Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

07.09.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить поновити її право та право її малолітнього сина [PERSON], на вільне користування квартирою №23 по вул. Ахсарова у буд. № 11-а в м. Харкові шляхом примусового вселення, зобовязати [PERSON] не перешкоджати їй користуватися квартирою та зобовязати [PERSON] надати ключі від замку вхідної двері спірної квартири. Такі свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 18 серпня 2000 року вона уклала шлюб з [PERSON] Під час перебування у шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. На підставі договору міни від 29 вересня 2006 року за № 4-1073 [PERSON] став власником квартири №23 по вул. Ахсарова у буд. № 11-а в м. Харкові. У 2007 році, за згодою власника, [PERSON] та [PERSON] зареєструвались у спірній квартирі. 20 серпня 2015 року [PERSON] змінив замки на вхідній двері спірної квартири та перестав пускати [PERSON] та [PERSON] до квартири №23 по вул. Ахсарова у буд. № 11-а в м. Харкові, у звязку з чим [PERSON]В разом з [PERSON] була вимушена оселитися у квартирі своєї матері за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі та поновити її право та права малолітнього сина [PERSON] на вільне користування квартирою № 23 по вул. Ахсарова в будинку № 11-а в м. Харків шляхом примусового вселення її та сина. Зобовязати [PERSON] не перешкоджати позивачці та її сину користатися квартирою та зобовязати відповідача видати ключі від вхідних дверей спірної квартири. 05.10. 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить усунути йому перешкоди в користуванні, володінні, розпорядженні квартири №23 по вул. Ахсарова у буд. № 11-а в м. Харкові, шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення колишнього члена його родини [PERSON] 30.08.2016 року [PERSON] було подано уточнену позовну заяву, у звязку з тим, що він не міг у повному обсязі володіти та розпоряджатися належним йому майном у повному обсязі, оскільки 18 вересня 2016 року [PERSON] зареєстрував шлюб зі [PERSON], після реєстрації шлюбу подружжя проживає у спірній квартирі, а сама реєстрація колишньої дружини суперечить законним правам його як власника квартири. Крім того, незважаючи на реєстрацію у спірній квартирі, [PERSON] жодним чином не приймає ніякої участі у сплаті комунальних платежів, що нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у помешканні. Проти позову [PERSON] до нього заперечує у повному обсязі. Такі свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 18 серпня 2000 року він уклав шлюб з [PERSON] Під час перебування у шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. На підставі безоплатного договору міни, що був укладений між [PERSON] та його рідною матірю [PERSON], від 29 вересня 2006 року за № 4-1073 [PERSON] став власником квартири №23 по вул. Ахсарова у буд. № 11-а в м. Харкові, власником якої була його рідна матір [PERSON] Зазначений договір міни відбувався шляхом передачі [PERSON] однокімнатної квартири №23 по вул. Каширській у б. 12 м. Харкова, яка належала [PERSON] на праві особистої приватної власності до реєстрації шлюбу з відповідачем по зустрічному позову. У 2007 році, за згодою власника, [PERSON] та [PERSON] зареєструвались у спірній квартирі. 18 вересня 2015 року їх шлюб було розірвано. На час розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] постійно мешкали за адресою: [ADDRESS], у частині квартири, що належить [PERSON] на праві особистої часткової власності. Просить суд усунути йому перешкоди у здійсненні права користування, володіння та розпорядженні спірною квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселенням колишнього члена сімї, а саме [PERSON] Під час судового розгляду справи [PERSON] та її представник свій позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] не визнали, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували у повному обсязі та просила суд у задоволені їх відмовити. [PERSON] та його представники [PERSON] та адвокат [PERSON], позов [PERSON] не визнали, проти задоволення позовних вимог заперечували та просили суд відмовити у задоволені позову повністю. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] підтримали у повному обсязі та просили суд його задовольнити. Зясувавши обставини справи, дослідивши докази надані сторонами, вислухавши пояснення сторін та свідків, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного: судом було встановлено, що 18 серпня 2000 року [PERSON] та [PERSON]Ф зареєстрували шлюб. Під час перебування у шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. Після укладання шлюбу та народження спільної дитини, подружжя мешкали у квартирі № 50 по вул. Каширській у б. 12 м. Харкова, право власності на яку належало [PERSON] ще до шлюбу. 29 вересня 2006 року, з метою поліпшення житлових умов, між [PERSON] та його рідною матірю [PERSON] був укладений безоплатний договір міні, згідно умов якого [PERSON] отримував право власності на двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, б. 11-а, кв. 23, а [PERSON] отримувала право власності на однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Каширська, б. 12, кв. 50. У лютому 2007 року за згодою [PERSON] у спірній квартирі були зареєстровані [PERSON] та їх син [PERSON] З осені 2013 року між сторонами відбувалися постійні сварки, у звязку з чим [PERSON] та [PERSON] припинили усілякі подружні стосунки, припинили ведення спільного господарства та розпочали проживати окремо один від одного, що підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова про розірвання шлюбу від 18 вересня 2015 року, справа № 638/15421/15-ц. Ці обставини у судовому засіданні підтвердила й свідок [PERSON], яка є матірю [PERSON], пояснивши суду, що її донька з онуком дійсно мешкають зараз з нею, за адресою: [ADDRESS], і раніше, коли був ще живий її чоловік, дочка з онуком часто знаходились та залишались на ніч у них по зазначеній адресі. Свідок [PERSON] також підтвердила, що на вимогу її доньки [PERSON], відповідач [PERSON] за власний кошт перевіз особисті речі доньки та онука разом з меблями та апаратурою, які просила позивач [PERSON] Крім цього, свідок [PERSON] пояснила суду, що її доньці належить 1/3 частини квартири № 51 у б. 12-а по вул. Монтажній у м. Харкові на праві особистої часткової власності, згідно свідоцтва про право власності. Свідок також пояснила, що донька з онуком до виникнення конфлікту у серпні місяці 2015 року мешкала разом з нею впродовж більш ніж 2-х тижнів, вимог до [PERSON] про отримання ключів від замка спірної квартири, який був замінений задовго до виникнення спору, донька не заявляла, так як вважала це непотрібним. Ключі від замку знаходились у загальнодоступному місці. Такі ж самі пояснення були надані [PERSON] та його представником, [PERSON] Аналогічні пояснення надав суду свідок [PERSON], який також пояснив, що він особисто допомагав [PERSON] у перевезені особистих речей та меблів до місця мешкання [PERSON], відповідно до її прохання. Позивач [PERSON], яка була опитана в якості свідка за клопотанням її представника, пояснила суду, що дійсно, у звязку з виникненням непорозумінь з [PERSON], вона достатньо часто, неодноразово, перебувала у квартирі батьків разом з сином, залишалась там ночувати, про заміну замка вона знала, мала доступ до ключів, але оскільки вважала за непотрібне мати від нього ключі, вона дублікату не робила. Свідок підтвердила, що за 10-15 днів до виникнення конфлікту, вона дійсно разом с сином вже постійно проживала у квартирі своїх батьків, за адресою: м. Харків, вул. Монтажна, б. 12-а, кв. 51, саме куди на її прохання і були перевезені її речі та речі дитини [PERSON], що підтверджується її особистими розписками про отримання майна які містяться в матеріалах справи. Також, свідок підтвердила і той факт, що впродовж більш ніж двох років вона жодним чином не приймає участі у сплаті комунальних платежів, що нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у помешканні, а також не є членом сімї [PERSON] з 2015 року. Позивач [PERSON] у своєму позові зазначає, що діями [PERSON] порушені і права їхньої неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], але ніяких доказів в обґрунтуванні цього твердження позивачем не надано. Батько, [PERSON], ніколи не заперечував сину мешкати разом з ним у спірній квартирі, не ставив питання про зняття його з реєстрації. Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради права дитини, [PERSON], [INFO], не порушені, тому і в цій частині позов [PERSON] не підлягає задоволенню. У своєму зустрічному позові, [PERSON] просить суд зняти з реєстраційного обліку у двокімнатній квартирі № 23 у б. 11-а по вул. Ахсарова у м. Харкові свою колишню дружину, [PERSON], яка з 2015 року не є членом його родини, має на праві особистої часткової власності 1/3 частини квартири №51, що розташована у б.12-а по вул. Монтажній у м. Харкові, де мешкає з 2015 року, не сплачує за себе комунальні послуги. 18 червня 2016 року [PERSON] зареєстрував шлюб зі [PERSON], яка після реєстрації шлюбу мешкає разом з ним однією сімєю в спірній квартирі, що в судовому засіданні підтвердила опитана свідок [PERSON], а у звязку з реєстрацією колишньої дружини, [PERSON] не має можливості зареєструвати у спірне житло свою теперішню дружину, члена його сімї, у звязку з чим у подружжя виникають непорозуміння. За Правовими позиціями Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право) від 26.05.2001 р сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням, так і для відмови в цьому. Відповідно до ст.6 Житлового кодексу УРСР житлове приміщення надається наймачу та членам його сімї для постійного в ньому проживання, тобто для використання його за цільовим призначенням (задоволення своїх потреб та розпорядження ним у відповідних межах), а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях або використовується не за призначенням, збереження за відсутньою особою права користування таким житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права. За ст. 9 Житлового кодексу УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. За ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стосовно права членів сім'ї власника помешкання на користування ним чинним є правило частини першої статті 405 ЦК, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім'ї. Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням. Так як реально позивач по первинному позову не мешкає в спірній квартирі. Тому і позовні вимоги в частині виселення не можуть бути задоволені. На підставі ст.ст. 405 ЦК України, ст. 9,156 ЖК України,

Outcome: approved