overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

06 січня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровський р-н, пос. Ювілейний, вул. 8 Березня,17/112. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 04.01.2014 року о 21 год. 34 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор – не заперечує, задовольнити, адвокат – на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 04.01.2014р. о 21 год. 34 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради– без направлення. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора доступна мовному контакту, орієнтована,емоційно неадекватна, вважає, що вона «жертва», рідні хочуть від неї збутися. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз – гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

06 січня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 05.01.2014 року о 15 год. 39 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000 р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 05.01.14р. о 15 год. 39 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Микульським лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий в психомоторному збуджені, агресивний. Контакт формальний. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдная форма, безпреривний перебіг, параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

06 січня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 10 січня 1999 року перебуває із відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки не склалися через несхожість характерів та різні погляди на життя. Відповідач зловживав спиртними напоями, сварився та ображав її і дитину. З березня 2007 року сімейні стосунки припинено, спільного господарства не ведуть. Примирення не можливе, шлюб носить формальний характер. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с.а.с. 2-3). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов і розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій в позовні вимоги визнав частково, не заперечує проти розірвання але просив судові витрати покласти на позивача, так як саме позивач ініціатор розлучення. (а.с. 20). Розглянувши доводи, викладені позивачем, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 10 січня 1999 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу повторне серії [NUMBER] від 08 серпня 2000 року, актовий запис 4. (а.с. 4). В шлюбі у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася дитина: дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження повторне серії [NUMBER] від 27 вересня 2000 року, актовий запис 374 (а.с.5). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки в судовому засіданні було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи взаємне небажання позивача і відповідача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

06 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 січня 2012 р. між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO], спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини тривалий час не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Вважає, що подальше спільне проживання з відповідачкою та збереження шлюбу є неможливим. У зв'язку із вказаними вище підставами просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач до суду не з'явився, просив справу розглянути без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідачка до суду також не з'явилась, просила справу без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, відділом ДРАЦС по м.Слов'янськ Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 14 січня 2012 року був зареєстрований шлюб між сторонами, про що було внесено відповідний актовий запис №5 (а.с.3). В судовому засіданні встановлено, що сторони тривалий час сімейних стосунків не підтримують, не ведедуть спільного господарства, шлюб між ними існує лише формально. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

06 січня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 16 вересня 2000 року, про що було зроблено актовий запис № 1170. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування з лютого 2014 року, спільне господарство не ведеться. В сім'ї часто виникали сварки та суперечки з суттєво важливих питань. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаєморозуміння. За таких обставин вважає збереження шлюбу неможливим. Звертаючись до суду позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] 16 вересня 2000 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Додатково зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Додатково зазначив, що проти розлучення не заперечує. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16 вересня 2000 року, про що було зроблено актовий запис № 1170 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Суд, приймаючи до уваги обставини справи, письмові пояснення сторін, які визнаються судом достовірними, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, що підтверджено дослідженими судом доказами. Позивачем понесені і документально підтвердженні судові витрати в сумі 243,60 грн. судового збору, які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

06 січня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Нововолинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS]. Вимоги мотивує тим, що після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO], відкрилася спадщина на належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. Для отримання свідоцтва про право на спадщину, в держнотконтору необхідно подати правовстановлюючі документи на спадкове майно, в т.ч. на вищезазначену квартиру. Оскільки документ, який би засвідчував право власності на зазначену квартиру відсутній, тому для визнання права власності на спадкове майно та захисту своїх майнових прав, позивач звернулася до суду. Просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 27 січня 2015 року [PERSON] залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача Нововолинської міської ради в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позов визнає, не заперечив щодо задоволення позову. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, щодо задоволення позову заперечень немає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як зазначено в ст.392 ЦК України, визнання права власності здійснюється шляхом пред'явлення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд позов задовольняє та визнає за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] на квартиру [ADDRESS]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

06 січня 2015 року позивач звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем вони уклали шлюб 09.02.2013 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №35, від цього шлюбу дітей не мають. З відповідачем шлюбні стосунки не підтримують з червня 2014 року, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути у їх відсутності, витрати по справі покласти на неї. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій вимоги позивача визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про укладення шлюбу, 09.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №35. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

06 січня 2015 року позивачка звернулась до відповідача з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що сімейне життя не склалося, шлюбні відносини вони припинили, разом не проживають. Діти проживають з нею. Позивачка під час розгляду справи позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував, але вважає, що позивачці після розірвання шлюбу не потрібно залишати прізвище [PERSON]. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ч.1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 03 лютого 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Сергіївською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с.6). Як убачається з копій свідоцтв про народження, в шлюбі сторони мають двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8). В даний час сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, примирення не досягли, кожен з них не бажає зберегти сім'ю. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання позивачки, суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON]. Оскільки ст.113 СК України надає позивачці право вибору прізвища після розірвання шлюбу, то заперечення відповідача щодо залишення позивачці прізвища [PERSON], суд вважає такими, що не мають правового значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

06 січня 2015 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на будинковолодіння № 29 на вул. Центральній (Леніна) в с. Попівка Смілянського району. Спадкоємцем по закону на спадкове майно померлого є його син [PERSON] Позивач, посилаючись на те, що він прийняв спадщину після смерті батька, подавши у встановлений законом строк заяву нотаріусу, але він відмовляє у видачі свідоцтва про право власності в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на будинковолодіння. Сторони в судове засідання не зявилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивачка позовні вимоги підтримала, представник відповідача їх визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], 06 січня 2015 року, відкрилась спадщина на будинковолодіння № 29 на вул. Центральній (Леніна) в с. Попівка Смілянського району, що підтверджується свідоцтвом про смерть, технічним паспортом від 15 березня 2016 року та копією рішення суду від 26 лютого 2007 року. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], подавши заяву до нотаріальної контори, але оскільки спадкодавцем за життя не було зареєстровано право власності на належний йому житловий будинок відповідно до чинного законодавства, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON] відмовлено, що вбачається з постанови нотаріуса від 06 квітня 2016 року. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття, а тому за позивачем слід визнати право власності на будинковолодіння, що залишилося після смерті [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст. 1258, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

06 січня 2016 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 червня 2003 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Вони вже більше двох років не проживають разом. Спору про спільно нажите майно немає. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач до початку судового засідання звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позов визнає у повному обсязі (а.с. 20). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що з 14 червня 2003 року [PERSON], [INFO], та [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу - [PERSON]), [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Кам'янобрідського районного управління юстиції міста Луганська, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 55, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 21). Від шлюбу у сторін народилася дитина - дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 23). Згідно викладених позивачем обставин спільне життя сторін не склалося, вони вже більше двох років не проживають разом, спору про спільно нажите майно немає. Згідно зі ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладені позивачем та визнані відповідачем обставини, суд прийшов висновку про те, що сім'я сторін фактично розпалась та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та про необхідність ухвалення рішення про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved