Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

06.04.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити право на 1/2 частку [PERSON] у будинку № 19 по вул. Райдужній в м. Львові та визнати за [PERSON] право власності на частку відповідачки в цьому будинку. Позовні вимоги мотивовані тим, що будинок № 19 по вул. Райдужній в м. Львові належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки кожному. При цьому [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] в користування своєю часткою, самовільно здійснила перепланування спільного будинку без погодження з [PERSON] та без отримання відповідних дозволів, довела спільний будинок до поганого технічного стану через невиконання свого обовязку щодо утримання майна. Оскільки будинок є неподільним, спільне володіння та користування ним є неможливим, а припинення частки [PERSON] з відповідною грошовою компенсацією не завдасть істотної шкоди, [PERSON] вважає, що є всі підстави для припинення частки [PERSON] у спільній власності. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17.05.2017 року до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору залучено осіб, які проживають в будинку: [PERSON] та [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка, її представник та треті особи в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що відсутні законні підстави припинення частки відповідачки у спільній власності. Заслухавши представника позивача, відповідачку, представника відповідачки, третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.08.1989 року відповідачка та її брат [PERSON] набули право спільної часткової власності в рівних частках на будинок за адресою: м. Львів, вул. Райдужна, 19. 27.04.2009 року [PERSON] подарував свою частку у спільній власності позивачу. Таким чином, на підставі договору дарування позивач набув право власності на 1/2 вищезазначеного будинку. Тобто, сторони є співвласниками будинку загальною площею 51,4 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Райдужна, 19. Частки співвласників є рівними та становлять по 1/2 у кожного. Частинами 1, 2 та 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За вимогами ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За правилами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому, статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. В частині 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України заумови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою розяснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обовязково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Оцінюючи надані позивачем докази та встановлені судом обставини, суд вважає, що умови, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України, є недоведеними. Так, позивачем не надано доказів того, що долю відповідачки неможливо виділити в натурі, оскільки експертне дослідження щодо можливих варіантів поділу будинку не проводилося та представником позивача не було заявлене клопотання про проведення такого дослідження. Посилання позивача на неможливість спільного володіння та користування будинком квартирою обґрунтовується заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14.04.2011 року, яким відповідачку зобовязано не чинити позивачу перешкод в користуванні спірним будинком. Проте, жодних обставин, які свідчать про те, що після 14.04.2011 року відповідачка продовжує чинити позивачу перешкоди в користуванні будинком, позивачем не наведено та не доведено. Посилання позивача на те, що відповідачка довела спільне майно до поганого технічного стану не заслуговує на увагу, оскільки не впливає на можливість припинення права одного співвласників на частку у спільному майні. Стаття 365 ЦК України не передбачає таких підстав для припинення права на частку у спільному майні, як відсутність участі в утриманні спільного майна. В разі, якщо один із співвласників відмовляється брати участь в утриманні спільного майна, діючим законодавством передбачено спосіб захисту права інших співвласників, а саме: той співвласник, який несе витрати по утриманню спільного майна, має право предявити позов до інших співвласників про стягнення коштів, які він витратив на утримання спільного майна. Суд не може погодитись з посиланням позивача на те, що частка відповідачки у спільному майні є незначною, оскільки частки позивача та відповідача у праві на спірну квартиру є рівними, а отже, в разі визнання частки відповідачки незначною, то незначною буде й частка позивача. Поняття «незначна частка» є оціночним і має встановлюватися виходячи з конкретних обставин справи. При цьому умовою припинення права на частку є саме незначний розмір частки у праві, а не частини спільного майна, яка припадає на цю частку. Враховуючи, що частка кожного співвласника становить по 1/2, суд приходить до висновку про неможливість визнати частку відповідачки у праві власності на спільне майно незначною. Позивач посилається на те, що припинення права відповідачки на частку у спільному майні, не завдать істотної шкоди відповідачці, жодним чином не обгрунтовуючит таке посилання. Разом з тим, спільним майном є будинок, в якому відповідачка 15.07.1974 року в передбаченому законом порядку зареєстрована та проживає. Також в цьому будинку з 18.10.2004 року зареєстровані та проживають діти відповідачки треті особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] Тобто, вказаний будинок є зареєстрованим постійним місцем проживання відповідачки та членів її сімї, що підтверджується довідкою ЛКП «Хуторівка» від 27.04.2017 року. Позивачем не надано доказів того, що відповідачка забезпечена іншим житлом. Враховуючи, що внаслідок припинення права на частку у спільному будинку відповідачка буде позбавлена житла, суд приходить до висновку, що припинення її права може завдати істотної шкоди її інтересам. Частина 2 ст. 365 ЦК України встановлює обовязок попереднього внесення співвласниками-позивачами вартості частки на депозитний рахунок суду. Незважаючи на те, що цивільне законодавство не уточнює, коли саме має бути внесена грошова сума, проте в будь-якому випадку це має відбутися до прийняття рішення судом. Разом з тим, на час ухвалення даного судового рішення позивачем не надано доказів, що ним внесено вартість частки відповідачки на депозитний рахунок суду. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено обставин, які дають суду достатні підстави для висновку, що спільне користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим, що частка відповідачки у спільному майні є незначною та не може бути виділена в натурі, а також те що припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки та членам її сімї. Тобто у суду немає підстав вважати встановленим, що в даних правовідносинах наявні умови, передбачені ст. 365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed