Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

05.01.2017 р. Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 8 в інтересах держави в особі Київської міської ради та КП «Святошинське лісопаркове господарство» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні позивачами права користування та розпорядження земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення за власний рахунок розміщених на вказаній земельній ділянці будівель та споруд. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] - є Київська міська рада, проте відповідачем здійснено на вказаній земельній ділянці самочинне будівництво, яке в силу ст. 376 ЦК України підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво. Прокурор Семененко В.П. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник позивача Київської міської Ради в судове засідання не з'явився, суду надано заяву з проханням розгляду справи в відсутності вказаного представника. Представник позивача КП «Святошинське лісопаркове господарство » в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому є можливим розгляд справи в відсутності вказаного представника. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому є можливим розгляд справи в відсутності відповідача. Представник відповідача адвокат Шейгас М.В., в судовму засіданні щодо задоволення заявлених позовних вимог заперечувала вказуючи на обставини викладені в відзиві на заявлені вимоги та те, що відповідно до рішення Київської міської Ради № 879/4943 від 06.06.2018 р. «Про передачу земельної ділянки громадянці [PERSON] для експлуатації та обслуговування існуючого кафе на [ADDRESS] в Святошинському районі м.Києва» Київською міською радою затверджено проект землеустрою та передано в оренду дану земельну ділянку площею 0,0905 га в оренду на 15 років. Заслухавши пояснення прокурора Семененка В.П., представника відповідача адвоката Шейгас М.В. та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10.04.2013 у справі № 759/4336/13-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. Визнано за [PERSON] право власності на нежитлові будівлі літ. «А», загальною площею 125,1 кв. м., літ. «Б» загальною площею 63,1кв.м., літ. «В» загальною площею 58,5 кв. м., літерою «Г» загальною площею 11,4 кв. м., літ. «Д» загальною площею 4.4 кв. м., літ. «Ж» загальною площею 4,4 кв. м., літ. «З» загальною площею 4,5 кв.м., літ. «К» загальною площею 4,5 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] На підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2013, реєстраційний номер 1781, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Чорноног Н.В.. право власності на вказані приміщення перейшло до [PERSON] 23.07.2013 р. Апеляційний суд міста Києва ухвалив рішення, яким скасував рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10.04.2013 та відмовив у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на нежитлові будівлі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.11.2013 касаційну скасовано рішення судів попередніх інстанцій, а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. За результатами нового судового розгляду Святошинським районним судом міс і а Києва 23.04.2014 у справі № 759/20665/13-ц (пр. № 2/759/1419/14) постановлено ухвалу, якою залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. На підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2016. реєстраційний номер 672, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON], право власності на зазначені приміщення перейшло до [PERSON] (відповідача). За інформацією Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], площею 0,1294 га обліковується за [PERSON] Під час обстеження земельної ділянки встановлено, що земельна ділянка використовується [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень кафе. У Департаменті земельних ресурсів зареєстровано клопотання (К-27127) від 22.06.2016 про надання [PERSON] дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування існуючого кафе. Як вбачається з матеріалів справи відповідно до рішення Київської міської Ради № 879/4943 від 06.06.2018 р. «Про передачу земельної ділянки громадянці [PERSON] для експлуатації та обслуговування існуючого кафе на [ADDRESS] в Святошинському районі м.Києва» Київською міською радою затверджено проект землеустрою та передано в оренду дану земельну ділянку площею 0,0905 га відповідачу [PERSON] в оренду на 15 років. З матеріалів справи і пояснень прокурора вбачається, що [PERSON], а у подальшому [PERSON], з урахуванням приписів ст. 376 ЦК України за відсутності правовстановлюючих документів на землю не є особами, за якими можливо визнати право власності на самочинно збудований об'єкт. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. З позовної заяви, пояснень позивача і наданих доказів вбачається, що будівлі і споруди на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] є самочинним будівництвом, а тому у даних правовідносинах підлягають застосуванню положення статті 376 Цивільного кодексу України. Як вбачається з протоколу №3 (6) про лісопорушення складеного КП «Святошинське лісопаркове господарство» на час обстеження 04.03.2019 р. о 13 год. 30 хв. виявлено порушення у вигляді самовільного захвату території розширенням кафе «Лукомор»є» площею до 0,01 га ( 0,006 га). Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Київської міської Ради № 879/4943 від 06.06.2018 р. «Про передачу земельної ділянки громадянці [PERSON] для експлуатації та обслуговування існуючого кафе на [ADDRESS] в Святошинському районі м.Києва» Київською міською радою затверджено проект землеустрою та передано в оренду дану земельну ділянку площею 0,0905 га відповідачу [PERSON] в оренду на 15 років, однак відповідачем зайнято земельну ділянку яка є більшою, ніж надана відповідачу в оренду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 вказаної статті житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що будівлі і споруди на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] яка відповідно до рішення Київської міської Ради № 879/4943 від 06.06.2018 р. «Про передачу земельної ділянки громадянці [PERSON] для експлуатації та обслуговування існуючого кафе на [ADDRESS] в Святошинському районі м.Києва» надана [PERSON] не можна в повній мірі вважати самочинним будівництвом. Однак, споруди які знаходяться за межами виділеної земельної ділянки є самочинним будівництвом, оскільки що в повній мірі підтверджується протоколом №3 (6) про лісопорушення складеним КП «Святошинське лісопаркове господарство» власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за відповідачем, а тому в силу положень ч. 4 ст. 376 ЦК України таке майно підлягає знесенню. На підставі наведеного суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково, в частині зобов'язання [PERSON] знесення за власний рахунок будівель і споруд розміщених на вказаній земельній за межами земельної ділянки виділеної Київською міською радою.

Outcome: partial