overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

04 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. На сьогоднішній день у вказаному будинку зареєстровані: позивач - [PERSON], відповідачі - [PERSON] та [PERSON] Проте, фактично відповідачі не проживають в будинку з моменту їх реєстрації, тобто з 17 серпня 2010 року і по теперішній час. Відповідачі у будинку були зареєстровані за його згодою, оскільки не мали реєстрації, яка була їм необхідна для працевлаштування та вступу до навчального закладу. Таким чином, відповідачі не проживають в будинку без поважних причин з 2010 року, спірним житлом не цікавиться, за комунальні послуги та утримання будинку не сплачують, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій свої вимоги підтримує в повному обсязі, справу просив розглянути без його участі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, причину неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи судом повідомлені своєчасно та належним чином. Справа слухається в порядку заочного провадження. Дослідивши письмові докази, суд судом встановлено наступне. Будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується договором дарування житлового будинку від 06.12.2005 року (а.с. 12-13). У технічному паспорті на житловий будинок позивач вказаний власником будинку (а.с. 14-19). Як вбачається з довідки Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 809 від 27.09.2013 року в житловому будинку [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19, 29). Згідно з актами про непроживання від 03.10.2013 року [PERSON] та [PERSON] не проживають в житловому будинку за адресою [ADDRESS] протягом трьох років (а.с. 21-22). Крім того, факт непроживання відповідачів у житловому будинку також підтверджується довідкою Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 809 від 27.09.2013 року (а.с. 20). Відповідно до вимог ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, на підставі ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України суд визнає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, так як судом встановлений факт непроживання відповідачів за вказаною адресою з 2010 року, тобто більш ніж 1 рік, що підтверджується відповідним змістом письмових доказів у справі, а також наявність у позивача законних підстав на вимогу про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

04 листопада 2013 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить виселити його та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS] Справа знаходилась в провадженні судді Прохорова П.А. 28 лютого 2014 року справа передана судді Гуденко О.А., у зв'язку з неможливістю розгляду справи попереднім складом суду. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2014 року було виселено [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 вересня 2014 року вищезазначене рішення було скасовано та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 02 жовтня 2014 року до участі у справі в якості співвідповідачів були залучені - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані в [INFO] та Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради - в якості третьої особи по справі. В судовому засіданні представник позивача вимог позову підтримав в повному обсязі, проси позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідачів в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив в задоволенні позову відмовити

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

04 листопада 2013 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог посилається на те, що з 22.09.2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі зі відповідачем. У шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки із відповідачем припинені з березня 2013 року, до чого призвела відсутність взаєморозуміння, з цього часу проживають окремо. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, просить розірвати шлюб. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2013 року за клопотанням відповідача подружжю надавався строк для примирення терміном два місяці. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила, що наданий судом строк до примирення не призвів, відповідач не бажає змінювати своє ставлення. Просила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, пояснив, що прагне збереження сім'ї. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 22 вересня 2012 року, актовий запис № 277. У даному шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає спільно із позивачем [PERSON] Про наявність спору щодо визначення місця проживання дитини, а також майнового характеру, станом на день вирішення справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи той факт, що наданий судом строк для примирення подружжя не призвів до дієвого результату та вважаючи, що вжито всіх можливих заходів у відповідності до ст. 111 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Крім того, у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 229,40 гривень На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

04 листопада 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її утримання, посилаючись на те, що 04 квітня 2010 року уклала шлюб із відповідачем. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між нею і відповідачем були припинені. Відповідач мешкає окремо. Дитина постійно проживає з нею, вона позбавлена можливості працювати, тому просила стягнути з відповідача на її користь утримання в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги, посилаючись на наведені у позові доводи. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснюючи це тим, що згідно рішення Костянтинівського міськрайонного суду, яке набуло законної сили, з нього вже стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 від його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини. Дійсно він мешкає окремо від сім'ї разом із батьками які отримують пенсію. Вважав що стягнення з нього за двома виконавчими листами половини заробітку поставить його у скрутне матеріальне становище. З'ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 04 квітня 2010 року, і від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З 2012 року шлюбно-сімейні відносини між позивачкою і відповідачем припинені,. Відповідач мешкає окремо, не надає дружині матеріальної допомоги, хоча дитина проживає разом із нею і їй не виповнилось 3-х років. Тому, позивачка має право на утримання від відповідача згідно із ст.84 ч.2 Сімейного кодексу України. Суд вважає, що розмір стягуваного на користь позивачки утримання повинен складати 16 усіх видів доходів відповідача щомісяця. Визначаючи такий розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, відповідача, а також те, що позивачка не має можливості самостійно заробляти кошти, займаючись вихованням дитини. Крім того суд оцінює реальну можливість відповідача надавати матеріальну допомогу. Так, згідно довідки № 31 від 23.12.2013 року відповідач [PERSON] працює ст..майстром виробничого навчання у навчально-методичному центрі цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Донецької області і його середній заробіток за останні шість місяців складає 3558,52 грн. (а.с. 14). Згідно рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2013 року у цивільній справі № 233/8121/13-ц, яке набуло законної сили, з відповідача стягнуті аліменти на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 1/4 (однієї четвертої) його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15). Тобто визначений цим рішення розмір аліментів на утримання дружини на думку суду є достатнім розумним та справедливим, і таким що відповідає інтересам сторін. На підставі ст.ст.77, 84 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

04 листопада 2013 року Позивачка звернулася до суду з позовом до Відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. У судовому засіданні Позивачка підтримала позовні вимоги, на обґрунтування яких послалася на обставини, викладені у заяві, та зазначила, що з відповідачем по справі вона співмешкала з березня 2000 року по червень 2003 року. Від фактичних шлюбних відносин сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з Позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач є працездатним, але на теперішній час не працює, у добровільному порядку матеріальної допомоги на виховання дитини не надає, її вихованням не цікавиться. У зв'язку з вищезазначеним, Позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону, починаючи з моменту подання позову до суду. Відповідач до судового засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду належним був повідомлений чином, у зв'язку з чим, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення проти чого, не заперечує Позивачка. Суд, вислухавши пояснення позивачки, проаналізувавши та дослідивши матеріали справи вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 квітня 2002 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в статті в статті 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (стаття 181 СК України). Таким чином, з урахуванням стану здоров'я, матеріального становища сторін та дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню та з відповідача необхідно стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону. Крім того, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави суму судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

04 листопада 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що 01 жовтня 2011 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Бердянському району Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 92. Дошлюбне прізвище позивачки - [PERSON]. Від шлюбних відносин мають сина [PERSON], [INFO]. Під час сімейного життя у сторін виникли різні погляди на життя, різні характери, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я фактично розпалася, тому позивач бажає розірвати шлюб. На даний час сторони припинили сімейні стосунки, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. В судове засідання позивач не з'явилася, відповідно до заяви від 02 грудня 2014 р., що надійшла до суду позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розірвати шлюб. Відповідач у судове засідання не з'явився, відповідно до заяви від 02 грудня 2014 р., що надійшла до суду позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд, вивчивши матеріали справи, а саме: - копію свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5); - копію свідоцтва про народження (а.с.6); - заяви сторін та інші матеріали справи, вважає, що сім`ю подружжя Линник примиряти не доцільно, однією родиною вони не проживають, на примирення не згодні. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

04 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, позивач, зазначає, що він перебуває у шлюбі з [PERSON] з 09 вересня 1995 року. Від даного шлюбу у подружжя є діти: [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO] які проживають разом з відповідачкою. Шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2001 року. Причиною припинення шлюбних відносин є непорозуміння між сторонами. Спір майнового характеру між сторонами відсутній. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надавши заяву в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення засідання повідомлена належним чином. Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що справу необхідно розглянути з постановленням заочного рішення, на підставі доказів, що містяться в справі, позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1995 року (а.с.4). Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Миргородського міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовим записом №261. Від цього шлюбу у [PERSON] та [PERSON] є діти: [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO] які проживають разом з відповідачкою. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачкою. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують тривалий час, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачкою не бажає, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Суд прийшов до висновку, що шлюб подружжя сторін слід припинити шляхом його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

04 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що [PERSON], колишня дружина [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], проте не проживає за вказаною адресою, комунальні послуги не оплачує, її місце проживання на даний час невідоме. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити, представник позивача надав суду пояснення, що відповідають змісту позову. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.04.1993 року Павлоградською райдержадміністрацією, що підтверджується даними КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації». З 29.11.2005 року у вказаному будинку зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту Карабинівської сільської ради Павлоградського району від 30.10.2014 року №529, який складено секретарем виконкому, депутатом Карабинівської сільської ради, сусідами, мешканцями будинку [ADDRESS], в будинку за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO], не проживає з листопада 2007 року. В судовому засіданні допитано свідків, [PERSON], [PERSON], які повідомили суду, що є сусідами позивача, знають відповідача як колишню дружину позивача, і вона не живе з позивачем вже 5-6 років, її особистих речей у будинку позивача не бачили. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, встановив, що відсутність відповідача в будинку [ADDRESS] складає більш ніж рік, що є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

04 листопада 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову остання зазначила, що 04 лютого 2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Реєстрація шлюбу проводилась виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 1. Від шлюбу дітей не мають. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на життя. Відповідач зловживає спиртними напоями, постійно вчиняє сварки, що негативно впливає на її самопочуття. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність. На задоволенні позову наполягає. В разі неявки відповідача просить винести заочне рішення. Відповідач проти позову не заперечує. Суд, вислухавши відповідача, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони зареєстрували шлюб 04 лютого 2013 року. Реєстрація шлюбу проводилась виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 1. Від шлюбу дітей не мають. Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позову, сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, на примирення позивачка не згідна, тому збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved