Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

05 жовтня 2020 року представник позивача - адвокат Іващенко Р.В. звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить: визнати за [PERSON] , право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Головурівське», що знаходиться на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, розміром 1,60 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі (на місцевості), в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] . За життя Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, серед іншого входить земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Головурів-ське», що знаходиться на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, розміром 1,60 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі (на місцевості). Позивач у встановлений законом порядок звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Оскільки, документи, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок відсутні, нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину. З цих підстав позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав на спадкове майно з позовом про визнання права власності на вказану земельну ділянку. Ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Від Вороньківської сільської ради надійшла заява, якою сільський голова Чешко Л.І. просила розгляд справи проводити без участі їх представника, поклалась на думку суду при вирішенні спору. Дослідивши подані заяви та матеріали справи, в тому числі належним чином завірену копію спадкової справи за № 39/2020, відкритої після смерті [PERSON] , суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Приписами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 грудня 2019 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 2). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіт не залишила, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, серед іншого, входить земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Головурів-ське», що знаходиться на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, розміром 1,60 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі (на місцевості). Приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Пєшая Т.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.09.2020 року за № 382/02-31, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Головурівське», що знаходиться на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, розміром 1,60 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі (на місцевості). Проте, документи, які посвідчують право власності [PERSON] , та земельну частку (пай) в матеріалах справи відсутні. а.с. 7). Згідно листа Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 09 вересня 2020 року за № 2-11-367, [PERSON] дійсно була членом ВАТ «Головурівське» та згідно книги реєстрації сертифікатів ВАТ «Головурівське» їй видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0200377 від 14.07.1997 року (а.с.4). З наявних в матеріалах справи документів встановлено, що спору про спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , немає. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Спірні правовідносини регулюються книгою шостою Цивільного кодексу України «Спадкове право». Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до п. г) ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: прийняття спадщини. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно положень Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, що затверджена Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року за № 43, а також згідно ч.7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникло право, або уповноважених ними (нею) осіб. Відповідно положень ч.10 даної норми під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень фізична особа повинна пред`явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної особи чи юридичної особи - документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. Враховуючи те, що [PERSON] померла, виконання вищезазначених приписів закону щодо подання особисто заяви про державну реєстрацію прав та документу на підтвердження особи є неможливим. Так само неможливо подати позивачем доручення від імені померлої, оскільки за життя таких доручень у встановленому законом порядку на ім`я [PERSON] вона не оформляла. Крім того, у відповідності до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позивач, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , в тому числі право на земельну ділянку, набув саме право на цю земельну ділянку в порядку спадкування за законом з моменту відкриття спадщини. Підсумовуючи вище викладене, суд вважає за можливе визнати за позивачем право на земельну ділянку, що є об`єктом спадщини, оскільки відсутність правовстановлюючого документу позбавляє [PERSON] можливості оформити спадкові права щодо вказаної земельної ділянки у встановленому законом порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial