Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

06 лютого 2017 року до Овідіопольського райсуду Одеської області звернувся позивач [PERSON] з вищевказаним позовом, який в порядку ст.ст.43,49 ЦПК України вточнив та зазначив, що він з 01 липня 1999 року працював в Ясинуватському загоні воєнізованої охорони Державного Підприємства «Донецька залізниця», під час виконання своїх обов'язків йому нараховувалась та сплачувалась заробітна плата. З лютого 2016 року по 03 лютого 2017 року відповідач безпідставно припинив виплату заробітної плати, а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітної плати в розмірі 38 243 грн.; суму компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 2 865.41 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. (а.с. 1, 26) В ході судового засідання позивач підтримав свої позовні вимоги, вподальшому представник позивача направив заяву з якої видно, що на позові наполягає просить справу розглянути на підставі поданих доказів. Представник відповідача ДП «Донецька залізниця» до суду не з'явився. Представник відповідача Ясинуватській загін воєнізованої охорони Державного Підприємства «Донецька залізниця» до суду не з'явився. Представник відповідача Регіональна філія до суду не з'явився, при цьому направив заперечення з яких видно, що з позовом не погоджується. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 94 КЗпП України Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,Законом України « Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Так судом встановлено, що позивач [PERSON] [INFO] з 09 квітня 1999 року по 03 лютого 2017 року працював в Ясинуватському загіну воєнізованої охорони Державного Підприємства «Донецька залізниця» на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 38) З лютого 2016 року по 03 лютого 2017 року відповідач припинив виплату заробітної плати та виникла заборгованість по заробітної плати в період з лютого 2016 року по грудень 2017 року основний борг в розмірі 25 357.61 грн., з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час складає 28 223.02 грн. (25 357.61х11.3%/100 =28 223.02 ) та заборгованість по заробітної плати в період з січень - лютий 2017 року в розмірі 10020.94 грн. (а.с. 15,33). Загальна сума не сплаченої заробітної плати складає 38 243.96 грн. ( 28 223.02+10.20.94 =38 243.96). Відповідно до виписки з протоколу середня місячна заробітна плата позивача на 03.02.2017 року складає 4073.09 грн.(а.с.31) В ході судового розгляду справи було встановлено, що відповідач Ясинуватській загін воєнізованої охорони Державного Підприємства «Донецька залізниця» (код 22022462) та відповідач Державне Підприємство «Донецька залізниця» (код 01074957), юридична адреса м. Донецьк, вул. Артема, 68 знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції. Відповідач Регіональна філія (код 40150216) юридична адреса: індекс 84404 Донецька область м. Лиман, вулиця Привокзальна, 22, діє на підставі Статуту затвердженого постановою КМ України від 02.09.2015 року № 735, Положення про регіональну філію, затвердженого рішенням правлення від 30.11.2015 року. В своїх запереченнях відповідач Регіональна філія зазначив, що відповідно до розпорядження КМ України №1284-р від 29.12.2014 року «Деякі питання функціонування ДП «Донецька залізниця» не розпочало свою дію. Натомість згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» утворена нова юридична особа Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (із ідентифікаційним кодом 40075815), постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 затверджено «Статут публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до вище зазначеної постанови Кабінету Міністрів України ПАТ «Укрзалізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код ЄДРПОУ 00034045), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Серед таких підприємств є Державне підприємство «Донецька залізниця» (код ЄДРПОУ 01074957), яке є залізницею, відповідальною перед позивачем. При цьому Державне підприємство «Донецька залізниця» знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції (із юридичною адресою в м. Донецьк, вул. Артема 68, 83001, код ЄДРПОУ 01074957), залишається юридичною особою, свої зобов'язання та документи на їх підтвердження до ПАТ «Укрзалізниця» не передавало (відповідні передавальні акти не складалися і не затверджувалися) і не мало можливості в силу вищенаведених нормативно-правових актів Кабінетів Міністрів України; свої господарські функції до ПАТ «Укрзалізниця» не передавало, самостійно продовжує здійснювати свою господарську діяльність, веде претензійну роботу і розрахунки, бере участь в судових процесах (про що є відкрита інформація в Єдиному реєстрі судових рішень), а тому продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі. Представник відповідача, зазначив, що належним відповідачем по справі є ДП «Донецька залізниця», так як дане підприємство не виключено з державного реєстру підприємств. В свою чергу згідно нормативно правових актів, а саме постанови КМ України від 12.11.2014 року № 604, відповідач Регіональна філія не є правонаступником, але суд не може погодиться з даними запереченням з наступного, позивач виконував свої трудові обов'язки належним чином, не передання тих чи інших актів підприємства або настання правонаступництва під умовами, в даному разі акт ДП «Донецька залізниця» від 05.08.2015 року, не можуть бути підставою щодо не виконання обов'язку підприємства, щодо сплати заробітної плати. Відповідач в підтвердження своїх заперечень посилається на довідку від 13.12.2017 року, що при приєднані особистого складу підрозділів Ясинуватського загону до структурних підрозділів «Краснолиманський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Донецька залізниця» в списках працівників [PERSON] не було, при цьому структурними підрозділами Публічного Акціонерного Товариства «Українська залізниця» (код 40150216) позивачу були видані довідки, підтверджуючи заборгованість по заробітній платі. Виходячи з вищевказаного суд приходить до висновку, що між юридичною особою Регіональна філія «Донецька залізниця» Публічного Акціонерного Товариства «Українська залізниця» (код 40150216) та позивачем [PERSON] виникли трудові правовідносини, що свідчить про те, що дана юридична особа є належним відповідачем. Відповідач в своїх запереченнях посилається на висновок щодо унеможливлення виконання обов'язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин від 16.01.2018 року. В даному висновку п.9 зазначено, що дії форс-мажорних обставин стосується трудових відносин, які ґрунтуються на нормах ст. 117 КЗпП щодо обов'язкової умови для накладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум заробітної плати при звільненні, але предметом спору є обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівнику, (а не стягнення заробітної плати при звільненні), а тому суд вважає, що посилання відповідача на даний висновок є помилковим, який не ґрунтується на законі. Крім того відповідно до статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільнюється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили, як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільнює від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року, зі змістом ч. 1 ст. 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Згідно ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 року №44(5). Вказаний регламент Торгово-промислової палати є спеціальною нормою, яка регулює відповідні правовідносини, а тому учасники таких правовідносин повинні дотримуватись вимог, викладених у регламенті Торгово-промислової палати. Відповідно до п. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку, що протягом дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним, та допустимим доказом, що підтверджує форс-мажор, що мало місце на території проведення антитерористичної операції є сертифікат Торгово-промислової палати України, а не науково-правовий висновок, який був наданий з боку відповідача. Сертифікат ТПП України повинен видаватися по конкретному договору, контракту, тощо, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, законодавчих чи інших нормативно-правових актів, і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Таким чином суд приходить до висновку, що висновок ТПП України не розповсюджується на трудові правовідносини між підприємством та працівником, а саме посилання відповідача на ці висновки є помилковим. Позивач надав суду розрахунок суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 2 865.41 грн. та заборгованість по заробітної плати з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 25 357.61 грн., судом перевірений складений вірно (а.с.3). Позивач просить стягнути з відповідача регіональна філія моральна шкода в розмірі 2000 грн. У зв'язку з невиплатою заробітної плати позивачу була спричинена моральна шкода, порушення відповідачем виплати заробітної плати призвели до втрати налагоджених і нормальних умов життя, через що, позивач вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, через несвоєчасну сплату заробітної плати позивач не міг своєчасно та в повному обсягу оплатити житлово-комунальні послуги, нести витрати по утриманню будинку, належним чином харчуватись та утримувати сім'ю, внаслідок чого йому були спричинені душевні страждання, з урахуванням тривалості цих страждань, матеріального положення сторін, суд вважає відповідно до ст. 237-1 КЗпП стягнути з регіональної філії на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Відповідно до ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не менш ніж за один місяць, в розмірі 4073.09 грн. Позивач звернувся до суду з позовом про захист своїх трудових прав, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з регіональної філії на користь держави підлягають стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved