Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

05.04.2021 [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивував тим, що 21.04.2020 [PERSON] було отримано у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 19 700 грн. Згідно умов договору позики, укладеного між сторонами у формі розписки, відповідач зобов`язався повернути зо 21.02.2021 грошові кошти у розмірі 30 000 грн., однак цього не зробив. На неодноразові прохання [PERSON] повернути кошти відповідач відповідав відмовою, яку мотивував тим, що кошти він витратив та не має наміру їх повертати. На адресу позичальника позикодавець надсилав лист із вимогою сплатити заборгованість, однак відповідь на нього на надходила. А тому, позивач просив суд стягнути з відповідача в свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 30 000 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 19.04.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 20.05.2021 засобами електронного зв`язку до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю підготувати відзив на позовну заяву, оскільки ним отримано примірник позову з додатками лише 13.05.2021. 21.07.2021 до суду надійшло клопотання відповідача про повторне відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікуванні. Відповідач в судове засідання 05.08.2021 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 21.04.2021 у с.Лище Луцького району [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] виданий органом 0719 22.12.2017, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , отримав в борг від [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] виданий органом 0719 21.06.2016, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , грошові кошти в борг в сумі 19 700 грн. Зобов`язався повернути 30 000 грн. в повному обсязі до 21.02.2021. Боржником складена відповідна розписка у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.5-6). Позивач в позовній заяві стверджує, що кошти відповідачем були отримані в борг. Оригінал розписки передано боржником [PERSON] . Позивач надав суду для долучення до матеріалів справи оригінал розписки. Окрім того, судом встановлено, що [PERSON] залишено без уваги претензію щодо повернення заборгованості за договором позики, яка була надіслана позивачем на адресу відповідача (а.с.8-9). Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями11, 509 ЦК України установлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають в тому числі і з договорів та інших правочинів. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки розписка підписана особисто відповідачем, суд дійшов висновку, що в даному випадку є дотриманою письмова форма договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.626 ЦК України установлено, що Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. законом або не випливає із суті договору. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, грошові кошти в сумі 30 000 грн. не повернув. Відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення із відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 30 000 грн. Такий спосіб захисту порушеного права позивача відповідає позовній вимозі та не суперечить закону. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача в користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у справі, що становлять 10 510 грн. - сплаченого позивачем судового збору, відповідно до квитанції №ПН1576769 від 13.07.2020. Натомість щодо заявленої представником позивача вимоги про стягнення з відповідача 14 400 грн. витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно вимог ст.141 ЦПК України, до стягнення підлягають витрати позивача щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовом у розмірі 908 грн. згідно квитанції від 09.04.2021 (а.с.1).

Outcome: approved