка перебуває у провадженні Київського районного суду м. Одеси. Вислухавши учасників справи, які зявилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, квартира загальною площею 62,1 кв.м. за адресою: м. Одеса, пр.-т. [PERSON], 26, кв. 45 на підставі свідоцтва про право власності на житло № 4-8993, видане 21.12.1995 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с. 9/. Судом досліджено технічний паспорт на квартиру за адресою: м. Одеса, пр.-т. [PERSON], 26, кв. 45, з якого вбачається, що квартира складається із 3-х кімнат, житловою площею 43,3 кв.м. У ході розгляду справи сторона позивача пояснювала, що співвласниками квартири є батько та два його сини, сам батько у квартирі тривалий час не проживає, так як переїхав в інше місто. Позивач вказує, що згодом після відїзду батька, його брат [PERSON] вселив до квартири свою співмешканку з дітьми, та вони зайняли 2 кімнати, площею 12,7 кв.м. та площею 17,0 кв.м. Звернення позивача обумовлено нестерпністю проживання разом із відповідачем, на підтвердження чого, судом досліджено: -талон-повідомлення № 040007 від 01.03.2017 року про звернення позивача до Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області /а.с. 5/; -заяву про виселення, адресовану дільничному інспектору /а.с. 6/. Таким чином, судом встановлено, що позивачу чиняться перешкоди відповідачем у користування власністю, а саме частиною квартири за адресою: м. Одеса, пр.-т. [PERSON], 26, кв. 45. У ході розгляду справи судом досліджено звіт проведеного технічного дослідження квартири за адресою: м. Одеса, пр.-т. [PERSON], 26, кв. 45, виготовлений ПрП «Алекс» /а.с. 34-55/, яким встановлено, що у ході експлуатації у жилій кімнаті пл. 17,0 кв.м. зроблено перегородку з метою забезпечення відокремленого входу в жилі кімнати пл. 13,6 кв.м. та 17,0 кв.м.; встановлено, що є можливість використання трьох жилих кімнат квартири відособлено одна від одної, зі спільним використанням інших приміщень /кухні, ванної, вбиральні, коридорів/. Судом досліджено надані стороною відповідача квитанції про оплату житлово-комунальних послуг у квартирі за адресою: м. Одеса, пр.-т. [PERSON], 26, кв. 45 /а.с. 65-74/. Суд критично оцінює вказані квитанції, так як особовий рахунок на квартиру відкрито на імя батька позивача [PERSON] Статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Як на підставу позовних вимог в частині виселення відповідача [PERSON] позивач посилається на положення ч. 3 ст. 116 ЖК України, якою передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приймає до уваги пояснення сторони позивача щодо наявного у відповідача на праві власності майна будинку № 43 по вул. Гранатній у м. Одесі, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с. 7-8/. У судовому засіданні 15.01.2018 року сторона відповідача на спростування доводів позивача щодо самоправності зайняття нею жилого приміщення надала суду свідоцтво про шлюб серії І-ЖД № 310852, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 13.01.2018 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 28. Враховуючи, що шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 13.01.2018 року, тобто під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що юридичне оформлення стосунків відповідача саме в період розгляду справи спрямоване на ускладнення розгляду справи та унеможливлення виконання рішення. У звязку із чим, суд погоджується із доводами сторони позивача, що відповідач, вселяючись до квартири за довго до реєстрації шлюбу із [PERSON], вселилася без достатніх правових підстав. Тобто, реєстрація шлюбу не є однозначною підставою для вселення відповідача у квартиру, та як наслідок для відмови у задоволенні позову. З урахуванням вказаного, приймаючи до уваги, що за відповідачем на праві власності зареєстроване нерухоме майно, а також неможливість спільного проживання позивача разом із [PERSON], суд приходить до висновку, що позивачу чиняться перешкоди у користуванні його майном. У звязку із чим, позовні вимоги [PERSON] про виселення відповідача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Порядок розподілу витрат на правничу допомогу, регламентовано положеннями ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У судовому засіданні 18.10.2017 року представник позивача надав розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, з якого вбачається, що витрати на правову допомогу відповідача склали 7000,00 грн. /а.с. 80/. З розяснень п. 47 пленуму Вищого спеціалізованого суду України в своїй постанові № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» слідує, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Судом досліджено договір про надання правової допомоги № 22/03/17 від 22.03.2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] З урахуванням вказаного, приймаючи до уваги добросовісне виконання стороною позивача своїх процесуальних прав та обовязків, та відсутність доводів сторони відповідача щодо неспівмірності витрат, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку із чим, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved