Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

05.05.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини з зони проведення антитерористичної операції без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбу. Від шлюбу в них народилась донька [PERSON] [INFO]. 13 грудня 2011 року Рішенням Харцизького міського суду Донецької області шлюб було розірвано. Дитина залишилася проживати з нею. Відповідач з того часу з дочкою не спілкується, жодних стосунків з нею не підтримує, участі у її вихованні не бере, матеріальної допомоги не надає. Вона має бажання періодично виїжджати з дитиною за кордон та на територію тимчасово не підконтрольну владі України та навпаки. Так, позивачка має намір виїхати до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоровя, фізичного, духовного та морального розвитку. Теперішнє місце знаходження та проживання відповідача їй не відоме, тому вона позбавлена можливості отримати нотаріально завірену згоду батька на тимчасовий виїзд дочки за кордон та в район проведення АТО. Таке небажання відповідача цікавитися життям дочки обмежує законні права та інтереси дитини, у звязку з чим вона була змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просила суд надати дозвіл її малолітній донькі [PERSON] [INFO] на виїзд за межі України, до країн Росії, держав Шенгенської угоди, Туреччини, Єгипту, Тунісу, Іраїлю, Домініканської Республіки, Великобюританії, Швейцарії, Сполучених Штатів Америки,, Бразилії, Таїланду, Китаю, Австралії, до досягнення нею повноліття, без згоди та супроводу батька [PERSON], дозволити оформлення проїзного документу дитини, для виїзду за межі України без згоди батька, дозволити малолітній дитині [PERSON] [INFO], на виїзд з території проведення антитерористичної операції, перетину лінії зіткнення та навпаки, перетину контрольно пропускних пунктів в зоні розмежування в супроводі матері [PERSON] [INFO] до досягнення шістнадцятиріччя, без надання згоди та супроводу батька [PERSON]. \~\~\~\~ Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. \~\~\~ \~ \~\~\~\~Відповідач та представник третьої особи - Служби у справах дітей Харцизької міської ради у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить оголошення про виклик до суду відповідача [PERSON] , та представника третьої особи - Служби у справах дітей Харцизької міської ради у газеті «Урядовий кур'єр» № 125 від 07.07.2016 року. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надав, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи.\~\~ \~\~ \~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.07.2009 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 186512 від 15.07.2009 року /а.с. 8/. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії 1-НО № 294644 від 07.10.2009 року, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] /а.с. 9/. Рішенням Харцизького міського суду від 13.12.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с. 10/. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачкою. Також судом встановлено, що позивачка і її малолітня дитина [PERSON] [INFO] зареєстровані у Донецькій області в смт. Гірне, а на теперішній час перемістилися з тимчасово окупованої території та проживають за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою № [NUMBER] від 09.10.2015 року /а.с. 6/. За змістом ч. 1 ст. 3, ст.18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. За змістом ст. 157 цього Кодексу, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» №3858-Х11 від 21 січня 1994 року, який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із п.п.1,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. За змістом наведеного Закону у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Відповідно до вимог п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що позивачка, заявляючи вимоги про надання дозволу її малолітньої доньки на виїзд за межі України у будь-яку країну світу, а саме країн: Росії, держав Шенгенської угоди, Туреччини, Єгипту, Тунісу, Іраїлю, Домініканської Республіки, Великобюританії, Швейцарії, Сполучених Штатів Америки,, Бразилії, Таїланду, Китаю, Австралії не зазначає про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строк та мету виїзду, суд позбавлений можливості оцінити доцільність, необхідність та корисність такого виїзду з урахуванням прав та законних інтересів дитини, тому приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині. Розглядаючи вимоги про надання дозволу на виготовлення проїзного документа для малолітньої [PERSON] [INFO], суд зазначає наступне. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до ст. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Згідно пункту 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом №415ог від 12.06.2015 року в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57. Вирішуючи питання щодо надання неповнолітній дитині позивачки [PERSON], дозволу на виїзди на територію тимчасово не підконтрольну владі України через лінію зіткнення, перетину контрольно пропускних пунктів в зоні розмежування (зону проведення антитерористичної операції - АТО), у супроводі матері, без надання згоди та супроводу батька [PERSON], суд враховує те, що на території, яка тимчасово непідконтрольна державі Україна, знаходиться житло позивачки, їх родичі і вони не можуть бути позбавлені права на підтримання родинних відносин з ними. За таких обставин, суд вважає за можливе дозволити малолітній дитині [PERSON], багаторазові тимчасові виїзди (вїзди) на території тимчасово не підконтрольну владі України через лінію зіткнення (зону проведення антитерористичної операції - АТО), без надання згоди та супроводу батька [PERSON], у супроводі її матері [PERSON]. для відвідування дому та близьких. Відсутність згоди батька дитини порушує її права на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення та навчання. Вирішуючи питання про період, на який має бути наданий такий дозвіл, суд виходив з тієї обставини, що час проведення антитерористичної операції діючим законодавством не визначений, її кінцевий термін передбачити неможливо. Тож за внутрішнім переконанням суд вважає за доцільне надати позивачці дозвіл без згоди батька на тимчасовий виїзд малолітньої дочки [PERSON] з території проведення антитерористичної операції, перетину лінії зіткнення та навпаки, перетину контрольно пропускних пунктів в зоні розмежування, у супроводі позивача строком на три роки, не вважаючи за можливе надання такого дозволу на строк до досягнення дитиною 16-річного віку, як про те просить позивач, через необґрунтованість цих вимог. Крім того, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON] в супроводі матері [PERSON] у країни: Росії, держав Шенгенської угоди, Туреччини, Єгипту, Тунісу, Іраїлю, Домініканської Республіки, Великобюританії, Швейцарії, Сполучених Штатів Америки,, Бразилії, Таїланду, Китаю, Австралії, оскільки такі вимоги не були належним чином обґрунтовані. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: partial