Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

06.11.2018 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: [ADDRESS] та зняти її з реєстрації. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з таких підстав. Судом установлено, що згідно договору довічного утримання (догляду) від 21.02.2008 [PERSON] передала, а [PERSON] отримав у власність 39/50 квартири за адресою: [ADDRESS]. У вказаному договорі встановлено заборону [PERSON] відчужувати власність до припинення договору довічного утримання (а. с. 4-5). Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 03.11.2018 № 18017 станом на 02.11.2018 у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12). Згідно листа Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області від 08.11.2018 № 98 [PERSON] не зареєстрована, проте проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Відповідач не проживає в цій квартири з 1979 року що підтверджується актом від 05.11.2018 (а.с.13). На момент пред'явлення позову відповідач лишається зареєстрованою у належній позивачу квартирі. Втім, всі витрати, пов'язані з утриманням майна, несе позивач, зокрема, оплачує за відповідача комунальні послуги. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням. Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: [ADDRESS]. Проте, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимоги про зняття з реєстрації відповідача, оскільки вказана вимога є передчасною. Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved