Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

05 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення авансу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у червні 2016 року між сторонами було досягнуто угоду про купівлю-продаж квартири [ADDRESS], власницею якої є відповідач. При цьому сторонами було складено розписку, згідно з якою на забезпечення виконання правочину позивач передав відповідачу аванс у сумі 500,00 доларів США. Згодом позивач дізнався про те, що квартира є предметом спору у суді, і звернувся до відповідача з вимогою повернути аванс. Дотепер відповідач отримані кошти не повернула, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача авансу (а.с. 1). Позивач у судовому засіданні позов підтримав, а відповідач не заперечувала проти його задоволення, водночас вимагаючи компенсувати їй витрати, повязані з підготовкою продажу квартири. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що відповідачу належить квартира [ADDRESS] (а.с.а.с. 3, 4). 17 червня 2016 року між сторонами було досягнуто угоду про купівлю-продаж вказаної квартири. При цьому відповідачем було складено розписку, згідно з якою на забезпечення виконання у майбутньому правочину позивач передав їй аванс у сумі 500,00 доларів США. (а.с. 2). Згодом позивач дізнався про те, що квартира є предметом спору у суді, і звернувся до відповідача з вимогою повернути аванс. Дотепер відповідач отримані кошти не повернула. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно зі статтею 657 ЦК договір купівлі-продажу жилого будинку, земельної ділянки або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному засвідченню й державній реєстрації. У відповідності з частиною 3 статті 640 ЦК договір, який підлягає нотаріальному засвідченню й державній реєстрації вважається укладеним з моменту державної реєстрації. Ураховуючи викладені обставини, суд доходить висновку про те, що, оскільки згодом сторони не уклали належним чином оформлений договір, між ними не виникли зобовязання купівлі-продажу спірної квартири. За правилами частини 1 статті 570 ЦК завдатком визнається грошова сума або рухоме майно, які видаються кредиторові боржником в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання й на забезпечення його виконання. Частиною 2 статті 570 ЦК передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За таких обставин суд вважає, що в разі, коли сторони домовились укласти договір, але належним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору гроші вважаються авансом і мають бути повернуті у тому розмірі, в якому вони передавалися. Отже, передані позивачем відповідачам гроші без належного оформлення договору купівлі-продажу квартири, є авансом і були передані лише в рахунок належних з позивача платежів. Ураховуючи положення приведеної норми, співвідношуючи їх з тією обставиною, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини власника квартири, суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши з відповідача 12\~410,70 грн. При обчисленні суми, що підлягає стягненню, суд застосовує офіційний курс гривні до долару США станом на 04.07.2016 року 2\~482,1412 грн. за 100,00 доларів США. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід також стягнути компенсацію судових витрат у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved