Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

05 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] державного майна України про стягнення індексації заробітної плати, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона працювала на ВАТ «Содовий завод» з 09.08.1982 року по 21.09.2001 року. На підставі посвідчення комісії по трудовим спорам від 14.05.2003 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 630,39 грн. Вказана заборгованість по заробітній платі позивачеві була виплачена в травні 2016 року. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 22.02.2017 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] стягнуто індексацію заробітної плати в розмірі 2453,67 грн. 24 січня 2013 року одержано лист [PERSON] державного майна України в Донецькій області, в якому йдеться про те, що станом на 01.01.2013 року в Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод». 10.09.2013 року колектив працівників звернувся зі скаргою на невиконання рішень Слов'янського міськрайонного суду до Президента України. Постановою господарського суду Донецької області від 04.09.2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Державним виконавцем відділу винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень. Всі виконавчі документи, згідно акту передачі виконавчих документів від 21.03.2013 року, передані арбітражному керуючому ВАТ «Содовий завод». Враховуючи викладене, позивач вважає, що оскільки частка державної власності у статутному капіталі ВАТ «Содовий завод» становить 100 %, то відповідно до ст. 619 ЦК України за його дії має нести субсидіарну відповідальність [PERSON] державного майна України, тому, згідно з ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача на свою користь індексацію заробітної плати в розмірі 2453,67 грн. В судове засідання позивач не зявилася, однак надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] державного майна України в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату та час слухання по справі. Згідно з ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у ВАТ «Содовий завод» м. Слов'янська. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 22.02.2017 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] стягнуто індексацію заробітної плати в розмірі 2453,67 грн. Згідно з ст.ст. 1, 5 Закону України «Про [PERSON] державного майна України», [PERSON] державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. До повноваження [PERSON] державного майна України належить погодження мирових угод, планів санації і переліків ліквідаційних мас та змін і доповнень до них у справах про банкрутство господарських організацій з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу, які перебувають у процесі приватизації. Із зазначених вище законодавчих положень не вбачається наявність повноважень [PERSON] щодо відповідальності за обставинами, які наведені у позовній заяві. Суд не може погодитися з доводами позивача щодо того, що відповідач має нести субсидіарну відповідальність за дії ВАТ «Содовий завод» виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 619 Цивільного кодексу України лише договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у звязку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута. Як зазначено у ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у звязку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обовязків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у звязку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у звязку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі. Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про акціонерні товариства» засновниками акціонерного товариства визнаються держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, а також фізичні та/або юридичні особи, що прийняли рішення про його заснування. Отже, ч. 2 ст. 152 ЦК України, а також ч. 2 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватись будь-які санкції, що обмежують їх права у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. Посилання позивача на ст. 619 ЦК України є безпідставним, оскільки до спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, зокрема КЗпП, а додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобов'язання, якого між сторонами не існувало. Також, згідно з ч. 1 ст. 176 ЦК України, держава, [PERSON] Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Жодним законом не передбачена субсидіарна відповідальність [PERSON] за неможливість виконання підприємством грошового зобовязання. Також, між сторонами у справі не існувало будь-яких зобовязань, вони не знаходилися у трудових відносинах. [PERSON] також не є правонаступником товариства. Враховуючи відсутність правових підстав для субсидіарної відповідальності [PERSON] державного майна України в результаті діяльності ВАТ «Содовий завод», суд дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed