Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

06 листопада 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави автомобіль Mercedec Benz, належний відповідачеві в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LGH0AD40306442 від 30.10.2009 року в сумі 56622,59 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 30.10.2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитно-заставний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 76132,60 гривень зі сплатою 20,04% річних з кінцевим строком погашення 29.10.2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором відповідач надала в заставу належний їй автомобіль Mercedec Benz, 996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. В порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов кредитно-заставного договору позичальник своїх зобов'язань за договором не виконала, в зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 25.10.2013 року у сумі 56622,59 гривень, в рахунок погашення якої позивач просить суд звернути стягнення на предмет застави. В судове засідання представник позивача не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 64). Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в якій визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.10.2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], як позичальником, було укладено кредитно-заставний договір № LGH0AD40306442, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальникові кредит в розмірі 76132,60 гривень, процентна ставка 20,04 відсотків річних, дата повернення кредиту 29.10.2014 року, мета кредиту - придбання автомобіля позичальником, а позичальник зобов'язаний прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором, позичальник надає банку в заставу автомобіль Mercedes-Benz S 500, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 29.10.2009 року (а.с. 12-17). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. Визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Під виконанням зобов'язання розуміються вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Належне виконання зобов'язання передбачає виконання зобов'язання в належний строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» виконав умови кредитного договору надавши [PERSON] кредит, що підтверджується ордером-розпорядженням від 30.10.2009 року про видачу кредиту відповідачу (а.с. 18), проте відповідач [PERSON] не виконала зобов'язання за кредитним договором по своєчасному та повному поверненню кредиту та процентів за користування ним, що підтверджується матеріалами справи. В зв'язку з невиконанням умов кредитного договору відповідачем виникла заборгованість станом на 25.10.2013 року в загальній сумі 56622,59 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 40218,68 гривень, заборгованості по відсоткам в сумі 8646,97 гривень, заборгованості по комісії в сумі 929,07 гривень, пені у сумі 3893,46 гривень та штрафу у сумі 250,00 гривень фіксована частина та 2684,41 гривень процентна складова, правильність розрахунків перевірена судом. Згідно п. 12.2.2 кредитно-заставного договору у разі настання події дефолту (невиконання зобов'язань по поверненню кредиту) позичальник зобов'язаний негайно усунути подію дефолту або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному реєстрі. У разі невиконання позичальником цих зобов'язань відповідно до п. 12.2.5 договору банк має право звернути стягнення на предмет застави в порядку, визначеному п. 13 договору. Згідно ст. 13 кредитно-заставного договору, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання банком договору купівлі-продажу від імені позичальника предмету застави на умовах, визначених банком на власний розсуд. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 41770114 від 03.09.2013 року зареєстровано 03.09.2013 року звернення стягнення на вказаний автомобіль за договором № LGH0AD40306442 від 30.10.2009 року (а.с. 19). Відповідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про заставу» рухоме майно, що складає предмет застави, може передаватися заставодержателю у заклад (володіння). Заклад - це застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя. За угодою заставодержателя із заставодавцем предмет застави може бути залишено у заставодавця під замком та печаткою заставодержателя (тверда застава). Відповідно ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувана негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувана (заклад). 16.08.2013 року позивачем було направлено відповідачу повідомлення про погашення заборгованості протягом 30 календарних днів з дати його отримання та попереджено відповідача про наступне звернення стягнення на предмет застави у випадку непогашення заборгованості у встановлений строк (а.с. 7-10). Проте відповідачем заборгованість за кредитно-заставним договором сплачена не була, також не було вчинено дій щодо передачі заставленого майна для задоволення вимог позивача як кредитора. Відповідно ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про заставу» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається, зокрема, початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації. Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в рішенні суду необхідно зазначити, що початкова ціна предмету застави - автомобіля встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. При цьому суд враховує, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем 56622,59 гривень є співмірною до вартості предмету застави, оскільки відповідно до п. 17.10 кредитно-заставного договору, вартість предмету застави сторони визначили у 84000,00 гривень. Відповідно до заяви відповідача від 17.03.2014 року, остання визнає позов ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно з ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву або письмову, яка приєднується до справи, у цьому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи, що відповідачем порушені умови кредитно-заставного договору, суд приходить до висновку, що необхідно задовольнити вимоги позивача та передати йому в заклад предмет застави - автомобіль Mercedes-Benz S 500, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності позивачу, а також в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором необхідно звернути стягнення на вказаний автомобіль шляхом продажу вказаного автомобіля позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 566,23 гривень.

Outcome: approved