Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

05 вересня 2016 року, позивач звернувся в суд з позовом до Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Черкаської області, [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, а саме будинку [ADDRESS], що був накладений постановою Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Черкаської області від 13 квітня 2016 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 квітня 2007 року позивачем укладено з [PERSON] кредитний договір № СSS0GК00000188, згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 20709 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення боргу до 11 квітня 2024 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] цього ж дня було укладено договір іпотеки № СSS0GК00000188, відповідно до якого відповідач [PERSON], надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок [ADDRESS]. Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 05 жовтня 2010 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернено стягнення на предмет іпотеки: будинок [ADDRESS]. ПАТ КБ «Приватбанк» немає змоги звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки постановою від 13 квітня 2016 року Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Черкаської області було накладено арешт на все майно [PERSON] в тому числі і на вище вказаний будинок. Позивач вважає, що дана постанова порушує його майнові права, оскільки банк як іпотекодержатель має першочергові майнові права на арештований будинок, які згідно норм чинного законодавства не можуть бути обмежені. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав до суду заяву, в якій вказав що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача - Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Черкаської області в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений (згідно оголошення в газеті «Черкаський Край» № 84-85 від 26 жовтня 2016 року). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.8 ЦПК України, у відсутність відповідачів, які згідно ст.74 ЦПК України повідомлені про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СSS0GК00000188 (а.с. 4-6), згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 20709 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення боргу до 11 квітня 2024 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] цього ж дня було укладено договір іпотеки № СSS0GК00000188 (а.с. 7-8), відповідно до якого відповідач [PERSON], надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок [ADDRESS]. Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 05 жовтня 2010 року (а.с.9) задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернено стягнення на предмет іпотеки: будинок [ADDRESS]. Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будинок [ADDRESS] постановою Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Черкаської області від 13 квітня 2016 накладено арешт (а.с. 10). Права позивача як заставодержателя були порушені, оскільки наявність накладеного арешту на заставну будинку перешкоджає йому скористатися своїм правом першочергового задоволення вимог до боржника за рахунок заставного майна. Відповідно до приписів статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV із змінами, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини; копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника; з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом; у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований; у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 №1255-IV із змінами, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Обтяжував з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет застави. В свою чергу частина 1 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (відповідно до частини 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»). За таких обставин, суд дійшов висновку, що вказана постанова Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Черкаської області та відповідне до неї накладення арешту на будинок [ADDRESS] порушує майнові права і законні інтереси ПАТ КБ «ПриватБанк», як заставодержателя у частині одержання задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами, що свідчить про необхідність судового захисту такого права і зумовлює необхідність задоволення вимог даного позову. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до положень вказаної статті, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, дослідження наявних матеріалів справи, врахувавши думку сторін, викладену в письмовій формі, суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту прав позивача буде звільнення спірного заставного майна з-під арешту. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 180 грн. 00 коп понесених ним судових витрат за публікацію оголошення в газеті «Черкаський Край».

Outcome: approved