Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

06 квітня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до ПАТ «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК», приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М, треті особи без самостійних вимог - ТОВ «Трансмед-Трейд», ТОВ «Компанія з управління активами «Спільні інвестиційні проекти», Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис на підставі договору іпотеки, який рішенням суду було визнано недійсним. За цих обставин позивач просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, скасувати постанови у виконавчому провадженні про відкриття та про арешт майна боржника, виключити записи з реєстру речових прав (а.с. а.с. 3-7, 39-43). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Вказувала, що оскільки договір іпотеки був визнаний недійним, виконавчий напис нотаріуса вчинений на вказаному договорі підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідачі в судові засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Представники третіх осіб без самостійних вимог в судові засідання не з'явились, про місце час та розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» були видані роз'яснення від 07 лютого 2014 року щодо правил підсудності справ а саме, що згідно з п. 16 Постанови ВССУ № 3 спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. ЦПК визначає підсудність справ щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса - за місцем його виконання відповідно до ч. 12 ст. 110 ЦПК. Місце виконання рішення визначене ст. 20 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV). Судам слід пам'ятати, що виключну підсудність згідно з п. 42 Постанови ВССУ № 3 встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, якщо, наприклад, пред'явлені позовні вимоги стосуються нотаріально посвідченого договору про відчуження нерухомості, то позов подається з дотриманням правил про виключну підсудність, тобто до суду за місцезнаходженням майна або основної його частини. Стосовно інших справ щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні жодних спеціальних норм ані в ЦПК, ані в Законі № 3425-XII не закріплено. У зв'язку з цим застосовуються правила ч. 1 ст. 109 ЦПК щодо підсудності справ за місцезнаходженням відповідача, згідно з якою позови до фізичної особи пред'являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Тобто застосовуються правила загальної територіальної підсудності, оскільки ч. 12 ст. 110 ЦПК визначає альтернативну підсудність (за вибором позивача). З огляду на зазначене, даний позов територіально підсудний Кіровському районному суду м. Дніпропетровська, оскільки виконання вказаного вище виконавчого напису здійснюється в відділі примусового виконання рішень Головного управління державної виконавчої служби ГУЮ Дніпропетровської області яке знаходиться на території Центрального району м. Дніпро. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого. Між [PERSON] та ПАТ КБ «Південкомбанк» 14 березня 2011 року було укладено договір іпотеки №1203_13Ю, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Бондар\~І.М. за реєстровим №1499. Згідно умов договору [PERSON] передав банку в рахунок забезпечення зобов'язань за кредитним договором №120К-13Ю від 14 березня 2011 року у іпотеку наступне нерухоме майно: комплекс, загальною площею 3289,7кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] заставною вартістю 3 499 788,48 грн. (а.с.8-13). 21 червня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар\~І.М. був вчинений виконавчий напис, за реєстровим № 3185, яким було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - комплекс, загальною площею 3 289,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] що належить на праві власності [PERSON], який є майновим поручителем ТОВ «ДНІПРОМЕТПОСТАЧ» за його кредитним зобов'язанням за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 120К-13Ю від 14 березня 2011 року, укладеним між ним та ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПІВДЕНКОМБАНК». Зазначене нерухоме майно на підставі іпотечного договору, посвідченого 14 березня 2011 року приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. за реєстром № 1499 передане в іпотеку ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПІВДЕНКОМБАНК» строк платежу за яким настав 19 жовтня 2011 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПІВДЕНКОМБАНК» в загальному розмірі 8 789 012,37 грн. (а.с.23). Рішенням Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року по цивільній справі № 175/4874/16-ц, було задоволено позов [PERSON] до ПАТ «КБ «Південкомбанк», ТОВ «Трансмед-трейд», ТОВ «Компанія з правління активами «Спільні інвестиційні проекти» про визнання договору іпотеки недійсним, вирішено визнати недійсним договір іпотеки №1203_13Ю від 14 березня 2011 року укладений між [PERSON] та ПАБ ПАТ КБ «Південкомбанк», скасувати заборону відчуження нерухомого майна - Комплексу, загальною площею 3289,7 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS], накладену Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на підставі договору іпотеки №1203_13Ю від 14 березня 2011 року (номер договору в реєстрі правочинів 1499) та іпотеку накладену у зв'язку з укладенням між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Південкомбанк» договору іпотеки від 14 березня 2011 року шляхом виключення відповідних записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, визнати недійсним Договір відступлення права вимоги за Договором про надання відкличної кредитної лінії №120К-13Ю від 14.03.2011 року укладений 30.08.2013 року між ПАТ КБ Південкомбанк» та TOB «Трансмет-Трейд», визнати недійсним Договір відступлення права вимоги за Договором про надання відкличної кредитної лінії №120К-13Ю від 14.03.2011 року укладений 20.03.2015 між TOB «Трансмет-Трейд» та TOB «Компанія з управління активами «Спільні інвестиційні проекти», стягнути солідарно з ПАТ «КБ «Південкомбанк», ТОВ «Трансмед-трейд» та ТОВ «Компанія з правління активами «Спільні інвестиційні проекти» на користь [PERSON] судові витрати по справі (а.с.13-17). Вказане рішення 29 листопада 2016 року набрало законної сили (а.с.17). Представник позивача в судовому засіданні вказував, що оскільки договір іпотеки було визнано недійсним то виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, осиної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж зазначені у вказаній статті, якщо такий спосіб передбачено законом. Згідно ч. 12 ст. 110 ЦПК України визначена підсудність судам справ про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, отже, законодавчо визначена можливість застосування відповідного способу захисту прав та інтересів. Оскільки іпотечний договір №1203_13Ю від 14 березня 2011 року був визнаний рішенням суду, яке набрало законної сили, недійсним, виконавчий напис від 21 червня 2012 року, вчинений на підставі даного іпотечного договору, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, підлягають задоволенню й вимоги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна боржника оскільки підставою для відкриття виконавчого провадження та проведення в ньому виконавчих дій був вказаний вище виконавчий напис, який визнаний таким, що не підлягає виконанню. Також підлягає виключенню записи щодо відчуження нерухомого майна внесені на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та з Державного реєстру обтяжень на нерухоме майно. Вирішуючи позовні вимоги до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.п. 1.1. - 1.2. п. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованим в міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №22/20595 (з наступними змінами та доповненнями), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно п. 3.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. При вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. Таким чином, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М не є належним відповідачем у справі, тому у позовних вимогах до неї слід відмовити. Вирішуючи питання щодо судових витрат по справі суд виходить з наступного. Позивачем було заявлено в поданому позові три вимоги немайнового характеру, які були задоволені в повному обсязі, проте при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1 653,60 грн. за його позовні вимоги, разом з тим, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за вимогу немайнового характеру становить 640 грн. , тобто загальна сума судового збору повинна були бути сплачена в розмірі 1 920 грн. Згідно п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК. З огляду на викладене суд вважає за необхідне в порядку розподілу судових витрат за результатами розгляду справи з урахуванням положень ст. 88 ЦПК, стягнути з ПАТ «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 653,60 грн. а також стягнути з ПАТ «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі 263,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved