Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

04 листопада 2014 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просив суд розірвати договір відступлення права вимоги від 23.09.2014 року та стягнути з [PERSON]К, на свою користь 400\~000 доларів США, що на день предявлення позову становить 5\~180\~000 грн. В подальшому позовні вимоги [PERSON] неодноразова змінювалися, та в остаточній редакції від 05.03.2015 року позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 9\~508\~505,20 грн., що станом на 04.03.2015 року становить 400\~000 доларів США. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір уступки права вимоги, за яким [PERSON] зобовязався передати, а [PERSON] прийняти на себе право вимоги, що належить первісному кредитору, та стати кредитором за договором позики від 21.03.2013 року. Позивач вказує, що він належним чином виконав свої зобовязання, сплативши кошти у розмірі 400\~000 доларів США про що прямо зазначено у п. 2.2 Договору. Проте, відповідач [PERSON] свої зобовязання за договором не виконав, а саме у день укладення договору не передав оригінали документів, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. У зв'язку з порушенням відповідачем зазначених обовязків на його адресу було направлено листи з повідомленням про необхідність належного виконання своїх обовязків за договором. Позивач вказує, що станом на 30.10.2014 року відповідач свої обовязки за договором не виконав, чим порушив його умови, внаслідок чого виконання зазначеного зобовязання відповідачем втратило для позивача інтерес. Невиконання боржником [PERSON] обовязків за договором завдало позивачу збитків у розмірі 400\~000 доларів США, переданих останнім на виконання умов договору, які підлягають стягнення з відповідача. У зв'язку з викладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом. 12 листопада 2015 року [PERSON] було подано письмові заперечення проти позову, в яких він посилався на те, що 21.03.2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, про що була написана та видана розписка про одержання грошових коштів у сумі 400\~000 доларів США. У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з проханням виконати доручення щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів за договором позики. [PERSON] вказує, що [PERSON] та його юристом Юрієм було запропоновано йому укласти замість Договору доручення та видачі довіреності Договір про відступлення права вимоги, при цьому зазначаючи, що жодних документів, які готував юрист Полеського О.В. він не читав, проектів договорів йому ніхто не надавав. [PERSON] вважає, що Договір уступки права вимоги є неукладеним на підставі ст. 640 ЦК України, а належні та допустимі докази передання грошових коштів відсутні, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 15.07.2015 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримали, просили суд його задовольнити. Відповідач та його представник, адвокат [PERSON], яка діє на підставі угоди від 22.12.2014 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили суд відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, та дослідивши матеріали, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 2014 року між [PERSON] (Первісний кредитор) та [PERSON] (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги. (далі Договір) (т. 1 а.с. 175-177) Відповідно до п. 1.1 даного Договору, первісний кредитор передає а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором позики від 21.03.2013 року, на підтвердження укладення якого та його умов [PERSON] 21.03.2013 року було надано розписку. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що за передане право до боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору суму у розмірі 400\~000 доларів США. Пунктом 1 частини 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). (цесія) Отже, підставою для переходу прав кредитора за правочином є не сама цесія, як спеціальний правочин, а правочин, що лежить в основі цесії. Аналізуючи умови, укладеного між сторонами Договору та норми ЦК України, можна зробити висновок, що в основі відступлення права вимоги лежить договір купівлі-продажу права вимоги. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 3 ст. 656 ЦК України) З наведеного можна зробити висновок, що норми ЦК України про відступлення права вимоги (ст. 512-519) мають пріоритет над положеннями ЦК України про договір купівлі-продажу. Так, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. (ч.1 ст. 662 ЦК України) Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Отже, в даному випадку за для належного виконання умов Договору [PERSON] (продавець) повинен був передати [PERSON] (покупцю) документи, які засвідчують права, що передаються, тобто розписку складену [PERSON], а [PERSON] прийняти розписку та сплатити [PERSON] грошову суму. Під час розгляду даної цивільної справи важливим є зясування судом моменту укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. (консенсуальний) Частиною 2 вказаної статті передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. (реальний договір) Договір купівлі-продажу може бути як реальним, так і консесуальним. Пунктом 3.1.3 Договору, передбачено, що у день укладення Договору первісний кредитор ([PERSON]К.) зобовязаний передати первісному кредитору усі необхідні документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. З матеріалів справи та наданих сторонами пояснень можливо встановити, що даний пункт Договору містить помилкове зазначення такого обовязку, оскільки [PERSON] був зобовязаний передати документи [PERSON], тобто новому кредитору. При цьому, належне виконання обовязку, передбаченого п 3.1.3 Договору, засвідчується двостороннім актом із зазначенням переліку документів та інформації, що передається, підписаного первісним кредитором та новим кредитором. (п. 3.1.4 Договору) Таким чином, можна зробити висновок, що Договір купівлі-продажу права вимоги укладений між сторонами є консенсуальним, оскільки у момент його укладення сторони погодили всі істотні умови договору та продавець [PERSON] зобовязався передати покупцю [PERSON] товар (розписку) у визначений строк. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказував, що він не підписував Договір купівлі-продажу права вимоги, у зв'язку з чим за його клопотанням було призначено судову почеркознавчу експертизу. Згідно Висновку судово-почеркознавчої експертизи №7760 від 23.09.2015 року підписи від імені [PERSON] в договорі про відступлення права вимоги від 23.09.2014 року, укладеному між первісним кредитором [PERSON] та новим кредитором [PERSON] виконані [PERSON]. (т. 1 а.с. 190-199) Також, під час судового засідання [PERSON] пояснив суду, що Договір був підписаний в автомобілі [PERSON] на пр. Московському у м. Харкові та в цей же момент були передані гроші. Під час підписання договору та передачі коштів була присутня дружина[PERSON] [PERSON] Назвати суду якусь конкретну дату підписання договору та передачі грошей [PERSON] не зміг, та вказав, що сторони погодили саме дату укладання договору «23.09.2014 року». Допитана в судовому в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що 23.09.2014 року, дату, яка зазначена у Договорі, ні її, ні [PERSON] не було в Україні, оскільки вони виїхали за її межі 22.09.2014 року. Підписання якихось документів відбувалося на вул. Юріївській у м. Харкові у присутності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Зустріч відбувалася 5-10 хвилин. Дату зустрічі свідок назвати суду не змогла. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що також не памятає дату зустрічі з [PERSON], та вказав, що ніяких документів він не підписував. Проте, суд критично ставиться до пояснень [PERSON], показань [PERSON] та [PERSON], допитаних в якості свідків, оскільки кожна особа є заінтересованою в результаті вирішення справи, та, на думку суду, не може дати суду обєктивні пояснення. Суд також враховує, що під час судового засідання відповідач [PERSON] не звертався до суду із зустрічними позовними вимогами до [PERSON] про визнання договору неукладеним, або з будь-якими іншими вимогами. Отже, суд приходить до висновку, що датою укладання Договору купівлі-продажу права вимоги є 23.09.2014 року, оскільки саме таку дату погодили сторони під час його підписання. Сторони в судовому засіданні пояснили, що у день укладання Договору оригінал розписки [PERSON] не був переданий [PERSON] (первісним кредитором) [PERSON] (новому кредитору). Так, 25.10.2014 року [PERSON] на адресу [PERSON] (за місцем проживання та за місцем роботи) було направлено лист, в якому повідомлялося про необхідність виконання зобовязань за договором, зокрема про необхідність передачі йому, новому кредитору, усіх необхідних документів, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, що має бути засвідчено двостороннім актом. (а.с. 12-14) Станом на день розгляду справи по суті такі документи та інформація так і не були передані [PERSON] [PERSON] Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 ЦК України) У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України) Частиною 3 ст. 651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За таких обставин Договір про відступлення права вимоги від 23.09.2014 року підлягає розірванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]\~000 доларів США внаслідок порушення зобовязання суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1,2 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. На думку позивача, підставою для стягнення грошових коштів є належне виконання [PERSON] зобовязання щодо їх сплати, про зазначено в Договорі, зокрема у п. 2.2., та порушення умов Договору [PERSON] Дійсно, у п. 2.2 Договору вказано, що на момент підписання зазначеного Договору сума, визначена у п. 2.1 цього Договору, сплачена новим кредитором ([PERSON]В.) в повному обсязі. Підписання зазначеного Договору свідчить про отримання первісним кредитором ([PERSON]К.) від нового кредитора ([PERSON]В.) грошових коштів у розмірі, визначеному у п. 2.1 Договору, у повному обсязі. За таких обставин, грошові кошти сплачені [PERSON] на користь [PERSON] у сумі 400\~000 доларів США є збитками позивача внаслідок порушення [PERSON] зобовязань за договором, які мають бути відшкодовані відповідачем у справі. Представником позивача було визначено еквівалент 400\~000 доларів США до національної валюти України, виходячи з офіційного курсу НБУ, встановленого станом на 04.03.2015 року у розмірі 2\~377,1263 грн. за 100 доларів США, який становить 9\~508\~505,20 грн. Отже, спосіб захисту, обраний позивачем (відшкодування збитків), відповідає змісту порушеного права, характеру порушення, та наслідкам спричиненим порушенням. Підсумовуючи викладене позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного і

Outcome: approved