Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

06 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власне належним майном - домоволодінням [ADDRESS] визнання відповідача таким, що втратив право користування даним домоволодінням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є єдиним власником домоволодіння [ADDRESS] У спірному будинку окрім неї зареєстровані також чоловік позивача [PERSON], син позивача [PERSON], неповнолітня дочка позивача [PERSON] та відповідач [PERSON], який не є членом сім'ї позивача та був зареєстрований в будинку попереднім власником. Зазначила, що відповідач фактично не проживає за даною адресою з 2001 року, особистих речей в будинку не має, з моменту дарування будинку спірним житлом не цікавиться, проте реєстрація в будинку позивача тягне за собою нарахування комунальних послуг. Ухвалою суду від 24 вересня 2018 року позивача звільнено від сплати судового збору за даною позовною заявою. Ухвалою суду від 24 вересня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду на 23 жовтня 2018 року та в подальшому розгляд справи відкладено на 11.12.2018 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відзиву на позов не подавав, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд розглядає справу заочно у порядку ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу у судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, проти позову не заперечувала. Треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Кожен окремо надали до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали, просили розгляд справи проводити за їх відсутності. Справа розглядається за відсутності сторін, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS] що підтверджується договором дарування домоволодіння. (а.с.8) Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної в місті ради за №12428 від 03.09.2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] (а.с.10) Згідно акту, посвідченого головою квартального комітету №33, за місцем реєстрації за адресою [ADDRESS], [PERSON], 1976 року народження, не проживає з листопада 2001 року (а. с. 9). Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Як було встановлено судом позивачу [PERSON] з 12 листопада 2001 року на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS]. Даний спір виник між сторонами у зв'язку із визнанням відповідача таким, що втратив право користування домоволодінням [ADDRESS] через зміну власника цієї квартири. Статтею 41 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Судом було встановлено, що [PERSON] був зареєстрований у будинку [ADDRESS] за згоди попереднього власника [PERSON], яка 12 листопада 2001 року подарувала спірне домоволодіння [PERSON] Як було встановлено судом відповідач спільно з новим власником спірного домоволодіння - [PERSON] не проживав, спільним побутом не був пов'язаний. У відповідності до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником домоволодіння, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON], який не є членом сім'ї позивача, зареєстрований в спірному домоволодінні за згоди попереднього власника та не проживає у будинку [ADDRESS] з листопада 2001 року, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору по даній справі, на підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved