Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

06.02.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, а 13.02.2015 року та 19.02.2016 року з уточненими, до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. В уточненій позовній заяві від 19.02.2016 року [PERSON] просить: 1. Поділити майно, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на садовий будинок, загальною площею 212,2 кв.м. та земельну ділянку 0,1097 га., розташованих на тер. Зідківської селищної ради Зміївського району, Харківської обл., садове тов. «Буравчик» ВАТ ХТЗ, [NUMBER], припинити. 2. В порядку поділу спільного майна подружжя - визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину садового будинку, загальною площею 212,2 кв.м., розташованого на території Зідківської селищної ради Зміївського району, Харківської області, садове товариство «Буравчик» ВАТ ХТЗ, [NUMBER], з надвірними будівлями та спорудами до яких входить: мансарда, ганок, балкон (2шт.), баня, ганок, убиральня, літній душ, навіс, сарай, огорожа, ворота хвіртка, яма вигрібна (4 шт), колонка. 3. В порядку поділу спільного майна подружжя - визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину земельної ділянки 0,1097 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території. Зідківської селищної ради Зміївського району Харківської області, садове товариство «Буравчик» ВАТ ХТЗ, [NUMBER]. В обгрунтування своїх вимог позивачка вказала, що з відповідачем перебувала у зарестрованому шлюбі з 26.07.1991 року, у 2015 році шлюб розірвано на підставі рішення суду. В період шлюбу, а саме у 2001 році, було придбано спільне майно: садовий будинок, загальною площею 212,2 кв.м., розташований на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області, СТ «Буравчик» ВАТ ХТЗ, [NUMBER], з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку, 1,1097 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області, СТ «Буравчик» ВАТ ХТЗ, [NUMBER]. Право власності на садовий будинок та земельну ділянку зарестровано за [PERSON], які знаходяться у повному його володінні та користуванні. В добровільному порядку майно не поділено. Тому, на підставі ст.ст.60,70,71 СК України, [PERSON] просить поділити майно, що є спільною сумісною власністю, визнав за нею право власності на ? частину садового будинку та земельної ділянки. Крім того, просила врахувати суд положення стст. 120,125 Земельного Кодексу України, роз'яснення постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та правову позицію Верховного Суду України у постановах від 16.12.2015 року у справі № 6 - 2710 цс 15 та від 11.02.2015 року у справі № 6 - 2цс15. У судове засідання [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представники позивачки по довіреності [PERSON] та [PERSON] наполягали на задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у ньому, не заперечувала проти заочного розгляду справи у відсутність відповідача. Щодо неявки відповідача та клопотання про відкладення розгляду справи зазначила, що [PERSON] навмисно не отримує судові повістки, при цьому приймає активну участь у судових засіданням по розгляду справ в Орджонікідзевському суді м.Харкова. Зазначені відповідачем причини неявки є неповажними, доказів на підтвердження перебування за межами м.Харків не надано. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення SMS- повідомлення, дозвіл на що він дав в своїй заяві (а.с.79). Згідно заяви від 18.03.2016 року, направленої на адресу суду електронною поштою, [PERSON] просив слухання справи 18.03.2016 року відкласти на більш пізній період, оскільки за станом здоров'я не може виїхати за межі м. Харків. Крім того, зазначив, що на квітень - перша половина травня 2016 року у нього заплановано тривале медичне лікування, у тому числі і санаторно-курортне за межами м. Харків. Причини неявки у судове засідання, зазначені [PERSON], не підтверджені доказами тому, визнаються судом неповажними. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідив надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано 26.07.1991 року відділом РАЦС Орджонікідзевського райвиконкому м.Харків, актовий запис №506, що підтверджуєься копією свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с.7) Шлюб розірвано в 2015 році. В період шлюбу сторін було побудовано садовий будинок загальною площею 212,2 кв.м., який розташований на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області в садовому товариству « Буравчик» ВАТ ХТЗ [NUMBER], з надвірними будівлями та спорудами до яких входить: мансарда літ. «М-С», ганок літ. «а», балкон літ. «а1», балкон літ. «а2», баня літ «Б-1» з ганком літ. «б», убиральня літ. «В», літній душ літ «Г», навіс літ «Д», сарай літ «Е», огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, вигрібні ями №4,5,6,7, колонка №8. Вказане підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованого інспекцією ДАБК у Харківській області 22.03.2012 року (а.с.154-156), висновком про можливість оформлення права власності на садовий будинок [NUMBER] в СТ «Буравчик» ХТЗ, наданим КП «Зміївське БТІ» (а.с.157) технічним паспортом на садовий будинок, де зазначено рік побудови будинку, надвірних та службових будівель у 2004 році (а.с.160-166) Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.06.2012 року, виданого Зідьківським селищним головою [PERSON] на підставі рішення виконкому ради від 26.04.2012 року, витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Зміївське БТІ» за [PERSON] зареєстровано за №36884819 нерухоме майно: садовий будинок розташований на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області, СТ «Буравчик» ВАТ ХТЗ, [NUMBER], з надвірними будівлями та спорудами. (а.с.8,158) Відповідно до довідки директора КП «Зміївське БТІ» [PERSON] 31206 від 16.02.2016 року, згідно архівних матеріалів, садовий будинок [NUMBER] в садовому товаристві «Буравчик», розташованого на території Зідьківської селищної ради, станом на 31.12.2012 року належав [PERSON] (а.с.171) Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого управлінням Держкомзему у Зміївському районі Харквської області 11.12.2009 року на підставі розпорядження Зміївської районної державної адміністрації Харківської області від 24.10.2007 року №943, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,1097 га., кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області, СТ «Буравчик» ВАТ ХТЗ, [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки: ведення садівництва. (а.с.16) Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленстю між ними. (ст. 63 СК України) Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз'яснено в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК (2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Судом розглядом встановлено, що в період шлюбу сторонами було побудовано садовий будинок в СТ «Буравчик», тому він підлягає поділу в рівних частках. Частиною 4 статті 120 Земельного Кодексу України, передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. В абзаці 2 пункту 18-2 постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. У відповідності до приписів ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Під час розгляду справи № 6-2цс15 Верховний Суд України у постанові від 11.02.2015 року дійшов висновку про те, що при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно із правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Вказані норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. З огляду на викладене, суд визнає право позивачки на ? частину садового будинку з відповідно частиною надвірних та службових будівель, а, відповідно і на ? частину земельної ділянки, що розташовані на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області в садовому товариству «Буравчик» ВАТ ХТЗ, [NUMBER]. Позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. 20.01.2016 року [PERSON] подано заяву про поворот виконання судового рішення (скасованого заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18.05.2015 року по даній справі), яким було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 3654,00 грн. Стягнення з [PERSON] судових витрат та виконання рішення в цій частині підтверджується постановою Орджонікідзевського ВДВС Харківського МУЮ від 16.12.2015 року про закінчення виконавчого провадження №48592704 на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «про виконавче провадження». Відповідно до ч.1,2 ст.380 ЦПК України, питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з тим, що суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, підстав для задоволення заяви [PERSON] про поворот виконання рішення не вбачається.

Outcome: approved