Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

05.04.2018 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку, яка розташована на території Шахтарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Вимоги позивача мотивовано відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій через те, що заявником не надано правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку та у звязку з тим, що при складанні заповіту у його тексті допущено помилку, а саме невірно зазначено площу земельної ділянки. Сторони по справі в судове засідання не зявились. Від позивача надійшла заява, згідно якої вона свої вимоги підтримала повністю та просила суд здійснювати розгляд без її участі. Відповідач та третя особа також подали до суду заяви про визнання ними позовних вимог [PERSON] та згідно заяв просили про розгляд справи за відсутності їх представників. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, а відтак, згідно ст. 49, 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову, при цьому згідно ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Обґрунтованість заявлених вимог підтверджується також і зібраними у справі доказами. Так, розглянувши матеріали справи, судом встановлено: Згідно свідоцтва про смерть від 23.08.2017 року, виданого виконкомом Шахтарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, [PERSON], [INFO], 23.08.2017 року помер. Згідно копії заповіту, посвідченого секретарем Шахтарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області реєстраційний номер 29 від 03.04.2017 року, померлий [PERSON], [INFO], заповів належну йому на праві власності земельну ділянку площею 6,980 га., розташовану на території Шахтарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, [PERSON]. За довідкою Шахтарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 27.11.2017 року № 1152, заповіт складений [PERSON] на імя позивача [PERSON] має неточні відомості, а саме невірно вказано площу земельної ділянки 6,980 га. замість вірної 7,980 га. Відповідно до копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 470324, померлому [PERSON] належить земельна ділянка, кадастрові номери - 1421286400-01-001-0374, 1421286400-01-001-0673, площею 7,980 га., розташована на території Шахтарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. Згідно звіту про оцінку майна, грошова оцінка вказаної вище згаданої земельної ділянки, станом на 01.01.2018 року складає 248717,93 грн. За оголошенням у газеті «Сільський край» від 13.02.2018 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 470324, виданий на імя [PERSON] втрачено. Постановою приватного нотаріуса Великоновосілківського нотаріального округу Донецької області від 12.03.2018 року заявнику [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно та наявності помилки у заповіті на імя заявника. Неможливість оформити право власності земельну ділянку в позасудовому порядку, перешкоджає можливості володіти, користуватись та розпоряджатись майном, а тому стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про захист своїх майнових прав та інтересів. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до\~\~ч. 1\~ст. 13\~\~ЦПК України,\~\~суд\~\~розглядає цивільні справи\~\~не інакше як за зверненням фізичних\~\~чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть\~\~участь у справі.\~ За змістом пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В порядку ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цих прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном (ст. 317 ЦК України). Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ст.\~ст. 1216-1220 ЦК України\~\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків\~\~(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини\~\~входять усі права та обов'язки, що\~\~належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не\~припинилися внаслідок\~\~його смерті. Статтями 1233-1235 ЦК України визначено поняття заповіту та права заповіту. Статтею 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищезазначені статті та те, що відповідачем, Шахтарською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області не заперечене проти цього, відтак встановлено, що позивач є спадкоємцем на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] за заповітом Допущена у заповіті помилка не може позбавити позивача його права чи обмеження у здійсненні володіння, користування та розпорядження спадковим майном, а відтак судом встановлено, що позивач, у відповідності з діючим законодавством, є спадкоємцем на спадкове майно після смерті [PERSON] за заповітом, фактично звернулася в визначені законом строки до нотаріуса для прийняття спадщини, однак отримати свідоцтва про право на спадщину позбавлена можливості, через обставини які не залежать від її волі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, а також те, що іншого способу захисту порушених прав у позивача не існує, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved