Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

06 лютого 2014 року [PERSON] звернулась у суд із вказаним позовом, в обґрунтування позову зазначила, від сумісного проживання з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Шлюб розірвано, з 2004 року проживають окремо. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач добровільно не надає. Просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення ними повноліття та судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася судом завчасно та належним чином. Надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Просила розглядати справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Про проважність причин неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Сторони перебували у шлюбі, який розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Вовчанського районного управління юстиції 15 жовтня 2004 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу, актовий запис № 128 (а.с. 4). Батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.2-3). Як зазначено у довідці Пільнянської сільської ради Вовчанського району Харківської області № 16 від 24 січня 2014 року, позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із дітьми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 5), в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні позивача по справі. Відповідно до ст. ст. 180 - 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. В даному випадку норми закону передбачають обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, враховуючи те, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей в недостатньому розмірі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають повному задоволенню. Суд вважає необхідним визначити аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з часу звернення у суд із позовом, а саме з 06 лютого 2014 року і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, після чого в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення повноліття дитиною [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. З відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати у вигляді судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивач при зверненні у суд із позовом була звільнена від сплати судових витрат. Крім того, позивач понесла витрати на правову допомогу у розмірі 400 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією від 24 січня 2014 року (а.с.1а), а тому вони у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 180-182, 191 СК України,

Outcome: approved