Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

06 липня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом від 23 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за №1202, після батька, який помер [INFO]. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON], [INFO]. 26 червня 2018 року, розбираючи папери та старі листи, що залишились від батька, позивач знайшов його заповіт, складений 23 жовтня 2017 року. На момент смерті батька, позивач не був зареєстрований з ним за однією адресою. Відповідно до тексту заповіту, батько залишив позивачу належну йому частку квартири за адресою: [ADDRESS]. Першого робочого дня, 02 липня 2018 позивач звернувся до нотаріуса, яким було роз'яснено, що звернення із заявою про прийняття спадщини є неможливим, оскільки пропущено 6-ти місячний строк на вчинення вказаної дії, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, заслухавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з наступним. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222,ч. 1 ст. 1220,ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Крім того, за змістом вказаних статей, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався цим правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 07 листопада 2015 року № 6-148цс15. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] заповів [PERSON] належну йому частку квартири за адресою: [ADDRESS] (арк.с.5). [INFO] [PERSON], [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 2151 (арк.с.4). 02 липня 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Маєвської Марії Вікторівни із заявою про заведення спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до роз'яснення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Маєвської Марії Вікторівни, [PERSON] було повідомлено, що отримання свідоцтва про право на спадщину є не можливим, у зв'язку з тим, що останній не прийняв спадщину в установлений шестимісячний строк, не подав заяву до нотаріальної контори, а отже, пропустив строк для прийняття спадщини (арк.с.20). Відповідно до паспорта громадянина України [PERSON], місце реєстрації останнього з 17.04.1997 є [ADDRESS]. Зазначені обставини підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні зазначив, що останні три роки, тобто з 2015 року [PERSON] постійно проживає в будинку його батька за адресою: [ADDRESS], з дружиною та дитиною. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] є її чоловіком. Вона разом з чоловіком та дитиною постійно мешкають за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], вона разом з чоловіком розбирали папери покійного батька чоловіка, серед яких і знайшли заповіт на ім'я чоловіка, про який нікому не було відомо. Після цього, чоловік звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але чоловіку було відмовлено, після чого він звернувся до суду. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Таким чином, судом встановлено, що позивач не мав можливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини через те, що він не знав про існування заповіту та знайшов його випадково у документах батька. Позивач разом з батьком не мешкав, про наявність заповіту, не знав. Тому, суд вважає, що позивач пропустив строк подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Отже, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, однак суд задовольняє позовні вимоги частково, так як позивачем самостійно не визначено, який саме строк останній просить встановити для прийняття спадщини, а тому суд вважає, що позивачу слід визначити додатковий строк для прийняття спадщини в один місяць, з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: partial