Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

05.04.2017р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» [PERSON] до [PERSON], в якій позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах домоволодіння та земельної ділянки, на якій воно розташоване, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Обсерваторна, буд. 57. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 23.04.2013р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фірма ВВ» було укладено кредитний договір № 36909-41.4-13-2, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 2 350 000 грн. для поповнення обігових коштів, із кінцевою датою повернення кредиту 22.04.2018р., за процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 23,0 % річних. Для надання кредиту та обліку нарахованих відсотків були відкриті відповідні рахунки. Банк виконав зобовязання за кредитним договором та надав позичальнику кредитні кошти у повному обсязі. Для забезпечення виконання позичальником ТОВ «Фірма ВВ» зобовязань за кредитним договором між ПАТ «Банк «Київська Русь» та [PERSON] було укладено договір поруки № 36911-41.4-13-5 від 23.04.2013р., згідно якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником ТОВ «Фірма ВВ» передбачених кредитним договором № 36909-41.4-13-2 від 23.04.2013р., а саме: повернути до 22.04.2018р. кредитну заборгованість в сумі 2\~350 000грн., сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 23,0 % річних, та інші платежі, в строки, порядку та на умовах, визначених кредитним договором. У звязку з порушенням зобовязань по кредитному договору банком на адресу позичальника ТОВ «Фірма ВВ» та фінансового поручителя [PERSON] були направлені вимоги претензії з вимогою здійснити погашення простроченої заборгованості по кредиту та процентам, та попередження про стягнення заборгованості у судовому порядку у випадку невиконання законних вимог банку. Однак вимоги банку були проігноровані, залишені без відповіді, кредитна заборгованість не сплачена. З огляду на те, що зобовязання, передбачені кредитним договором, ні позичальником, ні поручителем належним чином не виконуються, \~станом на 10.10.2013р. сума кредитної заборгованості за кредитним договором № 36909-41.4-13-2 від 23.04.2013р. становить 2 365 245грн.17коп., у тому числі: основна сума заборгованості за кредитом 2\~250\~000грн.; нараховані відсотки за період з 26.07.2013р. по 09.10.2013р. 109277,78 гривень; пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 01.09.2013р. по 09.10.2013р. 761,92 гривень; пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 01.08.2013р. по 09.10.2013р. 4235,61 гривень; 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 01.08.2013р. по 09.10.2013р. 969,86 гривень, які стягнуті солідарно з [PERSON], ТОВ «Фірма ВВ» рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2013р. 05.06.2013р. з метою забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором між ПАТ «Банк «Київська Русь» та [PERSON] укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 3443. Згідно вказаного договору, з метою забезпечення належного виконання зобовязань ТОВ «Фірма ВВ» передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в порядку та на умовах, визначених договором нерухоме майно, а саме Домоволодіння та земельну ділянку на якій воно розташоване, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро (м. Дніпропетровськ), вул. Обсерваторна, буд. 57. У звязку з викладеним та приймаючи до уваги, що ТОВ «Фірма ВВ» не виконало свої грошові зобовязання, позивач набув право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення своїх майнових вимог за вказаним кредитним договором. Представник позивача - [PERSON] (довіреність від 30.06.2017р.- а.с. № 85-86) в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. А також просив суд розглянути справу за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. № 84). Відповідач - [PERSON] в судові засідання 31.05.2017р. та 26.07.2017р. двічі поспіль не зявився, про дату та час розгляду справи кожного разу був повідомлений належним чином за адресою наданою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області від 21.04.2017р. (а.с. № 64), проте до суду повертаються конверти з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 66-67,71), що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням. Про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Між тим, суд вважає, що сторона відповідача повідомлена про розгляд судом справи 26.07.2017р., оскільки судова повістка на 26.07.2017р. на адресу ТОВ „Фірма ВВ 20.06.2017р. вручена саме [PERSON] (а.с. № 79 ), який є її директором (а.с. № 21зв.) Представник третьої особи ТОВ „Фірма ВВ в судові засідання 31.05.2017р. та 26.07.2017р. також повторно не зявився, про дату та час розгляду справи кожного разу був повідомлений належним чином за офіційною адресою реєстрації юридичної особи (а.с. № 100), конверт із судовою повісткою на 31.05.2017р. повернувся до суду з позначкою „за закінченням терміну зберігання, а судова повістка на 26.07.2017р. була вручена її директору [PERSON] (а.с. № 79), отже ця сторона вважається повідомленою належним чином. За ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 23.04.2013р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фірма ВВ» було укладено кредитний договір № 36909-41.4-13-2, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 2 350 000 грн. для поповнення обігових коштів, із кінцевою датою повернення кредиту 22.04.2018р., за процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 23,0 % річних. Для надання кредиту та обліку нарахованих відсотків були відкриті відповідні рахунки. Банк виконав зобовязання за кредитним договором та надав позичальнику кредитні кошти у повному обсязі. Для забезпечення виконання позичальником ТОВ «Фірма ВВ» зобовязань за кредитним договором між ПАТ «Банк «Київська Русь» та [PERSON] було укладено договір поруки № 36911-41.4-13-5 від 23.04.2013р., згідно якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником ТОВ «Фірма ВВ» передбачених кредитним договором № 36909-41.4-13-2 від 23.04.2013р., а саме: повернути до 22.04.2018р. кредитну заборгованість в сумі 2\~350 000грн., сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 23,0 % річних, та інші платежі, в строки, порядку та на умовах, визначених кредитним договором. У звязку з порушенням зобовязань по кредитному договору банком на адресу позичальника ТОВ «Фірма ВВ» та фінансового поручителя [PERSON] були направлені вимоги претензії з вимогою здійснити погашення простроченої заборгованості по кредиту та процентам, та попередження про стягнення заборгованості у судовому порядку у випадку невиконання законних вимог банку. Однак вимоги банку були проігноровані, залишені без відповіді, кредитна заборгованість не сплачена. З огляду на те, що зобовязання, передбачені кредитним договором, ні позичальником, ні поручителем належним чином не виконуються, \~станом на 10.10.2013р. сума кредитної заборгованості за кредитним договором № 36909-41.4-13-2 від 23.04.2013р. становить 2 365 245грн.17коп., у тому числі: основна сума заборгованості за кредитом 2\~250\~000грн.; нараховані відсотки за період з 26.07.2013р. по 09.10.2013р. 109277,78 гривень; пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 01.09.2013р. по 09.10.2013р. 761,92 гривень; пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 01.08.2013р. по 09.10.2013р. 4235,61 гривень; 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 01.08.2013р. по 09.10.2013р. 969,86 гривень, які стягнуті солідарно з [PERSON], ТОВ «Фірма ВВ» рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2013р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2014р. (а.с. № 87-93, 94-96). 05.06.2013р. з метою забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором між ПАТ «Банк «Київська Русь» та [PERSON] укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 3443. Згідно вказаного договору, з метою забезпечення належного виконання зобовязань ТОВ «Фірма ВВ» передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в порядку та на умовах, визначених договором нерухоме майно, а саме Домоволодіння та земельну ділянку на якій воно розташоване, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Обсерваторна, буд. 57 (а.с. № 25-29). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище кредитного договору, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов'язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦПК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Згідно правової позиції у справі 6-2662цс15 вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). В нашому випадку при укладенні 23.04.2016р. кредитного договору № 36909-41.4-13-2 пунктом. 4.1. сторони домовилися, що повернення кредиту позичальником буде відбуватися згідно графіку зменшення ліміту кредитної лінії, що є невідємною частиною кредитного договору, а як вбачається з цього графіку сторони домовилися про щомісячне погашення кредиту (а.с. № 18зв.сторінка, 22). Договором від 05.06.2013р. про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 36909-41.4-13-2 від 23.04.2013р, дійсно було змінено кінцеву дату повернення кредиту на 22.04.2018р. (а.с. № 23). Між тим, графіком зменшення ліміту кредитної лінії до цього договору від 05.06.2013р.,який є невідємною частиною цього договору, також передбачено щомісячне погашення кредитної лінії (а.с.№ 24). Як вбачається з детального розрахунку заборгованості останнє погашення відбулося 28.11.2014р. (а.с. № 31зв.сторінка), отже шестимісячний термін предявлення вимоги до поручителя сплинув, оскільки з матеріалів справи вбачається, що цей позов відправлено до суду поштою 30.03.2017р. (а.с.№ 60). При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитором або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатись, як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 525 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Суд вважає, що порука це строкове зобовязання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і право поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, обидві сторони договору вчиняти не можуть. Такий висновок був зроблений Верховним Судом України 17.09.2014р. Сплив строку, передбаченого нормою ч.4 ст. 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже і відмову кредиторові в разі звернення до суду (правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2662цс15). Суд також зазначає, що правових наслідків, передбачених ч.3 ст.61 ЦПК України, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2013р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2014р., про солідарне стягнення заборгованості з ТОВ «Фірма ВВ» та поручителя [PERSON], у даній справі не має, оскільки рішенням суду стягнута заборгованість за період станом на 10.10.2013р. (а.с. № 87-93, 94-96). Отже, суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позову ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» [PERSON] до [PERSON] (третя особа ТОВ «Фірма ВВ») про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України та приймаючи до уваги відмову у задоволені позовних вимог, суд не находить підстав для стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed