Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

06.11.2019 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Іларіонівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому є зареєстрованою його колишня дружина [PERSON] , яка не проживає за вказаною адресою без поважної причини з жовтня 2018 року, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні житлового будинку в цілому. Реєстрація відповідача, яка не є членом сім`ї [PERSON] , за вищевказаною адресою не дозволяє позивачу розпоряджатись житловим будинком на власний розсуд та значно обмежує його законні права. В зв`язку із викладеним, посилаючись на ч. 1 ст. 71 ЖК України, ст. 3 СК України, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач [PERSON] просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] , і знати її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. До початку проведення судового засідання представником позивача [PERSON] , [PERSON] , надано заяву про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, але завчасно надала заяву про заперечення проти позову. Третя особа заступник селищного голови Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Денисенко Л.К., до початку проведення судового засідання надала суду заяву про розгляд справи без її участі. В матеріалах справи наявний відзив на позов від 24.06.2020 року в якому вказано про те, що [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем, який розірвано на підставі заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року, в якому зазначено, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з січня 2019 року. В листопаді 2019 року, тобто до спливу однорічного строку не проживання [PERSON] за вказаною адресою, [PERSON] звертався до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом. Крім того, відповідач зазначила, що припинила проживати за вказаною адресою не добровільно, оскільки позивач вигнав її, так як почав зустрічатися з іншою жінкою. З 16 вересня 2019 року по 27 березня 2020 року [PERSON] виїжджала до Польщі, про що наявна відмітка в її закордонному паспорті, що є поважною причиною її відсутності за адресою: [ADDRESS] . Відповідач вважає, що згідно зі ст. 405 ЦК України, вона має право на користування вказаним будинком, так як проживала у ньому 28 років і добровільно не припиняла в ньому жити. [PERSON] не має іншого житла, а позивач перешкоджає їй у користуванні будинком, тому вона має намір звернутися до суду з позовом про вселення. Позивач [PERSON] 21.08.2020 року надав відповідь на відзив, в якому заперечив проти того, що він виганяв відповідача [PERSON] із будинку, належному йому в порядку спадкування з 2016 року. Вважає, що в довідці №4032 від 30.10.2019 року, виданій Іларіонівською селищною радою Синельниківського району Дніпропетровської області містяться об`єктивні дані про те, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з жовтня 2018 року, так як довідка видана на основі довідки, яку видає голова квартального комітету за показами сусідів, які підтверджують про те, що відповідач дійсно не проживає у житловому будинку. Вказав на те, що відповідач має інше житло, отримане нею разом із братом в порядку спадкування, за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. З наданої суду копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 серпня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.12), в якому є зареєстрованою з 28 вересня 1992 року [PERSON] (а.с.9). Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 1979 року, який розірвано на підставі заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року, що набрало законної сили 21 березня 2020 року. В описовій частині даного рішення зазначено, що шлюбні відносини між подружжям припинені з початку 2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Викладені в судовому рішенні обставини спростовують інформацію вказану у довідці виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 30.10.2019 року №4032 (а.с.17), про те, що [PERSON] припинила проживали за адресою: [ADDRESS] , з жовтня 2018 року. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідач [PERSON] , в обґрунтування своєї заперечної позиції у справі, надала суду копію закордонного паспорта, в якому наявна відмітка про надання їй візи до Республіки Польща та її перебування у вказаній країні в період з 16 вересня 2019 року до 27 березня 2020 року. Згiдно положень ст.\~4\~ЦПК України суд, здiйснюючи правосуддя захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб у спосiб, визначений законами України. Перелiк способу захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК України. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором.\~\~ Частиною 2\~статті 405 ЦК України\~визначено, що член сім`ї\~власника житла\~втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, в якому зареєстрована відповідач, шлюбні відносини між сторонами фактично припинено з початку 2019 року та розірвано на підставі рішення суду 19.02.2020 року, що набрало законної сили 21.03.2020 року, тобто станом на 06.11.2019 року позов [PERSON] , який є предметом даного розгляду подано в порушення річного строку, визначеного ч. 2 ст. 405 ЦК України. Більше того, позивачем не доведено належними, достовірними, достатніми доказами, в розумінні ст.ст. 77, 78, 80 ЦПК України, відсутність відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , без поважної причини більше року. В обґрунтування заперечення проти позову відповідач [PERSON] підтвердила свою відсутність у вказаному житлі в період з 16 вересня 2019 року до 27 березня 2020 року, у зв`язку із перебуванням за кордоном, що в свою чергу не свідчить про таку її відсутність як неповажну причину. Позивач [PERSON] посилаючись на наявність у відповідача [PERSON] іншого житла, не підтвердив суду дану обставину відповідними доказами, а відповідач [PERSON] не спростувала його твердження. Таким чином, з огляду на викладені вище обставини справи суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] , тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст. 405 ЦК України,

Outcome: dismissed