Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

06 червня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила розірвати шлюб з [PERSON] та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за місцем мешкання його матері [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначала, що сімейне життя між сторонами не склалося, сімейні стосунки вони не підтримують. Після припинення їх шлюбних відносин їх син - [PERSON] проживає з нею. Вона має постійне місце проживання та роботу, піклується про дитину, створює всі їй належні умови для існування та розвитку. Тому для повноцінного забезпечення життя та розвитку дитини просить визначити місце проживання дитини разом із нею. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 липня 2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області про визначення місця проживання дитини виділені в самостійне провадження. В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської областів підготовче судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила долучити до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування Вітовської районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання дитини. Згідно частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, сторони зареєстрували шлюб 04 березня 2006 року виконкомом Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 3, 25 липня 2019 року шлюб між сторонами розірвано за рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області (а.с. 9,44). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 серпня 2006 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Як вбачається з характеристики Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 06 червня 2019 року №12, [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . Виховує сина [PERSON] , 2006 року народження. З 2012 року працює завідуючою ДНЗ «Колосок» в с. Пересадівка. За період проживання та роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони. У вживанні алкоголю та наркотичних речовин не замічена. Скарг та заяв до селищної ради на її поведінку не надходило (а.с.15). З довідки Пересадівської загальноосвітньї школи І-ІІІ ступенів Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 06 червня 2019 року, слідує, що [PERSON] навчається у 8-Б даного навчального закладу, мати дитини - [PERSON] займається вихованням сина, забезпечує його всім необхідним для навчання, відвідує батьківськи збори (а.с.13). Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Із наявного у матеріалах висновку органу опіки та піклування Вітовської районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання дитини № 2633/01-29/27-19 від 27 серпня 2019 року, вбачається, що орган опіки вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] за місцем мешкання його матері [PERSON] в [ADDRESS] . Також у даному висновку вказано, що мати піклується про дитину, приділяє багато уваги вихованню, здоров`ю та розвитку дитини, не перешкоджає батькові у спілкуванні з сином, не налаштовує дитину негативно проти батька (а.с.41-42). Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд враховує малолітній вік [PERSON] , можливість матері приділяти дитині належну увагу, виховання, турбуватися про здоров`я та гармонійний розвиток дитини. Позивач характеризується позитивно, має дохід, належні умови для проживання та розвитку сина, належно дбає про його здоров`я та розвиток, що підтверджується змістом досліджених судом письмових доказів. За таких обставин, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, та визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає що місце проживання дитини можливо визначити за місцем мешкання його матері і це відповідатиме інтересам дитини, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved