Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

06 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя. В своїх позовних вимогах [PERSON] посилався на те, що 21 липня 2006 року між ним та [PERSON] у Баловненській сільській раді Новоодеського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 03. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області № 482/1275/16-ц від 21 жовтня 2016 року, шлюб між сторонами було розірвано однак вони продовжували проживати однією сімєю та вести спільне господарство до повернення [PERSON] з Італії тобто до 29 березня 2017 року. [PERSON] вказує, що підчас перебування в шлюбі з [PERSON] у 2006 році вони купили земельну ділянку у селі Баловне по вулиці Кірова. Будучи будівельником [PERSON] власними силами збудував житловий будинок площею 95,0 кв.м. (житлова площа складає 48,8 кв.м.), з господарськими будівлями та спорудами (гараж, технічні приміщення та споруди), якому було присвоєно номер 19-А. Сторони зареєстрували право приватної власності на житловий будинок № 19-А за адресою Миколаївська область, Новоодеський район, село Баловне, вулиця Кірова, у виконкомі Баловненської сільської ради 15 грудня 2011 року за дружиною [PERSON] Також позивач [PERSON] вказував, що за час шлюбу сторони придбали побутову техніку, посуд, будівельне спорядження та інструменти, садовий інвентар та меблі. [PERSON] зазначив, що все вищевказане майно являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після розірвання шлюбу та припинення у кінці березня 2017 року шлюбних відносин [PERSON] з дітьми (спільним сином [PERSON] та двома повнолітніми доньками від попередніх шлюбів) проживає у спірному будинку. У листопаді 2015 року [PERSON] поїхала до Італії на роботу, залишивши сімю на довгий час проживати в Україні. Малолітній син сторін протягом цього часу проживав разом з [PERSON] у спірному будинку. [PERSON] також виїжджав на роботу за кордон за контрактом. \~ \~ \~ \~Посилаючись на вищевикладене [PERSON] просив суд поділити спільне майно подружжя, яке є обєктом спільної сумісної власності, виділивши йому у власність ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Баловне, вул. Кірова, 19-А. \~ \~ \~ \~Крім того [PERSON] просив визнати за ним право власності на все будівельне спорядження та інструменти придбане за час шлюбу з [PERSON], а за його колишньою дружиною визнати право власності на всю побутову техніку, посуд, садовий інвентар та меблі. \~ \~ \~ \~06.09.2017року представник [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя. У своєму позові вимоги первісного позову заперечила та просила визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок № 19-А по вул. Кірова в с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області припинивши право власності [PERSON] на 1/2 частку спірного будинку, з компенсацією за частку в спільному майні подружжя у розмірі 34008,00 грн. на користь [PERSON] \~ \~ \~ \~Обґрунтовуючи зустрічний позов представник [PERSON] вказала, що її довіритель перебувала у шлюбі з [PERSON]В з 2006 року. \~ \~ \~ \~21 жовтня 2016 року за рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу їх спільний неповнолітній син - [PERSON], [INFO] залишився проживати з матірю. 06 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до неї про поділ спільного майна подружжя. Позовні\~вимоги [PERSON],\~в частині\~виділення йому\~у власність\~ ? частини житлового будинку № 19-А по вул. Кірова в с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області позивач не визнає, проте щодо задоволення інших позовних вимог представник [PERSON] не заперечує . Свою позицію представник [PERSON] обґрунтовує посилаючись на ст. 47 Житлового кодексу України згідно якої норма житлової площі на одну особу становить 13,65 кв.м. Не допускається заселення в одну кімнату осіб різної статі, яким виповнилося більше девяти років. В спірному будинку, житлова площа якого складає всього 48,8 кв.м., окрім [PERSON] та їх спільного з [PERSON] сина, також проживають дві доньки [PERSON] від попередніх шлюбів. Будинок складається з чотирьох житлових кімнат - 15,3 кв.м., 13,00 кв.м., 11,6 кв.м. (четверта кімната розміром 8,9 кв.м. - туалет), з яких в першій кімнаті проживає повнолітня донька первісного відповідача, другу кімнату займає молодший неповнолітній син, третю кімнату займає [PERSON] В нежилій кімнаті (вітальні) проживає вагітна донька первісного відповідача з чоловіком, оскільки власного житла вони не мають. Представник [PERSON] вказує, що зважаючи на розрахунок житлової площі спірного будинку (48,8 кв.м.), проживання шести осіб ( 48,8 кв.м. / 4 осіб = 12,2 кв.м на одну особу) не є можливим, оскільки не відповідає нормам житлової площі, встановленим Житловим кодексом України, на одну особу. Представник [PERSON] також вказує, що спільне володіння і користування будинком з [PERSON] є неможливим через непорозуміння та сварки останнього з усіма членами сімї. Представник [PERSON] вказує, що припинення права [PERSON] на частку спільного будинку у звязку з грошовою компенсацією за його долю не завдасть істотної шкоди його інтересам або членам його сімї. Також [PERSON] через свого представника внесла грошові кошти у розмірі 34008,00 грн. на депозитний рахунок суду з призначенням: сплата частки майна [PERSON] для [PERSON] Представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за [PERSON] права власності на весь житловий будинок № 19-А по вул. Кірова в с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області з одночасним припиненням його права власності на 1/2 частку даного будинку і компенсацією не визнав та підтримав позовні вимоги свого довірителя, справу просив розглядати без його участі, про що надав до суду відповідну заяву. Представник первісного відповідача [PERSON] вимоги [PERSON] заперечила та підтримала зустрічний позов, справу просила розглядати без їх участі, про що надала до суду відповідну заяву. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2006 року, шлюб розірвано за рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21.10.2016 року, справа за № 482/1275/16-ц, яке набрало законної сили 07.11.2016 року, що підтверджується копією відповідного рішення суду. За період шлюбу і ведення спільного господарства сторони збудували і набули право власності на житловий будинок загальною площею 95 кв.м., житловою площею 48,8кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, село Баловне, вулиця Кірова, буд. № 19-А. Суд звертає увагу на те, що вказані [PERSON] як окремі предмети позову житловий будинок та гараж з технічними приміщеннями та спорудами, фактично становить єдине домоволодіння, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (гараж, технічні приміщення та споруди), зареєстроване як один об?єкт, а тому суд буде розглядати їх як один об?єкт - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. На вищевказаний будинок виконкомом Баловненської сільської ради було видано свідоцтво про право власності серії САЕ №112313 від 15.12.2011року на імя [PERSON], право власності зареєстровано 15.12.2011року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №83842847 від 30.03.2017року, крім того ці обставини визнаються сторонами. З наведеного видно, що вищевказаний житловий будинок було набуто [PERSON] в період перебування у шлюбі з [PERSON], а отже він є обєктом їх спільної сумісної власності. Так згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми , хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Оцінюючи доводи сторін викладені ними у первісному та зустрічних позовах, заперечення ними взаємних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, а у зустрічному позові [PERSON] слід відмовити повністю. Так суд встановив, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є обєктом спільної сумісної власності сторін. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.70 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України і лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Такі випадки передбачені ст. 365 ЦК України \~згідно якої право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. \~ \~ \~ \~Суд розглянув доводи представника [PERSON], згідно яких виходячи з розрахунку житлової площі вказаного будинку 48,8 кв.м. не можливе проживання мешкання шести осіб ( 48,8 кв.м. / 4 осіб = 12,2 кв.м на одну особу), що не відповідає нормам житлової площі, встановленим Житловим кодексом України, на одну особу. А також доводи про те, що спільне володіння і користування будинком з [PERSON] є неможливим через непорозуміння та сварки з усіма членами сімї, на підтвердження чого вона надала копію Висновку дільничного офіцера поліції сектору превентивної діяльності Новоодеського ВП [PERSON] від 31.03.2017 року щодо протиправних дій з боку [PERSON] до [PERSON] з приводу розподілу майна, під час якого [PERSON] погрожував фізичною розправою [PERSON], в результаті чого з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення порушень норм чинного законодавства України, та винесено офіційне попередження. Оцінивши вищевказані посилання суд приходить до висновку, що ані національне законодавство ані ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, як самі по собі так і в сукупності не передбачають такої підстави втручання у право власності, як невідповідність житлової площі та кількості проживаючих осіб нормам житлової площі на особу встановленим законом. Що стосується Висновку дільничного офіцера поліції сектору превентивної діяльності Новоодеського ВП [PERSON] від 31.03.2017 року щодо протиправних дій з боку [PERSON] до [PERSON] з приводу розподілу майна, під час якого [PERSON] погрожував фізичною розправою [PERSON], в результаті чого з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення порушень норм чинного законодавства України та винесено офіційне попередження суд звертає увагу, що вказаний висновок не є доказом наявності вини [PERSON] в будь-яких протиправних діях щодо членів його колишньої сімї та співмешканців. \~ \~ \~ \~Отже вищевказаний висновок не є достатнім доказом неможливості спільного користування спірним будинком. Згідно ст.10 ЦПК України суд при розгляді справ керується принципом верховенства права, при цьому застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Також згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За вищевказаних обставин суд приходить до висновку, що враховуючи незгоду [PERSON] на присудження йому грошової компенсації замість його ? частки у праві спільної сумісної власності на спірний житловий будинок, а також відсутність обґрунтованих законних підстав для припинення його права власності на зазначену частку майна за рішенням суду, таке присудження становило б незаконне втручання у його право власності захищене ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згоду на обовязковість якої надано Верховною Радою України і яка становить частину національного законодавства України. Що стосується вимог сторін відносно поділу іншого (рухомого) майна набутого ними за час шлюбу суд прийшов до висновку, що обставини придбання, вартості, місце знаходження цього майна не підтверджено жодними доказами, а відтак у задоволенні вимог первісного та зустрічного позову в цій частині слід відмовити. За загальним правилом ч.1 ст.70 СК, та відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу сторони не досягли спір може бути вирішений судом (ч. 1 ст. 71 СК). З наведеного видно, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, в частині виділу йому у власність ? частки спірного будинку, а в іншій частині слід відмовити. У задоволені зустрічного позову [PERSON] слід відмовити повністю. [PERSON] через свого представника внесла грошові кошти у розмірі 34008,00 грн. на депозитний рахунок суду з призначенням: сплата частки майна [PERSON] для [PERSON], що підтверджується квитанціями №0.0.832864726.1 від 21.08.2017 року та №25750656 від 31.08.2017 року. У звязку із відмовою у задоволенні зустрічного позову [PERSON], сплачені нею на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 34008,00 грн. слід їй повернути. В силу статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені [PERSON] слід покласти на [PERSON] Оскільки 19.08.2017 року ухвалою суду за клопотанням [PERSON] було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на: ? частину спірного житлового будинку та позовні вимоги [PERSON] в частини виділення йому у власність ? частки спірного будинку підлягають задоволенню то відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial