overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

06 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів шляхом повернення банківського вкладу (депозиту) та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 лютого 2015 року був внесений депозит у сумі 830,00 доларів США згідно договору про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США. Внесення коштів підтверджується квитанцією № 23 від 06.02.2015 року. Згідно п. 1.1 укладеного договору, даний договір є строковим із автоматичною пролонгацією кожних сім днів. 11.02.2015 року позивач написав заяву про повернення 12.02.2015 року банківського вкладу у сумі 830,00 доларів США. Частину коштів банком була повернута. Станом на день подання позову відповідач не повернув банківський вклад у сумі 680,00 доларів США. Позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про повернення депозиту, проте безрезультатно. Внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнав моральних страждань, грошове відшкодування завданої моральної шкоди оцінює у розмірі 2\~000,00 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача 680,00 доларів США за договором банківського вкладу та моральну шкоду у сумі 2\~000,00 грн. Позивач у судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував щодо винесення заочного судового рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

06 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 02 червня 1990 року вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки не склалися через несхожість характерів та різні погляди на життя. Шлюб носить формальний характер та суперечить їх інтересам. З липня 1993 року шлюбні стосунки припинено, спільне господарство не ведуть. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с. 3-4). Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд задовольнити позов і розірвати шлюб між нею та відповідачем. Проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.15). Відповідач в судове засідання на слухання по справі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 02 червня 1990 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про шлюб, [NUMBER] від 02 червня 1990 року, актовий запис 521 (а.с.5). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками повнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 15 січня 1991 року, актовий запис 45 (а.с.8). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи небажання позивача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

06 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між нею та відповідачем [PERSON] 25.08.1973 року було укладено шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити та шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, шлюб просить розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, попередньо надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, щодо розірвання шлюбу не заперечує. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з'явилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 25.08.1973 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить в матеріалах справи свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], від 25.08.1973 року, актовий запис №2032 (а.с.3). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Шлюбні відносини припинили. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу наділі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, аналізуючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

06 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала із підстав зазначених в ньому. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнав. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, участь особи в судовому засіданні є її обов'язком, від якого особа за її клопотанням може бути звільнена судом. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Відповідно ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] [PERSON] з 22 жовтня 2002 року по 2013 рік перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.2). [PERSON] [PERSON] народився 08 червня 2002 року в м.Житомирі, в свідоцтві про народження якого батьками записані [PERSON] та [PERSON] [PERSON] (а.с.3). Дослідивши матеріали справи судом встановлено наявність порушення відповідачем своїх обовязків, як батька, утримувати свою неповнолітню дитину, яка потребує матеріальної допомоги, що є підставою для повного задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

06 квітня 2015 року позивач [PERSON]П звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Дружківської міської ради Донецької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 05 січня 2015 року померла його бабуся [PERSON], яка 10 вересня 2013 року на випадок своєї смерті вчинила заповіт, в якому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала [PERSON] Після смерті [PERSON]Д відкрилася спадщина у вигляді будинку по вул..Радченка, 21 м. Дружківка Донецької області. [PERSON]П звернувся до нотаріуса для отриманням свідоцтва про спадщину, але йому було відмовлено у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини. [PERSON]П зазначає, що він не подав заяву, вважаючи, що в нього є всі документи на спадкове майно і заповіт спадкодавця, і цього досить для оформлення спадщини на нього в будь-який час. [PERSON]П просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] У судове засіданні позивач [PERSON]П не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Стаття 1272 ЦК України встановлює наслідки пропущення строку для прийняття спадщини. Відповідно до цієї статті якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що причини, зазначені позивачем [PERSON], є поважними, у звязку з чим вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини строком у шість місяців з дати набрання чинності рішенням суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

06 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту за № 33793000587911 від 25.07.2013 року в сумі 19\~768,08 гривень, що складає 7\~995,43 грв. тіло кредиту, 3\~087,97грн. заборгованість за відсотками, 700 грн. неустойка за прострочення сплати кредиту, 6700 грн. неустойка за прострочення сплати відсотків. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 887,57 грн. сума індекс інфляції простроченої заборгованості за кредитом, 227,93 грн. - сума індекс інфляції простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам, 133,53 грн. та 35,65 грн. 3% річний відповідно до ст.625 ЦК України Представник позивача просив слухати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197, 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно кредитного договору, укладеного між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] відповідачеві було надано кредитні кошти 8000 грн. та видано платіжну картку за кредитним договором № 33793000587911 від 25.07.2013 року в зі сплатою 32 % за рік. Відповідач не виконує умови кредитного договору належним чином не повертає банку суму отриманого кредиту. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором заборгованість станом на 13.02.2015 року становить 19\~768,08 гривень, що складає 7\~995,43 грв. тіло кредиту, 3\~087,97грн. заборгованість за відсотками, 700грн. неустойка за прострочення сплати кредиту, 6700 грн. неустойка за прострочення сплати відсотків. Відповідач погашення кредиту в строки та на умовах, зазначених в кредитному договорі не здійснювала, чим порушила взяті на себе зобовязання за кредитним договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Так, відповідач допустила істотні порушення умов кредитного договору, а саме порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 611 ЦК України передбачено, що при порушенні зобовязань наступають наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що сума пені, яку нараховано позивачем в розмірі 6700 грн є несоразмірно великою та перевищує заборгованість за кредитом, що суд визнає обставинами, що мають істотне значення. Тому суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

06 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути заборгованість за договором кредиту № 003-20002-130211 від 13.02.2011 року в сумі 8\~007,04 гривень. Представник позивача просив слухати справу у його відсутності заочно. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином , причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін заочно на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197, ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 003-20002-130211 від 13.02.2011 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банком» (правонаступником ТОВ «Комерційний банк «Дельта») та [PERSON] відповідачеві було відкрито поточний рахунок та надано кредитні кошти за Кредитним договором №003-20002-130211 від 13.02.2011 року з наданням платіжної картки. Відповідач не виконує умови кредитного договору належним чином, не повертає банку суму отриманого кредиту та не сплачує плату за користування ним встановлену у кредитному договорі №003-20002-130211 від 13.02.2011 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором заборгованість станом на 10.03.2015 р. становить 8 007,04 гривень, яка складається з наступного: тіло кредиту 2\~903,18 грн., прострочене тіло кредиту 1\~664,88 грн., заборгованість за відсотками 3\~438,98 грн. Відповідач погашення кредиту в строки та на умовах, зазначених в кредитному договорі не здійснював, чим порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором. У звязку з відсутністю щомісячних оплат по кредиту, а також процентів, та порушенням умов Кредитного договору, у позивача виникло право вимагати дострокового погашення Кредиту відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України. Відповідно до якої , якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Кредиту. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Так, відповідач допустив істотні порушення умов кредитного договору, а саме порушив взяті на себе зобовязання за Кредитним договором. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь держави стягуються судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

06 квітня 2015 року позивач звернувся з позовом до суду в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 14289 грн. 12 коп. за кредитним договором № б/н від 30.09.2010 року та 243,60 гривень судового збору. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути втрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

06 квітня 2015 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, посилалася на те, щорішенням суду від 26 лютого 2015 року відповідача було позбавлено батьківських прав. Розпорядженням голови райдержадміністрації позивача було призначено опікуном над неповнолітнім [PERSON] Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому звернувся до суду і прохає стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON]. Опікуном призначено позивача. Дитина знаходиться на утриманні позивача. (а. с. 6-7) Позивач записаний батьком у свідоцтві про народження дитини (а. с. 5). Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а також обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, починаючи з моменту звернення позивача до суду та до повноліття дитини, оскільки відповідач зобов'язана його матеріально утримувати. Відповідач є працездатною особою, тому може надавати таку допомогу дітям. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

06 квітня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що вони з відповідачем 08 жовтня 1994 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Вказує на те, що шлюбні відносити між нею та відповідачем припинені з 1998 року. Розлад сімейного життя стався через те, що відповідач зловживав спиртними напоями. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення вона не згодна. Майновий спір на даний час відсутній. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на [PERSON]. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не з'явився, надавши заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, також вказав, що на розірвання шлюбу згоден. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданого Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис №1472. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає, безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані . Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружині присвоїти [PERSON]. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved