overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

06.11.2017 року заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю із [PERSON], посилаючись на те, що з весни 2005 року вона проживала з нею однією сім'єю. [INFO] [PERSON] померла. Свою заяву обґрунтовує тим, що вона доглядала матір, вела спільне господарство, провела її поховання. Встановлення вказаного необхідно для визнання її спадкоємцем. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] вимоги заяви підтримала у повному обсязі. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився. Надали довідку у якій зазначили, що на момент смерті із [PERSON] проживала без реєстрації дочка - [PERSON] (а.с. 9). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку 0,9813 га розташовану на території Новороманівської сільської ради (а.с. 8). У зв'язку з відсутністю рішення суду про встановлення факту проживання однією сім'єю постановою приватного нотаріуса Люлевича А.І. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] (а.с. 10). З 2005 року [PERSON] проживала разом із [PERSON], вела з нею спільне господарство, проводила догляд за нею до дня смерті, провела її поховання, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини. Оскільки для встановлення факту проживання однією сім'єю законом не визначено іншого, окрім судового порядку, а встановлення вказаного факту необхідно для прийняття спадщини, факт проживання [PERSON] однією сім'єю із [PERSON] має бути встановлений. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

06.11.2017 року заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання однією сімєю із [PERSON], посилаючись на те, що з жовтня 2004 року вона проживала з нею однією сімєю. 06.06.2011 року [PERSON] померла. Свою заяву обґрунтовує тим, що вона доглядала померлу, вела спільне господарство, провела її поховання. Встановлення вказаного необхідно для визнання її спадкоємцем. У судовому засіданні заявник не зявилася. Від її представника надійшла заява у якій вона просить справу розглядати без їхньої участі, вимоги заяви підтримують. Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився, надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 06.06.2011 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.4). [PERSON] належав земельний пай, розміром 4,27 га., що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с. 6) У звязку з відсутністю рішення суду про встановлення факту проживання однією сімєю постановою приватного нотаріуса [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а.с. 5). З жовтня 2004 року [PERSON] проживала разом із померлою [PERSON], вела з нею спільне господарство, проводила догляд за нею до дня смерті, провела її поховання, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], посвідченими депутатом Киянської сільської ради (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше, як пять років до часу відкриття спадщини. Оскільки для встановлення факту проживання однією сімєю законом не визначено іншого, окрім судового порядку, а встановлення вказаного факту необхідно для прийняття спадщини, факт проживання [PERSON] однією сімєю з [PERSON] має бути встановлений. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

06.11.2017 року заявниця [PERSON] звернувся до суду із даною заявою та просила призначити її опікуном над недієздатним [PERSON], [INFO] який є її сином. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 серпня 2015 року її сина [PERSON] [INFO] визнано недієздатним. Для захисту прав і свобод недієздатного [PERSON], представництва його інтересів в органах влади необхідно встановити опіку над ним та призначити йому опікуна. Заявник в судове засідання не явилася, надіслав заяву в якій просила розглядати дану справу без її участі, вимоги заяви підтримує повністю. Заінтересована особа Баранівська міська рада свого представника не направила, надіслала листа в якому просила розглядати дану заяву без представника Ради та надіслала подання і висновок органу опіки і піклування Баранівської міської ради про призначення опікуном [PERSON] над недієздатною особою [PERSON]. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 серпня 2015 року у справі № 278/718/15-ц, яке набрало законної сили, [PERSON] [INFO], уродженця [INFO], мешканця [INFO] визнано недієздатним. ( а.с. 5). Згідно ст. 64 ЦК України, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує піки та піклування. Суд встановив, що заявник [PERSON] є матівр'ю недієздатного [PERSON] ( свідоцтва про народження на а.с. 14). Згідно з ч.3 ст . 63 ЦК України фізична особа може бути призначена опікуном лише за її письмовою заявою. З поданого органом опіки і піклування висновку від 29.06.2016 року, видно, що Рада опіки і піклування Баранівської міської ради розглянувши заяву [PERSON] та подані нею документи на призначення опікуном над недієздатним сином, встановили, що остання може виконувати опікунські обовязки, пенсіонерка та має фінансові надходження, добрі матеріально-побутові умови проживання, стан здоровя задовільний, характеризується добре (а.с.22). Відповідно до подання органу опіки та піклування Баранівської міської ради від 26.04.2016 року № 146 виконком просить суд призначити [PERSON] опікуном свого недієздатного сина [PERSON] ( а.с. 7). Будь-які відомості про спір щодо призначення опікуном [PERSON] в матеріалах справи відсутні, а також не були встановлені судом. Суд вважає за можливе призначити опікуном недієздатного [PERSON] [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

06.11.2017 року позивач звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, посилаючись на те, що 04 березня 1976 року Канським технологічним технікумом (Красноярський край, РФ) йому був виданий диплом Ю № 348074, у відповідності до якого він у 1972 році вступив та в 1976 році закінчив повний курс навчання Канського технологічного технікуму. Але при складанні вищезазначеного документу було допущено помилку у написанні по-батькові: замість «Геннадиевич» було зазначено «Геннадьевич». Всі інші дані співпадають, при цьому у всіх інших документах по-батькові заявника зазначено як «Геннадиевич». Невірне зазначення по-батькові не дозволяє зарахувати роки навчання в страховий стаж при оформленні пенсії в Пенсійному фонді України. На запит заявника про надіслання йому довідки про навчання з правильним зазначенням по-батькові Канським технологічним технікумом було відмовлено, оскільки диплом видавався на підставі наданих документів. Тому заявник просив суд встановити факт належності йому диплому Ю № 348074 виданого на імя «Никитина Владислава Геннадьевича». У судове засідання заявник [PERSON] не зявився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути у судовому засіданні за його відсутності та задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у судовому засіданні за її відсутності, із заявою згодна. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким задовольнити заяву. Судом встановлено, що 04 березня 1976 року заявнику було видано диплом Ю № 348074 про закінчення повного курсу Канського технологічного технікуму, в якому по-батькові заявника було зазначено як «Геннадьевич». Відповідно до наданих заявником копії свідоцтва про народження серії І-ЩЗ № 023601, виданого Консульством СРСР в Ростоці (ГДР) 23 серпня 1957 року та копії паспорту серії ВВ № 410037, виданого Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області 06 квітня 1998 року, по-батькові заявника зазначено як «Геннадиевич». Згідно п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, заява підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що диплом Ю № 348074 виданий Канським технологічним технікумом 04 березня 1976 року дійсно належить заявнику [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

06.11.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 13 лютого2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння. На даний час шлюбні відносини фактично припинені. Сторони не ведуть спільне господарство. За таких обставин, позивач вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Таким чином, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить розглядати справу у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 лютого 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис № 40 (а.с.10). Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

06.11.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовувала тим, що з 11.02.2014 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. За час спільного проживання в них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час шлюбні відносини фактично припинені. З грудня 2016 року разом як подружжя не проживають, спільне господарство не ведуть. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різні характери та погляди на стосунки подружжя в сім'ї, зникнення почуття кохання та поваги один до одного. Позивачка вважає, що примирення між нею та відповідачем бути не може, їх шлюб існує формально, оскільки вона не вважає за необхідне подальше сумісне існування, та наміру налагоджувати шлюбні стосунки не має, на підставі вищезазначеного просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не зявилася надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач зареєстрували шлюб 11.02.2014 року, про що 11.02.2014 року зроблено відповідний актовий запис № 02, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). 02.02.2015 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 521882 від 10.02.2015 року (а.с. 5). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст.\~21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст.\~24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст.\~110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст.\~112 СК\~України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, що шлюбні відносин сторони припинили, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається,\~\~тому позов слід задовольнити. На підставі ст.. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

06.11.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 30.08.2008 року, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] Кіріла Геннадійовича, [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та обовязки, шлюбні відносини між ними припинені з квітня 2017 року та спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Сторони в судове засідання не зявились, до його початку надійшли заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2008 року, від шлюбу дітей мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] Кіріла Геннадійовича, [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

06.11.2017 року позивач звернулася в суд з даним позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 08.11.2014 року /актовий запис № 146/ відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свій позов позивач мотивує тим, що сім`я розпалася через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. В суд позивач [PERSON] зявилася, позов підтримала та надала пояснення аналогічні до змісту позову. Відповідач[PERSON] у суді позов визнав. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає необхідним задовольнити позов. У суді встановлено, що 08.11.2014 року /актовий запис № 146/ відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області між сторонами був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СР № 112540 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Сім`я розпалася через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Строк для примирення не потрібний. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, яка передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що при таких обставинах подальше спільне проживання сторін неможливе і буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, що має істотне значення по справі, а тому позов задовольняється і шлюб між сторонами розривається. Спору за поділ майна та місце проживання дитини сторони на сьогодні не мають. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

06.11.2017 року позивач звернулася в суд з позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 10 серпня 2013 року /актовий запис №75/ відділом державної реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свій позов позивач мотивує тим, що сім`я розпалася по вині обох сторін через різні погляди на сімейне життя. В суд позивач [PERSON] зявилася, позовні вимоги підтримала повністю та надала пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав, зазначив, що примирення неможливе, що є підставою для ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає необхідним задовольнити позов. У суді встановлено, що 10 серпня 2013 року /актовий запис № 75/ відділом державної реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області між сторонами був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СР № 092254 (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3). Сім`я розпалася по вині обох сторін через різні погляди на сімейне життя. Разом не проживають. Строк для примирення не потрібний. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, яка передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що при таких обставинах подальше спільне проживання сторін неможливе і буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, що має істотне значення по справі, а тому позов задовольняється і шлюб між сторонами розривається. Спору за поділ майна та місце проживання дитини сторони на сьогодні не мають. Задовольняючи позов суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

06.11.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 06.03.1993 року у Хрестищенській сільській раді Красноградського району Харківської області, про що є актовий запис № 2. Посилаючись на те, що між н ими відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини припинені навесні 2017 року. Від спільного життя з відповідачем мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які залишаються проживати з позивачем. Позивач по справі направила суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, проти винесення по справі заочного рішення не заперечувала, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 06.03.1993 року, про що є актовий запис № 2 у Хрестищенській сільській раді Красноградського району Харківської області, між ними відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини припинені навесні 2017 року. Від спільного життя з відповідачем мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які залишаються проживати з позивачем. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved