Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

05 червня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 23 листопада 2001 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Але спільне життя не склалося. На протязі останніх пятнадцяти років сімейне життя між сторонами погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними відносин. Вони припинили шлюбні стосунки, перестали проживати разом, вести спільне господарство, проявляти турботу один до одного. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам, як позивача, так і відповідача, оскільки вже близько десяти років сторони не проживають разом, кожен з них має нову сімю, в яких проживають без реєстрації шлюбу. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матірю і знаходиться на її утриманні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі та просить розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позов визнав, просить його задовільнити та розглянути справу без його участі. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Згідно свідоцтва про шлюб виданого повторно 25 березня 2017 року Шосткинським міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Сумській області, актовий запис №862, 23 листопада 2001 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «Миловидова» (а.с.5). Також судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки за час подружнього життя між сторонами не досягнуто взаєморозуміння. Спільне господарство сторони не ведуть, шлюбні відносини сторони не підтримують і відновлювати не збираються. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач та відповідач не мають наміру зберегти шлюб і причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому шлюб між сторонами підлягає припиненню шляхом його розірвання. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved