Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

06 квітня 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON] право на земельну частку пай серії ХС№ 0134324, яка розташована на території Великоолександрівської селищної ради (колишня Чкалівська сільська рада) Великоолександрівського району Херсонської області належна [PERSON] , який помер [INFO] в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що після смерті матері позивача [PERSON] [INFO] , залишилось майно у виді земельної ділянки за сертифікатом на земельну частку (пай) серії ХС № 0134324, який був виписаний на ім`я батька позивача [PERSON] який помер [INFO] , право на який належало померлій, яке вона набула після смерті її чоловіка [PERSON] . В свою чергу [PERSON] успадкувала право на вказаний сертифікат після смерті її матері [PERSON] , яке належало їй на час смерті, яке вона фактично успадкувала шляхом постійного проживання з померлим чоловіком [PERSON] . Майно після смерті матері [PERSON] позивач прийняла, спадкова справа № 54342776. Оскільки визнання права на спадщину за описаних умов вирішується виключно в судовому порядку, позивач заявила відповідні вимоги. На судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити вказавши на достатність для цього наданих суду доказів. Відповідач, будучи належним чином сповіщеним про розгляд справи на судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. Враховуючи думку позивача, який не заперечив проти заочного розгляду справи, суд вважає за доцільне провести заочний розгляд справи. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер батько позивача [PERSON] ,що підтверджується актовим записом № 5 складеним 21 лютого 1994 року виданим виконавчим комітетом Чкалівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області(свідоцтво [NUMBER] ). [INFO] померла мати позивача [PERSON] ,що підтверджується актовим записом № 36 складеним 09 жовтня 2012 року виданим виконавчим комітетом Дар`ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області(свідоцтво серії [NUMBER] ). Те, що померлі [PERSON] і [PERSON] були батьками позивача підтверджується актовим записом № 14 від 19 лютого 1963 року (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] при реєстрації шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 20 листопада 1960 року. Відповідно до довідки виданої 01 червня 2021 року та витягу з погосподарської книги № 6 Чколовської сільської Ради народних депутатів за 1991 - 1995 років, вбачається, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом у домогосподарстві, особовий рахунок № [NUMBER] , що розташовано за адресою: с. Криничанка Великоолександрівського району Херсонської області до дня смерті останнього. Після смерті [PERSON] , залишилось майно у виді земельної ділянки за сертифікатом на земельну частку (пай) серії ХС № 0134324. Відповідно до листа Відділу у Великоолександрівському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області відомості від 12 квітня 2021 року вказаний сертифікат зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 324 та зберігається у відділі як невитребуваний. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2017 року, спадкова справа № 51/2013 року зареєстрована у реєстрі № 971, майно у виді земельної ділянки розміром 0,7465 га позивач прийняла від своєї матері [PERSON] , а отже позивач прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини, отримавши на цій підставі відповідне свідоцтво. Відповідно до листа державного нотаріуса від 09 квітня 2021 року № 305/01-09 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [PERSON] , відсутня інформація про заведення спадкової справи, після смерті [PERSON] , заведено спадкову справу № 51/2013 року. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу спадкових прав позивача на майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, що врегульовані нижченаведеними нормами Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі- ЦК України), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пунктів четвертого та п`ятого Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина після [PERSON] відкрилася до вказаної дати та до 01 липня 2003 року спірні правовідносини щодо спадкування після його смерті врегульовані нормами ЦК УРСР. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв`язку з його смертю. Суд установив, що [PERSON] , будучи віднесеною до спадкоємців першої черги за законом як дружина, прийняла спадщину, що відкрилась після смерті її чоловіка шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном у виді особистих речей померлого, які знаходились за адресою їх спільного проживання та у виді речей, які належали подружжю на праві спільної сумісної власності. Оскільки факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] судом підтверджений, слід ствердити, що перша прийняла після другого спадщину у виді вказаного права на земельну частку (пай), яке увійшло до складу спадкового майна, як таке, що належало [PERSON] на момент смерті та не припинилося у зв`язку з цим. Поряд з цим, враховуючи ті самі приписи Прикінцевих та перехідних положень ЦК України порядок спадкування [PERSON] після [PERSON] врегульований нормами ЦК України, оскільки спадщина після смерті останньої відкрилася [INFO] . Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв`язку з його смертю. Отже, із зазначених положень цивільного законодавства вбачається, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті матері, шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріального органу, а отже має право ставити на вирішення суду питання про перехід прав належних спадкодавцю до неї у порядку спадкування. Оскільки позивачка прийняла спадщину після смерті матері на підставі слід констатувати прийняття нею у спадщину вказаного права на земельну частку (пай), яке належало померлій у відповідності до вищевказаних обставин та не припинилося у зв`язку зі смертю. Належність [PERSON] на момент смерті вказаного права на земельну частку (пай) та можливість переходу такого права в порядку спадкування, з урахуванням встановлених обставин, вбачається із приписів пункту 17 Перехідних положень Розділу Х ЗК України відповідно до якого, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Отже, позивач як така, що прийняла спадщину має право вимагати визнання за нею права на спадщину, що не була оформлена, при тому, що здійснення останнього не обмежено будь-якими строками. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, яка прийняла спадщину у виді права, що належало її матері, яка отримала його після смерті чоловіка, так і відповідачки, яка будучи дочкою померлої не набула таке право на спірне майно у порядку встановленому законом. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняла спадщину у встановленому законом порядку після смерті матері, у виді вказаного права, яке належало останній на момент смерті на тій підставі, що вона фактично прийняла спадщину після смерті її чоловіка. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останньої не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції відповідача та учать останнього обумовлена особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved