Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

05 січня 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що позивач працювала у відповідача по 19.11.2019. На момент звільнення відповідачем не було проведено розрахунку, а тому у грудні позивач звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, яким 16.12.2019 стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 24 466,35 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.07.2019 по 01.12.2019, а саме 115 робочих днів у розмірі 28 925,395 грн. Відповідачем заборгованість була виплачена 23.10.2020 року. Відповідно до вимог КЗпП, відповідач повинен сплатити середній заробіток за період з 17.12.2019 по 22.10.2020, а саме 221 робочий день, протягом яких рішення не виконувалось у розмірі 53 324,36 грн. Оскільки вирішити виниклий спір у досудовому порядку не представилося можливим, позивач вимушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 06 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До судового засідання позивач подала заяву, в якій просила позов розглянути без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надіслав. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що з 21.05.2018 року по 19.11.2019 року [PERSON] працювала у Філії «Миколаївська ДЕД» ДП «Миколаївський облавтодор ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» на посаді провідного економіста. 16.12.2019 року Заводським районним судом м. Миколаєва було видано судовий наказ № 487/8980/19, відповідно до якого стягнуто з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі - 24 466,35 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку (115 робочих днів) - 28 925,95 грн., що разом становить 53 392,30 грн. 31.01.2020 заступником начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щербатюком А.І. відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного судового наказу. 26.10.2020 постановою державного виконавця закрито виконавче провадження у зв`язку з виконанням у повному обсязі згідно з виконавчим документом за платіжним дорученням № 1001 від 16.10.2020 р. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цього середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вимоги звільненого працівника щодо його виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-788цс16. Враховуючи зазначені законодавчі положення та виходячи із того, що судовим наказом від 16.12.2019 року, стягнуто з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі - 24 466,35 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку (115 робочих днів) - 28 925,95 грн., але остаточний розрахунок при цьому було здійснено з позивачем лише 23.10.2020 року, період з 17.12.2019 по 23.10.2020 (212 робочих днів), є часом затримки повного розрахунку при звільненні, за прострочення якого стягується середній заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на користь позивачки, виходячи із середньоденної заробітної плати 251,53 грн., складає 53 324,36 грн. (251,53х212). Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] . Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved