Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

06 серпня 2018 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 70 402, 01 грн., яка складається з 3 845,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 59 327,51 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 400 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3 328 - штраф (процентна складова). Також просив стягнути суму судового збору у розмірі 1762 грн. Позивач посилався на те, що відповідно до договору від 17.06.2013 АТ КБ «ПриватБанк» надав, а [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4 000 гривень на платіжну картку зі сплатою 30% річних за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості. Позивач надав розрахунок заборгованості за кредитним договором, витяг з «Тарифів Банку», витяг з Умов та Правил користування платіжною карткою. Позивач посилався, що анкета-заява від 17.06.2013 року, підписана відповідачкою, разом із «Тарифами Банку» та Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правила користування банківськими послугами, становить кредитний договір з відповідними умовами кредитування. Посилався на Умови та правила надання банківських послуг, викладені на сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/. З наведених підстав банк просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 70 402,01 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши до свого позову письмове клопотання, в якому позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч.3 ст.211 ЦПК України просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачем надано відзив на позовну заяву та заперечення, в яких він посилається на безпідставність позову, на те, що [PERSON] не погоджувала умови кредитування, не підписувала Тарифи банку і Умови та Правила користування банківськими послугами, а в Анкеті-заяві не зазначено жодних відомостей щодо умов кредитування, зокрема, не вказано розміру кредитного ліміту, назву картки, відсотки за користування, будь-які штрафи та комісії. Також відповідачка зазначає, що їй не надавалась пам`ятка клієнта, а банк надав до суду тарифи щодо декількох карток з різними умовами кредитування, визначивши умови однієї з них на власний розсуд. Відповідачка посилалась на Закон України «Про захист прав споживачів», а також на положення Цивільного кодексу України щодо кредитних правовідносин, за яких у випадку відсутності домовленості про умови кредитування застосовуються положення, визначені законом. Крім цього, представник відповідача просив стягнути витрати на правову допомогу, надавши відповідний розрахунок. Позивачем надано відповідь на відзив із зазначенням, що позовні вимоги є обґрунтованими, а відповідач, підписавши Анкету-заяву підтвердила, що вона була ознайомлена з умовами кредитування та погодилась з ними. Також посилався, що зміст кредитного договору становить Анкета-заява разом з Тарифами банку, Умовами та правилами надання банківських послуг. Зазначив, що одностороннє підвищення відсоткової ставки відповідало вимогам закону, Тарифи банку та Умови та правила надання банківських послуг викладені на сайті банку, а на правовідносини сторін не розповсюджуються норми законодавства у сфері захисту прав споживачів. Ознайомившись з позовом, відзивом на позовом, відповіддю на відзив, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Заяви № б/н від 17.06.2013 р. відповідач шляхом надання банку персональних даних та підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримала платіжну картку, на яку банком було встановлено кредитний ліміт. В анкеті-заяві не зазначено вид отриманої картки та умови кредитування. Також в заяві відсутня інформація щодо надання [PERSON] пам`ятки клієнта. До суду Банком надані Тарифи банку із переліком платіжних карт з різними умовами кредитування, не підписані відповідачкою. Суд не приймає до уваги доводи позивача, що умовами кредитування було 30% відсотків за користування кредитними коштами, а також визначені у позові штрафи та пеня, оскільки в Анкеті-заяві відповідні відомості відсутні. Умови кредитування залежать від різновиду карти. Заява є єдиним документом, підписаним відповідачем; інших процедур щодо погодження умов між сторонами не відбувалось. Позивач не зазначив та не надав підтверджень щодо посилань на те, що відповідачка погодилась на відповідні відсотки за користування коштами, штрафи, пеню та інші умови. В заяві, яка підписана відповідачкою, після слів «…изъявляю желание оформить на свое имя» в переліку видів послуг («Карта Универсальная», «Пенсионная карта», «Карта Gold», «Зарплатный пакет», «Идентификация с паспортом», «Услуга оформления «Копилка») не помічено жодного з пунктів, внаслідок чого доводи банку про погодження з [PERSON] певних умов не знайшли свого підтвердження. Також в графі заяви, в якій визначено умову щодо отримання Пам`ятки клієнта відсутня відмітка, яка вказує на факт ознайомлення та отримання Пам`ятки відповідачем. Пам`ятка клієнта або будь-які інші підтвердження її отримання [PERSON] до позову не надані. При цьому, згідно Умов та Правил обслуговування, на які посилається позивач, Пам`ятка клієнта є невід`ємною частиною договору (п.2.1.1.1. Умов), в Пам`ятці зазначається мінімальний щомісячний обов`язків платіж (п.1.1.1.50 Умов), мінімальний обов`язків платіж зазначається в залежності від різновиду карти (п.1.1.1.50 Умов). Витяг з тарифів, долучений позивачем, свідчить про існування принаймні чотирьох різновидів кредитних карт, умови надання та користування грошовими коштами за якими містять суттєві відмінності. Витяг не підписаний відповідачем, отже, не є доведеним погодження умов щодо будь-якої із вказаних карток. У відповідності до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка була чинною на момент підписання заяви, у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг; річна відсоткова ставка за кредитом тощо. Згідно ч.2 ст.11 Закону перед укладенням договору кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, в тому числі - тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та в грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги тощо. У відповідності до п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» «споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника», отже, суд не може погодитись з твердженням позивача, що на правовідносини сторін не розповсюджується законодавства щодо захисту прав споживачів. У відповідності до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити грошові кошти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участі фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У відповідності до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтями 629 та 630 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов певного виду, оприлюднених в установленому прядку. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір юридично закріплює відносини між сторонами, надаючи їм характер зобов`язань, виконання яких захищене законом; визначає порядок, способи та послідовність здійснення дій сторонами, передбачає засоби забезпечення зобов`язань. Договір є видом правочину і для його укладання та чинності сторонам необхідно дотримуватись усіх тих вимог, які визначені у ст. 203 ЦК України для всякого правочину. При аналізі правовідносин сторін, необхідним є встановлення, які саме умови було погоджено сторонами за даних обставин. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач посилається на те, що саме АТ КБ «ПриватБанк» розроблено умови договору, до яких приєднується відповідач. Суд зазначає, що норми діючого законодавства захищають більш слабку сторону правовідносин у сфері фінансових послуг, якою є споживач фінансових послуг і визначає обов`язки банку щодо роз`яснення і доведення в ясній однозначній формі всі умови договору. Умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і саме на ці умови погодилась відповідач, розуміючи їх обсяг та наслідки. Відповідні докази у справі відсутні, відповідач заперечує проти погодження з нею відсотків за користування кредитом, пені, штрафів, визначених у позові, отримання нею пам`ятки клієнта та погодження з умовами кредитування, про які зазначає позивач, а також заперечує проти подальшого одностороннього підвищення відсоткової ставки за користування, на яку вона також не погоджувалась. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання сторони позивача на те, що в Анкеті-заяві міститься позначка, що відповідач згодний з тим, що підписана ним Анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг а також Тарифами, становлять між ним та банком «Договір надання банківських послуг» та те, що тим самим відповідач зазначає, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, - суд не може прийняти як належний та допустимий доказ. Ознайомлення з будь-яким документом може бути підтверджено тільки підписом особи. Крім того, коли мова йде в документі про істотну умову, притаманну договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документі умови, обов`язки, наслідки невиконання зобов`язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту, тощо. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішенням. Також суд приймає до уваги висновки, викладені у Постанові Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 обставини в якій є ідентичними зі справою, яка розглядається. Верховним судом проаналізовано правовідносини, які виникають при укладенні анкет-заяв із зазначенням, що якщо в анкеті-заяві, підписаній позичальником не зазначена відсоткова ставка за користування кредитом, пеня та інші умови, вказані суми не можуть вважатись погодженими сторонами і не можуть бути стягнуті, а умови та правила, викладені на сайті банку, не є визначальними для умов кредитного договору. Верховний суд зазначив, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності. Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з умов та правил надання банківських послуг не містять підпису клієнта, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позов частково, в частині стягнення кредитних коштів у розмірі 3 845,83 гривні (тіло кредиту). Всі інші суми, зазначені в позовній заяви, є похідними від умов, що не були погоджені з [PERSON] і не можуть бути стягнуті за рішенням суду. Щодо судових витрат сторін суд зазначає наступне. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1762 гривні. Відповідачем надано заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, підтверджених угодою про надання правової допомоги, розрахунком, квитанціями про оплату у розмірі 7 700 гривень. У відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Суд задовольняє позовні вимоги частково, у сумі, яка дорівнює 3 845, 83 гривень, що складає 5.46% від ціни позову 70 402,01 гривні (3 845,83*100%:70 402,01 = 5,46%) та вважає за необхідне розподілити судові витрати між сторонами пропорційно частині задоволених позовних вимог (5,46% витрат підлягає стягненню з відповідача, 94,54% витрат підлягає стягненню з позивача). Таким чином, суд задовольняє стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7 276,58 гривень на користь відповідача, а також стягнення судового збору у розмірі 96,21 гривень на користь позивача.

Outcome: partial