Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

05 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, предметом якого є: визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 66, що розташований за адресою: Миколаївська область, місто Очаків, вулиця Антоненко; зобов'язання [PERSON] знятися з місця реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Антоненко, буд. 66, в якому зареєстрована відповідачка. Оскільки більше року відповідачка у вказаному будинку не проживає, позивач звернувся з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, просила їх задовольнити. пояснила, що [PERSON] є її донькою і більше шести років проживає в Росії. Оскільки відповідачка не має можливості прибути в судове засідання, вона направила на адресу представника нотаріальну посвідчену заяву про зняття її з реєстраційного обліку (а.с. 8). Відповідачка в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена за адресою реєстрації місця проживання. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, в засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 37). Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Очаків, вул. Антоненко, буд. 66. В підтвердження цього факту до матеріалів цивільної справи долучено копію договору купівлі-продажу, посвідченого 06 грудня 2013 року державним нотаріусом Першої очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] (а.с. 5, 6), та копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 7) Згідно з довідкою, виданою Очаківським РС УДМС України в Миколаївській області №53 від 13 січня 2016 року, з 13 липня 2006 року [PERSON] зареєстрована за вказаною вище адресою (а.с. 16). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що з 1983 року він проживає по сусідству з будинком позивача за адресою: м. Очаків, вул. Суворова, 151. [PERSON] він особисто не памятає, однак свідку відомо, що вона є сестрою позивача і, відповідно, донькою представника позивача [PERSON] Остання і проживає в будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що з 2007 року він є сусідом позивача, проживає за адресою: [INFO]. [PERSON] він у будинку позивача ніколи не бачив. Вирішуючи переданий на розгляд суду спір, слід виходити з такого. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що у 2002 році відповідачка набула право користування (сервітут) спірним будинком як член сімї власника (а.с. 9). Більше року [PERSON] в будинку не проживає, а отже сервітутом не користується. Враховуючи викладене, а також той факт, що відповідачка набула право користування житлом як член сімї власника, однак протягом року цим житлом не користувалася, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відмовляючи в задоволенні позову про зобовязання відповідачку знятися з реєстрації, суд виходить з такого. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. З викладеного вбачається, що передбаченим законом способом захисту прав власника у випадку наявності зареєстрованих осіб, які фактично втратили право користування житлом, є визнання особи такою, що втратила права користування житлом. Відповідне рішення суду є підставою для реєстрації факту позбавлення відповідача права користування приміщенням. З огляду на викладене, враховуючи припис ч. 1 ст. 1 ЦПК України про те, що завданням судочинства є захист прав та інтересів осіб від порушень, суд задовольняє позов частково, визнає відповідачку такою, що втратила право користування спірним будинком. На підставі зазначеного,

Outcome: partial