Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

05 лютого 2020 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказує, що вона з чоловіком [PERSON] з 2008 року проживає в будинку по [ADDRESS] . З того часу вони постійно проживають у вказаному будинку, доглядають за ним та проводять його ремонти. Вказаний будинок належав [PERSON] , яка померла [INFO] . Даний час вона не може оформити право власності на вказаний будинок, так як [PERSON] померла. Посилаючись на те, що вона відкрито користується вказаним житловий будинком більше десяти років, проводить поточні ремонти просила суд визнати її право власності за набувальною давністю на житловий будинок по [ADDRESS] . Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 22). Представник відповідача - Любашівської селищної ради Одеської області судове засідання не з`явився, надіславши до суду лист про розгляд справи у його відсутність, вказавши, щоб суд вирішив позов на свій розсуд (а.с. 20). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у позові належить відмовити з таких підстав. Відповідно до статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як зазначено у ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки , коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст. 344 ЦК, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх зазначених умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже в цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої палати ВС від 14.05.2019 у справі №910/17274/17. Судом установлено, що по [ADDRESS] належав [PERSON] , що підтверджується довідкою Любашівсткого РБТІ № 1-29-29 від 23.11.1999 року (а.с. 12-13). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с. 16). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім`я [PERSON] проживає в будинку по [ADDRESS] з 2008 року. Вказаний житловий будинок вони придбали у [PERSON] в 2008 році без документів. Позивач володіє житловим будинком фактично на підставі усної домовленості із [PERSON] , що підтверджуєьться вищевказаним актом обстеження житлово-побутових умов проживання їх сім`ї, що виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже в цьому разі володілець володіє майном не як власник. Крім того, згідно листа приватного нотаріуса Столової Т.В. № 10/01-16 від 24.04.2020 року після смерті [PERSON] , 1932 року народження, яка померла [INFO] була заведена спадкова справа. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Житловий будинок по [ADDRESS] також є спадковою масою. Однак, позивачем вказані особи не визначені відповідачами по справі. Позивач в судове засідання не з`являвся, викликався судом неодноразово, а лише надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Тому, суд був позбавлений можливості вирішити питання про заміну чи притягнення до участі в справі в якості відповідачів спадкоємців померлої [PERSON] . Тому, у задоволенні позовних вимог належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed