Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

06.09.2011 року [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за борговою розпискою та просив суд визнати дійсним договір позики від 26.03.2004 року між ним та [PERSON] на суму 180 000.00 доларів США; стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості за борговою розпискою у розмірі 1 434 600 грн. та судові витрати. 21.03.2012 року ухвалою суду у справі змінено належного відповідача [PERSON], як правонаступника в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] [INFO] позовні вимоги задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідачки на коритись позивача борг у сумі 1 434 600 грн. 20.02.2013 року ухвалою апеляційного суду Одеської області рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області та ухвалу апеляційного суду Одеської області скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Користуючись своїм правом на уточнення позову [PERSON] уточнив позов в порядку ст. 31 ЦПК України, посилаючись на те, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.02.2013 року у справі № 22-ц/785/5614/13 за позовом Комінтернівської районної ради а участю зацікавлених осіб - Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області, Першотравневої сільської ради про визнання спадщини відумерлою вирішено визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] у вигляді автозаправної станції, розташованої за адресою [ADDRESS] та передано її з власності ТОВ АГС до комунальної власності Комінтернівської районної ради; визнано відумерлою спадщину у вигляді автозаправної станції, розташованої за адресою [ADDRESS] та передано її з власності ТОВ «АГС» до комунальної власності Комінтернівської районної ради Одеської області. Враховуючи, що відповідач по справі помер, після його смерті відкрилася спадщина на все майно, яке у подальшому було визнано відумерлим та перейшло у власність Комінтернівської районної ради, в зв'язку з чим просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним в порядку відшкодування майнової шкоди за рахунок спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] на автозаправну станцію, розташовану за адресою [ADDRESS] та на автозаправну станцію, розташовану за адресою [ADDRESS]. 02.09.2015 року ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав поданий позов [PERSON] до Комінтернівської районної ради просив суд його задовольнити з підставі викладених у ньому. Представник відповідача Комінтернівської районної ради Одеської області Томашевська О.С. заперечувала проти задоволення позову зважаючи на його безпідставність. Третя особа [PERSON] в призначене судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, будучи повідомленою своєчасно та належним чином. Розглянувши поданий позов, вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи та матеріали справи 1515/5436/12 за заявою Комінтернівської районної ради до зацікавлених осіб Комінтернівська районна державна адміністрація; Фонтанська сільська рада Комінтернівського району Одеської області, Першотравнева сільська рада Комінтернівського району Одеської області про визнання спадщини відумерлою, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з такого. Судовим розглядом справи встановлено, що відповідно до інформаційної довідки № 38573491 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 04.05.2015 рік автозаправна станція за адресою [ADDRESS], зареєстровано за Комінтернівською районною радою відповідно до рішення суду серія та номер № 1515/5436/12; 2-о/504/24/13, видану 28.02.2013 року Комінтернівським районним судом Одеської області. Відповідно до вказаної довідки раніше об'єкт був зареєстрований за товариством з обмеженою відповідальністю «АГС» на підставі свідоцтва про право власності серія [NUMBER] від 30.09.2005 року видане Першотравневою сільською радою Комінтернівського району Одеської області № 360 від 25.08.2005 року (том 2, а.с.68 в тому числі на звороті) Відповідно до інформаційної довідки № 38573168 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 04.06.2015 року автозаправна станція за адресою [ADDRESS] зареєстровано за Комінтернівською районною радою на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області по справі № 1515/5436/12; 2-о/504/24/13. За даними довідки попереднім власником об'єкта нерухомого майна відповідно до свідоцтва про право власності серія [NUMBER] від 30.09.2005 року значилось ТОВ «АГС» (том 2, а.с.70 в тому числі на звороті). Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що факт наявності боргових зобов'язань між [PERSON] та [PERSON] (на даний час померлим) та факт володіння відумерлою спадщиною Комінтернівською районною радою не доведеними, судовим розглядом справи не встановленими. Відповідно до прохальної частини поданого первинного позову від 06.09.2011 року [PERSON] просив суд визнати дійсним договір позики, укладений між ним та [PERSON], однак даний обставина судовими рішеннями не встановлена, так як ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 10 липня 2013 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області та ухвалу апеляційного суду Одеської області було скасовано (т. 1 с.с.243- 245). Після уточнення позову питання доведення наявності боргу [PERSON] перед [PERSON] за відповідною розпискою в уточненому позові не порушувалось (позиціонуючи його доведеність), тому не було предметом розгляду та судового дослідження. Судовим розглядом справи не встановлено договору позики в сенсі оригіналу розписки, як то зазначено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року (том 1 а.с.243-245). Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договорами позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відмовляючи у задоволенні позову в частині відсутності факту володіння відповідачем спірним об'єктом суд виходив з того, що рішення суду першої інстанції про визнання спадщини відумерлою було скасовано рішенням суду другої інстанції (справа 1515/5436/12, 2-о/504/24/13 а.с.260-261). Суд не приймає до уваги посилання представника позивача, щодо того, що на даний час відповідач є власником нерухомого майна оскільки у Реєстрі прав дана інформація є чинною та не виключеною, оскільки такі посилання не ґрунтуються на вимогах закону та логіки. Дійсно, право власності на об'єкти нерухомого майна виникає з моменту державної реєстрації, як то передбачено вимогами ст. 182 ЦК України. Судовим розглядом встановлено, що на даний час така інформація у Реєстрі прав не є виключеною, але наявність самого запису у реєстрі не може бути переконливою у сенсі правової наявності права власності з огляду на таке. Змістом здійснення реєстрації права власності, відповідно до діючого законодавства (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень») є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі документів визначених ст. 27 вказаного Закону. Державну реєстрацію права на автозаправні станції за Комінтернівською районною радою здійснено відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» на підставі рішення суду, що набрало законної сили, однак дане рішення скасовано у задоволені позову районної ради - відмовлено за відсутність підстав для визнання даної спадщини відумерлою. Рішення суду апеляційної інстанції набуло законної сили з моменту проголошення та не було оскаржено. Відмовляючи у задоволені позову суд виходив з того, що належним власником нерухомого майна - автозаправних станцій є юридична особа ТОВ «АГС», яка за Статутом товариства не несе відповідальності за зобов'язаннями його учасника, в зв'язку з чим непогашені кредитні вимоги померлого не можуть відшкодовуватись за рахунок майна, яке йому не належить. Судовим розглядом справи встановлено, що відповідно до п. п. 1.2., 3.1., 3.2., 3.5., 3.6., 5.1. Статуту ТОВ «АГС»: засновником товариства є [PERSON]; товариство є юридичною особою за законодавством України; товариство має відокремлене майно, веде самостійний баланс, набуває майнові права і несе обов'язки …; товариство відповідає за своїми обов'язками всім належним майном; учасник відповідає по зобов'язаннях Товариства (том 1, а.с. 8-9 в тому числі на звороті). За рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.01.2008 року по справі № 2-1033/08, яке набуло законної сили 04.02.2008 року, [PERSON] набула права та обов'язки засновника товариства «АГС» в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка (том 1, а.с.41-42). Відповідно до ст. 145 Господарського кодексу України, в редакції Закону 12.06.2006 року майновий стан суб'єкта господарювання визначається сукупністю належних йому майнових прав та майнових зобов'язань, що відображається у бухгалтерському обліку його господарської діяльності відповідно до вимог закону. Зміна правового режиму майна суб'єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом. Згідно ч. 3 ст. 96 Цивільного кодексу України, в редакції Закону від 12.05.2006 року учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Судовим розглядом справи встановлено відсутність випадків можливої відповідальності товариства з обмеженою відповідальністю «АГС» за зобов'язаннями його засновників. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 181, 104, 96 ЦК України (в тому числі ЦК України в редакції Закону 12.05.2006 року, ст. 145 ГК України в редакції Закону 12.06.2006 року, ст. ст. 2, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»,

Outcome: dismissed