Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

06.04.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просила суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В своїй заяві вона посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири по біржовому контракту № 227-Н від 25.07.2002 р. вона є власником квартири [ADDRESS]. Даний біржовий контракт було зареєстровано в Артемівському БТІ за № 32 у реєстрі № 7034 від 25.07.2002 р. Після придбання в особисте користування вищевказаної квартири, 23.06.2010 р. вона зареєструвала в даній квартирі свою дочку [PERSON]. 09.08.2010 р. її дочка зареєструвала шлюб із [PERSON] і на прохання дочки вона 06.09.2011 р. зареєструвала у своїй квартирі зятя - відповідача по справі [PERSON] 30.10.2014 шлюб між ними було розірвано. Сімейні відносини вони припинили з травня 2014 року, з того часу він не проживає у вказаній квартирі. Всі обов'язки по сплаті комунальних послуг покладені на неї. Майна відповідача у вищевказаній квартирі немає. Перешкод у користуванні квартирою вона йому не чинила. У зв'язку з цим, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні на вимогах позовної заяви наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі, а також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився. Він у встановленому законом порядку був повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Але про причини неявки суд не сповістив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є подругою позивачки та знає, що зять позивачки [PERSON] проживав разом з дочкою позивачки в квартирі її матері за її адресою, з весни 2014 р. вона його не бачила, де він знаходиться зараз їй невідомо. Свідок [PERSON] дала суду аналогічні пояснення та підтвердила той факт, що відповідач по справі проживав та був зареєстрований в квартирі позивачки, але весною 2014 р. вони з дочкою позивачки розійшлися, він залишив їх родину, його місцезнаходження їй невідомо. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Факторія» № 494 від 30.04.2015 р., відповідач [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований [ADDRESS] (а.с.26). Згідно перевірки, проведеної комісією ТОВ «Факторія», актом від 27.01.2015 р. встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично там не проживає з 10.05.2014 р. по теперішній час (а.с.24). Із біржового контракту № 227-Н (договору купівлі-продажу) від 25.07.2002 р. вбачається, що позивачка [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] загальною площею 44,0 кв.м, в т.ч. жилою площею 24,9 кв.м, яка складається з двох жилих кімнат (а.с.17). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки відповідач [PERSON] не користується цим житлом з 10.05.2014 р., тобто на момент звернення позивача до суду не минув один рік з дня, коли позивач не став проживати в квартирі позивачки без поважних причин.

Outcome: dismissed