Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

04 червня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача у якому зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS]. З 22 січня 2013 року у будинку зареєстрований відповідач, який з червня 2013 року там не проживає, місце його фактичного проживання їй не відоме. Оскільки реєстрація його місця проживання перешкоджає у повній мірі розпоряджатися належним їй нерухомим майном, позивачка просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком. Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про слухання справи за її відсутності, а відповідач не з'явився у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що позивачка є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі - продажу будинку від 08.12.1995 року, посвідченого того ж дня державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі за № 1512 та зареєстрованого Березнегуватською філією Миколаївського обласного управління житлово- комунального господарства 12.12.1995 року (а.с.24-25). З копії будинкової книги убачається, що у належному позивачу будинку з 22 січня 2013 року зареєстроване місце проживання відповідача (а. с.13 - на звороті). З позовної заяви слідує, що відповідач є колишнім співмешканцем її доньки, однак він не проживає у будинку з червня 2013 року, зазначене підтверджується актом обстеження житлового будинку [ADDRESS] депутатом Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області Юхименко Л.В. про не проживання відповідача у вказаному будинку ( а.с.14). Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України - власник має право звертатися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Аналіз зазначених норм цивільного законодавства дає підстави вважати, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом пред'явлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В силу норм ст.71 ЖК України відповідача слід визнати такими, що втратив право користування житловим будинком позивача, оскільки він не проживає у ньому понад встановленні житловим законодавством строки, вибув на інше місце проживання, реєстрація його місця проживання у будинку [ADDRESS] створює позивачці перешкоди у користуванні та розпорядження належним їй нерухомим майном. На підставі викладеного вище суд доходить висновку про задоволення позовних вимогу повному обсязі.

Outcome: approved