Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

07.04.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на її користь заборгованість з аліментів в сумі 25296 грн. 60 коп. та пеню у сумі 19789 грн. 38 коп. В своїх доводах посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1995 року, який 01.03.2000 року було розірвано. Від сумісного проживання мають сина [PERSON] [INFO]. Рішенням суду від 16.10.2000 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25.09.2000 року. Після винесення рішення суду відповідач до 2008 року сплачував аліменти на утримання сина, а починаючи з 2008 року перестав. На початку 2010 року відповідач сплатив заборгованість по аліментах за 2008 і частково за 2009 рік, а в подальшому знову перестав плати аліменти на утримання сина. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів складає за період з 01.01.2010 по 09.02.2014 року складає 25296 грн. 60 коп. У зв'язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів просить стягнути пеню за прострочення несплачених аліментів з 2010 року по 01.04.2014 року у розмірі 19789 грн. 38 коп. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, надала пояснення відповідно до вказаних в позові вимог. Відповідач не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Третя особа [PERSON] позов підтримав. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO], у графах «батько» записані [PERSON], «мити» - [PERSON] (а.с.5,10) 01.03.2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.9) На підставі рішення Київського районного суду м. Харкова, яке набрало закону силу 16.10.2000 року, судом було видано 10.01.2007 року виконавчий лист №2-5920/5 про стягнення з [PERSON] на користь на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця на утримання дитини [PERSON] [INFO], починаючи з 25.09.2000 року і до досягнення дитиною повноліття.(а.с.7) Як вбачається з довідки розрахунку заборгованості по стягненню аліментів, виданої 27.01.2014 року державним виконавцем ВДВС Харківського районного управління ВДВС, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 01.01.2008 року по 09.02.2014 року складає 25296 грн. 60 коп. (а.с.8) В позові позивачка зазначила, що на початку 2010 року відповідач сплатив заборгованість по аліментах за 2008 і частково за 2009 рік. Позивачка просить стягнути з відповідача суму несплачених аліментів з 01.01.2008 року по 09.02.2014 рік у сумі 25296 грн. 60 коп. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Враховуючи, що рішенням Київського районного суду м. Харкова, яке набрало закону силу 16.10.2000 року, та на підставі якого виданий виконавчий лист, який перебуває на виконанні ВДВ, вже було призначено стягнення з [PERSON] на користь на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] [INFO], починаючи з 25.09.2000 року і до досягнення дитиною повноліття, то провадження в частині стягнення з відповідача суми несплачених аліментів у розмірі 25296,60 грн. підлягає закриттю, оскільки вже існує рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Ухвалення «нового» рішення про стягнення зазначеної суми аліментів не ґрунтується на вимогах закону, оскільки чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми пені за прострочення несплачених аліментів за період з 2010 року по 01.04.2014 року у розмірі 19789,38 грн. задоволенню не підлягають з таких підстав. Так, позивачка зазначила, що з 2010 року відповідачем не було сплачено аліментів, до сплати яких його зобов'язав суд, отже заборгованість зі сплати аліментів виникла з його вини. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, та що аліменти своєчасно не сплачуються саме з вини відповідача, а не з інших об'єктивних причин. Саме лише посилання на несплату відповідачем аліментів не є безумовною підставою для підтвердження вини відповідача. Відповідач з 2000 р. по 2010 р. сплачував аліменти. Частина 4 статті 60 ЦПК України забороняє суду базувати свої висновки на припущеннях, не підтверджених доказами. Відповідно до ч. 4 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. В матеріалах справи відсутні відомості, чи мало місце повідомлення боржника державним виконавцем про наявність заборгованості по аліментам та про строк її погашення. На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені по невиплаті аліментів задоволенню не підлягають у зв'язку з недоведеністю. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed