Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~06 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до Донецького обласного відділення (філії) комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала в Донецькому обласному відділенні (філії) комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України на посаді головного бухгалтера, а згодом на посаді головного спеціаліста. \~ \~ \~ \~3 жовтня 2018 року вона отримала по пошті наказ №19-к від 17.09.2018 року про її звільнення з займаної посади за прогули без поважних причин. З наказом вона категорично не погоджується, вважає його таким, що підлягає скасуванню з подальшим поновленням її на роботі та виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки прогулів вона не вчиняла. \~ \~ \~ \~Так, наказом №8/к від 24.06.2018 року їй була надана щорічна відпустка з 02.07.2018 року по 25.07.2018 року включно терміном на 24 календарних дня. Незважаючи на наявну відпустку, за вказівкою безпосереднього керівника [PERSON] 3 липня 2018 року вона вийшла на роботу з метою складання і подання фінансової і бюджетної звітності за перше півріччя 2018 року в управління держказначейства в м.Краматорськ, а також складання документів для відділення на 2019 рік. Вона пропрацювала з 3 липня по 8 липня, безпосередній керівник начальник філії [PERSON] повідомив її, що всі дні, які вона пропрацювала під час відпустки, будуть приєднані до дати закінчення її основної відпустки, всі фінансові документи з цього приводу були виконані та завірені підписом [PERSON] 14 та 15 липня 2018 року вона також знаходилась на робочому місті, готувала документи по нарахуванню та виплаті заробітної плати, безпосередньо подавала звітність до пенсійного фонду за червень 2018 року. \~ \~ \~ \~20 липня 2018 року вона захворіла і їй був наданий лікарняний лист АГУ №915 від 20.07.2018 року по 30.04.2018 року терміном на 11 днів (з продовженням ВКК), а також лікарняний лист АГУ №915226 від 31.07.2018 року по 14.08.2018 року терміном на 15 днів (з подовженням ВКК). \~ \~ \~ \~27 та 28 липня 2018 року, перебуваючи на лікарняному, вона виходила на роботу у звязку з виробничою необхідністю для нарахування і виплати зарплати за другу половину липня 2018 року, а також для подання бюджетної звітності до Держказначейства за 2 півріччя 2018 року. \~ \~ \~ \~Таким чином, за час переривання її відпустки лікарняними, відповідно до закону вона продовжилась на 6 календарних днів, до 20.08.2018 року включно. \~ \~ \~ \~За фактичні виходи на роботи керівником [PERSON] їй були надані відгули до 31 червня 2018 року, що підтверджується нарахуванням та сплатою їй заробітної плати за 8 робочих днів серпня 2018 року відповідно до платіжного доручення №86 від 30.08.2018 року за підписом [PERSON], а також відомість нарахування та виплати зарплати за серпень 2018 року. \~ \~ \~ \~Проте, незважаючи на вищевикладене, 27 серпня 2018 року вона виконувала свою роботу, готувала фінансову документацію, здавала до держказначейства платіжні доручення, 28 серпня забирала виписки з держказначейства (від 28.08.2018 року), а також 28 серпня 2018 року узгоджена зарплата (відомість за серпень, яка складена нею 28.08.2018 року), 30 серпня 2018 року підписувались платіжні доручення (від 30.08.2018 року) на виплату зарплати, 31 серпня проводилась фактична виплата зарплати на картки працівників (відомість нарахування зарплати на картки), яку вона готувала. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до її посадової інструкції, робота яку за своєю функцією вона виконувала, є понаднормовою і має безпосереднє відношення до категорії працівників, які виконують роботу понад нормальну тривалість робочого часу. Оскільки вона має готувати та подавати податкову та іншу звітність, здавати звітність та документи до пенсійного та інших фондів, до державної казначейської служби, перебуваючи в зазначених установах тривалий час, в тому числі свій робочий і понад робочий час. \~ \~ \~ \~З 3 вересня по 14 вересня 2018 року вона перебувала на лікарняному, 17 вересня вона не була допущена до праці без пояснень причин та надання відповідних документів. При цьому 13 вересня вона вимушена була виходити на роботу для нарахування зарплати та її виплати за першу половину вересня. \~ \~ \~ \~На її письмове звернення до керівництва з надання пояснень і наведення причин її звільнення, лише 3 жовтня поштою вона отримала конверт, в якому був лише наказ про її звільнення за ч.4 ст.40 КЗпП за «прогули» з 27.08.2019 року по 14.09.2018 року (в наказі йдеться про акт про відмову у наданні пояснень за період відсутності в цей час), ким, коли і як цей акт складався їй невідомо, його копію їй не надавали. \~ \~ \~ \~Незаконне звільнення завдало їй моральної шкоди, оскільки вона залишилась без коштів для існування при тому, що вимушена була працювати під час свого лікарняного та під час своєї відпустки. Роботодавець, усвідомлюючи те, що порушує закон, незважаючи на норми прави, фальсифікуючи документи (акт про відмову в наданні пояснень) звільнив її за прогул. Тому вважає, що у відповідності до ст.237-1 КЗпП України повинен відшкодувати їй моральну шкоду у сумі 10000 грн. \~ \~ \~ \~Позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ №19-к від 17.09.2018 року про її звільнення, поновити її на посаді головного спеціаліста Донецького обласного відділення (філії) комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 10 000 грн. \~ \~ \~ \~06.12.2018 року відповідач надав відзив на позовну заяву, мотивуючи тим, що порушень законодавства про працю під час звільнення позивача допущено не було. Так, з 02.07.2018 року по 25.07.2018 року [PERSON] була надана щорічна основна відпустка тривалістю 24 календарних дні (наказ №8/к від 14.06.2018 року). Інформація про те, що [PERSON] була відкликана з відпустки і працювала 3,4,5,6,7,8,14,15 липня 2018 року не відповідає дійсності, адже зазначений факт у позовній заяві нічим не підтверджений. [PERSON] не надає ніяких доказів стосовно того, що вона знаходилась у зазначений період на робочому місті, 14 та 15 липня 2018 року взагалі вихідні дні. З боку начальника філії [PERSON] рішення про виклик працівника [PERSON] з відпустки не приймалось. \~ \~ \~ \~[PERSON] 12.07.2018 року зі своєї ініціативи зявилась в приміщенні філії з метою підпису підготовлених вдома документів необхідних для нарахування заробітної плати співробітника філії, адже, тільки [PERSON] належить право другого підпису. \~ \~ \~ \~Інформація про те, що [PERSON] перебувала на лікарняному у період з 20.07.2018 року по 30.07.2018 року надійшла до адміністрації філії від позивача в усній формі 27.07.2018 року під час появи зі своєї ініціативи [PERSON] на роботі з метою підпису документів. необхідних для нарахування заробітної плати співробітникам філії. В приміщення філії вона перебувала 40 хвилин. Далі, [PERSON] продовжила перебувати на лікарняному з 31.07.2018 року по 14.08.2018 року тривалістю 15 днів. Протягом періоду, який зазначений у лікарняному. [PERSON] зі своєї ініціативи зявлялась в приміщенні філії: 04.08.2018 року, час перебування з 11-10 до 11-30 годин (субота), 13.08.2018 року час перебування з 17-55 до 18-05 годин, 14.08.2018 року час перебування з 13-45 до 14-40. Згідно лікарняного листа АГУ №915226 [PERSON] повинна була приступити до роботи з 15.08.2018 року, проте [PERSON] в цей на роботі не зявилась, без будь-якого попередження про це адміністрації філії. [PERSON] була відсутня на робочому місці 15.08.2018 , 16.08.2018, 17.08.2018, 20.08.2018, 21.08.2018, 22.08.2018, 23.08.2018, 27.08.2018 року. Пояснень з приводу відсутності на роботі [PERSON] не надавала. У звязку з тим, що [PERSON] працювала на посаді головного спеціаліста філії і тому, згідно п.5.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Донецького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України (наказ №29 від 20.10.2017 року) її робочий час повинен був складати 40 годин на тиждень, робота не вважалась понаднормовою, робочий день повинен був починатись о 9-00 годин і закінчуватися о 18-00 годин з перервою на обід з 14-00 до 14-00. 27.08.2018 року вперше було складено акт про відсутність [PERSON] на роботі. 28.08.2018 року [PERSON] на робочому місці перебувала 45 хвилин з 15-15 годин до 16 годин, про що зроблено відповідний запис в акті про відсутність [PERSON] на роботі. 29.08.2018 року на робочому місці [PERSON] була відсутня, про що зроблено відповідний запис в акті про відсутність на роботі. 30.08.2018 року [PERSON] перебувала на робочому місці одну годину з 13-20 до 14-20 годин, про що зроблено відповідний запис в акті про відсутність [PERSON] на роботі. 31.08.2018 року на робочому місці [PERSON] була відсутня, про що зроблено відповідних запис в акті про відсутність на роботі. [PERSON] не приступила до роботи і в період з 03.09.2018 року по 14.09.2018 року, не надаючи будь-яких пояснень. Відповідний факт адміністрація Філії продовжила фіксувати в актах про відсутність [PERSON] на робочому місці з 03.09.2018 року по 14.09.2018 року. 13.09.2018 року [PERSON] перебувала на робочому місці з 12-05 до 12-25 годин. На прохання начальника Філії [PERSON] надати письмове пояснення з приводу відсутності на робочому місці за період з 27.08.2018 року по 13.09.2018 року [PERSON] відповіла відмовою, про що складено відповідний акт від 13.09.2018 року за підписом [PERSON], [PERSON], [PERSON] З актами про відсутність на роботі в період з 27.08.2018 року по 13.09.2018 року [PERSON] ознайомлюватися відмовилась. 14.09.2018 року на роботі [PERSON] не зявилась. Про факт перебування на лікарняному [PERSON] адміністрацію з невідомих причин не повідомляла. Не отримавши будь-яких пояснень з приводу відсутності на робочому місті [PERSON] адміністрацією філії було прийнято рішення [PERSON] 17.09.2018 року згідно п.4 ст.40 КЗпП. Лише згодом, 24.09.2018 року з наданням листа повідомлення від [PERSON] адміністрація філії дізналась, що в період з 03.09.2018 року по 14.09.2018 року [PERSON] перебувала на лікарняному. \~ \~ \~ \~[PERSON] на свій розсуд продовжила щорічну відпустку, і цей факт визнається [PERSON] в позовній заяві. Однак, самостійно вирішувати такі питання працівник не має права. Навіть при продовженні відпустки у звязку з перебуванням на лікарняному невикористана частина щорічної відпустки по закінченні тимчасової непрацездатності не використовується працівником самостійно, вона має бути надана (лист Мінсоцполітики від 31.041.2012 року №30/13/133-12). Тому продовження/перенесення відпустки оформлюють новим наказом (розпорядженням). Підставами для такого наказу є лікарняний лист та заява працівника. На адресу адміністрації філії 15.08.2018 року лікарняний лист із заявою про продовження щорічної основної відпустки від [PERSON] терміном до 20.08.2018 року не надходили. \~ \~ \~ \~Підстав для надання днів відгулів [PERSON] 21.08.2018, 22.08.2018, 23.08.2018, 27.08.2018, 28.08.2018, 29.08.2018, 30.08.2018, 31.08.2018 року адміністрація філії не мала. Начальник філії [PERSON] відомості про нарахування заробітної плати за серпень не погоджував, свого підпису у зазначеному первинному документі не ставив. Як зясувалось згодом, [PERSON] самостійно нарахувала собі заробітну плату за 8 днів серпня 2018 оку і надала для підпису начальнику філії [PERSON] платіжні доручення із загальними цифрами, а не окремо по кожній особі. \~ \~ \~ \~Крім того, [PERSON], маючи доступ до фінансових документів філії. Без дозволу начальника [PERSON] винесла з приміщення філії оригінали фінансової документації, у звязку з чим адміністрація Філії звернулась із заявою до начальника Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області (реєстраційний №35715 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення). Також свою трудову книжку [PERSON] забрала 02.07.2018 року і не повернула, про що зроблено відповідний запис в журналі видачі трудових книжок. \~ \~ \~ \~[PERSON] була відсутня на роботі у період з 15.08.2018 року по 31.08.2018 року без поважних причин. Поважність причини своєї відсутності на робочому місці довести не змогла, свої дії відносно продовження щорічної основної відпустки з адміністрацією філії не погоджувала, дні відгулів їй не надавалися. Письмові пояснення надавати відмовилась, про що складено відповідні акти. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. \~ \~ \~ \~Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 15.11.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 14.02.2019 року відповідача [PERSON] обласне відділення (філії) комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України замінено на належного відповідача Комітет фізичного виховання та спорту міністерства освіти і науки України в особі Донецького обласного відділення (філії) комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України). \~ \~ \~ \~ У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просили їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухав пояснення сторін та їх представників, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Стаття 139 КЗпП України покладає на працівника обов'язок працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Дисциплінарним проступком є протиправне винне діяння особи, що може мати форму дії або бездіяльності. Порядок застосування дисциплінарних стягнень встановлено\~ст.148-149 КЗпП України. Відповідно до\~статті 148 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів визначено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. На підставі\~\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], відповідно до наказу №3 від 02.12.2015 року була прийнята на роботу в [PERSON] обласне відділення (філію) комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України 02.12.2015 року на посаду головного бухгалтера (а.с.58). Відповідно до наказу начальника Донецького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України від 21.05.2018 року №4-к [PERSON] переведена на посаду головного спеціаліста з 01.06.2018 року (а.с.59). Наказом від 14.06.2018 року №8-к [PERSON] надана щорічна відпустка з 02.07.2018 року по 25.07.2018 року (а.с.95). \~ \~ \~ \~У період з 20.07.2018 року по 30.07.2018 року та з 31.07.2018 року по 14.08.2019 року позивач [PERSON] перебувала на лікарняному, що підтверджується копіями листків непрацездатності серії АГУ №915191 та серії АГУ №615226 (а.с.92-93). \~ \~ \~ \~Як вбачається з копії листка непрацездатності серії АГУ №914104 (а.с.94), з 03.09.2018 року по 14.09.2018 року позивач [PERSON] перебувала на лікарняному. Відповідно до п.5.1 правил внутрішнього трудового розпорядку для колективу Донецького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України. Затвердженого наказом начальника обласного відділення (філії) КФВС МОН України №29 від 20.10.2017 року для працівників відділу запроваджено пятиденний робочий тиждень з вдома вихідними днями. Робочий день при пятиденному робочому тижні починається о 09 годин і закінчується о 18-00 годин з перервою на обід з 13-00 до 14-00 год. напередодні святкових і неробочих днів тривалість робочого дня скорочена на одну годину. Для окремих працівників умовами трудового договору може бути передбачений інший режим роботи (а.с.70-75). Доказів того, що умовами трудового договору позивачці було встановлено інший режим роботи, суду не надано. Відповідно до актів про відсутність на роботі, зафіксована відсутність без поважних причин на роботі головного спеціаліста Донецького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України [PERSON]: 27 серпня 2018 року з 09-00 до 18-00 годин; 28 серпня 2018 року з 09-00 до 15 годин 15 хвилин та з 16-00 до 18-00 годин; 29 серпня 2018 року з 09-00 до 18-00 годин; 30 серпня 2018 року з 09-00 годин до 13 годин 20 хвилин та з 14 годин 20 хвилин до 18 годин; 31 серпня 2018 року з 09 годин до 18 годин; 03 вересня 2018 року з 09-00 до 18-00 годин; 04 вересня 2018 року з 09-00 до 18-00 годин; 06 вересня 2018 року з 09-00 до 18-00 годин; 07 вересня 2018 року з 09-00 до 18-00 годин; 10 вересня 2018 року з 09-00 до 18-00 годин; 11 вересня 2018 року з 09-00 до 18-00 годин; 12 вересня 2018 року з 09 -00 до 18-00 годин; 13 вересня 2018 року з 09-00 до 12 годин 05 хвилин та з 12 годин 25 хвилин до 18-00 годин; (а.с.79-91). Як вбачається з акту від 13.09.2018 року №1, складеного начальником Донецького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України [PERSON], заступником начальника Донецького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України [PERSON] та провідним спеціалістом Донецького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України [PERSON], надати письмове пояснення з приводу її відсутності на роботі з 27 серпня 2018 року по 13 вересня 2018 року [PERSON] відмовилась (а.с.78). 13.09.2018 року службовою запискою провідним спеціалістом ДОВ (філії) КФВС МОН України [PERSON] керівника Донецького обласного відділення (філії) КФВС МОН України [PERSON] повідомлено про те, що при перевірці документів з кадрової роботи, була виявлена відсутність трудової книжки [PERSON] Згідно із записом в журналі видачі трудових книжок, 02.07.2018 року [PERSON] самовільно забрала свою трудову книжку (а.с.103, 105-106). Як вбачається з наданих суду копій табелів обліку робочого часу за серпень та вересень 2018 року, [PERSON] була відсутня на роботі з 15 серпня 2018 року по 23 серпня 2018 року з незясованих причин, з 27 серпня по 31 серпня 2018 року з причин прогулу. З 03 вересня 2018 року по 14 вересня 2018 року позивачка була відсутня на роботі з причини тимчасової непрацездатності (а.с.98-99). Наказом начальника Донецького обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України від 17.09.2018 року №19-к [PERSON] звільнено з 17.09.2018 року з посади головного спеціаліста згідно п.4 ст.40 КЗпП України у звязку з прогулами без поважних причин (а.с.97). Зазначений наказ позивач отримала поштою 03.10.2018 року та оскаржила у судовому порядку. Листом від 24.09.2018 року [PERSON] надала начальнику ДОВ КФВС МОН України [PERSON] листок непрацездатності АГУ №914104 для подальшого нарахування належних їх виплат з 03.09.2018 року по 14.09.2018 року (а.с.13, 96). Як вбачається з наказу від 17.09.2018 року №19-к підставою для звільнення [PERSON] стала відсутність її на робочому місці з 27.08.2018 року по 14.09.2018 року. Як встановлено у судовому засіданні, у період з 03.09.2018 року по 14.09.2018 року позивач перебувала на лікарняному, отже, мала поважні причини відсутності на робочому місці. У звязку з чим, акти про відсутність позивача на робочому місці з 03.09.2018 року по 13.08.2019 року не приймаються судом до уваги. Разом з тим, відповідно до актів про відсутність на робочому місці, 27 серпня 2018, 29 серпня 2018 року, 31 серпня 2018 року позивач була відсутня на роботі протягом усього робочого дня; 28 серпня 2018 року позивач була відсутня на роботі з 09-00 до 15 годин 15 хвилин та з 16-00 до 18-00 годин; 30 серпня 2018 року позивач була відсутня на роботі з 09-00 годин до 13 годин 20 хвилин та з 14 годин 20 хвилин до 18 годин, тобто більше трьох годин впродовж робочого дня. В обґрунтування незаконності наказу про звільнення позивач посилається на те, що оскільки її відпустка переривалась лікарняними, то відповідно до закону вона продовжилась на 6 календарних днів, тобто до 20.08.2018 року включно. Також посилається на те, що керівництвом їй було надано 8 днів відгулів до 31 серпня 2018 року за дні, які вона фактично працювала, перебуваючи у відпустці, що підтверджується виплатою їй заробітної плати за 8 робочих днів серпня 2018 року. Однак, суд вважає доводи такі доводи позивача необґрунтованими з огляду на наступне. Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (стаття 21 КЗпП України). Згідно із статтею 1\~Закону України\~«Про відпустки» державні гарантії та відносини, пов'язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України. Згідно з частиною другою статті 11\~Закону України\~«Про відпустки» щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період (частина четверта стаття 11 Закону України «Про відпустки»). Відповідно до ст.12 Закону України «Про відпустки» відкликання з\~щорічної відпустки\~допускається за\~згодою працівника\~лише для\~відвернення стихійного\~лиха,\~виробничої аварії\~або негайного\~усунення їх\~наслідків,\~для відвернення\~нещасних випадків,\~простою,\~загибелі або\~псування майна\~підприємства з\~додержанням вимог\~частини першої\~цієї статті\~та в\~інших випадках,\~передбачених законодавством.\~У разі\~відкликання працівника\~з відпустки\~його працю\~оплачують з\~урахуванням тієї\~суми,\~що була\~нарахована на\~оплату невикористаної\~частини відпустки. Положення чинного законодавства не передбачують можливості працівнику самостійно без погодження з роботодавцем продовжувати період відпустки, навіть у разі тимчасової непрацездатності\~\~у період відпустки. Питання визначення строків та періодів перенесення чи продовження відпустки у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю працівника в період відпустки вирішується\~\~за заявою працівника наказом роботодавця.\~\~ Як встановлено у судовому засіданні, з 02.07.2018 року по 25.07.2018 року позивачу була надана щорічна основна відпустка. У період відпустки, тобто з 20.07.2018 року позивач захворіла та по 14.08.2018 року перебувала на лікарняному. Отже, до роботи позивач повинна була приступити 15.08.2018 року. Доказів того, що вона зверталась до роботодавця із заявою про продовження відпустки після лікарняного, позивачем суду не надано. Як пояснила позивач у судовому засіданні, з такою заявою вона до директора філії не зверталась. Крім того, як встановлено у судовому засіданні, рішення про відкликання позивача з щорічної відпустки, відповідачем не приймалось. Позивач посилається на те, що 27 серпня 2018 року вона виконувала свою роботу, готувала фінансову документацію, здавала до держказначейства платіжні доручення, 28 серпня забирала виписки з держказначейства (від 28.08.2018 року), також 28 серпня узгоджена зарплата (відомість за серпень складена нею 28.08.2018 року), 30 серпня 2018 року підписувались платіжні доручення на виплату зарплати, 31 серпня проводилась фактична виплата зарплати на картки працівників. Однак, надані позивачкою на підтвердження зазначених обставин копія відомості нарахування заробітної плати за серпень 2018 року (а.с.153), копія меморіального ордеру №2 за серпень 2018 року, підписана позивачкою 31.08.2018 року (а.с.22), копії платіжних доручень на перерахування грошових коштів від 30.08.2018 року (а.с.24-25), копія реєстру платіжних доручень розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 30.08.2018 року; копії виписки по рахунках 28.08.2018 року, які сформовані 29.08.2018 року, копії платіжних доручень від 27.08.2018 року (а.с.28-30) не доводять того факту, що позивач 27.08.2018 року, 28.08.2018 року, 29.08.2018 року, 30.08.2018 року та 31.08.2018 року була відсутня на робочому місці більше трьох годин з поважних причин. Доводи позивача про те, що відповідачем їй були надані інші дні відпочинку за дні, які вона фактично працювала під час щорічної відпустки, не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Як встановлено судом, рішення про відкликання позивача з відпустки роботодавцем не приймалось. Заява про перенесення відпустки позивачкою також не подавалась. Надана позивачем відомість про нарахування заробітної плати за серпень 2018 року, відповідно до якої їй нарахована заробітна плата за 8 робочих днів серпня 2018 року, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки із зазначеної відомості неможливо достовірно встановити, що заробітна плата була нарахована саме за роботу у період з 27.08.2018 року по 31.08.2018 року (а.с.153). Таким чином, судом встановлено, що позивач була відсутня на робочому місці 27.08.2018 року, 28.08.018 року, 29.08.2018 року, 30.08.2018 року та 31.08.2018 року більше трьох годин без поважних причин. За таких обставин відповідач мав право звільнити позивача з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було застосоване відповідачем з дотриманням вимог ст.ст.148,149 КЗпП України, у звязку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed