Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

06 липня 2021 року представник позивача - адвокат Задерецький В. А. звернувся до суду в інтересах [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УНО КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «УНО КАІТАЛ», відповідач) про повернення стягнутого за виконавчим написом та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис № 2180, яким стягнуто з позивача на користь ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» грошові кошти в сумі 11924,52 грн., за кредитним договором від 05.03.2012 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ОТП БАНК», право вимоги яке на підставі договорів факторингу перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», а пізніше до ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ». Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 26.02.2020 року при примусовому виконанні виконавчого напису № 2180, виданого 17.02.2020 року, було відкрито виконавче провадження № 61398514 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» заборгованості в сумі 11924,52 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 02.03.2020 року, звернено стягнення на заробітну плату позивача, яку він отримує в СТОВ «ОБРІЙ», у загальному розмірі 13621,71 грн., з яких: 11965,52 грн. - заборгованість за виконавчим написом; 1196,55 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 459,64 грн. - витрати на проведення виконавчих дій. 07 грудня 2020 року Казанківським районним судом Миколаївської області у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінський О.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, було винесено рішення, яким позовні вимоги задоволені. Судом було визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. вчиненого 17.02.2020 та зареєстрованого в реєстрі за № 2180 таким, що не підлягає виконанню. За відкритим виконавчим провадженням, в період часу з березня по листопад 2020 року з заробітної плати позивача, за його місцем роботи, керівником СТОВ «ОБРІЙ» по виконавчому листу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. було безпідставно стягнуто грошові кошти у розмірі 2923,88 грн., за проведення виконавчих дій по скасованому виконавчому напису та грошові кошти у розмірі 9512,44 грн., для погашення заборгованості перед ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ». Зазначеним вище рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області було встановлено, що виконавчий напис, що був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., не відповідає чинному законодавству України. Під час виконання приватним виконавцем обов`язків щодо стягнення з позивача коштів на підставі виконавчого напису нотаріуса, [PERSON] зазнав багато страждань та йому було також заподіяно, як матеріальну так і моральну шкоду з боку відповідача. Моральну шкоду, завдану незаконними діями відповідача, позивач оцінює в розмірі 35000,00 гривень та загалом просить стягнути з ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» заборгованість у розмірі 59975,32 грн., з яких: 9512,44 грн. - кошти стягнуті за виконавчим написом, 35000,00 грн. - завдана моральна шкода, 2923,88 грн. - стягнуті витрати на проведення виконавчих дій, 1500,00 грн. - сума вартості за надані правничі послуги, 10000,00 грн. - сума вартості за надані правничі послуги у цій справі та сплачений судовий збір. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано у приватного виконавця належним чином посвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № 61398514. У строк встановлений ухвалою від 15.07.2021 року, приватним виконавцем витребувані судом документи надані не були, про причини ненадання суд не повідомлено. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Задерецький В.А. у судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про можливість розгляду справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Матеріалами справи встановлено, що 17 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис №2180, яким стягнуто з позивача на користь ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» грошові кошти в сумі 11924,52 грн., за кредитним договором від 05.03.2012 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ОТП БАНК», право вимоги яке на підставі договорів факторингу перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», а пізніше до ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ». Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 26.02.2020 року при примусовому виконанні виконавчого напису № 2180, виданого 17.02.2020 року, було відкрито виконавче провадження № 61398514 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» заборгованості в сумі 11924,52 грн. Згідно виписки з особового рахунку СТОВ «ОБРІЙ», в період з 01.03.2020 року по 14.12.2020 року, з позивача [PERSON] було стягнуто на користь ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» заборгованість у загальному розмірі 9512,44 грн., з яких: 26.03.2020 року у сумі 609,76 грн., 28.04.2020 року у сумі 993,60 грн., 11.06.2020 року у сумі 1888,44 грн., 30.06.2020 року у сумі 1014,84 грн., 28.07.2020 року у сумі 950,40 грн., 27.08.2020 року у сумі 950,40 грн., 29.09.2020 року у сумі 1080,00 грн., 28.10.2020 року у сумі 1035,00 грн., 27.11.2020 року у сумі 990,00 грн. 07 грудня 2020 року Казанківським районним судом Миколаївської області у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінський О.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, було винесено рішення, яким позовні вимоги задоволені. Судом було визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. вчиненого 17.02.2020 та зареєстрованого в реєстрі за № 2180 таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Наведений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 року у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 року у справі № 6-100цс15. В даному випадку, правовою підставою набуття ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» грошових коштів у розмірі 9512,44 грн., став спірний виконавчий напис нотаріуса № 2180 від 17.02.2020 року, який рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню. Тому, правова підстава для отримання ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» грошових коштів у розмірі 9512,44 грн. від [PERSON] відпала, і вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Крім того, позивач також просить суд стягнути на його користь з відповідача ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» грошові кошти у розмірі 2923,88 грн., які стягнуті на проведення виконавчих дій на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського О.В. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно виписки з особового рахунку СТОВ «ОБРІЙ», в період з 01.03.2020 року по 14.12.2020 року, з позивача [PERSON] було стягнуто на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського О.В. заборгованість у загальному розмірі 2923,88 грн., з яких: 67,70 грн. - основна винагорода приватного виконавця (стягнута 26.03.2020 року); 459,64 грн. - витрати на проведення виконавчих дій (стягнуті 26.03.2020 року); 110,40 грн. - витрати на проведення виконавчих дій (стягнуті 28.04.2020 року); 808,62 грн. - витрати на проведення виконавчих дій (стягнуті 11.06.2020 року); 808,62 грн. - витрати на проведення виконавчих дій (стягнуті 17.06.2020 року); 112,70 грн. - витрати на проведення виконавчих дій (стягнуті 30.06.2020 року); 105,60 грн. - витрати на проведення виконавчих дій (стягнуті 28.07.2020 року); 105,60 грн. - витрати на проведення виконавчих дій (стягнуті 27.08.2020 року); 120,00 грн. - витрати на проведення виконавчих дій (стягнуті 29.09.2020 року); 115,00 грн. - витрати на проведення виконавчих дій (стягнуті 28.10.2020 року); 110,00 грн. - витрати на проведення виконавчих дій (стягнуті 27.11.2020 року). Як вбачається з постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 02.03.2020 року, ним було звернено стягнення на заробітну плату позивача, яку він отримує в СТОВ «ОБРІЙ», у загальному розмірі 13621,71 грн., з яких: 11965,52 грн. - заборгованість за виконавчим написом; 1196,55 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 459,64 грн. - витрати на проведення виконавчих дій. Таким чином, загальна сума витрат які підлягала стягненню з позивача на користь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. складає 1656,19 грн., з яких: 1196,55 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 459,64 грн. - витрати на проведення виконавчих дій, а не 2923,88 грн., як зазначає позивач. Між тим, суд приходить до висновку, що слід відмовити в задоволенні даної частини позовних вимог про стягнення з ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 2923,88 грн., оскільки вказана сума стягнута на користь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В., який не є відповідачем чи співвідповідачем у справі. Як вбачається з роз`яснень, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивач визначив відповідачем ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ», клопотань про залучення в якості співвідповідача приватного виконавця, на користь якого стягнута заборгованість за проведення виконавчих дій, не заявляв, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з неналежного відповідача - ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 2923,88 грн. не підлягають задоволенню. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених даної статтею. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Разом з тим, суду не надано належних доказів душевних страждань позивача, існування факту заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідача, факту протиправної поведінки відповідача, внаслідок чого позивачу могло б бути завдано моральної шкоди, існування втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань які позивач поніс та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків. Крім того, відповідно до вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак, правовідносини, пов`язані з вчиненням виконавчого напису та проведення виконавчого провадження не охоплюються дією Закону України «Про захист прав споживачів». Закони України, що регулюють спірні правовідносини також не передбачають відшкодування моральної шкоди, як форму захисту порушених прав. Таким чином, позовні вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі, є безпідставними та також задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 11500,00 грн., з яких: 1500,00 грн. - сума вартості за надані правничі послуги та 10000,00 грн. - сума вартості за надані правничі послуги у цій справі, суд враховує наступне. За змістом положень ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями ч.1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідно до договору (статті12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Схожого висновку дійшла й Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), за результатами розгляду якої 27 червня 2018 року прийняла постанову, в якій зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога позивачці надавалась адвокатом Задерецьким В.А., який на підтвердження витрат позивача надав до суду свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої допомоги, якими не визначено вартості юридичної допомоги та розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній цивільній справі. За таких обставин, враховуючи, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, а також той факт, що позивач у справі належним чином документально не підтвердив такі витрати, то підстав для стягнення з відповідача на його користь 11500,00 грн. за надання професійної правничої допомоги суд не вбачає. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» про відшкодування матеріальної шкоди, та стягнення на його користь заборгованості у розмірі 9512,44 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача згідно розміру задоволених вимог також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати. Згідно з квитанціями № 47 від 06.07.2021 року та № 4 від 13.07.2021 року, позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 1816,00 грн. Частина задоволених позовних вимог складає 15,86% від заявлених вимог позивача (ціни позову), у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 288,02 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial