overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

05.04.2017 до суду надійшла позовна заява [PERSON] в який позивач зазначив, що знаходиться у зареєстрованому 10.05.2008 шлюбі з відповідачем (актовий запис №01 Новомажарівської сільської ради Харківської області). У шлюбі подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Позивач зазначає, що шлюбні стосунки припинені у 2015 році. Подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам подружжя та їх спільних дітей. Діти проживають разом з матір'ю. Спору про майно немає. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. 17.05.2017 надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась. 17.05.2017 надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Суд, дослідивши матеріали справи, а саме: - квитанцію про сплату судового збору; - позовну заяву; - копію сторінок паспорту та РНОКПП [PERSON]; - копію сторінок паспорту та РНОКПП [PERSON]; - свідоцтво про шлюб серія [NUMBER], видане 10.05.2008; - копію свідоцтва про народження [PERSON] [INFO]; - копію свідоцтва про народження [PERSON] [INFO]; - заяву [PERSON] від 17.05.2017; - заяву [PERSON]від 17.05.2017; - поштові повідомлення, - вважає, що спірні правовідносини повинні регулюватись наступними нормами права: - ч. 2 ст.104 СК України: «Шлюб припиняється внаслідок його розірвання»; - ч.1 ст. 110 СК України: «Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя»; - ст. 112 СК України: «Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення»; - ст. 113 СК України: «Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище»; - ч.2 ст. 114 СК України: «У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу». Судом встановлено, що сімейне життя в зареєстрованому шлюбі між позивачем та відповідачем не склалося, з причин відсутності взаєморозуміння між ними. Шлюбні відносини припинені. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що свідчить про його незацікавленість в результатах розгляду даного спору. Таким чином, суд дійшов висновків, що шляхів збереження шлюбу немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та суспільства, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

05.04.2017 р. [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті дядька [PERSON] В позовній заяві зазначила, що після смерті 09.07.2012 р. її дядька [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства та земельна ділянка. Як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] вона вирішила звернутись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але у звязку із тим, що пропустила строк для прийняття спадщини, змушена звернутись до суду. Строк нею пропущено через те, що вона не знала про існування заповіту. У судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, однак надіслав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу у відсутності представника Жовтанецької ради, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ч.3 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер 09.07.2012 р./а.с.4/, 04.01.2007 року [PERSON] склав заповіт, згідно з яким заповів майновий пай члена КСГ серія ЛВ №12226, земельну ділянку згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №515723 і все його майно [PERSON], 1978 р.н./а.с.5/. Судом також встановлено та перевірено матеріалами справи те, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, таким чином, позивач має право на спадкування за заповітом. З матеріалів справи вбачається, що позивачем дійсно з поважних причин пропущено шестимісячний строк, встановлений ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини за померлим [PERSON] Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, а тому позивачу слід визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини в межах строку, встановленого ч.1 ст.1270 ЦК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

05.04.2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 49313 грн. 76 коп. суми боргу за договором позики. Зважаючи на складність у викладенні рішення в повному обсязі, пов'язану з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

05.04.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Балтської міської ради Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування вимог зазначив, що його мати [PERSON] померла 26.09.2016 року. Він являється спадкоємцем першої черги за законом. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину він не може, оскільки пропустив встановлений законом строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини через пригнічений стан після смерті матері та скрутне матеріальне становище внаслідок витрат на її поховання. Посилаючись на викладене, просив суд ухвалити рішення про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій вказав, що позов підтримує. Відповідач - представник Балтської міської ради Одеської області у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла 26.09.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть(а.с.-5). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки, яка належали її на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 6). Позивач є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с.- 4 ). Отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. Згідно довідки Кодимської державної нотаріальної контори від 22.04.2017 р. № 488/01-16 спадкоємці після смерті [PERSON], померлої 26.09.2016 року, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. З позовної заяви вбачається, що позивач пропустив встановлений законом строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини через пригнічений стан після смерті матері та скрутне матеріальне становище внаслідок витрат на її поховання. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе визнати поважною причину пропуску позивачем терміну для прийняття спадщини та визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

05.04.2017 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з заявою до заінтересованої особи - Миколаївської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу від 19.09.1987 року посвідченого державним нотаріусом третьої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-3093, згідно до якого [PERSON] продала [PERSON] домоволодіння за адресою [ADDRESS], а саме 4/25 частини домоволодіння, з відповідними надвірними спорудами та господарчими будівлями. В судове засідання заявник не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, просив про задоволення заяви. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 19.09.1987 року [PERSON] придбала на підставі договору купівлі-продажу у [PERSON] домоволодіння за адресою [ADDRESS], а саме 4/25 частини домоволодіння, з відповідними надвірними спорудами та господарчими будівлями. Однак у договорі купівлі-продажу від 19.09.1987 року де повинні стояти букви (і) та (ї) використовувався знак оклику (!). Внаслідок того, що даний договір друкувався на друкувальній машині за часів СРСР, на українській мові, яка не мала таких літер, як (і) та (ї), відповідно їх замінювали на (!). Як вбачається з наданих суду документів, паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області виданого на ім'я [PERSON] [INFO], технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] належить 4/25 домоволодіння, договір купівлі-продажу від 19.09.1987 року належить [PERSON], що не викликаєу суду сумнівів. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки на теперішній час він має бажання розпорядитися належною йому власністю. На підставі викладенного, суд вважає заяву обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, відповідно до вимог ст. 256 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

05.04.2017 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з заявою до заінтересованої особи Миколаївської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу від 19.09.1987 року посвідченого державним нотаріусом третьої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-3093, згідно до якого [PERSON] продала [PERSON] домоволодіння за адресою вул. Корабелів, 21, у м. Миколаєві, а саме 4/25 частини домоволодіння, з відповідними надвірними спорудами та господарчими будівлями. В судове засідання заявник не зявився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, просив про задоволення заяви. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 19.09.1987 року [PERSON] придбала на підставі договору купівлі-продажу у [PERSON] домоволодіння за адресою вул. Корабелів, 21, у м. Миколаєві, а саме 4/25 частини домоволодіння, з відповідними надвірними спорудами та господарчими будівлями. Однак у договорі купівлі-продажу від 19.09.1987 року де повинні стояти букви (і) та (ї) використовувався знак оклику (!). Внаслідок того, що даний договір друкувався на друкувальній машині за часів СРСР, на українській мові, яка не мала таких літер, як (і) та (ї), відповідно їх замінювали на (!). Як вбачається з наданих суду документів, паспорт громадянина України серії ЕО 662086 виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області виданого на ім'я [PERSON] [INFO], технічний паспорт на житловий будинок №21 по вул. Корабелів, відповідно до якого [PERSON] належить 4/25 домоволодіння, договір купівлі-продажу від 19.09.1987 року належить [PERSON], що не викликаєу суду сумнівів. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки на теперішній час він має бажання розпорядитися належною йому власністю. На підставі викладенного, суд вважає заяву обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, відповідно до вимог ст. 256 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

05.04.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 10.12.2010 року міським відділом РАЦС Новоград-Волинського МУЮ, актовий запис № 338. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось, мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши\~\~у\~\~судовому\~\~засіданні\~\~матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 10.12.2010 року міським відділом РАЦС Новоград-Волинського МУЮ, актовий запис № 338, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП № 074216 від 10.12.2010 р. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. Оскільки відсутній спір про місце проживання неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем, суд вважає можливим при розгляді справи вирішити питання про залишення дітей на виховання матері. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

05.04.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 23.09.2000 року виконавчим комітетом Броницькогутянської сільської ради Новоград-Волинського району , актовий запис № 07. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось, мають дитину [PERSON], [INFO] Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги, спільне господарство не ведуть. В судове засідання позивач зявилась, позов підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, однак про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.\~\~\~\~ Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши\~\~у\~\~судовому\~\~засіданні\~\~матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 23.09.2000 р. виконавчим комітетом Броницькогутянської сільської ради Новоград-Волинського району, актовий запис № 07, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії № 1-ТП № 059949 від 23.09.2000 р. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України позивач має право на збереження шлюбного прізвища після розірвання шлюбу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

05.04.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві [PERSON] вказувала, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 09.10.2004 року. Свої вимоги розірвання шлюбу мотивувала тим, що у сімї виникли суперечки, ускладнилися взаємовідносини, втрачені один до одного почуття любові, взаєморозуміння, із-за суттєвих розбіжностей у поглядах на життя, несумісності характерів. Подальше збереження шлюбу неможливе, примирення теж, у звязку з чим вона (позивач) звернулась до суду з позовом. У судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, проти розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 09.10.2004 року. Від шлюбу мають дитину: сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач дає згоду на розірвання шлюбу, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

05.04.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, зазначивши, що у них з відповідачем є спільний син [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно не надає допомоги на його утримання. Посилаючись на викладене, вона просила суд стягнути з відповідачки на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. Відповідач позов визнав повністю, погодився сплачувати аліменти на утримання дитини. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням суду від 01.09.2016 р. В свідоцтві про народження дитини Владислава зазначено, що він народився 04.04.2014 року і його батьком є відповідач по справі [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, син проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно відмовляється надавати її допомогу щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення повноліття. Оскільки відповідач погоджується сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачкою, суд вважає, що позов належить задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved