Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

05 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів з відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем ТОВ «Єврокар Україна» 18.07.2017 року було укладено договір фінансового лізингу № 3181, згідно якого лізингодавець - відповідач у справі, зобов'язався придбати та передати лізингоодержувачу - позивачу по справі, у користування автомобіль «Skoda Rapid active», а лізингоодержувач - позивач у справі, - сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору. Того ж дня позивач здійснив платіж у розмірі 34665 грн. 50 коп., на рахунок ТОВ «Єврокар Україна». Предмет договору йому передано не було. Позивач зазначив, що договір фінансового лізингу нотаріально посвідчений не був, як це вимагає законодавство, являється нікчемним, посилаючись на зазначені обставини та положення ст.ст. 203, 215, 216, 220, 628, 799 ЦК України, ст. 18, 22 закону «Про захист прав споживачів» Закон України «Про фінансовий лізинг» звернувся до суду з позовною заявою про повернення сплачених коштів в сумі 34665 грн. 50 коп. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги повністю підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день час і місце розгляду справи був повідомлений рекомендованим повідомленням, про що в матеріалах справи є відповідний доказ. Оскільки в даній справі існують усі умови передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю виходячи зі слідуючого. Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продіжу або договору поставки. Судом встановлено, що 18.07.2017 між ТОВ «Єврокар Україна» ( лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 3181, за умовами якого лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу автомобіль «Skoda Rapid active», а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі й інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 4-11). Відповідно до договору вартість предмета лізингу становить 13 281,80 доларів США , авансовий платіж - 23% , щомісячний періодичний платіж - 306,20 доларів США, комісія за організацію 10%, комісія за передачу предмета лізингу - 3%. На виконання умов договору позивач 18.07.2017 року сплатив на рахунок відповідача перший внесок в сумі 34665 грн. 50 коп., який в подальшому виявився не першим внеском, а комісією за організацію договору (а.с. 12-14). Як вбачається зі змісту п. 9.1 договору лізингу, укладеного між сторонами, комісія за організацію договору - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу обов'язкових платежів, підлягає сплаті за розгляд та підготовку документів для укладення Договору, та становить 10% від вартості предмета Лізингу. Тобто, комісія за організацію договору - це одноразова плата лізингоодержувача лізингодавцю при укладенні договору. Як вбачається із змісту Договору комісія за організацію договору є окремою оплачуваною послугою відповідача. Тому, неповернення цих коштів суперечить п.4 та п. 5 ч. 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР. Враховуючи, що договір фінансового лізінгу, укладений між сторонами, нотаріально посвідчений не був, як це вимагає ЦК України, він являється нікчемним. Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь сплачених коштів в сумі 34665 гривень 50 коп. відповідно до умов договору підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з Законом України «Про захист прав споживачів», то належить стягнути з відповідача на користь держави 640 гривень, виходячи з того, що позивач звернувся з вимогою про застосування реституції, тобто повернення сплачених коштів. На підставі викладеного,

Outcome: approved