Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

05 червня 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника за довіреністю просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 33947 від 25.04.2016 року в сумі 77486 гривень та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1921 гривня. В обґрунтування позову позивач послався на те, що 25 квітня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір позики № 33947, шляхом заповнення заявки. За умовами вказаного договору позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1800 гривень, строком на 20 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивачем в порядку, встановленому п. 1.4 договору позики, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1800 гривень. На підставі п. 3.1 договору позики позичальник зобов`язався здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків. Так, згідно з п. 1.5 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 20 гривень за перший день користування позикою; 1,8 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.2 цього договору; 3,8 % від суми позики що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позивач належним чином виконав умови договору позики, що підтверджується повідомленням ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору доручення № ФБ211/11 від 18.11.2015 року. Проте, відповідачем умови договору не виконані, в зв`язку з чим, станом на 24.05.2019 року утворилась заборгованість, яка складається з наступного: 1800 гривень - основний борг; 36450 гривень - заборгованість по відсоткам; 39236 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, всього на загальну суму 77486 гривень. Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 12 вересня 2019 року, ухваленому у справі № 377/396/19, П № 2/377/187/19, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, позовні вимоги задоволено повністю. 25 листопада 2020 року до суду подано заяву відповідачем [PERSON] , в якій він просив поновити строк подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 12.09.2019 року в цивільній справі № 377/396/19, П № 2/377/187/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, та призначити справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 09 грудня 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено. Заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 12 вересня 2019 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - скасовано та визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження і призначено судове засідання у справі на 28 грудня 2020 року. 28 грудня 2020 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що договір позики № 33947 між ним та ТОВ «ВЕЛЛФІН» було укладено 25 квітня 2016 року. Відповідно до укладеного договору позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» надав позичальнику грошові кошти в позику в сумі 1800 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5. цього договору. Видачу займу було проведено 25 квітня 2016 року. Відповідно до п. 1.2. договору позики, строк дії займу 20 днів. Датою погашення є 15.05.2016 року. Отже сторони погодили, що сума позики має бути повернута 15.05.2016 року, а тому позовна давність за цим позовом почала відраховуватись з наступного дня за днем закінчення строку дії договору, тобто з 16.05.2016 року та тривала по 16.05.2019 року. Як свідчить п. 7.7. Договору позики, до правовідносин за цим договором встановлюється загальний строк позовної давності, що за визначенням ст. 257 ЦК України складає три роки. В заочному рішенні зазначено, що позовна заява надійшла до суду 05.06.2019 року. Як свідчить опис вкладення у лист, яким позовна заява ТОВ «ВЕЛЛФІН» надсилалась до суду, дата прийняття Укрпоштою відправлення позовної заяви з додатками до суду, яка проставлена на печатці Укрпошти є 30.05.2019 року. Отже, звернувшись з позовною заявою 30 травня 2019 року, ТОВ «ВЕЛЛФІН» пропустило строк позовної давності, який сплив 16.05.2019 року. Позивач також з незрозумілих причин та без правових підстав нарахував проценти (відсотки) поза межами строку кредитування. Також пункт 1.2. договору позики є несправедливим та в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки річна відсоткова ставка за договором позики складає 1387 %, що в сорок разів перевищує суму наданої позики. 28 грудня 2020 року було відкладено судовий розгляд справи на 27 січня 2021 року у зв`язку з наданням часу позивачу для підготовки відповіді на відзив. Позивач свого представника у призначене судове засідання не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, в матеріалах справи знаходиться заява представника позивача, в якій він просив розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідь на відзив від позивача не надійшла. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, на електронну адресу надіслав заяву, в якій просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та розглядати справу без його участі за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 25 квітня 2016 року [PERSON] ,

Outcome: dismissed