Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

05.02.2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 14.11.2004 року, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось, оскільки вони мають різні характери, між сторонами виникають непорозуміння, позивач втратив почуття любові та поваги до відповідача, протягом останніх трьох місяців сторони проживають окремо, сімейно-шлюбні відносини між ними припинено і сім`я фактично розпалась. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який у випадку розірвання шлюбу між сторонами залишиться проживати з відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явився. До суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій одночасно зазначив про те, що позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов визнає в повному обсязі. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 14.11.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим Тесівською сільською радою Літинського району Вінницької області від 14.11.2004 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №8 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Іванопільської селищної ради Чуднівського району Житомирської області від 23.01.2008 року (а.с. 5). Судом встановлено, що спору між подружжям про поділ майна та про визначення місця проживання дитини на даний час не існує. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, виходячи з наведеного вище, а також враховуючи повне визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved