Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

06 вересня 2019 року позивач [PERSON] . звернувся до суду із позовом до приватного сільськогосподарського підприємства «Україна» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати. На обґрунтування позову вказав, що отримав у спадщину земельну ділянку площею 6,7963 га, яка розташована на території Каїрської сільської ради Лиманського району Одеської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і передана в оренду ПрАТ «Україна» на підставі договору землі від 01.01.2011 року, укладеного між спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , та відповідачем. Вказує, що після отримання спадщини у 2018 році звернувся до орендаря із усною вимогою про сплату орендної плати, проте отримав відмову. У 2019 року повторно звернувся до ПрАТ «Україна» із письмовою вимогою про сплату орендної плати, але безрезультатно. На підставі викладеного, просить розірвати договір оренди землі 01.01.2011 року, укладений між [PERSON] та ПрАТ «Україна» стягнути з відповідача на його користь орендну плату за користування належної йому земельної ділянки за 2018 та 2019 роки в розмірі 42600 грн.. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, надав на адресу суду заяву, якою просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ПрАТ «Україна» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. Представник відповідача ознайомився із матеріалами справи але відзиву не подав жодних клопотань та заперечень від ПрАТ «Україна» не надходило. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.01.2011 року між [PERSON] та ПрАТ «Україна» було укладено договір оренди землі умовами якого [PERSON] передав в оренду ПрАТ «Україна» належну йому згідно Державного акту серії ОД № 040982 земельну ділянку площею 6,80 га, із кадастровим номером 5122781500:01:001:0353, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Каїрської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, строком на 10 років. Вказаний договір зареєстровано 29.11.2012 року зі строком дії до 29.11.2022 року. [INFO] [PERSON] помер. 30 листопада 2018 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину яка складається з земельної ділянки площею 6,7963 га, у тому числі за земельними угіддями: рілля - 6,7963 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5122781500:01:001:0353, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-ОД № 040982, виданого на підставі рішення IX сесії ХХПІ скликання Петрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 10 березня 2000 року № 55, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 97 від 21 березня 2000 року. Відомості щодо набуття права власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відносно даної земельної ділянки внесено 30 листопада 2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується відповідним витягом № 147595569 від 30.11.2018 р. Надана позивачем заява від 30.07.2019 року не може бути сприйнята судом як доказ належного повідомлення орендаря у розумінні ч.3 ст. 148-1 ЗК України так як заяву направлено з порушенням місячного терміну та вона не містить реквізитів для сплати орендної плати. Посилання позивача на усне повідомлення орендаря про зміну власника земельної ділянки та необхідність сплати орендної плати також не можуть бути сприйняті судом як належний доказ. Частиною 1 статті 4\~ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629\~ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Свобода договору включає, серед іншого, право сторін змінювати, розривати або продовжувати чинність укладеного ним договору. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, зокрема у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.\~792\~ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Таким законом є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року №161-ХІV, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 31 якого, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Статтею 32\~Закону України\~«Про оренду\~землі» врегульовано правовідносини щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Згідно частини четвертої зазначеної статті Закону №161-ХІV, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Системний аналіз вказаних положень діючого законодавства дає підстави вважати, що договір оренди землі може бути розірваний судом за вимогу нового власника земельної ділянки, якщо таке право передбачено договором. За загальними приписами ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення ( ч.1.ст. 1225 ЦК України) Згідно ч. 1 ст.\~148-1\~Земельного кодексу\~України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки. У пункті 33 договору оренди землі, сторони погодили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Вказаний пункт договору повністю узгоджується з вищезазначеними положеннями ЦК України, Закону України «Про оренду землі», а також положеннями ст. ст. 6, 627 ЦК України. Враховуючи викладене та те, що позивач набув право власності на спірну земельну ділянку в установленому законом порядку, як новий власник спірної земельної ділянки не бажає продовжувати дію договору оренди землі, укладеного з попереднім власником, а умовами договору оренди землі передбачено його розірвання у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та постановити рішення, яким розірвати спірний договір оренди землі. Саме такий правий висновок викладено і постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі №647/1460/17. Суд також вважає, що встановлений ним факт недотримання вимог ч. 3 ст. 148-1 ЗК України в частині наявності у особи, яка набула право власності на земельну ділянку, обов`язку протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї повідомити про це її користувачів за визначеною законом формою, не є підставою для відмови у позові в частині розірвання договору оренди землі, оскільки жодних правових наслідків для нових власників земельних ділянок, які таких дій не вчинили ЗК України та інші нормативні акти не містять. Разом з тим, суд вважає, що не виконання позивачем вимог ч. 3 ст. 148-1 ЗК України є підставою для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості з орендної плати. Згідно з ч.3 ст. 148-1 ЗК України особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: - кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; - найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; - місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; - платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Як вбачається з матеріалів справи таки вимоги закону дані вимоги нею виконані не були. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення орендної плати за 2018 та 2019 року суд виходить з того, що не маючи можливості самостійно визначити коло спадкоємців померлого [PERSON] та не отримавши передбачені ч.3 ст. 148-1 ЗК України документи, орендар ПСП «Україна» не мав технічної можливості здійснювати виплату орендної плати за землю спадкоємцям померлого власника земельної ділянки.

Outcome: partial