Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

07.06.2017 року представником заявника подана вищевказана заява. Представник заявника вказував, що [PERSON], [INFO] був госпіталізований 06.06.2017 року до КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4», в зв`яку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу. Посилаючись на наявність висновку комісії лікарів-психіатрів від 07.06.2017 року про те, що лікування [PERSON] можливе лише в умовах стаціонару, просили винести рішення про госпіталізацію недієздатного [PERSON] у психіатричний заклад. 08.06.2017 року проведено виїзне судове засідання в приміщенні Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» за наслідками якого складено протокол. З висновку психіатричного обстеження від 07.06.2017 року проведеного за заявою лікаря-психіатра вищої категорії [PERSON], за участю голови комісії: головного лікаря-психіатра вищої категорії [PERSON], лікаря-психіатра першої категорії [PERSON] та члена комісії: завідуючого психіатричним відділенням лікаря-психіатра вищої категорії [PERSON] вбачається, що [PERSON], [INFO], мешканець [ADDRESS] поступив в психіатричне відділення КЗ БМР «Білоцерківську міську лікарню № 4» о 12 годині 06.06.2017 року по направленню лікаря психіатричної поліклініки КЗ БМР «Білоцерківської міської лікарні № 4» [PERSON]. Комісія вирішила, враховуючи, що хворий страждає на тяжкий психічний розлад, поводить себе агресивно до опікуна та оточуючих, не задовольняє основні життєві потреби, виявляє психотичні порушення у вигляді маячних ідей, слухових галюцинацій, не критичний до свого стану та поведінки, потребує госпіталізації до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування, посилаючись на рішення Конституційного суду України від 01.06.2016 року по справі 1-1/2016 та статті 55 Конституції України та ст. ст. 14, 15, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу», просили суд надати дозвіл на стаціонарну психіатричну допомогу недієздатному [PERSON] Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2007 року визнано [PERSON], [INFO], уродженця м. Біла Церква Київської області, мешканця [ADDRESS] - недієздатним, передавши його під опіку батька [PERSON], мешканця [ADDRESS], що вбачається з копії витягу з рішення. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п. «е» цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст.5 Конвенції: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. До винесення судом рішення лікування може проводитися за рішенням лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів). Керівник психіатричного закладу зобов'язаний негайно повідомити про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку членів її сім'ї, інших родичів або її законного представника. У разі відсутності відомостей про наявність членів сім'ї, інших родичів або законного представника в особи, яку госпіталізовано, а також про їх місце проживання повідомляються органи Національної поліції за місцем проживання цієї особи. (Частина п'ята статті 16 із змінами, внесеними згідно із Законом N 901-VIII ( 901-19 ) від 23.12.2015). Згідно ст. 13 даного Закону, особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. (Положення третього речення частини першої статті 13 не відповідає Конституції України (є неконституційними) згідно з рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 ). Зокрема, Конституційний Суд України в своєму рішенні № 2-рп/2016 від 01.06.2016 року дійшов висновку, що положення третього речення частини першої статті 13 Закону у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті суперечить статтям 3, 8, 29, 55 Конституції України, оскільки передбачає госпіталізацію особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність госпіталізації [PERSON], [INFO] до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування в примусовому порядку, оскільки виявлені лікарською комісією обставини щодо погіршення його психічного стану можуть призвести до безпосередньої небезпеки для нього внаслідок ненадання відповідної психіатричної допомоги. Таким чином, подана заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved