Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

06.03.2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій, уточнивши вимоги, просить присвоїти №2 квартирі, що відповідає 13/25 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина 13/25 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належали йому на підставі договору дарування. Позивач прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса із відповідною заявою, на підставі якої заведена спадкова справа. Вказала, що при оформленні спадкових прав виявилась невідповідність зазначення часток права власності у правовстановлюючих документах на нерухоме майно, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] за вказаною адресою, що позбавляє можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі. 20.04.1990 року квартира по [ADDRESS] була продана [PERSON] , але випадково не було зазначено номер квартири. При видачі свідоцтва на право власності за заповітом померлої [PERSON] на [PERSON] (дочку) була допущена описка, де квартира за вказаною адресою значилась як 13/25 частин житлового будинку. Після чого [PERSON] подарувала [PERSON] зазначену частку. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 10.03.2020 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. В судовому засіданні представник позивача та відповідач підтримали позов в повному обсязі, просили задовольнити, оскільки вирішити питання іншим шляхом неможливо. Треті особи надала заяву про проведення судового розгляду без їх участі, міська рада не заперечувала проти задоволення позовних вимог. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що батьком позивача є [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.02.1975 року Генконсульством в м. Познань, актовий запис №55. 11.09.2001 року позивач уклала шлюб із [PERSON] , після чого їй присвоєно прізвище [PERSON] , про що свідчать дані свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого у вересні 2001 року відділом РАГС Теплодарського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №44. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.12.2018 року відділом ДРАЦС по Валківському та Коломацькому районах ГТУЮ в Харківській області, актовий запис №151. Як зазначено в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.02.2020 року, 01.11.2019 року приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Дем`яненко В.О. заведено спадкову справу №116/2019 відносно майна померлого [INFO] [PERSON] . 17.02.2020 року [PERSON] подала заяву, в якій просила видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 13/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належали [PERSON] на підставі договору дарування від 15.04.1995 року. Спадщину [PERSON] прийняла, заява про прийняття спадщини зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №2019 рік, номер запису 273, на підставі заяви заведено спадкову справу №116/2019, у спадковому реєстрі №64987701. Інших заяв про прийняття спадщини не надходило. За життя [PERSON] був складений заповіт, посвідчений 05.04.2002 року державним нотаріусом Валківської районної ДНК Харківської області Кобзар Н.Я. за реєстровим №564, яким він все своє майно заповів дружині [PERSON] , але їхній шлюб був розірваний 24.02.2004 року. Інших спадкоємців, передбачених ст.1261 ЦК України не має. В шлюбі спадкодавець на день смерті не перебував. Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . Враховуючи п.п.3.3 п.3 Інструкції про проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань ЖКГ України 18.06.2007 року №55, оформити спадщину в нотаріальній конторі не можливо через суперечливу інформацію в наданих документах про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що є об`єктом спадщини, оскільки вказані в них розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №20533440 від 17.02.2019 року, за адресою: [ADDRESS] : - в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстроване 16.06.2006 року за реєстраційним №1504223 право власності на квартиру за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14.06.2006 року приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. за реєстровим №1286; - в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.11.2013 року зареєстроване право власності [PERSON] на квартиру 1, номер запису 12256257, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 205845763212, на підставі спадкового договору, посвідченого 07.11.2013 року приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. за реєстровим №1493 (відчужувач [PERSON] ). З інформаційної довідки, виданої КП «Валківське БТІ» Харківської області 05.02.2020 року №02-08/42 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстроване право власності Валківським МБТІ в книзі №25 за реєстровим №2561 на: - 13/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, як спільна часткова власність, за [PERSON] на підставі дублікату договору дарування, посвідченого 15.04.1995 року державним нотаріусом Валківської районної ДНК Харківської області Кобзар Н.Я. за реєстровим №1070, виданий 28.12.1999 року цим же державним нотаріусом за реєстровим №2113; - квартиру [ADDRESS] , як приватна власність, за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14.06.2006 року приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. за реєстровим №1286. Як слідує із дублікату договору дарування серії АВЕ №208879, виданого 28.12.1999 року державним нотаріусом Валківської ДНК Харківської області Кобзар Н.Я., зареєстрованого в реєстрі за №2113, замість втраченого оригіналу, посвідченого 15.04.1995 року цим же нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі за №1070, [PERSON] подарувала [PERSON] 13/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, жилою площею 16,9 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вказані 13/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Валківською ДНК 24.08.1991 року за реєстровим №1861, зареєстрованого у Валківському міжміському БТІ 06.11.1991 року у книгу №25 за реєстровим №2561. Із наданої представником позивача копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Валківською ДНК 24.08.1991 року за реєстровим №1861, зареєстрованого у Валківському міжміському БТІ 06.11.1991 року у книгу №25 за реєстровим №2561, [PERSON] отримала спадщину за заповітом після смерті [PERSON] 13/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, жилою площею 16,9 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно належало померлій на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Валківською ДНК 20.04.1990 року за №756, зареєстрованого у Валківському МБТІ 29.06.1990 року в книзі №25 за реєстровим №2561. За змістом договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Валківською ДНК 20.04.1990 року за №756, [PERSON] купила у виконавчого комітету Валківської міської ради Харківської області квартиру, яку займає, що складається із жилої кімнати, площею 29,9 кв.м, в тому числі жилою площею 16,9 кв.м, що складає 13/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Отже, спадкоємцю належала квартира [ADDRESS] , що відповідає 13/25 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст.321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Ст.325 ЦК України передбачає, що суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, що відповідно за законом не можуть їм належати. Право власності відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом та вважаються набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно роз`яснень\~Міністерства юстиції\~України №\~19-32/319\~від 21.02.2005\~року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. В даному випадку звернутися з заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за померлою особою мають право її спадкоємці. Оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи, що незаконність набуття померлим права власності на спадкове майно судом не встановлено, позивач у справі є єдиним спадкоємцем за законом, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання права власності на спадщину, яка залишилася після смерті батька [PERSON] , так як досліджені докази свідчать про неможливість оформити спадщину в нотаріальному порядку через розбіжності у правовстановлюючих документах. На підставі викладеного,

Outcome: partial