Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

06.08.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна страхова компанія», [PERSON], третя особа: [PERSON] про захист прав споживача страхових послуг та стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зазначивши, що 16.06.2014 року, приблизно о 18-15 годині, [PERSON] керуючи автомобілем «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], при зміні напрямку руху скоїв зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого транспортний засіб позивача зазнав технічних пошкоджень. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.07.2014 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та визнано останнього винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронна страхова компанія», поліс № АС/9522868, яким передбачена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 50000,00 гривень, розмір франшизи - 1000,00 гривень. За висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 72 від 14.07.2014 року розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу - «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 5059, 61 грн. За послуги по проведенню автотоварознавчого дослідження позивачем було сплачено 420 грн. та за направлення телеграми на ім'я відповідача - 4,20 грн. Тому, позивач просить суд стягнути: з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна страхова компанія» на його користь 4,059 грн. 61 коп. - суму страхового відшкодування, 420 грн. - вартість експертного дослідження, 4 грн. 20 коп. - поштові послуги, 2500 грн. - витрати на правові послуги, 1000 грн. - моральна шкода та судовий збір - 243 грн. 60 коп.; з [PERSON] на його користь франшизу у розмірі 1000 грн., моральну шкоду у розмірі - 4000 грн. У судове засідання позивач не з'явився, про день, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. У судовому засіданні 08.09.2014 року [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити та надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. У судовому засіданні 08.09.2014 року позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти стягнення з нього на користь [PERSON] франшизи в розмірі 1000 гривень та моральної шкоди в розмірі 4000 гривень. До суду надав заяву розглядати справу у його відсутності. Представник Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна страхова компанія» до суду не з'явився, про день, місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надав заперечення проти позову, які обґрунтував тим, що дійсно між зазначеною страховою компанією та [PERSON] 31.12.2013 року було укладено договір про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Останній, відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив страхову компанію про скоєне ДТП. Заява [PERSON] про виплату страхового відшкодування у зв'язку з ДТП за участю [PERSON], визнаного винним у її скоєнні, надійшла на адресу АТ «УОСК» 23.07.2014 року. Жодного узгодження розміру страхового відшкодування між [PERSON] та АТ «УОСК» не було, строк визначений п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спливає лише 21.10.2014 року. Намагання позивача примусити АТ «УОСК» до вчинення дій, строк виконання яких не настав, суперечить вимогам ч. 1 та ч. 2 ст. 14 ЦК України. З метою встановлення розміру збитку, що може відшкодуватися в порядку визначеному ст. 29 та п. 36.2 ст. 36 закону, АТ «УОСК» звернулось до ТОВ «Юніверсал Асистанс», в штаті якої знаходяться аварійні комісари. Позивачем було відмовлено в огляді автомобіля - «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] та документів щодо заявленої дорожньо-транспортної пригоди, а на долучених фотознімках загального виду транспортного засобу не виявлено пошкоджень передньої лівої частини, що свідчить про проведення відновлюваного ремонту. На підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 72 від 14.07.2014 року, наданого позивачем неможливо провести розрахунок саме страхового відшкодування в порядку передбаченому п. 36.2 ст. 36 зазначеного вище закону, так як в звіті не визначено суми ПДВ, що входить до розрахованого збитку. Отже, в зв'язку з тим, що учасник дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не повідомив страховика про пригоду, страхувальник позбавляється права на відшкодування шкоди страховиком за його винні дії у порядку передбаченому ст. 1194 ЦК України. Тому просить у задоволенні позову в частині стягнення 4,059 грн. 61 коп. - суми страхового відшкодування, 420 грн. - вартості експертного дослідження, 4 грн. 20 коп. - поштових послуг, 2500 грн. - витрат на правову допомогу, 1000 грн. - моральної шкоди та судового збору - 243 грн. 60 коп. відмовити. Третя особа - [PERSON] суду пояснив, що при ДТП, винуватцем скоєння якої постановою суду було визнано [PERSON], він керував транспортним засобом «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], котрий на праві власності належить [PERSON] Довідка про дорожньо-транспортну пригоду співробітниками ДАІ було оформлено на його ім'я. Він самостійно уклав договір з [PERSON] для проведення останнім автотоварознавчого дослідження, згідно якого вартість матеріальної шкоди, завданої автомобілю в результаті пошкоджень при дорожньо-транспортній пригоді станом на 10.07.2014 року складає 5059 грн. 61 коп. Для проведення огляду аварійним комісаром [PERSON] ним не було надано автомобіль, тому що останній не представився належним чином та взагалі не надав жодних документів, які б свідчили про повноваження [PERSON] проводити експертизу. Вважає позов [PERSON] обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником транспортного засобу - автомобіля «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 25.05.2007 року (а.с. 9). Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.07.2014 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16.06.2014 року, приблизно о 18 годині 15 хвилин, по вул. Набережна магістраль у м. Запоріжжі. Згідно вказаної постанови [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] (власник [PERSON]), при зміні напрямку руху скоїв зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП постраждалі відсутні, автомобілі пошкоджено (а.с. 9). Частина 4 статті 61 ЦПК України, передбачає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС 9522868, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Українська охоронна страхова компанія» та [PERSON], страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Строк дії полісу - 1 рік, з 00-00 годин 31.12.2013 року до 30.12.2014 року включно. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю одного потерпілого, - 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну одного потерпілого, - 50 000 грн., розмір франшизи - 1 000 грн. (а.с. 5). Відповідно до п. 33.1.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з настання ДТП, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Дорожня-транспортна пригода мала місце 16.06.2014 року, але [PERSON] взагалі не звернувся не звернувся із заявою про зазначену пригоду до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна страхова компанія» відповідно до вимог п. 33.1.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 23.07.2014 року [PERSON] звернувся до страхової компанії із заявою про грошове відшкодування в порядку Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 25.07.2014 року Приватним акціонерним товариством «Українська охоронна страхова компанія» на адресу [PERSON] було надіслано лист з повідомленням про порядок відшкодування шкоди та реєстраційного номеру справи. В цей же день на адресу [PERSON] Приватним акціонерним товариством «Українська охоронна страхова компанія» було направлено лист про надання необхідних документів для розгляду справи та прийняття рішення щодо відшкодування завданої шкоди. Пунктом 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов 'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів)». Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків». Згідно вимог п. 3311. ст. 331 Закону, особа, яка мас право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язаний надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону. - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо- транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Відповідно до довідки від 31.07.2014 року, наданої аварійний комісаром [PERSON], власнику транспортного засобу було відмовлено в огляді автомобіля - «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] та документів щодо заявленої ДТП, а на долучених фотознімках загального виду транспортного засобу не виявлено пошкоджень передньої лівої частини, що свідчить про проведення відновлюваного ремонту. Таким чином, позивачем було порушено вище перелічені пункти ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, зазначеним діями позивач позбавив можливості ПАТ «Українська охоронна страхова компанія» визначити розмір страхового відшкодування. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 72 від 14.07.2014, проведено за заявою [PERSON] вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу - «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 5059, 61 грн. (а.с. 12-22). За послуги по проведенню автотоварознавчого дослідження [PERSON] було сплачено 420 грн., про що свідчить квитанція № 72 від 10.07.2014 року (а.с. 11) та за направлення рекомендованої кореспонденції на ім'я відповідача - 4,20 грн. (а.с. 6). Відповідно до умов полісу № АС/9522868 (франшиза - 1000,00 гривень), яку згідно до закону відшкодовує особа, винна у спричиненні шкоди, тобто [PERSON] (а.с. 5). Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На підставі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідач [PERSON] при вчиненні адміністративного правопорушення правомірно володів та керував автомобілем «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Цей факт відповідач не заперечував та підтвердив його у судовому засіданні 08.09.2014 року. Згідно до п.12.1. ст. 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотків від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. В судовому засіданні встановлено, що франшизу у розмірі 1000 грн. [PERSON] не сплатив позивачу, тому зазначена сума підлягає стягненню з останнього на користь позивача. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає зокрема і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст.ст. 9,22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Позивач просить суд стягнути моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормального устою його життя, не можливістю користуватися транспортним засобом, внаслідок чого необхідно було відкласти певні справи на інший час. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] у судовому засіданні 08.09.2014 року вимога про стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди в розмірі 4000 гривень визнана повністю, суд вважає за доцільне в цій частині позов задовольнити. Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року зазначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктом 22.1 ст. 22 цього Закону встановлено правило, згідно якого, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року до майнової шкоди, заподіяної в результаті ДТП, яка підлягає відшкодуванню потерпілому, належить шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням транспортного засобу. Пунктом 37.1.3. ст.37 даного закону визначено, що невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди» - є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Згідно висновків Верховного Суду України щодо перегляду судових рішень з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, наголошується: «Статтею 33 Закону України від 1 липня 2004р. №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено зобов'язання учасника дорожньо-транспортної пригоди повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду. У разі невиконання цього обов'язку страхувальник позбавляється права на відшкодування шкоди страховиком за його винні дії у порядку, передбаченому ст. 1194 ЦК. Крім того, у пункті 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. З матеріалів справи та у судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] не було виконано обов'язку з приводу повідомлення страхової компанії про скоєне ДТП, відсутнє узгодження розміру страхового відшкодування між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Українська охоронна страхова компанія», строк визначений п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спливає лише 21.10.2014 року, тому право позивача в частині страхового відшкодування не порушено. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за доцільне в частині позову до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна страхова компанія» у задоволенні відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, те що [PERSON] вимоги щодо стягнення судових витрат пред'явив лише до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна страхова компанія», відносно якого прийнято рішення у відмові задоволення позову, суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення судових витрат не розглядати. На підставі викладеного,

Outcome: partial