Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

05 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позов мотивований тим, що їй належить автомобіль [NUMBER]. 01.05.2014 року, близько 9 год, на вул. К.Маркса у м. Глобине сталася ДТП за участю належного позивачу автомобіля під керуванням [PERSON] та мотоциклом [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження № 12014170140000275. 23.09.2017 року слідчим СВ Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області Стеценком О.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, відповідно до якої в діях [PERSON] , як водія, відсутні будь - які невідповідності Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися у причинному зв'язку з пригодою; дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились у причинному зв'язку з пригодою. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 167 від 04.09.2018 року, вартість матеріального збитку автомобіля позивача становить 12806,83 грн. Крім того, позивачем понесено витрати, пов'язані із залученням експерта в сумі 1500 грн. З урахуванням викладеного прохає: - стягнути з [PERSON] на її користь 12806,83 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, 1500 грн витрат, пов'язаних із залученням експерта. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, направила до суду заяву про розгляд справ без її участі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на підстави та обставини, зазначені у позові та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] прохав у задоволенні позову відмовити, посилаючись на той факт, що постанова про закриття кримінального провадження по факту ДТП ним оскаржена, свою винність у дорожньо - транспортній пригоді заперечив. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Ст. 12 ЦПК України регламентовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази , що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що 01.05.2014 року, близько 9 год, на вул. К.Маркса у м. Глобине сталася ДТП за участю автомобіля «Cherry QQ», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та мотоцикла «Viper ZS 150J», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Відомості про вказане правопорушення були внесені до ЄРДР за № 12014170140000275 від 01.05.2014 року за ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого Глобинського ВП ГУ НП в Полтавській області Стеценка О.І. від 23.09.2017 року вказане кримінальне провадження було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Cherry QQ», реєстраційний номер [NUMBER], належить на праві власності позивачу [PERSON]. Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 167 від 04.09.2018 року, вартість матеріального збитку власнику автомобіля «Cherry QQ», реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого 01.05.204 року в ДТП, в цінах на теперішній час складає 12806, 83 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результатів порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. В позовній заяві позивач [PERSON] як на єдиний доказ вини [PERSON] у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди та її наслідках посилається на постанову слідчого Стеценка О.І. від 23.09.2017 року про закриття кримінального провадження. В той же час, суд вважає безпідставним посилання позивача в позовній заяві на положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України ( в позовній заяві зазначено ч. 4 ст. 61 ЦПК ) як на підставу звільнення від доказування, оскільки відповідно до положень вказаної статті вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто, постанова слідчого про закриття кримінального провадження не є процесуальним рішенням, з яким ч. 6 ст. 82 ЦПК України пов'язує можливість звільнення від доказування. Судом також взято до уваги, що постанова про закриття кримінального провадження містить лише висновок слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в діях [PERSON] В той же час, в ній відсутні висновки щодо вини [PERSON] у ДТП та її наслідках. З мотивувальної частини постанови про закриття кримінального провадження від 23.09.2017 року вбачається, що висновок про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України зроблено на підставі висновків комплексної судової транспортно - трасологічної та автотехнічної експертизи № 148\\149 від 25.05.2015 року та комісійної комплексної судової транспортно - трасологічної, автотехнічної та судово - медичної експертизи № 322\\323\\58 від 15.09.2016 року. Судом представнику позивача неодноразово роз'яснювалися положення ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України в частині подання доказів сторонами по справі. В той же час, представник позивача [PERSON] не скористалася своїми процесуальними правами в частині залучення доказів по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, судом взято до уваги, що постанова про закриття кримінального провадження від 23.09.2017 року на даний час оскаржується відповідачем [PERSON] в порядку ст. 303 КПК України. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що позивачем [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами вину відповідача [PERSON] у спричиненні матеріальної шкоди внаслідок ДТП, у задоволенні позову необхідно відмовити. Ст. 138 ЦПК України регламентовано, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Законом України «Про судовий збір» передбачено випадки звільнення від сплати судового збору. Позивач при подачі позову як на підставу звільнення від сплати судового збору посилалася на п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. В той же час, як встановлено в ході судового засідання, предметом позовних вимог є стягнення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з позивача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved