Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

05.04.2018 позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.02.2008 з відповідачем уклав кредитний договір № 014-2008-458, відповідно до якого банк надав йому грошові кошти в сумі 106 600 швейцарських франків, а він зобов`язався їх повернути до 10.08.2025 зі сплатою відсотків. Стверджує, що відповідач порушив його права як споживача встановивши жорсткі обов`язки у вказаному кредитному договорі, встановивши процентну ставку за користування коштами понад встановлений строк у розмірі 29,85 % річних, що в тричі більше ніж основна кредитна ставка за договором, крім того надано право банку за певних умов припинити видачу кредиту. Вказані дій відповідача при укладанні договору суперечать п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів. Наголошує, що є особою пенсійного віку і споживачем, а вказані дії відповідача спрямовані на порушення вищезазначених вимог положень закону. Ухвалою суду від 06.04.2018 провадження по справі відкрито. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Причини неявки представника відповідача суду не відомі, в матеріалах справи містяться пояснення, в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю, а також застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Звернуто увагу суду на те, що позивач неодноразово звертається до суду з аналогічними вимогами. Посилаючись на безпідставність заявлених вимог посилається на те, що у оскаржуваному договорі наявні всі його істотні умови (щодо строку, суми кредитування, процентної ставки тощо), позивач з ними ознайомлений належним чином, про що свідчить його підпис на анкеті-заяві. Таким чином позивач прийняв спірний договір, жодних заяв про відкликання свої згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту не надав, не піддавав сумніву дійсність правочину. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності її учасників. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд доходить до наступних висновків. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 28.02.2008 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №014-2008-458, відповідно до якого відповідач надав грошові кошти в сумі 106 600 швейцарських франків строком до 10.08.2025 зі сплатою 9,95% річних за користування кредитом. Цільове призначення кредиту - придбання майна, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується даними відповідною Анкети-Заяви. Своїм підписом під кредитним договором позивач підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з умовами договору, факт підписання даного документа останнім не оспорюється. За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1-3, ч.5, ч.6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відтак, для практичної реалізації конституційної засади змагальності сторін законом повинні бути гарантовані однакові можливості сторонам в усьому, що стосується їх прав, оскільки дійсна змагальність буде можлива тільки при дійсному дотриманні рівних можливостей сторін у збиранні, наданні та дослідженні доказів. При цьому, суд вважає правильним зауважити, що на виконання вищезазначених положень закону при укладенні і підписанні спірного договору сторони, по-перше, у повному обсязі дотримались вимог чинного законодавства та моральних засад суспільства, по-друге, є особами, які мають повний обсяг цивільної дієздатності, по-третє, добровільно уклали кредитний договір, добровільно обрали його умови і, по-четверте, внаслідок укладення цього договору позивач отримав від відповідача кредит у розмірі 106 000,00 швейцарських франків, внаслідок чого настали наслідки, передбачені кредитним договором (щомісячна сплата заборгованості згідно графіку, тощо). Спірний кредитний договір укладений між сторонами з дотриманням вимог закону, так як у відповідності до вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції на момент укладення договору) містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів. Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Так, п. 1.1 кредитного договору між позичальником та банком погоджено розмір відсоткової ставки (плата за користування кредитом) - 9,95%. Крім того, окремо в п. 1.1.2 кредитного договору сторонами визначено розмір підвищеної відсоткової ставки (у випадку користування коштами понад встановлений строк; застосовується до простроченої суми боргу) - 29,85 %. Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору. Так, п. 2.2. спірного договору визначено, що кредитор має право припинити видачу кредиту у разі істотної зміни кон`юктури кредитного ринку або інших фінансових ринків ,якщо така зміна може спричинити істотне погіршення від фінансового результату від виконання кредитних операцій за договором для кредитора відносно очікуваного фінансового результату на момент укладення договору. Отже, підписавши даний договір позивач підтвердив свою згоду з умовами кредитування на умовах запропонованих відповідачем. Цей факт також засвідчує часткове виконання останнім кредитних зобов`язань, що виключає посилання позивача на встановлення банком жорстких обов`язків у вказаному кредитному договорі. Таким чином посилання позивача на те, що при укладенні кредитного договору було порушено законодавство про «Про захист прав споживачів» є безпідставними та спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а його доводи щодо недійсності окремих положень правочину з посиланням на норми ЦК не знайшли підтвердження при розгляді даної справи. З цих підстав суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог через їх необґрунтованість. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed