Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

05 травня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] у якому просить: - стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] є офіційним і ексклюзивним власником виключних прав на знак для товарів і послуг на підставі Свідоцтва України [NUMBER] від 26 квітня 2010 року по відношенню до товарів 29 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для пакування: насіння соняшника очищене; насіння соняшника смажене; насіння гарбуза очищене; насінна гарбуза смажене, а також є власником авторських майнових прав на Збірку творів образотворчого мистецтва «[INFO]». [PERSON] впродовж 30 місяців, а саме з листопада 2008 року по травень 2011 року, використовувала у своїй господарській діяльності вищезазначене зображення мишеняти, порушуючи при цьому авторські права позивача та право останнього на знак для товарів і послуг. Постановою Вищого господарського суду України від 13 січня 2015 року, прийнятої у справі №18/89-10, позов фізичної особи - підприємця [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист авторських прав та стягнення 266400 гривень задоволено частково, а саме, дії фізичної особи - підприємця [PERSON], що полягають у використанні творів, які охороняються укладеним фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] авторським договором про передачу (відчуження) майнових прав від 04 травня 2007, а також дії щодо використання знака для товарів і послуг за свідоцтвом України [NUMBER] визнати такими, що порушують право [PERSON] на вищезазначені об'єкти інтелектуальної власності. Ця справа розглядалась господарськими судами різних інстанцій протягом чотирьох з половиною років, а саме з липня 2010 року до січня 2015 року. Таке використання відповідачем знака для товарів і послуг, що належить позивачу заподіяло останньому моральних та душевних страждань, а саме, позивач перестав нормально спати, втратив апетит та став жити у постійному стресі. На фоні таких переживань у позивача погіршилось здоров'я та загострились хронічні захворювання. Так, восени 2011 року позивачем був перенесений інфаркт міокарда, а 13 березня 2012 року останньому була встановлена друга група інвалідності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Крім того додатково пояснив, що відповідач п'ять років порушувала його права на знак товарів та послуг, а саме з 2008 року до 2013 року. У зв'язку з чим позивач у 2010 році звернувся за захистом до господарського суду. Внаслідок використання відповідачем знаку для товарів і послуг, права на який належить позивачу, у останнього погіршився стан здоров'я, а саме, восени 2011 року позивачем перенесено інфаркт міокарда і як наслідок в подальшому необхідно було проходити відповідне стаціонарне лікування, після якого у березні 2012 року позивача медико-соціальною експертною комісією визнано інвалідом другої групи загального захворювання. Вважає, що таке сталося тільки внаслідок неправомірних дій [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала суду заяву про застосування строку позовної давності, оскільки відповідач з позивачем з січня 2007 року здійснювали спільну підприємницьку діяльність. 05 травня 2007 року [PERSON] уклав з [PERSON] авторський договір про передачу (відчуження) майнових прав. Тобто, з травня 2007 року позивач міг знати, що порушуються його авторські права, але до суду з позовом про стягнення моральної шкоди звернувся тільки 05 травня 2015 року. Про збільшення строку позовної давності з позивачем не домовлялась. Звернула увагу на те, що коли справа протягом тривалого строку розглядалась у господарських судах позивач не пред'являв вимогу щодо стягнення моральної шкоди. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та окрім пояснень, які аналогічні поясненням відповідача, додатково зазначив, що позивач та відповідач спільну господарську діяльність припинили у 2009 році, а тому враховуючи те, що з позовом про порушення авторських прав позивач звернувся літом 2010 року, останній знав і про те, що такою діяльністю відповідача йому завдається і моральна шкода, але такої позовної вимоги під час розгляду справи в господарському суді не заявляв. Крім того, 01 квітня 2010 року відповідач також уклала авторський договір з художником [PERSON] та з цього часу вже використовувала зовсім інші зображення на своїх упаковках для насіння соняшника. Суд, заслухавши сторони, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, із постанови Вищого господарського суду України прийнятої 13 січня 2015 року у справі №18/89-10 за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця [PERSON] на рішення господарського суду Сумської області від 29 липня 2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03 листопада 2014 року у справі за позовом ФОП [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист авторських прав та стягнення 266400 грн та зустрічним позовом ФОП [PERSON] до ФОП [PERSON] про визнання права попереднього користувача на торговельну марку вбачається, що: - касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково; - рішення господарського суду Сумської області від 29.07.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.11.2014 зі справи №18/89-10 у частині відмови в задоволенні позову фізичної особи - підприємця [PERSON] скасовано; - позов у зазначеній частині задоволено частково: А) дії фізичної особи - підприємця [PERSON], що полягають у використанні творів, які охороняються укладеним фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] авторським договором про передачу (відчуження) майнових прав від 04.05.2007, а також дії щодо використання знака для товарів і послуг за свідоцтвом України [NUMBER] визнано такими, що порушують право [PERSON] на зазначені об'єкти інтелектуальної власності; Б) заборонено фізичній особі - підприємцю [PERSON], використовувати для товарів 29 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків: насіння соняшника очищене; насіння соняшника смажене; насіння гарбуза очищене; насіння гарбуза смажене, - знак для товарів і послуг за свідоцтвом України [NUMBER] і твори за авторським договором про передачу (відчуження) майнових прав від 04.05.2007, укладеним [PERSON] та [PERSON]; В) стягнуто з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь фізичної особи - підприємця [PERSON] компенсацію за порушення майнових авторських прав у сумі 12180 грн; - у решті рішення господарського суду Сумської області від 29.07.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.11.2014 зі справи №18/89-10 залишено без змін. Крім того, у мотивувальній частині цієї постанови зазначено: «З огляду на досліджені у справі фактичні дані щодо незначного порушення майнових авторських прав позивача компенсація за таке порушення підлягає стягненню в мінімальному розмірі». (а.с.3-10). Із постанови Вищого господарського суду України прийнятої 13 травня 2014 року у справі №18/89-10 за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця [PERSON] на рішення господарського суду Сумської області від 04 вересня 2013 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09 грудня 2013 року у справі за позовом ФОП [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист авторських прав та стягнення 266400 грн та зустрічним позовом ФОП [PERSON] до ФОП [PERSON] про визнання права попереднього користувача на торговельну марку вбачається, що: - касаційну скаргу фізичної особи - підприємця [PERSON] задоволено частково; - рішення господарського суду Сумської області від 04.09.2013 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.12.2013 зі справи 18/89-10 скасовано; - справу №18/89-10 передано на новий розгляд до господарського суду Сумської області. (а.с.14-21). Із постанови Вищого господарського суду України прийнятої 22 березня 2014 року у справі №18/89-10 за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця [PERSON] на рішення господарського суду Сумської області від 04 листопада 2010 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19 січня 2011 року у справі за позовом ФОП [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист авторських прав та стягнення 266400 грн та зустрічним позовом ФОП [PERSON] до ФОП [PERSON] про визнання права попереднього користувача на торговельну марку вбачається, що: - касаційну скаргу фізичної особи - підприємця [PERSON] задоволено частково; - рішення господарського суду Сумської області від 04.11.2010 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.01.2011 зі справи 18/89-10 скасовано; - справу передано на новий розгляд до господарського суду Сумської області. (а.с.22-24). Із довідки виданої Комунальним закладом «Шосткинська центральна райлікарня» вбачається, що [PERSON] дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні у цьому закладі з 28 листопада 2011 року до 12 грудня 2011 року з діагнозом міокарда задньо-нижньої стінки. (а.с.27). Із постанови Вищого господарського суду України прийнятої 13 грудня 2011 року у справі №18/89-10 за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця [PERSON] на рішення господарського суду Сумської області від 14 липня 2011 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04 жовтня 2011 року у справі за позовом ФОП [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист авторських прав та стягнення 266400 грн та зустрічним позовом ФОП [PERSON] до ФОП [PERSON] про визнання права попереднього користувача на торговельну марку вбачається, що: - касаційну скаргу фізичної особи - підприємця [PERSON] задоволено частково; - рішення господарського суду Сумської області від 14.07.2011 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.10.2011 зі справи 18/89-10 скасовано; - справу передано на новий розгляд до господарського суду Сумської області. (а.с.28-32). Із довідки виданої 10 лютого 2012 року Національним науковим центром «Інститут кардіології ім. акад. М.Д. Стражеска» за №873 вбачається, що [PERSON] з 06.02.2012 по 10.02.2012 знаходився на обстеженні та лікуванні у відділенні цього інституту. (а.с.33). Із довідки виданої 10 лютого 2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в м.Шостці та Шосткинському районі Сумської області за №260 вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку в цьому Управлінні і отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам другої групи з 13 березня 2012 року по теперішній час. (а.с.36). Із паспорта громадянина України [NUMBER] виданого Шосткинським МВ УМВС України в Сумській області 28 липня 1998 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у місті Дружба Ямпільського району Сумської області. (а.с.44-45). З інформації Шосткинського МВ УДМС України в Сумській області від 12 травня 2015 року вбачається, що у [PERSON] місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. (а.с.49). Із паспорта громадянина України [NUMBER] виданого Шосткинським МРВ УМВС України в Сумській області 13 травня 1999 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] у місті Охтирка Сумської області. (а.с.55). Із договору про спільну діяльність 23 січня 2007 року вбачається, що [PERSON], приватний підприємець [PERSON], приватний підприємець [PERSON], [PERSON] взяли на себе зобов'язання спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення спільної господарської та комерційної мети - організації виробництва з переробки насіння соняшника. Договір набирає чинності з дня його укладення і діє до 01 січня 2010 року. 23 січня 2007 року цей договір посвідчено приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сидоровою А.В. та зареєстровано в реєстрі за №177. (а.с.112). Із авторського договору про передачу (відчуження) майнових прав від 01 квітня 2010 року вбачається, що його укладено між [PERSON] (Автор - відчужувач) та [PERSON] (Набувач). Предметом договору є: - Автор - відчужувач за оплату повністю передає (відчужує) Набувачу всі майнові права на Збірку творів образотворчого мистецтва «Ескізи та малюнки мишеня, ескізи та малюнки упаковок для обробленого та необробленого соняшникового насіння із зображенням мишеня» на весь строк дії авторського права, в тому числі: виключне право на використання Збірки творів та/або будь-якої частини Збірки товарів, виключне право дозволяти використання Збірки творів та/або будь-якої частини Збірки творів, право перешкоджати неправомірному використанню Збірки творів та/або будь-якої частини Збірки творів, в тому числі забороняти таке використання, а Набувач за оплату приймає всі такі майнові права. (а.с.114-116). Відповідно до п.3 ч.1 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 23 грудня 1993 року за №3792-ХІІ (далі - Закон №3792-ХІІ), при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право подавати позови про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1-4 ст.23 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року за №435-ІV (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року за №1618-ІV (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Суд не бере до уваги докази надані позивачем у вигляді довідок [PERSON] (а.с.68), [PERSON] (а.с.69), [PERSON] (а.с.72), [PERSON] (а.с.74), [PERSON] (а.с.76), [PERSON] (а.с.78), Колективного підприємства торгівлі «КОРАЛ-1» (а.с.80), а також листи (а.с.88-93), оскільки вони, як самі так і у сукупності з іншими доказами не підтверджують незаконних дій [PERSON] відносно [PERSON] Так, судом встановлено, що відповідач порушувала авторські права [PERSON], в результаті чого останній звернувся у липні 2010 року до Господарського суду Сумської області з позовом до [PERSON] Крім того, під час розгляду справи у господарських судах у [PERSON] різко погіршився стан здоров'я, а саме, восени 2011 року останній переніс інфаркт міокарда. Як наслідок цього тривалий час проходив планове лікування, і у березні 2012 року позивачу призначена пенсія у зв'язку з інвалідністю - друга група загального захворювання. Але, до вимоги, заявленої позивачем, застосовується загальна позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України, тривалістю у три роки, оскільки про це просить відповідач. Між позивачем і відповідачем письмовий договір про збільшення позовної давності відповідно до положень ст.259 ЦК України не укладався. Виходячи з приписів ч.1 ст.261 ЦК України, суд вважає, що перебіг позовної давності почався з наступного дня, після відповідної календарної дати коли позивач міг довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Із матеріалів справи вбачається, що: - про порушення своїх авторських прав позивач знав у липні 2010 року, оскільки в цей час звернувся з відповідним позовом до суду; - погіршення стану здоров'я позивача, а саме інфаркт міокарда, відбулося восени 2010 року; - визначення групи інвалідності і як наслідок призначення пенсії - березень 2012 року. Оскільки, як з липня 2010 року, восени 2010 року, так і з березня 2012 року, минуло більше трьох років до дати звернення позивача з позовом (05 травня 2015 року), то суд вважає, що останній строк позовної давності за вимогою про стягнення моральної шкоди сплив у березні 2015 року. Суд вважає, що заява позивача [PERSON] про поновлення строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки як у липні 2010 року, так і у березні 2012 року, позивач знав про порушення своїх авторських прав відповідачем і протягом трьох років мав можливість звернутись до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, але без поважних причин не звернувся. Посилання на те, що порушене право тривало до 2013 року, суд не може прийняти до уваги, оскільки перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тим більше, що позивач звертався в цей термін до суду з позовом про порушення авторських прав. Згідно із ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, доказів про поважність причини пропуску строку позовної давності суду не надано, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог.

Outcome: dismissed