Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

05 лютого 2014 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві щодо внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про арешт квартири [ADDRESS], неправомірними. Також просив зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві внести відповідні зміни до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна шляхом вилучення запису про арешт квартири [ADDRESS], що внесений в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 17.11.2011 року за №11857966 на підставі постанови №21053309 від 30.08.2010 року старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Савчук К.П. Судом до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, було притягнуто Приватне акціонерне товариство «МЕГАБАНК», оскільки рішення в даній справі може вплинути на його права та інтереси, так-як спір стосується майна, на яке було накладено арешт для виконання рішення суду, яким було стягну то кошти на користь вказаного банку. До початку розгляд справи по суті, позивачка подала до суду заяву якою уточнила свої позовні вимоги, в порядку ст. 31 ЦПК України. Дана заява була прийнята судом до розгляду. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що звернувшись до нотаріальної контори, з ціллю вчинення нотаріальної дії щодо своєї квартири [ADDRESS], було виявлено арешт на цю квартиру внесений в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 17.11.2011 року за №11857966 реєстратором Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови №210533309 від 30.08.2010 старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Савчук К.П. в процесі виконання рішення суду за яким з [PERSON] та [PERSON] підлягає до стягнення на користь ПАТ «Мегабанк» кошти, але на час накладення арешту на вказану квартиру її власником уже була позивачка. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлвся належним чином. Представник третьої особи ПАТ «МЕГАБАНК» протии задоволення позову заперечила, вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження його вимог. Разом з тим зазаначила, що спірна квартира уже булла реалізована виконавчою службою для часткового задоволення вимог банку за рішенням суду. Третя особа ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» в судове засідання свого представника не направило, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. В попередніх судових засіданнях представник банку протии позову не заперечувала. Заслухавши пояснення представника позивачки, представника третьої особи ПАТ «МЕГАБАНК», дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 04.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №205, [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS]. (а.с. 7-10). Право власності на вказану квартиру зареєстровано у БТІ 18.02.2011 року, що підтверджується відповідним записом у реєстрі права власності на нерухоме майно. (а.с. 11). На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 28.04.2010 року, видно, що попереднім власником квартири був [PERSON]. Позивачка, звернувшись 14.03.2013 року до нотаріальної контори, виявила арешт на вищезазначену квартиру, що внесений в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 17.11.2011 року за №11857966 реєстратором Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови №21053309 від 30.08.2010 року старшого державного виконавця ВДВС ШРУЮ у м.Києві Савчук К.П. Об'єктом обтяження якого є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якої є [PERSON]. Крім того, яв вбачається з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 30 08.2010 року держвиконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві арешт на квартиру [ADDRESS], накладено в межах виконавчого провадження ВП№21053309 за яким з [PERSON] і [PERSON] солідарно стягуються кошти на користь ПАТ «Мегабанк». Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП Київського міського БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 16.02.2011 року, витягу з Державного реєстру правочинів від 04.02.2011 року, на момент винесення постанови та внесення державним виконавцем ВДВС ШРУЮ у м.Києві до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про арешт квартири [ADDRESS], власником цієї квартири уже являлась [PERSON] Отже особа, яка зазначена у накладеному Відділом ДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві арешті - [PERSON], на даний час та на момент накладення арешту ВДВС не є і не був на той час власником вищезазначеної квартири. Згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (ч.1). У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (ч.5). Статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику (ч.1). Готівкові кошти та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються державним виконавцем у таких осіб у присутності понятих на підставі ухвали суду (ч.3). Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ). Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: … проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (ч.2). Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Суд вважає, що стороною позивачки було доведено належними та допустимими доказами, що підстав для арешту квартири [ADDRESS] на даний час немає, оскільки позивачка [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно №29029281 від 16.02.2011 року Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, є власником даної квартири, а також була власником цієї квартири на ча накладення на неї арешту, за борговими зобов»язаннями інших осіб, тому суд вважає за необхідне зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений на підставі постанови №21053309 від 30.08.2010 року Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві. Разом з тим, суд вважає передчасними вимоги позивача в частині зобов'язання Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м.Києва про внесення відомостей про зняття заборони відчуження квартири [ADDRESS] до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, оскільки рішення суду в даній справі, яким скасовано арешт з квартири позивачки, є підставою для звільнення цієї квартири з-під обтяження, у зв'язку з чим суд відмовляє позивачу у задоволенні вказаних позовних вимог. Крім того, стороною позивачки не надано доказів того, що саме до компетенції відповідача належить внесення будь-яких відомостей пов'язаних з обтяженнями та зняттям таких обтяжень стосовно нерухомого майна в Єдиному реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: partial