Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

05 листопада 2020 року [PERSON] (надалі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про визнання її такою, що втратила право користуватися житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що в даному житловому будинку, який належить їй на праві власності, зареєстрована її колишня невістка - [PERSON] . Фактично лютого 2017 року відповідачка [PERSON] в житловому будинку позивачки не проживає. Проте в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, що змусило її звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. В судове засідання [PERSON] не з`явилася. Згідно поданої заяви позивачка просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечила. Відповідачка [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному вебсайті судової влади, на виклик в судове засідання не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, не подала відзиву на позовну заяву, а тому відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, ознайомившись із письмовою заявою позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , позивачу по справі, що підтверджується даними інформації з Державного реєстру речових прав речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №229746690 від 27 жовтня 2020 року. З лютого 2017 року відповідачка у житловому будинку позивачки не проживає, проте продовжує бути зареєстрованою за вказаною адресою. Вказані обставини підтверджені актом про встановлення факту не проживання громадянинки [PERSON] за місцем реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] та довідкою Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області №2081 від 19 жовтня 2021 року . Свідки [PERSON] та [PERSON] в своїх письмових поясненнях підтвердили, що [PERSON] за місцем реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] , не проживає з лютого 2017. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власника на користування своєю власністю в повному обсязі передбачено і ст. 150 ЖК Української РСР, якою встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.107 цього Кодексу у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення у тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користуватися цим жилим приміщенням з дня вибуття. Статтями 72, 108 ЖК встановлено, що визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням провадиться в судовому порядку. Відповідачка вибула із житлового будинку позивачки на постійне проживання до іншого населеного пункту, не користується житловим приміщенням позивачки з лютого 2017 року, докази того, що між відповідачкою та позивачкою є інша домовленість про користування житлом, чи про поважність причин не проживання в житловому приміщенні позивачки більше одного року відсутні. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . На підставі наведеного,

Outcome: approved