Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

06 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] з січня 2017 року по день його смерті - [INFO] . В обґрунтування заяви посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді автомобіля марки «HAZ» 2003 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Йому на праві приватної власності належить частина домоволодіння по [ADDRESS] , де він постійно проживав з батьком та проживає по даний час. Приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко А.М. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним пропущено строк для звернення з заявою про прийняття спадщини. Вказуючи на те, що домоволодіння, в якому вони проживали з батьком складається з чотирьох квартир, у домовій книзі помилково зазначено адресу їх реєстрації, батько постійно проживав разом з ним після перенесеного в 2017 році інсульту, оскільки потребував його допомоги та догляду, просив встановити факт постійного проживання з [PERSON] однією сім`єю на час відкриття спадщини. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримав заяву, просив її задовольнити, з підстав, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи Шепетівської міської ради Коверняга Л.О., що діє за довіреністю від 128 листопада 2019 року №01-13/3965 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без участі представника, не заперечила проти задоволення заяви про встановлення факту. Вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1264 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , отже заявник є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . За життя [PERSON] придбав автомобіль марки «HAZ», державний номерний знак [NUMBER] , що належить йому відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Заявнику [PERSON] на праві власності належить частина житлового будинку з належними надвірними спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину від 16 листопада 2012 року та договору дарування частини житлового будинку 11 грудня 2012 року. У вказаному будинку [PERSON] постійно проживав разом з батьком [PERSON] , який помер [INFO] , спільно вели господарство та сумісно сплачували комунальні платежі, що підтверджено довідкою квартального громадського комітету №12 виконавчого комітету Шепетівської міської ради №199 від 21 липня 2020 року. Листом приватного нотаріуса Шепетівського міського нотаріального округу заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ним пропущений строк, встановлений діючим законодавством для подання заяви про прийняття спадщини. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що проживають в [ADDRESS] . Підтвердили, що заявник [PERSON] з січня 2017 року постійно проживав разом із батьком [PERSON] в одній квартирі №4 , в т.ч. на день смерті батька, оскільки останній після перенесеного інсульту потребував стороннього догляду. У домовій книзі допущена помилка щодо номерів квартир, реєстрації місця проживання батька заявника була помилково зазначена у квартирі №3 , хоча померлий в даній квартирі ніколи не проживав. Враховуючи, що встановлення факту породить для заявника юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved