Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

06.03.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму попередньої оплати (авансу) за договором про укладення договору купівлі-продажу (попереднім договором) від 28.03.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованим в реєстрі за №361 з урахуванням процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 1420470,71 грн., а також судовий збір в розмірі 8810,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що 27.03.2016 року сторони за участю ріелтора агентства нерухомості ТОВ «Атланта» домовилися про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] за 40000 доларів США, в звязку з чим 28.03.2016 року сторони уклали договір про укладення договору купівлі-продажу (попередній договір). Відповідно до внесених 17.11.2016 року змін строк для укладення основного договору продовжено до 28.07.2017 року. До підписання попереднього договору в рахунок оплати вартості обєкта нерухомості покупець [PERSON] сплатив продавцю [PERSON] грошову суму в розмірі 1042813,28 грн., що еквівалентно 40000,00 доларів США. Однак відповідач свої обовязки за попереднім договором не виконав, посилаючись на те, що потрібно зробити ремонтні роботи в квартирі та інші обставини. Отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.01.2018 року позивач дізнався, що вказана квартира на момент укладення попереднього договору належала відповідачу, однак перебувала в іпотеці та під забороною, а 11.11.2016 року відповідач [PERSON] продав квартиру іншим людям. Оскільки основний договір не було укладено з вини відповідача [PERSON] та враховуючи, що на дату звернення до суду повернення передоплати відповідачем не здійснено, позивачем здійснено розрахунок процентів за користування чужими коштами з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, які [PERSON] просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 30.03.2018 року провадження у справі відкрито. Стороною відповідача до суду 07.05.2018 року було подано відзив, в якому представник відповідача посилається на те, що 28.03.2016 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна та 17.11.2016 року були підписані зміни до договору, де було внесено поправку по строкам підписання основного договору до 28.07.2017 року. Приблизно за два місяці до дати підписання договору відповідач [PERSON] звернувся до позивача [PERSON] з вимогою встановити в даній квартирі перегородки для технічних замірів площі квартири для отримання та реєстрації права власності на квартиру, однак позивач відмовився та в подальшому процедуру щодо встановлення перегородок було перенесено на більш пізній термін березень 2018 року, в звязку з чим відповідач вважає, що основний договір не був укладений у визначений час з обєктивних причин. Також представник відповідача зазначає, що доданий до позову розрахунок є необґрунтованим, оскільки зроблений з посиланням на облікову ставку НБУ, що застосовується до кредитних відносин, а не до попереднього договору. На підставі викладеного сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 23.05.2018 року представником позивача [PERSON] надано відповідь на відзив, в якому вона посилається на те, що оскільки розмір процентів за користування відповідачем належними позивачу грошовими коштами не встановлено договором, укладеним між сторонами, для визначення розміру процентів при вирішенні даного спору може бути застосована по аналогії закону норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України, згідно якої у разі, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Ухвалою суду від 13.06.2018 року задоволено клопотання сторони позивача про забезпечення позову та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно [PERSON], в межах суми позову 1420470,71 грн. та заборонено його відчуження до розгляду справи по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав наданий відзив та просить в задоволенні позову відмовити. При цьому вказав, що доводи сторони позивача відносно того, що відповідач провів відчуження об'єкту на користь іншої особи - [PERSON] не була перешкодою для позивача виконати всі домовленності, оскільки [PERSON] є повіреною особою відповідача та в разі необхідності [PERSON] поверне відповідачу об'єкт. Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 27.03.2016 року за участю ТОВ «АТЛАНТА», [PERSON] та [PERSON] укладено договір №24/5 про намір укласти угоду, згідно з яким власник [PERSON] та набувач [PERSON] зобовязались в майбутньому укласти та нотаріально посвідчити договір відчуження, відповідно до якого власник передає набувачу у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] /а.с.10/. Пунктом 2.5 вказаного договору визначено, що договір відчуження обєкта має бути укладений та нотаріально посвідчений не пізніше 30.03.2016 року. Згідно з Договором про укладення договору купівлі-продажу від 28.03.2016 року, укладеним між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що сторони зобовязались у майбутньому, в строк до 28.12.2016 року, укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна у нотаріальній формі на умовах, визначених Попереднім договором /а.с.11/. Відповідно до п. 2.2. Обєктом купівлі-продажу за Основним договором є квартира, що розташована на 20-му поверсі 21-го поверхового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Макаренка, будинок під №2-А, квартира під № 325, що складається з однієї житловою кімнати, загальною площею 79,0 кв.м., (загальна площа на момент підписання основного договору може бути змінена). Пунктом 2.3. визначено, що вартість Обєктів визначається сторонами у сумі 1042813,28 грн., та згідно з п. 2.4. порядок розрахунків за Основним договором сплата вартості Обєкту повністю до підписання основного договору. Згідно з п. 3 Договору про укладення договору купівлі-продажу від 28.03.2016 року в рахунок оплати вартості Обєкту Покупцем сплачується Продавцю до підписання цього договору сума в розмірі 1042813,28 грн., що на день укладання договору по курсу НБУ еквівалентно 40000,00 доларів США. Таким чином, судом встановлено, що позивачем [PERSON] з метою купівлі квартири [ADDRESS] було сплачено відповідачу [PERSON] грошова сума в розмірі 1042813,28 грн., що на день укладання договору по курсу НБУ еквівалентно 40000,00 доларів США. Відповідно до Договору про зміни до договору про укладання договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 28.03.2016 року за реєстровим №361, що також був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], сторони дійшли згоди щодо зміни строку укладення основного договору, а саме до 28.07.2017 року /а.с.12/. Судом досліджено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, з якої вбачається, що 11.11.2016 року право власності відповідача [PERSON] на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS], припинено на підставі договору купівлі-продажу /а.с.13-16/. Таким чином, судом встановлено, що 11.11.2016 року всупереч вимогам Договору про укладання договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 28.03.2016 року за реєстровим №361, відповідач [PERSON] продав належну йому квартиру іншій особі, чим порушив права позивача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України\~попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Частиною 2 ст. 635 ЦК України\~визначено, що сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до\~ч.ч.1,2\~ст.\~570\~ЦК України\~\~завдатком є\~грошова сума\~або рухоме\~майно,\~що видається\~кредиторові боржником\~у рахунок\~належних з\~нього за\~договором платежів,\~на підтвердження\~зобов'язання\~і на\~забезпечення його\~виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Оскільки договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами не укладено, передана відповідачу сума в розмірі 1042813,28 грн., що на день укладення договору по курсу НБУ еквівалентно 40000,00 доларів США є авансом, який підлягає поверненню у цьому ж розмірі. Суд погоджується з позицією сторони позивача щодо того, що оскільки станом на дату предявлення позову повернення передоплати відповідачем не здійснено він зобовязаний сплатити проценти за користування чужими коштами, однак при цьому суд зазначає, що в даному випадку застосуванню підлягають положення ст. 625 ЦК України щодо зобовязання боржника сплатити три проценти річних від простроченої суми. За таких обставин, з урахуванням розміру грошової суми - 1042813,28 грн. та періоду прострочення з 12.11.2016 року стягненню підлягає сума в розмірі 40304,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи сторони відповідача про те, що саме позивач винний в тому, що не був укладений основний договір, не заслуговують увагу та відхиляться судом. Оскільки належних доказів відповідач не надав, а ствердження позивача про те, що відповідач продав об'єкт 11.11.2016 року, користувався коштами позивача та ще й укладав додатковий договір 17.11.2016 року не будучи власником квартири, були підтверджені в ході судового розгляду справи належними письмовими доказами. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial