Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

«04» листопада 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінський районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПрАТ «[PERSON], Інк» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування позову посилається на те, що він працював на Приватному акціонерному товаристві «[PERSON], ІНК». 06 липня 2015 року позивач був звільнений з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. В день його звільнення йому було видано трудову книжку та ознайомлено із наказом про звільнення, проте не виплачено заробітну плату за відповідний місяць, а також заборгованість по заробітній платі за травень та липень 2015 року. За період його роботи виникла заборгованість по заробітній платі: за травень 2015 року - 1752,52 грн., за липень 2015 р 2849,53 грн., а всього - 4602,05 грн. Окрім того, посилається на те, що відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу; відповідно до ст. 116 КЗпП відповідач зобовязаний в день звільнення виплатити всі гроші, що належать позивачу, проте рахунок не проведений. Враховуючи викладене, просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «[PERSON], Інк» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 4602,05 грн. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, та просив задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, суду причини неявки не повідомив, повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності представника підприємства та письмових заперечень на позов не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлене наступне. Встановлено, що позивач по справі з 15 лютого 2013 року перебуває у трудових відносинах із відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до витягу із наказу №658к від 26 червня 2015 року позивача було звільнено з підприємства 06 липня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату) із виплатою вихідної допомоги у розмірі місячного середнього заробітку. На момент звільнення існувала заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі 4602 грн. 05 коп., яка включає компенсацію за невикористану відпустку і вихідну допомогу при звільненні, що підтверджується довідкою ПрАТ «[PERSON], Інк» №474 від 23.12.2015 р. Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Згідно вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Ст. 117 цього Кодексу встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. У звязку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову,\~\~доказів в підтвердження того, що ним належним чином виконувалися обовязки по сплаті заробітної плати, суд дійшов до висновку, що відповідно до довідки з місця роботи [PERSON], наданої відповідачем, позивачу не було виплачено нараховану йому заробітну плату з вини відповідача, а сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, а тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі\~\~є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 367 ЦПК України стягнення заробітної плати позивачу з відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позовом позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved