Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

06.07.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» через свого представника за довіреністю звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором без номеру від 19.03.2010 року у розмірі 18200,98 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8069,17 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2318,80 грн., заборгованості за пенею 5830,30 грн., заборгованості по штрафам у розмірі 1100,00 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6. договору у розмірі 1342,90 грн., з яких 500,00 грн. фіксована частина та 842,90 грн. процентна складова штрафу. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1378,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 19.03.2010 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті у мережі інтернет. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач належним чином зобовязання не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість та для стягнення якої позивач звернувся до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.62), причини неявки суду не повідомив. Надав суду разом з позовною заявою клопотання, відповідно до якого надав згоду на заочний розгляд справи та слухання справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.55). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час, день та місце судового засідання засідання тричі повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила (а.с. 63, 66, 67). Таким чином, судом встановлена повторність неприбуття відповідача до суду без поважних причин відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 19.03.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до якого [PERSON] отримала у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитний ліміт по карткам відповідача неодноразово змінювався та останній за часом, встановлений 22.02.2013 року, його розмір становив 7700,00 грн.(а.с.11). Кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника відповідача по справі (а.с.12), довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.1314), а також «Умовами та правилами надання банківських послуг», витяг з яких долучений до матеріалів справи (а.с.15-48) та «Тарифами банку», копія яких або витяг з яких до матеріалів справи представником позивача не долучені, а є лише посилання на адресу таких тарифів в мережі інтернет. З Умовами та правилами та тарифами банку позичальник відповідно до взятих на себе зобов`язань повинен був (за бажанням) ознайомитися самостійно через мережу інтернет. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобовязується погашати заборгованість за отриманим кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач умови кредитного договору виконував не належним чином, внаслідок чого станом на 01.06.2016 року допустив заборгованість перед позивачем у сумі 18200,98 грн., яка складається з: - 8069,17 грн. заборгованості за кредитом; - 2318,80 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; - 5830,30 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 110,00 грн. - просто штраф; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 842,90 грн. штраф (процентна складова). Розрахунок штрафів у розмірі 500,00 грн. та 842,90 грн. проведено відповідно до п.п.2.1.1.7.6 Умов та Правил, які відповідач прийняв, отримавши кошти від позивача. Крім цього відповідач після 01.06.2016 року сплатила на користь позивача 460,19 грн. про що вказав сам позивач у своїй позовній заяві, які не обліковані у розрахунку заборгованості станом на 01.06.2016 року (а.с.10), тому загальний розмір заборгованості повинен бути зменшений на вказану суму та становить 17740,79 грн. (18200,98-460,19) і які відповідно до укладеного договору між сторонами повинні бути списані з заборгованості за пеню 5370,11 грн. (5830,30 460,19). Крім цього, суд зазначає, що не підлягає стягненню і штраф у розмірі 1100,00 грн., які позивач нарахував відповідачу, оскільки за порушення зобовязань передбачені штрафні санкції у вигляді встановленої суми 500,00 грн. та відсотка від суми заборгованості станом на 01.06.2016 року у вигляді 842,90 грн., що передбачено п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, якими керуються сторони по справі щодо укладеного договору. Тобто штраф у розмірі 1100,00 грн. є подвійної відповідальністю, яку позивач бажає отримати з відповідача, що порушує норми Конституції України щодо неможливості подвійної відповідальності щодо одного і того ж порушення. Таким чином, обґрунтована вимога позивача складає 16640,79 грн. і яку суд вважає за необхідне задовольнити. При цьому розмір процентної складової штрафів (842,90 грн.) суддя не змінює, оскільки вона нарахована була до сплати позивачем 460,19 грн. після 01.06.2016 року та штраф у розмірі 1100,00 грн. до неї не відноситься. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до умов ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати, в даному випадку у частині судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. Оскільки позовні вимоги задоволені у розмірі 16640,79 грн., що складає 91% від заявленої позивачем вимоги, то сплачений судовий збір повинен бути стягнутий також у розмірі 91% від 1378,00 грн., що складає 1253,98 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial