Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

05 серпня 2021 року до суду для розгляду за підсудністю згідно ухвали Обухівського районного суду Київської області від 06 липня 2021 року надійшов позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 30.08.2007 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням суду від 15.04.2019 року було розірвано. Від вказаного шлюбу вони з відповідачем мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батько дітей вже більше року до своїх дітей не приходить, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сім`ї та дітей не приймає, що призвело до накопичення боргу по аліментам на утримання малолітніх дітей. Батько дітей ніяким чином не піклується про своїх дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дітьми. Ухилення батька від виконання батьківських обов`язків свідчить про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав. Також у відповідності до ст. 196 СК України, прохає стягнути з [PERSON] пеню за прострочення зі сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 92089,25 грн, що не є більше 100 % заборгованості відповідно до довідки-розрахунку боргу по аліментах. Посилаючись на викладене, позивач просила суд, позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні [PERSON] , [INFO] ; позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 92089 грн 25 коп. 14 вересня 2021 року відповідач подав до суду Відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач у позовній заяві зазначає, що він не платить аліменти на утримання дітей, не приходить до дітей, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сім`ї не приймає. Крім того, з нього необхідно стягнути 92089,25 грн пені за прострочення сплати аліментів. У 2018 році він оформив договір дарування Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, у них з позивачем була домовленість про те, що у випадку дарування частини житлового будинку у позивача не буде претензій матеріального характеру до відповідача з приводу аліментів на дітей. З 20.05.2019 року і по теперішній час він прописаний та фактично проживає у [ADDRESS] . Про наявність відкритого виконавчого провадження випадкового дізнався у квітні 2021 року, при цьому ні номер виконавчого провадження, ні сума стягнення, йому не була відома. Постанова про прийняття виконавчого провадження йому прийшла у червні 2021 року. Крім того, у період з 17.04.2019 року по квітень 2021 року фактично не міг сплачувати аліменти в розмірі 4307,67 грн, так як йому була встановлена 3 група інвалідності і він отримував соціальну допомогу у розмірі 1854,00 грн, тобто розмір місячного доходу був меншим у два рази за розмір стягуваних аліментів. У зв`язку з хворобою та лікуванням він працевлаштувався на роботу в травні 2021 року та з серпня 2021 року почав сплачувати аліменти. Посилаючись на викладене, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] (а.с.63-64). 28 вересня 2021 року позивач подала до суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що договір дарування, про який зазначає відповідач, було укладено між ними до розірвання шлюбу, під час фактичного проживання, у даному договорі жодних умов щодо аліментів на дітей не обумовлено. Твердження відповідача про необізнаність наявності виконавчого провадження не відповідають дійсності, оскільки вона засобами телефонного зв`язку зверталася до відповідача з проханням надавати допомогу на дітей, на що він відповів відмовою, тому вона вимушена була звернутися до суду. Твердження відповідача стосовно того, що у нього не було змоги сплачувати аліменти, не може впливати на обсяг його обов`язків, оскільки діти є малолітніми та не можуть самостійно себе утримувати. Крім того, відповідач не спростував той факт, що він не ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с.91-93). Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із наведених у позові та відповіді на відзив підстав та крім того, пояснили суду, що з уточненим кінцевим розрахунком заборгованості [PERSON] по аліментах погоджуються, його не оскаржували. Пояснили, що з 2019 року по серпень 2021 року відповідач взагалі не спілкувався з дітьми та не цікавився їх життям, в серпні 2021 року (після звернення позивача з позовом до суду) один раз приїжджав та мав зустріч з дітьми протягом 30 хвилин. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог із підстав, зазначених у відзиві. Крім того, [PERSON] пояснив суду, що спілкуватися з дітьми йому перешкоджає позивач, періодично блокуючи його номер в телефонах дітей. В той же час, він телефонує дітям, цікавиться їх життям, висилає посилки з солодощами та канцтоварами на свята, поповнює рахунки мобільних телефонів дітям, декілька разів поповнював картковий рахунок [PERSON] . Про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь позивача він дізнався в квітні 2021 року, тому вважає, що саме з цього часу з нього може бути стягнуто пеню за несплату аліментів. Вказав, що восени 2019 року в нього був інсульт та в подальшому операція на серці, в зв`язку з чим була тривала реабілітація. В зв`язку з лікуванням та відсутністю коштів, він не міг часто відвідувати дітей та в повному обсязі допомагати їм. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання, у якому просив розгляд справи проводити у його відсутність та зазначив, що висновок органу опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав № 60/07-15/1151 від 04.06.2021 року підтримує в повному обсязі. Допитана в судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що вона ображається на тата [PERSON] , оскільки той не виконує сої обіцянки та не вірить їй . Повідомила, що батько телефонує їй десь 2-4 рази на місяць, рідко відправляв посилки, на день народження не вітав. Свідок [PERSON] пояснив, що він проживає з [PERSON] та її дітьми, відповідач [PERSON] дітей не відвідував, матеріально не допомагав, лише періодично телефонував. Позивач та відповідач з 30.08.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 квітня 2019 року розірвано (а.с.11). Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступне. Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15-16). Обухівським районним судом Київської області 01 жовтня 2019 року, на підставі рішення суду по справі № 372/1437/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, видано виконавчий лист, яким стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частин всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.04.2019 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.12). Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої старшим державним виконавцем Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області, заборгованість по виконавчому листу № 372/1437/19 за період з квітня 2019 року та станом на 01.10.2021 року становить 72228,18 грн. З квітня 2019 року по липень 2021 року, [PERSON] не сплачував аліменти. В серпні 2021 року ним було сплачено 2510,00 грн, у вересні 2021 року - 2510 грн (а.с.108-109). Як вбачається з квитанції від 01.11.2021 року, [PERSON] сплачено аліменти в розмірі 2510 грн. (а.с.125). Згідно довідки з місця проживання сім`ї та прописки, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , який їй належить. Разом з нею у вказаному житловому будинку зареєстровані її доньки - [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Відповідно до Актів обстеження умов проживання від 24.03.2021 року, було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що умови проживання в цілому задовільні, діти проживають в окремій кімнаті, забезпечені окремими спальними місцями, окремими столами для навчання, шафами для одягу. За цією адресою проживають: [PERSON] - мати, [PERSON] - вітчим, [PERSON] та [PERSON] - доньки (а.с.17,20). [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , згідно Висновків про стан здоров`я, є здоровими (а.с.22-24). Відповідно до Актів обстеження фактичного проживання від 24 березня 2021 року, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за даною адресою не проживає (а.с.18-19). Згідно характеристики [PERSON] , остання є ученицею 6-го класу Трипільського ліцею Української міської ради Обухівського району Київської області, вихованням дитини займається мати [PERSON] , часто відвідує ліцей, цікавиться навчанням дитини. Батько [PERSON] життям та навчанням доньки не цікавиться, в ліцеї жодного разу не з`являвся, не телефонував, не цікавився навчанням (а.с.25,26). Відповідно до характеристики [PERSON] , остання є ученицею 2-го класу Трипільського ліцею Української міської ради Обухівського району Київської області, вихованням дитини займається мати [PERSON] , часто відвідує ліцей, цікавиться навчанням дитини. Батько [PERSON] за два роки навчання дитини в школі не з`являвся і не цікавився життям, не приймав участь у вихованні доньки (а.с.27-28). Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, складеного Обухівською районною державною адміністрацією Київської області як органу опіки та піклування № 60/07-15/1151 від 04.06.2021 року, Обухівська районна державна адміністрація Київської області як орган опіки та піклування, з метою захисту законних прав та інтересів дітей, а також враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Обухівської райдержадміністрації від 26 травня 2021 року, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.34-35). Вирішуючи позовну вимогу в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Із наданих суду доказів, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконує свої обов`язки по вихованню та утриманню дітей. Проте, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях. Разом з тим, як встановлено судом, [PERSON] у 2019 році перебував на стаціонарному лікуванні, в травні 2021 року працевлаштувався та з серпня 2021 року почав сплачувати аліменти на утримання дітей. Періодично цікавиться життям дітей, спілкуючись з ними по телефону, після надходження позовної заяви до суду відвідав дітей за місцем їх проживання. Крім того, судом встановлено, що неактивна участь батька в житті доньок спричинена тривалим конфліктом між сторонами, проживанням відповідача на значній відстані від дітей. Після розірвання шлюбу, відповідач фактично позбавлений можливості спілкуватися із доньками, що призводить до того, що формування відношення дітей до батька відбувається лише під впливом матері, яка має неприязні стосунки із відповідачем. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком займається мати, не свідчить про те, що батько дітей не бажає брати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо й умисно нехтує батьківськими обов`язками. Самий факт існування заборгованості відповідача зі сплати аліментних платежів не є виключною обставиною, яка може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач мав можливість сплачувати аліменти, проте свідомо ухилявся від їх сплати і від участі в утриманні дітей. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у зв`язку з відсутністю постійної роботи, розладом здоров`я, однак, беручи до уваги, що відповідач почав виконувати обов`язки зі сплати аліментів зазначена обставина, на переконання суду, не може бути підставою для застосування крайнього заходу впливу на батька у виді позбавлення батьківських прав. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що поведінку [PERSON] до дітей [PERSON] та [PERSON] можливо змінити у кращу сторону без застосування крайнього заходу впливу, тому позов в частині позбавлення [PERSON] у відношенні [PERSON] та [PERSON] до задоволення не підлягає. Проте, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей, а саме: дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 92089 грн. 25 коп суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої старшим державним виконавцем Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області, заборгованість по виконавчому листу № 372/1437/19 за період з квітня 2019 року та станом на 01.10.2021 року становить 72228,18 грн. З квітня 2019 року по липень 2021 року, [PERSON] не сплачував аліменти. В серпні 2021 року ним було сплачено 2510,00 грн, у вересні 2021 року - 2510 грн (а.с.108-109). У відповідності з вимогами ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. В ході судового розгляду, судом встановлено, що розмір заборгованості зі сплати аліментів, зазначений у вказаному розрахунку, визнано відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожний день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] допустив заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, то у [PERSON] як одержувача аліментів, виникло право на стягнення з відповідача пені, як відповідальності за прострочення сплати аліментів. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що він подарував належну йому частку в житловому будинку [PERSON] та між ними виникла домовленість про відсутність у останньої претензій стосовно аліментних зобов`язань. Надаючи оцінку твердженням відповідача, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 19.12.2018 року [PERSON] подарував [PERSON] належну йому Ѕ частку житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.99-103). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 190 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. Аналізуючи вказані норми, суд зазначає, що законодавцем чітко визначені підстави припинення права на аліменти у зв`язку з набуттям права власності на майно, умовами якого є: виникнення права на аліменти та укладення в подальшому договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, набувачем за яким є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно Натомість, судом встановлено, що укладення договору дарування частки житлового будинку між сторонами передувало виникненню права на отримання аліментів, крім того сама природа договору дарування є відмінною від договору про припинення права на аліменти, під час укладення якого є обов`язковим дозвіл органу опіки та піклування та набуття майна, або його частки у власність дитини. За таких обставин, суд дійшов висновку, що факт дарування відповідачем частки житлового будинку позивачу не впливає на його аліменті зобов`язання. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Zp=(A1Х1%ХQ1)+(A2Х1%ХQ2)+……….(AnХ1%ХQn), де: Zp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Перевіривши розрахунок наданий позивачем, з урахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України, суд встановив, що розмір пені за прострочення сплати аліментів, станом на 31.08.2021 року, становить 100 відсотків заборгованості згідно розрахунку від 04.10.2021 року, тобто 72228,18 грн. Згідно ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом встановлено, що в період з 12.08.2019 року по 23.08.2019 року та з 25.11.2019 року по 09.12.2019 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні Як вбачається з Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ, [PERSON] має третю групу інвалідності з 10.02.2020 року (а.с.70). Відповідно до Довідки № 2187/7-27 від 03.09.2021 року, [PERSON] отримує з 10.02.2020 року соціальну допомогу, як особа яка має 3 групу інвалідності та за період з лютого 2020 року по вересень 2021 року отримав допомогу в загальному розмірі 3416,65 грн. (а.с.71). [PERSON] з 05.05.2021 року працює у Відділі культури, спорту, сім`ї та молоді виконкому Глобинської міської ради та за період з травня 2021 року по серпень 2021 року отримав заробітну плату в розмірі 19424,47 грн. (а.с.72). Приймаючи до уваги те, що відповідач є особою з інвалідністю, його розмір заробітної плати є незначним, стягнення пені у розмірі зазначеному позивачем, унеможливить виконання відповідачем аліментних зобов`язань зі сплати щомісячних платежів, тому суд дійшов висновку, що розмір неустойки необхідно зменшити та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) в розмірі 35000 грн. Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial