Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

05 березня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, встановлення порядку спілкування з дітьми, стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони від вересня 2007 року перебувають у шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер. Діти мешкають разом з позивачем, проте відповідач періодично перешкоджає позивачу спілкуватися з ними. Крім того, позивач позбавлена можливості отримувати додаткові прибутки, а від надання їй матеріальної допомоги для утримання дітей відповідач ухиляється. Викладені обставини стали причиною позивача звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей разом з нею, встановлення відповідачу способу участі у вихованні дітей (перша субота місяця від 1100 год. до 1600 год.), стягнення аліментів на утримання дітей по 1 000,00 грн. щомісячно (а.с.а.с. 2, 8). Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, а відповідач у частині розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів - позов визнав (визнання відповідачем позову прийнято судом). З приводу способу участі у вихованні дітей відповідачем було запропоновано інший порядок (щосереди від 1900 год. до 2000 год.), проти якого позивач не заперечувала. Представник третьої особи у суді не заперечувала проти задоволення позову на умовах, погоджених сторонами. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 15.09.2007 р. (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачем (а.с.а.с. 5, 6, 35). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сім'ю від 21.02.2014 р. сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Позивач зберігати сім'ю не бажає, вважає, що сім'я розпалася остаточно і збереження сім'ї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню. У відповідності з частиною 1 статті 160, частиною 1 статті 161 СК місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. 18 квітня 2014 року за заявою позивача третьою особою було ухвалено рішення № 16/121, яким місцем проживання дітей сторін було визначено місце проживання позивача ([ADDRESS]). Позивач має постійне місце проживання, добрі побутові умови, працевлаштована (а.с.а.с. 22 - 34). Ураховуючи встановлені факти, а також визнання позову відповідачем, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову і в частині визначення місця проживання дітей. За правилами статті 141 СК мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частинами 1, 2 статті 155 СК передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1 - 3 статті 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами 1, 2 статті 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У відповідності з принципом 1 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і можливості та прийнятні умови, які дозволяли би їй розвиватися фізично, умово, духовно і в соціальному відношенні здоровою і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Ураховуючи зміст приведених норм, встановлені судом факти, а також думку відповідача, суд вважає за необхідне в частині встановлення порядку спілкування з дітьми позов задовольнити частково, встановивши відповідачу наступний порядок спілкування з дітьми: щосереди від 1900 год. до 2000 год. При розв'язанні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей суд виходить з наступного. За правилами статей 180 - 184, 191 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, жінки, батьків, доньки, сина, інші обставини, які мають суттєве значення. Розмір аліментів на одну дитину за будь-яких обставин не може бути меншим за 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня подання позову. Відтак, за вказаних обставин (зокрема, за визнання позову відповідачем) суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей слід також задовольнити. У відповідності зі статтею 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial