Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

06 грудня 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В своїй заяві позивач зазначив, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 16 лютого 2016 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 17530,76 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода, разам із запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Взяті на себе зобов`язання [PERSON] не виконує. Станом на 19 листопада 2019 року його заборгованість перед банком складає 22483,47 грн., з яких: 10582,72 грн. - заборгованість за кредитом; 3669,54 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 7283,50 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди в розмірі 902,71 грн. Посилаючись на викладене позивач просив суд, стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 22483,47 грн. та судові витрати у сумі 1921,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, вказав, що позов підтримує, згоден на ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність та зазначив, що визнає позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, в задоволенні інших позовних вимог просив суд відмовити. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 16 лютого 2016 року [PERSON] підписав Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода). Відповідно до п.2.1. Генеральної угоди, відповідач отримав кредит у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 17530,76 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, у випадку порушення позичальником строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день, позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 902,71 грн. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 19 листопада 2019 року складає 22483,47 грн., з яких: 10582,72 грн. - заборгованість за кредитом; 3669,54 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 7283,50 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди в розмірі 902,71 грн. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Як зазначено в ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено в ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначено в ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Приймаючи до уваги викладене, а також те, що відповідач отримав від позивача грошові кошти, які в добровільному порядку не повернув, Генеральною угодою встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, а також встановлений розмір штрафу у випадку порушення позичальником строків погашення заборгованості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача: 10582,72 грн. - заборгованості за кредитом; 3669,54 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; а також штрафу в розмірі 902,71 грн. підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення 7283,50 грн. заборгованості за пенею, суд зазначає наступне. У п. 2.8 Генеральної угоди, зазначено, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позивальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення. А також те, що він згоден що вказана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами і правилами, Тарифами складає між ним та банком кредитний договір. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч.ч.1,2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Аналізуючи вказані норми, суд зазначає, що в разі укладення кредитного договору розмір неустойки, який підлягає стягненню у разі порушення боржником зобов`язання повинен бути встановлений законом або визначений у договорі за погодженням сторін. Натомість, судом встановлено, що у Генеральній угоді від 16 лютого 2016 року, яка підписана сторонами відсутні умови, які визначають розмір неустойки (пені) за порушення зобов`язання. Пунктом 1.1.5.25 Умов та правила надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог встановлений розмір пені у разі несвоєчасної оплати послуг. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати неустойки (пені) та зокрема, саме у зазначеному в цьому документі розмірі і порядку нарахування. Крім того, Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 лютого 2016 року шляхом підписання Генеральної угоди. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7283,50 грн. заборгованості за пенею до задоволення не підлягають. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 22438,47 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 15154,97 грн., що становить 67,54 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1297,44 грн., що складає 67,54 % від 1921,00 грн.

Outcome: partial