Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

05.02.2019 року Розівська районна державна адміністрація Запорізької області звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнила, в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, в обґрунтування якого зазначала наступне. [PERSON] [INFO] , є матір`ю [PERSON] та [PERSON] Батько дітей записаний за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Діти перебувають на обліку у Службі у справах дітей, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. [PERSON] поставлена на облік в 2017 році, а [PERSON] в 2018 році. Згідно до розпорядження голови Розівської районної державної адміністрації Запорізької області № 40 від 25.01.2018 р. малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , були направлені до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР, де перебувають і по теперішній час. Вказане рішення було прийняте у зв`язку із неналежними умовами виховання та проживання малолітніх дітей, а саме умови проживання в будинку незадовільні, меблі, стіни, постільна білизна брудні, в будинку холодно. Для дітей не створено місця для відпочинку, не придбані розвиваючі іграшки. На момент відібрання дітей було встановлена відсутність продуктів харчування та ліків, діти не отримували необхідної медичної допомоги. Для новонародженої Анни майже відсутній одяг, підгузки, суміші для годування. У дітей були відсутні чисті речі. Діти в цей час хворіли, але [PERSON] не купувала їм ліки та не зверталася за допомогою до лікарів. [PERSON] знаходячись на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення, отримувала державну соціальну допомогу, але отримані кошти витрачала не за призначенням, постійного місця роботи, заробітку та доходу немає, як то і намірів працевлаштуватися. На обліку в центрі зайнятості не перебуває, за сприянням у працевлаштуванні не зверталася. Біля будинку є присадибна ділянка, але [PERSON] там нічого не вирощує, худобу не тримає. У 2018 році [PERSON] вже була позбавлена батьківських прав по відношенню до інших своїх трьох неповнолітніх дітей. 15.02.2018 року постановою суду [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КК України, а в жовтні 2018 року вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 213 КК України, за який згідно до ухвали суду від 11.12.2018 р. була звільнена від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України. [PERSON] проживає зі співмешканцем [PERSON] , який також неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, та який вживає алкогольні напої, через що в родині постійно відбуваються сварки. З сім`єю працювали працівники Служби у справах дітей, які неодноразово з працівниками РЦСССДМ, відвідували родину за місцем проживання, попереджали матір про необхідність належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, проводили профілактичні та роз`яснювальні роботи, водночас позитивні зміни не відбулись і мати на теперішній час продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків. З моменту влаштування дітей до дитячого закладу, мати їх відвідувала лише 3 рази, останній візит відбувся 01.08.2018 року, що свідчить про її байдуже ставлення до них, тобто [PERSON] фактично покинула своїх дітей. Крім того, діти мають захворювання: у Анни - додаткова хорда лівого шлуночка, а у [PERSON] - ураження головного мозку, отже діти потребують посиленого лікування, чим [PERSON] не в змозі їх забезпечити. На підставі викладеного, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, де перебувають діти на даний час, аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.02.2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР, в судове засідання з невідомих причин не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З урахуванням думки учасників справи та норм, викладених в п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість здійснення судового розгляду даної справи у відсутність представника третьої особи. В судовому засіданні представник позивача Журавель А.А. просила позов задовольнити з підстав наведених у ньому і позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на їх утримання, посилаючись зокрема на те, що [PERSON] не забезпечує своїх дітей необхідними умовами проживання, харчуванням, одягом, медичним доглядом, лікуванням, та взагалі не цікавиться їх долею, більше ніж півроку не відвідує дітей у дитячому будинку. Крім того, зазначали, що навіть під час розгляду даної справи в суді Службою у справах дітей знову була відвідана вказана родина з ціллю перевірки аргументів відповідачки про вжиття заходів щодо поліпшення умов проживання. Водночас під час відвідування даної сім`ї встановлено, що умови проживання не поліпшились, а доводи [PERSON] не знайшли свого підтвердження. Відповідачка [PERSON] позов фактично не визнала та пояснила, що вона забезпечувала своїх дітей усім необхідним, зокрема продуктами харчування, дитячим одягом. За час перебування дітей у дитячому будинку відвідувала їх декілька раз. Про те, що діти мають серйозні захворювання їй стало відомо вже коли діти перебували у дитячому будинку. При цьому вказувала, що готова утримувати та виховувати своїх дітей за кошти, які надаються державою, оскільки працевлаштуватися вона не може. На час розгляду справи вжила заходи щодо здійснення ремонтних робіт у будинку, а також на присадибній ділянці біля будинку нею були посаджені овочі. На підставі цього, [PERSON] просила у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює фахівцем у РЦСССДМ, сім`я Карагодіних перебуває у них на обліку як сім`я, яка опинилась в складних життєвих обставинах. [PERSON] фактично своїми дітьми не займається, умови проживання в будинку жахливі, меблі, стіни, постільна білизна брудні, в будинку холодно. На момент відібрання дітей було встановлена відсутність продуктів харчування, ліків, у новонародженої Анни майже був відсутній одяг, підгузки, суміші для годування. У дітей були відсутні чисті речі. Діти в цей час хворіли, але [PERSON] не купувала їм ліки та не зверталася за допомогою до лікарів. При цьому, маючи присадибну земельну ділянку, відповідачка її не обробляє, домашньої худоби не тримає, фактично живе зі своїм співмешканцем на грошові кошти, отримані як соціальні пільги на дітей, які належно розподіляти не може. З [PERSON] . неодноразово проводились профілактичні роботи з цього приводу, але вони не дали позитивних результатів, внаслідок чого діти були направлені до дитячого будинку. Заслухавши учасників справи, свідка, дослідивши в судовому засіданні матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Частиною 4 наведеної вище статті СК України передбачено, що під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно до свідоцтв про народження дітей та повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , записана відповідачка - [PERSON] , а батько записаний за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 7-11). Як вбачається з розпорядження голови Розівської районної державної адміністрації Запорізької області № 40 від 25.01.2018 р., малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , були направлені до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР, що в свою чергу підтверджується і актом про факт передачі дітей до вказаної установи (а.с. 19, 20 ). Виходячи з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Розівської районної державної адміністрації Запорізької області № 1 від 23.01.2019 року, через неналежне виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків комісією було прийнято рішення про підготування та звернення до суду із позовною заявою про позбавлення останньої батьківських прав (а.с. 14-15). З актів обстеження умов проживання дітей від 18.09.2018 року та 24.05.2019 року (з фототаблицею до нього), вбачається відсутність необхідних умов для проживання дітей, а саме у будинку тривалий час була відключена електроенергія, газ відсутній. Мати зі співмешканцем не працюють, в центрі зайнятості не обліковуються, коштів та їжі не має. В будинку вікна та підлога гнилі, брудні та не пофарбовані. Постільна білизна, посуд, шафа брудні. Холодильника немає, дитячі ліжка відсутні. На подвір`ї росте бур`ян, трава не покошена (а.с. 13, 82-90). Згідно до листа Розівського РЦСССДМ від 16.01.2019 року за № 14/01-11, сім`я Карагодіних перебуває на соціальному супроводі у вказаному центрі, в ході перевірки умов проживання дітей було встановлено, що у будинку брудно і стоїть сморід, на ліжках брудна постільна білизна, всюди розкидані речі, запасів харчів недостатньо, відсутня тривалий час електроенергія. У матері відсутні навички планування сімейного бюджету. Фахівцем з соціальної роботи з матір`ю проводились профілактичні бесіди щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків, надавались соціальні послуги щодо підвищення виховного потенціалу та необхідності покращення умов проживання, але вони не дали своїх позитивних результатів (а.с. 16). Відповідно до листа Більмацької районної філії Запорізького обласного центру зайнятості від 21.01.2019 року № 16/26/06-07, [PERSON] на обліку як безробітна в Державній службі зайнятості не перебуває, за сприянням у працевлаштуванні не зверталася (а.с. 17). З пояснювальної записки медичної сестри сімейної медицини Азовського ФАПу [PERSON] від 23.01.2018 року вбачається, що під час кожного відвідування нею родини [PERSON] встановлено, що в будинку холодно, дров для обігріву будинку недостатньо, вугілля відсутнє, в будинку брудно, одяг та постільна білизна також брудні, їжа для дітей відсутня (а.с. 18). Виходячи з листа КЗ «Розівський районний центр медико-санітарної допомоги» РРР ЗО № 01-20/83 від 31.01.2018 року, при патронажі встановлена відсутність предметів догляду за дитиною, дитячих сумішей, підгузків, пелюшок, повзунків, теплої дитячої ковдри, ліків для лікування дітей. В будинку антисанітарні умови, білизна брудна, опалення не відповідне. В наявних умовах дитина до 1 року жити не може, це загрожує її життю та здоров`ю. У [PERSON] виявлений гострий трахеїт (а.с. 22). Згідно до листа Розівського РЕМ ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 05.09.2018 року за № 72-44/1006, з 01.08.2018 року за борги було відключено від електропостачання приватний будинок за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок зареєстровано на [PERSON] (а.с. 23). З листа КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР від 21.01.2019 року № 63, вбачається, що [PERSON] відвідувала своїх дітей [PERSON] та [PERSON] лише 19.03.2018 року, 29.03.2018 року та 01.08.2018 року (а.с. 21). З висновків про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини наданими КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР встановлено, що у [PERSON] затримка мовленнєвого розвитку, ураження головного мозку неуточнене; [PERSON] має захворювання серця - додаткова хорда лівого шлуночка. Діти потребують медико-педадогічну, медико-соціальну корекцію (а.с. 26, 27). Згідно до постанови Розівського районного суду Запорізької області від 15.02.2018 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, тобто за невиконання обов`язків щодо виховання дитини (а.с. 28-29). Виходячи з рішення Розівського районного суду Запорізької області від 11.10.2018 року, [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно до її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 30-33). Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 11.12.2018 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, на підставі ст. 45 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям (а.с 56, 57). З актів закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 01.02.2019 року вбачається, що малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були переведені до Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» ЗОР з 20.02.2018 року з КУ «Розівського районного ЦПМСД» РРРЗО, у супроводі медичного працівника. Мати - [PERSON] з 01.08.2018 року дітей не відвідує, станом здоров`я, умовами утримання, потребами дітей не цікавиться. Письмових, усних повідомлень від матері не надходило. Матеріально дітей не підтримує. Про подальші наміри щодо долі дітей не повідомляла (а.с. 54, 55). Згідно до висновку № 20 про доцільність позбавлення батьківських прав, Розівська РДА Запорізької області, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що мати неналежним чином виконує батьківські обов`язки, фактично покинула дітей у дитячому закладі, оскільки тривалий час не відвідує їх та матеріально не забезпечує (а.с. 35). Таким чином, аналізуючи наведені докази, суд доходить висновку, що [PERSON] не створила належних умов для проживання, виховання та розвитку своїх дітей, враховуючи, що останні на час їх направлення до дитячого буднику, не були забезпечені навіть мінімальним запасом одягу, продуктами харчування, медичним доглядом, лікуванням, дитячими іграшками, спальним місцем, проживали у антисанітарних умовах через бруд в будинку та недотримання елементарних правил гігієни, відсутність у прохолодний період погоди нормального температурного балансу в будинку, що ставило під загрозу здоров`я та життя дітей, враховуючи до того ж їх вік та стан здоров`я. Після направлення дітей до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, [PERSON] відвідала дітей тільки три раза - 19, 29 березня 2018 року та 01 серпня 2018 року, після чого фактично покинула своїх дітей, в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки з дати останнього відвідування і до звернення позивача до суду (05 лютого 2019 року) не відвідувала своїх дітей протягом шести місяців, чим позбавила їх батьківського піклування. З огляду на зазначене, суд доходить висновку про доведеність позивачем обставин щодо ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому вважає необхідним позов в цій частині задовольнити та позбавити останню батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] . При цьому суд відхиляє доводи відповідачки про створення нею належних умов для проживання дітей, як на час направлення дітей до дитячого будинку, так і час розгляду справи в суді, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами, зокрема актами обстеження умов проживання від 18.09.2018 року та 24.05.2019 року із фототаблицею до нього (а.с. 13, 82-90). Крім того, на думку суду, ставлення відповідачки до своїх дітей і її поведінка фактично свідчить не про наявність з її боку материнського піклування, а лише про намір існувати за рахунок отриманих на дітей державних коштів, що фактично неї не заперечувалось і в судовому засіданні. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до частини 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-8). Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 наведеної статті СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , знаходяться у КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР. Відповідачка перебуває в працездатному віці, інших неповнолітніх дітей, чи непрацездатних осіб на утриманні немає, тобто може надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей, у тому числі і за станом свого здоров`я. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу, - із дня подання такої заяви. За таких обставин, суд задовольняє позов і в цій частині та вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.02.2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви немайнового характеру юридичною особою, ставка судового збору становить один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 921 грн. Позивач згідно до пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання наведеного позову. Враховуючи наведене, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати у розмірі 1 921, 00 грн.

Outcome: approved