Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

07.02.2018 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , 2001 року народження, у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 2001 року і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.04.1988 сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Черкаському міському відділі Державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ Черкаської області, актовий запис № 598. Згідно свідоцтва [NUMBER] від 13.03.2001 шлюб був розірваний, актовий запис №181. Зазначає, що [INFO], після розірвання шлюбу, позивач народила дитину - [PERSON] . Також, позивач вказує, що дитина проживає разом з нею та її новим чоловіком, знаходяться на її утриманні та утриманні нового чоловіка. Відповідач від дня народження дитини по теперішній час матеріальної допомоги на дитину не надає та участі у її вихованні не приймає. Крім того, позивач зазначає, що дитина з 2011 року знаходиться на інвалідності, а тому є дитиною з особливими потребами. Разом з тим, позивач вказує, що місцезнаходження відповідача їй не відомо, протягом тривалого часу вона намагалася його розшукати для сплати аліментів, зокрема, зверталася в міську довідкову службу, в ЖЕК, до дільничного, навідувалася на квартиру де відповідач прописаний. При цьому, писала заяви у 2013 році та 2017 році до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві з проханням знайти колишнього чоловіка, однак його місцезнаходження встановити не вдалося. Вважає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідач є працездатним, а тому може сплачувати аліменти на утримання дітей. Враховуючи вищенаведене, просила позов задовольнити з наведених вище підстав. 07.02.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 21.02.2018 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 01.03.2018 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 15.03.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторонам було направлено копію ухвали від 15.03.2019, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Судом встановлено, що з 14.04.1988 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 598, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.а.с. 3-4). З даних свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис №181 від 13.03.2001 (а.с. 5). Як вбачається з даних свідоцтва про народження [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , його батьками зазначено: мати - [PERSON] та батько - [PERSON] (а.с. 7). Вбачається, що син сторін проживає разом з позивачем, так як зареєстрований за місцем реєстрації позивача, що підтверджується довідкою Форма №3 (а.с. 14). Встановлено, що [PERSON] , 2001 року народження є дитиною-інвалідом (а.с. 11). Також, встановлено, що дитина перебуває на утриманні позивача, проте вона не має достатніх коштів для задоволення потреб дитини, зокрема, матеріальних витрат на навчання, відпочинок та лікування, витрат на забезпечення життєдіяльності. Вбачається, що відповідач знаходиться у працездатному віці, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги, щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. При цьому, визначаючи розмір аліментів у частці від доходу батька, яка має стягуватись на утримання його сина, суд враховує працездатний вік платника аліментів, відсутність даних про його незадовільний стан здоров`я, наявність будь-яких інших утриманців, а також стан здоров`я дитини, яка є інвалідом. Крім цього, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та з урахуванням матеріального становища сторін, а тому виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути аліменти з 2001 року, проте з позовом до суду звернулась 07.02.2018 року. Стаття 191 СК України визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталася із заявами у 2013 році та 2017 році до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві з проханням знайти колишнього чоловіка, однак його місцезнаходження встановити не вдалося. Оціннюючи наявні матеріали справи, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий час нулий час, так як суду не надано доказів, що починаючи з 2001 року позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Та обставина, що позивач зверталася до державних органів з метою вставновити місце знаходжння відповідача, у розумінні вимог ч.2 ст. 191 СК України не є доказом того, що позивач вчиняла дії щодо одержавння аліментів, а відповідач в свою чергу ухилявся від їх сплати. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення аліментів за минулий час. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина, з моменту звернення до суду з даним позовом , тобто з 07.02.2018. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене вище, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору 704,80 грн.

Outcome: partial