Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

07.09.2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 04.11.2005 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №03/1/153/05- G, згідно з умовами якого Банк відкрив позичальнику не відновлювальну мультивалютну кредитну лінію в гривнях в межах загальної суми 29\~509,00 доларів США на строк з 04.11.2005 року по 03.11.2020 року. Крім того, з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Договором кредиту, відповідач [PERSON] за договором іпотеки №б/н від 24.11.2005 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житлову квартиру, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр.. Леніна, 8-б, кВ. 24. 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених Договором, ПАТ «Кредипромбанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, тому позивач набув права вимоги за кредитним договором №03/1/153/05- G від 04.11.2005 року. Оскільки відповідачем порушено умови кредитного договору, про що його неодноразово було повідомлено шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязання, станом на 31.07.2015 року заборгованість [PERSON] становить 551\~571,62 грн., з яких: тіло кредиту 145\~701,83 грн.; відсотки 405\~869,78 грн. Посилаючись на неналежне виконання зобовязання боржником, просили в рахунок виконання основного зобовязання щодо сплати заборгованості за кредитним договором №03/1/153/05- G від 04.11.2005 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житлову квартиру, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр.. Леніна, 8-б, кВ. 24 та складається з двох кімнат, загальною площею 44,9 кв. м., жилою площею 28,9 кв.м. шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк»; просили визнати за позивачем право власності на вказану квартиру. В судове засідання представник позивача не зявилася, просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. До судового засіданні відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надсилав. \~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між 04.11.2005 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №03/1/153/05- G, згідно з умовами якого Банк відкрив позичальнику не відновлювальну мультивалютну кредитну лінію в гривнях в межах загальної суми 29\~509,00 доларів США на строк з 04.11.2005 року по 03.11.2020 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Кредитним договором, між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] 24.11.2005 року було укладено Іпотечний договір №б/н, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №1270/88, згідно умов якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житлову квартиру, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр.. Леніна, 8-б, кВ. 24, яка складається з двох кімнат, загальною площею 44,9 кв.м., жилою площею 28,9 кв.м. та належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 04.11.2005 року за №1163, зареєстрований у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.11.2005 року в реєстраційній книзі №91 за №16168, право власності зареєстроване під реєстраційним номером 12527455. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.\~\~ За змістом\~\~ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зі справи вбачається, що 20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №1134, відповідно до умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» за кредитними та забезпечувальними договорами право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків, в тому числі по кредитному договору, укладеному з [PERSON] в обсягах і на умовах передбачених цим договором. Згідно з ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з доводами позивача, станом на 31.07.2015 року заборгованість за кредитним договором №03/1/153/05-G від 04.11.2005 року складає: 551\~571,62 грн., з яких тіло кредиту 145\~701,83 грн.; відсотки 405\~869,78 грн. Відповідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що\~\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду (ч.3). Частинами 1 та 3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. За положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до розяснень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень статей 33,36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У зв'язку з наведеним, з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК України звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду. Отже, з урахуванням вказаних норм права, не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке є способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України\~\~від 11.12.2013 р., справа № 6-124цс 13. Разом з тим, як вбачається з п.4.3 іпотечного договору №б/н від 24.11.2005 року, укладеному між сторонами, його умовами передбачено, що звернення стягнення на майно здійснюється іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання, згідно з яким іпотекодержатель набуває право від свого імені продати майно у порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку». Положення цього пункту є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя мають силу договору про задоволення вимог. Згідно з п. 4.4 вказаного іпотечного договору, у випадку, коли виконання пункту 4.3 цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в.т.ч. звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Виходячи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що умовами вказаного іпотечного договору не встановлено спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, а встановлено лише можливість позасудового врегулювання ( укладення договору між сторонами), за яким банк набуває право від свого імені продати майно і у встановленому законом порядку, або звернути стягнення на майно у встановленого законом порядку. Отже, вказаний договір не містить, окрім зазначених, жодних інших умов, які б визначали\~\~інші способи звернення стягнення на іпотечне майно. Оскільки ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду лише з вимогами про визнання за ним права власності на предмет іпотеки за вказаним договором і з іншими позовними вимогами не звертався, на підставі вищезазначеного та в порядку вимог ст.ст. 3, 11 ЦПК України, у суду не було підстав ухвалювати рішення про задоволення позову лише в частині вимог банку про звернення стягнення на майно, без зазначення, яким шляхом воно має реалізовуватися, яке фактично спір між сторонами не вирішує.

Outcome: dismissed