Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

06 березня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу із відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. Після народження сина відповідач здоров'ям сина не цікавився, зловживав спиртними напоями, ніде не працював, постійно влаштовував сварки та бійки в сім'ї, коштів на утримання сина, його лікування не надавав. В результаті чого між ними 22.06.2010 року розірвано шлюб. Син [PERSON] проживає разом із позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач в добровільному порядку ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Ще до розірвання шлюбу, відповідач самоусунувся від виконання своїх обов'язків стосовно малолітнього сина, проявляючи повну байдужість до нього, так як він не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не створює будь-яких умов для нормального життя та розвитку, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, не спілкується з дитиною, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу і взагалі до життя. В зв'язку з чим, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця до його повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить ухвалити рішення за результатами підготовчого судового засідання. Представник тертої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, зазначила про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина [PERSON]. Частиною 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову зі слідуючих підстав. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм сімейного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання у сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьком якого в свідоцтві про народження записаний [PERSON] (а.с. 10). 22 червня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.11). 09 лютого 2013 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12). Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації надав висновок про те, що позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Оцінюючи обґрунтованість указаного висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та оцінюючи відповідність такого висновку інтересам дитини, суд враховує роз'яснення, викладені у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за змістом яких, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Багацькою О.М., зареєстрована в реєстрі за №91, згідно якого [PERSON] позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], та позбавлення батьківських прав щодо нього, визнає в повному обсязі (а.с.13). Сукупність наведених доказів свідчить про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, оскільки батько свідомо ухиляється від виконання обов'язку по вихованню та утриманню дитини, визнав позов у повному обсязі, при цьому визнання позову відповідачем не порушує прав інших осіб, не суперечить закону. Щодо стягнення аліментів із відповідача на утримання неповнолітнього сина суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року становить 1860 грн. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач визнав позовом в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття Положенням частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судові витрати на вимогу позивача залишити без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: approved