Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

05.09.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Новомосковської міської ради, в якому просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0661 га, що розташована на території Новомосковської міської ради, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель на підставі рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради №1088 від 26.11.1997 року, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю [NUMBER] від 07.05.1999 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина, зокрема присадибна земельна ділянка, площею 0,0661 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Для оформлення спадщини після смерті чоловіка позивач звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до приватного нотаріуса Новомосковського нотаріального округу Шевченко Г.В., однак нотаріусом було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з невідповідністю юридичного документа, що підтверджує право власності спадкодавця на земельну ділянку за цільовим призначенням - «будівництво капітального гаражу», яка насправді має цільове призначення - «будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Так, позивач зазначає, що в Державному акті помилково зазначено цільове призначення - для будівництва капітального гаражу, тоді як виділялася зазначена земельна ділянка [PERSON] саме для будівництва індивідуального житлового будинку, що підтверджується рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 26.11.1997 №1088. В свою чергу, [PERSON] вказана земельна ділянка була використана за цільовим призначенням - для будівництва індивідуальних житлових будинків, та збудований житловий будинок, у якому вони весь час проживали. Крім того, згідно даних ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, земельна ділянка площею 0,0661 га була виділена [PERSON] саме для індивідуального будівництва. Таким чином, позивач зазначає, що внаслідок допущеної помилки в Державному акті, позбавлена можливості оформити належним чином свої спадкові права на земельну ділянку, тому звернулася до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 01 листопада 2018 року відкрито провадження у справі. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, одночасно позов підтримала. Представник відповідача - Новомосковської міської ради відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Третя особа - приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В. в судове засідання не з`явилася, на виконання ухвали суду від 11.03.2019 року надала копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області Чернікова Л.І. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у свій сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Суду надане свідоцтво про смерть [PERSON] , у відповідності до якого останній помер [INFO] (а.с.6). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В. заведено спадкову справу №88/2017, у відповідності до якої [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець за законом (а.с.38). В подальшому, [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на певне нерухоме майно (а.с.50,51,53). Однак, постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 травня 2018 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0661 га, яка використовується для обслуговування житлової квартири, господарських будівель та споруд біля неї, у зв`язку з невідповідністю виданого документа на землю (державного акта) за цільовим призначенням, що не відповідає дійсності, так як вказана земельна ділянка використовується як присадибна ділянка, її цільове призначення має бути: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.56). У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, або якщо це право не визнається іншою особою. Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суду подано копію Державного Акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю [NUMBER] , виданого 07 травня 1999 року на ім`я [PERSON] , у відповідності до якого останньому на підставі рішення Новомосковського міськвиконкому №1088 від 26.11.1997 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0661га, що розташована на території Новомосковської міської ради, цільове призначення земельної ділянки зазначено - «для будівництва капітального гаражу» (а.с.10). Відповідно до ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають права на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 га. Поряд з цим, згідно Книги реєстрації державних актів на право власності на землю громадян (а.с.12-14) [PERSON] з 07.05.1999 року є власником земельної ділянки площею 0,0661, розташованої за адресою: [ADDRESS] , переданої для індивідуального будівництва. Матеріали справи містять витяг з рішення Новомосковської міської ради від 26.11.1997 року, у відповідності до якого [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,0661 га, за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Аналіз поданих документів, доводить суду той факт, що при виготовлені правовстановлюючого документу - Державного акту про право приватної власності на землю помилково зазначено цільове призначення - для будівництва капітального гаражу, оскільки така земельна ділянка використовується як присадибна ділянка, та була передана [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та має бути задоволений, оскільки [PERSON] за життя на законних підставах набув право власності на земельну ділянку площею 0,0661 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а тому до позивача, відповідно до ст.1216 ЦК України, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець. На підставі викладеного,

Outcome: approved