Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

06 серпня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . 14 серпня 2019 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду та призначено проведення підготовчого судового засідання. 31 січня 2020 року, згідно протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2002 року квартири [ADDRESS] . Факт не проживання відповідача у квартирі з 2019 року засвідчує відповідний акт. Реєстрація місця проживання відповідачів у вказаному житлі створює для нього перешкоди у вільному користування майном, оскільки вимушений нести додаткові витрати, пов`язані зі сплатою комунальних послуг, які значно підвищились останнім часом. Крім того, про долю відповідача йому нічого не відомо, оскільки місце його перебування йому не відомо. 11 серпня 2020 року до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. В судове засідання 11 серпня 2020 року відповідач не з`явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином за місцем реєстрації. Суд закінчує розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 09.08.2002 року (а.с. 7). З 23.11.2012 року відповідач [PERSON] зареєстрований в цій квартирі, про що свідчить довідка № 6 (витяг з домової книги про склад сім'ї та прописці) від 17.01.2019 року. З 2012 року відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні, що підтверджується актом про непроживання від 05.08.2019 року, з якого вбачається, що особа зареєстрована за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2012 року по даний час. Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житловому приміщені створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки він вимушений нести додаткові витрати, пов`язані зі сплатою комунальних послуг, які нараховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням (про позбавлення права користування жилим приміщенням). Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше одного року, а саме з 2012 року, на даний час, реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачу повністю реалізувати своє право власності на належне на праві приватної власності майно. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України та 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, реєстрація відповідача в квартирі, яка є приватною власністю позивача, створює перешкоди у користуванні останнім своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України. Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, який не сплачено позивачем при зверненні до суду у зв`язку зі звільненням позивача від сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved