Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

06 листопада 2020 року [PERSON] через представника - адвоката Гінцар Віталія Вікторовича звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділення у натурі частки із спільного майна, а саме об`єктів нерухомості, що розташовані за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом сторони є співвласниками по 1/2 частці кожен нерухомого майна, а саме цілого магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після отримання спадщини та набуття права власності на вказане майно сторони на протязі тривалого часу спільно користувалися вказаним майном, де проводили спільну підприємницьку діяльність. В подальшому між сторонами виникли непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження спільного майна, а угоди про спосіб виділення в натурі частки позивача із спільного володіння не досягнуто, внаслідок чого в березні 2019 року відповідач замінив всі замки та запираючі пристрої в магазині, в`їзних воротах й господарчих будівлях тим самим позбавив позивача доступу до його майна за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . До цього часу позивач неодноразово намагався владнати конфлікт, примиритися з відповідачем та за взаємною згодою розділити спільне майно. В свою чергу відповідач самостійно використовує спірне майно, взагалі відмовляється від його поділу в натурі, не впускає позивача на території буд. [ADDRESS] та буд. [ADDRESS] . Позивач неодноразово намагався відновити свої порушені права, звертався до органів поліції з відповідними зверненнями, що в свою чергу позитивних наслідків не спричинило. Внаслідок протиправних дій відповідача 31.05.2019 року позивач був змушений припинити підприємницьку діяльність, що було основним і єдиним джерелом прибутку, так-як свою підприємницьку діяльність він проводив у спільному з відповідачем магазині по [ADDRESS] , користуючись для цього складськими приміщеннями на території буд. [ADDRESS] та буд. [ADDRESS] . Позивач має на утриманні двох дітей, з яких одна донька неповнолітня, в даний час офіційно не працевлаштований, власного місця проведення підприємницької діяльності не має. Посилаючись на викладені обставини позивач звернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами за захистом свого права на користування спірним майном. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 09.12.2020 року відповідач [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що з 1999 року і по даний час зареєстрований фізичною-особою підприємцем та здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі товарами. Тривалий час (приблизно з 2003 року по 2020 рік) для роздрібної торгівлі використовував належне йому з відповідачем приміщення магазину, розташованого по [ADDRESS] . Відповідач також періодично реєструвався фізичною особою-підприємцем та здійснював господарську діяльність (в періоди з серпня 2002 року по лютий 2015 року та з лютого 2017 року по травень 2019 року) та припиняв свою діяльність за власним рішенням з невідомих йому причин. В періоди здійснення господарської діяльності спільно з відповідачем використовували належний їм магазин. В подальшому між ним та відповідачем виник конфлікт. Відповідач неодноразово влаштовував сварки, псував належне їм майно, ображав та погрожував йому та його сім`ї, виганяв покупців з магазину, через що був вимушений звернутися з відповідною заявою до поліції. Внаслідок постійних сварок та конфліктів, які влаштовував відповідач, а також через його погрози та псування спільного майна був вимушений припинити використання належного їм магазину та звільнив приміщення магазину. Позивач жодного разу не звертався до нього з пропозицією спільно користуватися майном чи вести спільно господарську діяльність, а також не пропонував домовитися та визначити порядок користування майном. Протягом всього часу, як до, так і після виникнення конфліктних ситуацій, позивач не звертався до нього з пропозицією розділити спільне майно в натурі. Крім того, ні в пропозиції, доданої позивачем до позовної заяви, ні в самій позовній заяві, позивачем не вказано як саме він пропонує розділити спільне майно та яке конкретно майно (його частину) бажає отримати у свою власність чи користування, відповідно до належної йому частки у праві спільної часткової власності. Позивач не пропонує жодних варіантів поділу спірного майна. Позивач не вказує чи наявна технічна можливість виділу йому частки або поділу об`єкту нерухомого майна відповідно до розміру й вартості часток сторін в ньому та чи можливо це здійснити без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівель (а.с.Т1 56-61). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Гросул Юлії Олександрівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 18.12.2020 року представником позивача [PERSON] направлено відповідь на відзив, згідно якого не погоджується з твердженнями відповідача, викладеними у відзиві, який жодним чином не спростовує доводи позивача (Т1 а.с.100-102). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.01.2021 року задоволено клопотання представника - адвоката Гросул Юлії Олександрівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 15.01.2021 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, згідно якого вказує, що позивачем не доведено та не підтверджено доказами, що виділення йому в натурі частки зі спільного майна є технічно можливим, відповідно до розміру і вартості належної йому частки, не доведено, що таке виділення не завдасть неспівмірної шкоди господарському призначенню будівель, а також неможливості здійснення розподілу за взаємною домовленістю між сторонами, тому вимоги позивача задоволенню не підлягають (Т1 а.с.137-139). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2021 року по справі призначено оціночно-будівельно-технічну експертизу, на час проведення якоїзупинено провадження у справі. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2021 року поновлено провадження у справі, з 14 квітня 2021 року. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. На судовий розгляд справи викликано позивача для допиту в якості свідка. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2021 року відмовлено у затвердженні мирової угоди. Судовий розгляд справи продовжено. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі у урахуванням проведеної експертизи та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти заявленого позову та просила відмовити в його задоволенні, пояснивши, в спірних об`єктах нерухомого майна були здійснені добудови без отримання дозволу на їх здійснення, внаслідок чого є самочинно збудованими, а тому не підлягають поділу. Також поділ в натурі є неможливим через наявні комунікації з водопостачання та водовідведення, каналізації. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] належить кожному по 1/2 частці у праві спільної часткової власності нерухомого майна - цілого магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Нежитлова будівля саманна, обкладена цеглою позначена на плані технічної документації літерою «А», загальною площею 237,0 кв.м., розміщена на земельній ділянці площею 337,8 кв.м. На зазначеній земельній ділянці розташовано побутові будівлі: погріб позначений на плані технічної документації літерою «а», вхід в погріб позначений на плані технічної документації літерою «а1,а2», навіс позначений на плані технічної документації літерою «а3», ганок позначений на плані технічної документації літерою «Кр», прибудова позначена на плані технічної документації літерою «Ж», що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.2010 року, зареєстровано в реєстрі за №1234 (Т1 а.с.20) та копією інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно №226723522 від 05.10.2020 року (Т1 а.с.25-26). Також позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] належить кожному по 1/2 частці у праві спільної часткової власності нерухомого майна - житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок цегляний, позначений на плані технічної документації літерами «А,а,Кр», житловою площею 34,9 кв.м., загальною площею 62,5 кв.м., розміщений на земельній ділянці площею 1349,8 кв.м. На зазначеній земельній ділянці розташовано господарсько-побутові споруди: гараж позначений на плані технічної документації літерою «В», сарай позначений на плані технічної документації літерою «Г», гараж позначений на плані технічної документації літерою «Д», гараж позначений на плані технічної документації літерою «К», туалет позначений на плані технічної документації літерою «О», гараж позначений на плані технічної документації літерою «З», гараж позначений на плані технічної документації літерою «Н», прибудова позначена на плані технічної документації літерою «Н1», басинна позначена на плані технічної документації літерою «Ж», ворота позначені на плані технічної документації літерою «N», замощення позначене на плані технічної документації цифрою «1», огорожа позначена на плані технічної документації літерою «N1», що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.09.2010 року, зареєстровано в реєстрі за №1586 (Т1 а.с.21) та копією інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно №226722966 від 05.10.2020 року (Т1 а.с.24). Згідно копії рішення Бобринецької міської ради «Про присвоєння назв та затвердження переліку вулиць, провулків, площ та парків у населених пунктах Бобринецької міської об`єднаної територіальної громади» від 19.02.2016 року №154, у [ADDRESS] (Т1 а.с.32-33). 14.09.2020 року [PERSON] звернувся до Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області з заявою про те, що [PERSON] забороняє йому користуватися нерухомим майном за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , що підтверджується копією протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.09.2020 року (Т1 а.с.27). Також 14.09.2020 року [PERSON] звернувся до Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області по службі 102 з повідомленням про те, брат [PERSON] не впускає його до магазину. Також заявник повідомив, що виламав вхідні двері у магазині та чекає наряд поліції, що підтверджується копією рапорту (Т1 а.с.31). Згідно письмових пояснень заявника [PERSON] від 14.09.2020 року, за змістом яких [PERSON] забороняє йому користуватися нерухомим майном за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , а саме замінив замок на вхідних дверях, обмеживши його в доступі до приміщень та не дає користуватися його частиною магазину. На протязі 1,5 роки особисто неодноразово звертався до [PERSON] , щоб останній допустив його на територію та до приміщення за вказаною адресою (Т1 а.с.28). Листом начальника Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 02.10.2020 року №4243/122-2020 [PERSON] повідомлено, про те, що між братами [PERSON] та [PERSON] на протязі тривалого часу маються неприязні відносини з приводу бажання кожного володіти майном в повному обсязі, що призводить до постійних конфліктів та сварок. В даному випадку відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення, а вбачаються цивільно-правові відносини, що підтверджується копіями листа (Т1 а.с.30) та довідки про результати перевірки повідомлення (Т1 а.с.29). 30.10.2020 року [PERSON] звернувся до Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою, в якій просить притягнути до кримінальної відповідальності [PERSON] , який 14.09.2020 року прийшов до магазину за адресою: [ADDRESS] , та почав його ображати нецензурною лайкою, замахуватися на нього сокирою, погрожував, що зарубає його та його родину, виганяв покупців, вдарив його рукою по обличчю, що підтверджується копією заяви (Т1 а.с.65-66). Допитаний в судовому засіданні на підставі ст.92 ЦПК України позивач [PERSON] суду пояснив, що перебуває у родинних відносинах з відповідачем, який є його рідним братом. З відповідачем є співвласниками нерухомого майна за адресою за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Через наявність конфлікту з відповідачем не має доступу до спірного майна. Відповідач замінив замки до приміщень за вказаними адресами та не впускає його. Звертався до відповідача, щоб взяти ключі від приміщень, на що відповідач відмовив. Був вимушений позрізати замки, щоб зайти до приміщень. Оскільки не має можливості користуватися спірним майном, просить його поділити. Під час розгляду справи за клопотанням представника позивача - адвоката Гінцар В.В. ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2021 року призначено оціночно-будівельно-технічну експертизу, на розгляд якої поставлено питання щодо ринкової вартості спірних об`єктів нерухомого майна та можливих варіантів їх поділу в натурі відповідно до часток у праві спільної часткової власності співвласників. У разі не можливості поділу відповідно до часток співвласників у праві спільної часткової власності, то які є варіанти поділу з відхиленням від розміру часток співвласників із визначенням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась від розміру його частки у праві спільної часткової власності на майно. Чи здійснювалась зміна складу об`єктів спірного нерухомого майна (добудова, перебудова, перепланування, тощо в період з 06 липня 2010 року по час проведення експертизи), якщо так, то як така зміна вплинула на ринкову вартість нерухомого майна і чи проводилась державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно таких змін. Згідно з висновком експерта №1502/21 судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи від 16.03.2021 року, проведеноїсудовим експертом Таран Олександром Сергійовичем, встановлено можливість поділу об`єкта нерухомого майна - магазину по [ADDRESS] , відповідно до часток співвласників у праві спільної часткової власності та запропоновано один варіант його поділу. Встановлено, що поділ об`єкта нерухомого майна - житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , технічно можливий з відхиленням від часток співвласників та запропоновано два варіанти поділу житлового будинку (Т1 а.с.194-214). З матеріалів інвентарної справи №959 на домоволодіння по [ADDRESS] , до її складу входять будівлі: літ. «А» житловий будинок з верандою літ. «а», господарські будівлі та споруди: літ. «кр» - ганок, літ. «кр1» - ганок, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - сарай, літ. «Д» - гараж, літ. «К» - гараж, літ. «О» - туалет, літ. «З» - гараж, літ. «Н» - гараж, літ. «Н1» - прибудова, літ. «Ж» - басейн, літ. «N» - ворота, літ. «І» - вимощення, літ. «N1» - огорожа. З матеріалів інвентарної справи №963 на домоволодіння по [ADDRESS] , до її складу входять будівлі: літ. «А» нежитлова будівля, господарські будівлі та споруди: літ. «а3» - навіс, літ. «кр» - ганок, літ. «Ж» - прибудова. З висновку експерта вбачається, що в результаті натурного обстеження домоволодіння по [ADDRESS] , експертом встановлено, що: в будівлі літ. «Н1» - прибудова наявна споруда схожа на вхід в підвальне приміщення, виходячи з наданих матеріалів, належність входу в підвальне приміщення до досліджуваного домоволодіння, не встановлена; в будівлі літ. «З» - гараж наявні сходи та вхід в підвальне приміщення, виходячи з наданих матеріалів, належність входу в підвальне приміщення до досліджуваного домоволодіння, не встановлена; до будівлі літ. «В» - гараж, надбудовано другий поверх, в наданих на дослідження матеріалах, відсутні документи встановленого зразка, що посвідчують право на початок виконання будівельних робіт та факт готовності об`єкта до експлуатації, а також правовстановлюючі документи, які б свідчили, що вказаний добудований другий поверх, знаходиться у спільній частковій власності співвласників, в зв`язку з чим, при поділі експертом до уваги не приймається; до будівлі літ. «а» - веранда, прибудована споруда літ. «кр1» - ганок, в наданих на дослідження матеріалах відсутні правовстановлюючі документи, які б свідчили, що вказана споруда ганку, знаходиться у спільній частковій власності співвласників, в зв`язку з чим, при поділі експертом до уваги не приймається. В результаті натурного обстеження магазину по [ADDRESS] експертом встановлено, що до будівлі літ. «Ж» - прибудова та будівлі літ. «А» - нежитлова будівля, добудовано навіс, в наданих на дослідження матеріалах відсутні правовстановлюючі документи, які б свідчили, що вказана споруда навісу, знаходиться у спільній частковій власності співвласників, в зв`язку з чим, при поділі експертом до уваги не приймається. З довідки ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 07.06.2010 року №43, яка міститься в матеріалах інвентарної справи №963 на домоволодіння по [ADDRESS] , вбачається, що за вказаною адресою самовільно побудовано прибудову «Ж» 9,34х3,60 м. Згідно акту поточних змін від 07.06.2010 року, який міститься в матеріалах інвентарної справи №963 на домоволодіння по [ADDRESS] , техніком Барановим Кіровоградського ООБТІ проведено обстеження в натурі домоволодіння по [ADDRESS] , та встановлено зокрема такі поточні зміни: заміряно прибудову «Ж» 3,60х9,34 м; заміряно навіс «а3» 3,50х10,80 м; знесено ганок «кр1» . Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий обЙ`єкт нерухомого майна. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція). Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України. Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом ч.1 ст.376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (ч.2 ст.376 ЦК України). У розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року №295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма ч.1 ст.376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції). За змістом ч.1 ст.376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ст.331 ЦК України). Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього. Таким чином, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини 2 статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного. Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що в спірних об`єктах нерухомого майна проведені певні роботи по реконструкції (добудова приміщень, навісу, зміну кількості приміщень) після одержання сторонами у власність нерухомого майна, без відповідних дозволів, тобто самочинно збудовані. Розташовані на земельній ділянці поряд із будинком господарсько-побутові будівлі та споруди також не можуть бути об`єктами поділу і на них не може бути визнано право власності, так як відповідно до положень статей 186, 381 ЦК України вони є приналежністю до головної речі - будинку. Отже, існування самочинно збудованих за адресою: [ADDRESS] , прибудови під літ. «Ж» та навісу під літ. «а3» перешкоджає можливості здійснити виділення часток співвласників в натурі. Оскільки об`єкт нерухомого майна, до складу якого входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти, не є об`єктами права власності (стаття 376 ЦК України), то до їх узаконення вони не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами статей 364, 367 ЦК України. З урахуванням вказаного, відсутні підстави для задоволення позову та виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За вказаних обставин відмова відповідача від прийняття пропозиції позивача щодо поділу майна значення не має, адже самочинно збудоване нерухоме майно поділу не підлягає. Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що після узаконення самочинно збудованих об`єктів позивач як співвласник майна зможе реалізувати своє право на виділ частки із цього майна, що є у спільній частковій власності. Подібний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/1 провадження № 61-44133св18. Судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позовні вимоги залишено без задоволення, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed