overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

07.08.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що він з відповідачем перебуває у шлюбі з 17.05.2014 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №168. Від даного шлюбу дітей не мають. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з червня 2014 року. Сімейне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, різні звички та уподобання, вони не змогли пристосуватися один до одного, тому він вважає збереження сім'ї неможливим та просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач на позові наполягав, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України за наявності для того законних підстав про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 17.05.2014 року (а.с.4), від даного шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2014 року, сімейне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, різні звички та уподобання, сторони не змогли пристосуватися один до одного. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

07.08.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, в якій вказала, що з 06.06.1992 року по 18.04.2014 рік вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] [INFO], яка проживає з позивачкою. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Тому позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі нею позовної заяви і до повноліття дитини. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього на адресу суду надійшла заява в якій він просить розглядати справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі . Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] (згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 28 вересня 2013 року відділом ДРАЦС по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області). Неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою, виданою управителем ОСББ «ЮНІСТЬ - 82» від 04.08.2014 року. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України суд, врахувавши обставини справи та матеріальне становище платника аліментів, прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 367 ч.1 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в справах про стягнення аліментів. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

07.08.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з [PERSON] посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона з 13.05.2005 року по 22.08.2012 року знаходилася у шлюбі та від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання сина, тому вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до його повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 13.05.2005 року по 22.08.2012 року знаходилися у шлюбі (а.с.3), від якого у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.5) який мешкає разом з позивачем (а.с.6) та знаходиться на її утриманні. Відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, хоча відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі - 243,60грн., згідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

07.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна. Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 20374697 від 16.07.2010 року відділом ДВС Апостолівського РУЮ було накладено арешт на нежиле приміщення розташоване за адресою [ADDRESS], приміщення 1а, власником якого був [PERSON]. Вказане нерухоме майно було арештовано в рахунок боргових зобов'язань боржника. Вказане нерухоме майно було позивачем придбано відповідно до Акту державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 02.06.2014 року. На підставі вказаного акту Державний реєстратор має видати позивачу Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, тим не менше через наявність арешту накладеного на вказаний об'єкт нерухомості позивач позбавлений можливості отримати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Позивач в судове засіданні не з'явився, надав заяву, у якій просив справу слухати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 20374697 від 16.07.2010 року відділом ДВС Апостолівського РУЮ було накладено арешт на нежиле приміщення розташоване за адресою [ADDRESS], приміщення 1а, власником якого був [PERSON]. Вказане нерухоме майно було арештовано в рахунок боргових зобов'язань боржника. Вищевказане нерухоме майно було [PERSON] придбано відповідно до Акту державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 02.06.2014 року. Відповідно до ч. 1,2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. У ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішення суду. У даному випадку, державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС. Таким чином позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

07.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 03.07.2010 року. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, не проживають разом, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Сторони через канцелярію суду подали заяви, в яких просили розглянути справу без їх особистої участі, при цьому позивач наполягав на розірванні шлюбу, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 03 липня 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

07.08.2014року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 20.05.2006р., мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.4,6). Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, інших стягнень з нього не проводиться. Позивачу коштів на утримання дитини не вистачає, дитина фактично знаходиться на її утриманні. Відмова відповідача у добровільний спосіб надавати допомогу їх спільній дитині ставить позивача у скрутне матеріальне становище, в зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок покладається на обох батьків у рівних частка. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

07.08.2014 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, та просив стягнути з відповідача на свою користь суму неповерненого залишку депозитного вкладу та відсотків в розмірі 7646,92 доларів США та завданої моральної шкоди в розмірі 2700 грн. посилаючись на те, що 18 вересня 2013 року між Публічним Акціонерним Товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк України «ВіЕйБі Банк» його Житомирським відділенням № 39 та [PERSON], був укладений договір банківського вкладу № 649776/2013 від 18.09.2013 р., відповідно до пункту 1.1 якого позивач передала відповідачу, грошову суму в розмірі 18000 доларів США строком на шість місяців зі ставкою 10.5 % річних. Проте, Банк не виконав свого зобов'язання про виплату депозитних коштів та процентів позивачу в повному обсязі, та кошти повернув частково. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі вимог ст.ст.158, 169, 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 18 вересня 2013 року між Публічним Акціонерним Товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк України «ВіЕйБі Банк» його Житомирським відділенням № 39 та [PERSON], був укладений договір банківського вкладу № 649776/2013 від 18.09.2013 р., відповідно до пункту 1.1 якого позивач передала відповідачу, грошову суму в розмірі 18000 доларів США строком на шість місяців зі ставкою 10.5 % річних. 18 березня 2014 року відповідно до пункту 1.6 договору банківського вкладу № 649776/2013, [PERSON] звернулась із заявою про дострокове повернення вкладу. Згідно заяви відповідач перевів депозитний вклад згідно договору банківського вкладу №649776/2013 від 18.09.2013 р., в сумі 18000 доларів США на поточний рахунок для виплат № 2620305000437 (факт якого підтверджується квитанцією меморіального ордера від 18.03.2014 року № 876787). Проте відповідач не виконав свого зобов'язання про виплату депозитних коштів та процентів [PERSON] 19 березня 2014 року. З 10 квітня по 29 квітня 2014 року відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

07.08.2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебуває з відповідачкою у шлюбі, який зареєстровано 27.07.1996 року в Гостинцівській сільській раді Мостиського району Львівської області за актовим записом №3. Вказує, що від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Стверджує про те, що на початку їх подружнє життя складалося нормально, але згодом в сім'ї почалися сварки та конфлікти і він з відповідачкою перестали розуміти один одного, так як в них різні погляди на життя. Зазначає, що приймав міри для збереження сім'ї, однак переконався, що вони були марними. З відповідачкою як подружжя близько двох років разом не проживає, син [PERSON] проживає разом із ним, а дочка [PERSON] - з відповідачкою, їх шлюб існує лише формально та між ними втрачено почуття любові і поваги. Надалі перебувати у даному шлюбі не бажає, а тому просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою, а також витребувати копію свідоцтва про народження сина - Івана. Позивач в судове засідання не з'явився, а в позовній заяві просить суд розглядати справу без його участі. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила і також підтвердила той факт, що понад рік не проживає з позивачем і не підтримує з ним шлюбних відносин. Заперечила проти надання терміну на примирення та після розірвання шлюбу бажає іменуватись прізвищем «[PERSON]». Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 27 липня 1996 року у Гостинцівській сільської ради Мостиського району Львівської області за актовим записом №3. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. З пояснень відповідачки та позовної заяви вбачається, що сторони біля двох років проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, наполягають на розірванні шлюбу, заперечують проти надання їм терміну на примирення, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя, а тому суд приходить до висновку, що згідно з ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Вказані обставини підтверджуються поясненнями відповідачки, свідоцтвом про шлюб між сторонами, копією паспорта позивача. Також є всі підстави іменувати відповідачку після розірвання шлюбу прізвищем «[PERSON]» за її вимогою, яке вона обрала під час державної реєстрації шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

07.08.2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач зазначила, що відповідач, [PERSON] є батьком неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому вона була вимушена звернутися до суду з позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач працює, аліменти нікому не платить, але добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому вона була вимушена звернутися до суду з позовом та просить стягнути з нього аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно на утримання сина - [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що надав суду письмову заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне. 08 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Соледарської міської ради м.Артемівська Донецької області, актовий запис № 47 та видано свідоцтво серії [NUMBER]. Від шлюбу народилася дитина, син - [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON], народився [INFO] року, про що в книзі реєстрації народжень 2014 року травня місяця 20 числа зроблено відповідний запис № 39, батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Дитина проживає разом з позивачкою, [PERSON]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, працює на ДП «Артемсіль» укладчиком - пакувальником. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, згоден на сплату аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 цього ж Кодексу частка заробітку/доходу/, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом та ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із наведених доказів вбачається, що сторони проживають окремо, позивачка виховує і утримує сина, відповідач має можливість утримувати сина, так як працює, здоровий, інших утриманців не має, непрацездатних батьків не має. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved