Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

06.04.2016 року ПАТ « АКЦЕНТ БАНК» звернувся до суду з позовом, де прохає стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № А364СС9FG10056 від 07.04.2011 року у сумі 47 549,39 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 07 квітня 2011 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № А364СС9FG10056 відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконує, а тому станом на 29 лютого 2016 року заборгованість складає 47549,39 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду. 17.05.2016 р. по справі було постановлено заочне рішення відповідно до якого позов був задоволений повністю. 11.12.2019 р. до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення від [PERSON] . Заява була мотивована тим , що йому не було відомо про постановлене рішення та судових повісток він не отримував та був позбавлений можливості надати свої заперечення на позов. Ухвалою суду від 08.01.2020 р. заява про перегляд рішення задоволена та рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17.05.2016 р. скасоване та справа призначена до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився , в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги повністю підтримують. Представник відповідач позов не визнав та прохав відмовити в задоволенні позовних вимог , посилаючись на те , що матеріали справи не містять підтверджень про те, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними , підписуючи заяву -анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку , а також те , що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови , зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки саме у зазначеному в цих документах розмірі і порядках їх нарахування. Заявив про застосування строку позовної давності до даних правовідносин . Відповідач не сплачує кредит з 2011 р., а з позовними вимогами Банк звернувся лише у 2016 р. тобто з пропуском трирічного строку звернення до суду. Заслухавши пояснення представника відповідача , дослідивши матеріали справи , суд встановив таке. Судом встановлено, що 07 квітня 2011 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № А364СС9FG10056 відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконує, а тому станом на 29 лютого 2016 року заборгованість складає 47549,39 грн., а саме: -9168, 06 грн. заборгованість за кредитом -12,46 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом -3398,50 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом - 32229,92 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання -500 ,00 грн. штраф (фіксована частина) -2240,45 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та мов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як зазначено в ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору( ч. 2 даної статті). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, строків повернення надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Викладене узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Таким чином, вимоги про стягнення пені, штрафу задоволенню не підлягають. Відповідач заявив про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України -позовна давність -це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст .257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На думку відповідача строк позовної давності слід відраховувати з 2011 р., оскільки з цього часу припинилися виплати за кредитом, а відповідно саме з цього моменту позивачу було відомо про порушення його прав, та саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду. Суд не погоджується з даним твердженням. Відповідно до заяви позичальника [PERSON] зазначено , що дата останнього погашення заборгованості має бути не пізнішою ніж 06.04.2014 р. Позивач звернувся до суду 06.04.2016 р. , тобто трирічний строк звернення до суду не пропущений з приводу стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків. Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову .

Outcome: partial