Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

06.09.2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Харківська область, Первомайський район, с. Шульське, вул. Центральна, 2 у порядку набувальної давності. В обґрунтування позову зазначила, що 10.11.2004 року вона придбала у відповідача за простим письмовим договором вказаний будинок. З того часу вона разом із сім`єю мешкає у вказаному будинку, тобто добросовісно заволоділа та користується таким майном. Станом на день продажу вказаний будинок не був належним чином зареєстрований як нерухоме майно, відповідач здійснила його реєстрацію на підставі рішення суду тільки у червні 2016 року, однак нотаріальний договір з позивачем до цього часу не уклала. У порядку повторного авторозподілу справа надійшла 29.09.2016 року судді Кочнєву О.В. у звязку зі звільненням попереднього головуючого судді по справі з посади (а.с.23). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву від 26.10.2016 року, в якій просила слухати справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі (а.с.31). Відповідач по справі [PERSON] у судове засіданні не з`явилася, через канцелярію суду 17.10.2016 року надала заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Вказане визнання позову визнано судом таким, що суперечить закону. Третя особа по справі Роздольська сільська рада Первомайського району Харківської області у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с.30), причини неявки суду не повідомила. Її неявка не є перешкодою для розгляду справи по суті у відповідності до позовних вимог. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21.06.2016 року по справі №632/1033/16-ц, провадження 2/632/478/16 за відповідачем було визнано право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями у порядку спадкування після померлого 23.08.2001 року батька [PERSON], у порядку діючого на той час законодавства. Вказане рішення 04.07.2016 року набрало законної сили (а.с.12). 08.07.2016 року відповідач зареєструвала своє право власності на вказане майно, що підтверджується копією інформаційної довідки №63423429 від 14.07.2016 року (а.с.13). До моменту набрання судовим рішенням законної сили спірний житловий будинок був належним чином не зареєстрованим та знаходився на земельній ділянці, яка також за відповідачем не була зареєстрована. Між сторонами 10.11.2004 року був укладений у простий письмовій формі договір купівлі-продажу вищевказаного будинку з надвірними будівлями (а.с.5), який відповідно до норм ст.210 та ст.220 Цивільного кодексу України є нікчемним, оскільки він міг бути укладений виключно нотаріально та таке право власності підлягало державній реєстрації. Таким чином, укладений договір між сторонами був нікчемним, який не породжує для сторін жодних правових наслідків і до якого застосовуються вимоги щодо повернення набутого сторонами за ним відповідно до ст.216 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майно протягом десяти років, набуває право на це майно, якщо інше не встановлено цим кодексом. Відповідно до ч.4 вказаної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, повинно враховуватися, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. В даній справі позивач, навпаки, вважав, що до нього таке право перейшло. Крім цього, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. В даній справі майно було набуте відповідачем 08.07.2016 року після його державної реєстрації, а тому строк добросовісного володіння позивача розпочався тільки з 09.07.2016 року, що унеможливлює задоволення позову також через строки володіння. Окремо суд зазначає, що позивач не позбавлений права набуте спірне майно у власність на даний час у встановлений законодавством спосіб шляхом укладання з відповідачем відповідного нотаріально посвідченого правочину з подальшою його державною реєстрацію у реєстрі прав власності на нерухоме майно. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: dismissed