Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

05 лютого 2021 року до Носівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 31053 грн. 25 коп., яка виникла станом на станом на 02 грудня 2020 року та судового збору в розмірі 2270 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписала анкету-заяву, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» між ним та Банком складають Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження Банком на підставі Договору надання банківських послуг Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов користування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 19100 грн.00 коп. Оскільки Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, тому станом на 02 грудня 2020 року існувала заборгованість на загальну суму 37767 грн. 95 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 31053 грн. 25 коп., в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту - 31053 грн. 25 коп., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 6714 грн. 70 коп. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Одночасно постановлено, розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи на 05 квітня 2021 року. Представник позивача - акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання 17 травня 2021 року не з`явився, але в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку. Окремо, 06 травня 2021 року подав клопотання про розгляд справи за відсутності Позивача, зазначивши що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і не заперечує проти проведення заочного розгляду справи (а.с.57). Відповідач, який повідомлявся належним чином судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом надсилання судової повістки про виклик за адресою місця реєстрації, у судове засідання 05 квітня 2021 року та повторно 17 травня 2021 року не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 17 травня 2021 року ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, у відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормою ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з довідкою позичальнику [PERSON] було надано такі кредитні картки (а.с.20): № [NUMBER] , дата відкриття 21.07.2014, термін дії - 07/18; № [NUMBER] , дата відкриття 16.11.2018, термін дії - 10/22; Позивач 21 липня 2014 року здійснив старт карткового рахунку [NUMBER] та надав 22 червня 2015 року у користування [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту, який 22 червня 2015 року було зменшено до 300 грн. 00 коп., 16 лютого 2016 року збільшено до 15000 грн. 00 коп., 03 листопада 2016 року зменшено до 0 грн.00 коп., 31 січня 2017 року збільшено до 19100 грн. 00 коп., 27 квітня 2017 року зменшено до 18120 грн. 00 коп., а 19 липня 2018 року зменшено до 0 грн. 00 коп. (а.с.19). У судовому засіданні установлено, що 21 серпня 2010 року відповідач заповнив Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, зазначивши бажаний кредитний ліміт по платіжній карті «Універсальна/Gold» у розмірі 8000 грн.00 коп. При цьому, окрім анкетних даних [PERSON] вказана анкета-заява не містить відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем, а також запропоновані відповідачу конкретні умови надання банківських послуг (а.с.21). У відповідності до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 та 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Факт надання в розпорядження відповідачу кредитних коштів та користування ними підтверджується наданим Банком до позовної заяви розрахунком заборгованості за вказаним договором, випискою з особового рахунку [PERSON] про рух коштів, з якого вбачається, що Відповідач користувався кредитними коштами Банку шляхом зняття готівки в банкоматі, здійснював поповнення готівкою своєї картки та погашення простроченої заборгованості (а.с. 16-18). Крім того, відповідач не заперечив самого факту отримання кредиту та жодним чином не спростував розміру заборгованості за тілом кредиту, розрахунок якого наведено банком, який становить 31053 грн. 25 коп. Укладений між сторонами договір від 21 серпня 2010 року у вигляді підписаної відповідачем заяви-анкети не містить строку повернення кредиту (користування ним). Тому, враховуючи ті обставини, що відповідач умови кредитного договору не виконував, використані кредитні кошти Банку не повернув, позовні вимоги у частині стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, яка складається, зокрема, з заборгованості за тілом кредиту на суму 31053 (тридцять одна тисяча п`ятдесят три гривні) грн. 25 коп. необхідно задовольнити. Також, суд зазначає, що, звертаючись із позовними вимогами про погашення кредиту, позивач, не просив, окрім, заборгованості за тілом кредитом, стягнути заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 у розмірі 6714 грн. 70 коп., яка виникла станом на 02 грудня 2020 року, вказавши, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. При цьому позивач самостійно визначив і обґрунтував у позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, допущене відповідачем. У відповідності до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Виходячи з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позову до суду, у розмірі 2270,00 грн., сплата якого підтверджена документально ( а.с.5). На підставі викладеного вище, у відповідності до ст. ст. 526, 527, 530, 599, 1050 та 1054 ЦК України та

Outcome: approved