Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

04 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Мотивуючи свої вимоги тим, що 27 січня 2008 року у с.Московське Липоводолинського району Сумської області померла його баба [PERSON], її дочка (мати позивача) [PERSON], померла ще 31 жовтня 2007 року, а його сестра (відповідачка) [PERSON], не претендує на спадщину. Він є єдиним спадкоємцем за законом, просив визначити йому додатковий двомісячний строк для прийняття спадщини після смерті баби. На обгрунтування причин поважності пропуску такого строку зазначає свою необізнаність у правилах спадкування, вважав, що оскільки баба фатично до смерті проживала разом з ним, не зважаючи на інше місце її реєстрації, то вважався таким, що належним чином прийняв спадщину. Крім того, у державному акті на право приватної власності на землю імя баби вказане як «Химка», а згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть її імя зазначено як «Єфимія», тому він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Просив суд встановити факт того, що [PERSON] є його бабою. У судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримав, відповідач не заперечував проти його задоволення, усі просили розглянути справу без їхньої присутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що «Калиниченко Анна Єфимовна» (російською мовою), 24 вересня 1939 року народилася у с.Семенівка Липоводолинського району Сумської області, її батьками записані «Калиниченко Эфим Матвеевич» та «Калиниченко Юхимия Ивановна» (російською мовою) (а.с.8). 04 жовтня 1962 року [PERSON] зареєструвала шлюб, узявши прізвище чоловіка [PERSON] (а.с.9). [PERSON], 25 грудня 1968 року народився у с.Семенівка Липоводолинського району Сумської області, його матірю записана [PERSON], а батьком [PERSON] (а.с.7). 31 березня 1984 року [PERSON] зареєструвала шлюб, узявши прізвище чоловіка [PERSON] (а.с.10). На імя [PERSON] 09 січня 2002 року видано державний акт про право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,78 га, що розташована на території Семенівської сільської ради Липоводолинського району. Даний факт підтверджується належно завіреною копією державного акту серії ІІ-СМ №045294 від 09 січня 2002 року (а.с.11). 31 жовтня 2007 року померла мати позивача [PERSON] (а.с.12). Із довідки Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 10 жовтня 2016 року вбачається, що [PERSON], на час смерті проживала та була зареєстрована [INFO] з чоловіком [PERSON]К, матірю [PERSON] та іншими. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом сільради не посвідчувався. Спадкоємцями [PERSON] є її чоловік [PERSON], який помер 08 липня 2010 року, дочка [PERSON] та син [PERSON] (а.с.13). 27 січня 2008 року померла [PERSON] (а.с.14). Із довідки Семенівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 19 жовтня 2016 року вбачається, що [PERSON], до грудня 1996 року проживала у [INFO]. Заповіт від її імені виконкомом сільради не посвідчувався (а.с.15). Із довідок Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 10, 18 жовтня 2016 року вбачається, що [PERSON] на час смерті була зареєстрована [INFO], але фактично проживала зі своїм онуком [PERSON] у с.Хоменкове Липоводолинського району (а.с.16, 17). Із довідки Семенівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 17 жовтня 2016 року вбачається, що [PERSON], отримала у власність земельні ділянки на території Семенівської сільської ради, площею 2,7846 га:, з яких 2,2229 га ріллі, 0,3812 га сіножаті, 0,1805 га пасовища (а.с.18). Відповідно до п.6 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Із матеріалів справи вбачається, що у різних документах баба позивача значиться під різними іменами, в одних як Химка, в інших як Єфимія. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що неоднакове зазначення імені особи обумовлене різним перекладом одного і того ж імені українською мовою, а тому поза сумнівом залишається, той факт, що вказаний державний акт належить [PERSON]. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 3 ЦК України, зокрема, передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Оскільки [PERSON] вважав, що прийняв спадщину після смерті своєї баби, оскільки остання тимчасово з ним проживала, але була зареєстрованою за іншою адресою, а тому не подав вчасно заяву про прийняття спадщини, суд, з огляду на дотримання вимог законності та справедливості, вважає вказані причини пропуску строку такими, що дають підстави для задоволення позову.

Outcome: approved