Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

06 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який уточнила в ході судового розгляду справи, та просила суд стягнути на її користь аліменти на дитину, 2014 року народження відповідно, у розмірі 1/4 частину від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, кожного місяця, починаючи з дня звернення до суду. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначає, що сторони у справі з серпня 2011 р. по серпень 2015 р. перебували у шлюбі, в якому 10 квітня 2014 р. народилася донька марина, є неповнолітньою, проживає з позивачем і знаходиться у неї на утриманні. Відповідач є батьком дитини, спроможний сплачувати аліменти, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на її утримання не надає. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала. Відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліменти на доньку. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом встановлено, що сторони з 06 серпня 2011 р. до 04 серпня 2015 року перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням суду /копії ас.7,9/. У сім'ї [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON] і її батьком записаний [PERSON], дитина проживає з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні /копії ас.8,ас. 10-12/. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 141, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.ст. 181,182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 01 вересня 2015 року становить 1167 грн. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний її батьком, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісяця. При цьому, відповідач не надав суду доказів щодо його стану здоров'я, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги ст.ст.10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 06 жовтня 2015 року. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, зокрема, пунктом 3 ст. 5 Закону від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача 487 грн. 20 коп. в дохід Державного бюджету України.

Outcome: approved