Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

05.11.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення грошових коштів в порядку регресу. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.11.2012 року залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.12.2014 року з позивача стягнуто на користь Вільногірського технікуму Національної металургійної академії України (далі Вільногірський технікум) у відшкодування майнової шкоди 1000 грн. та судові витрати по справі. В рішенні зазначено, що він порушив свої трудові обовязки, та своїми винними діями спричинив майнову шкоду Вільногірському технікуму, яку повинен відшкодувати відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеному між ним та Вільногірським технікумом. Суд дійшов висновку, що вина позивача полягала в тому, що він 15.03.2015 року виїхав у відрядження до м. Дніпропетровська не на службовому автомобілі ГАЗ-5204, а на приватному автомобілі, та не забезпечив правильність розміщення та кріплення вантажу, внаслідок чого сталося пошкодження інформаційного кутка (стенда). З вини керівництва Вільногірського технікуму не було забезпечено своєчасне обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу ГАЗ-5204, тому позивач не мав можливості виїхати у відрядження на службовому автомобілі і на ньому перевозити інформаційний куток. Під керівництвом розуміється [PERSON], яка на той час була директором Вільногірського технікуму. Позивач стверджує, що був примушений відповідачем виїхати у відрядження на приватному, а не на службовому автомобілі, тому саме з її вини спричинена майнова шкода Вільногірському технікуму. Просить стягнути з відповідача в порядку регресу суму 1760,37 грн. Уточнивши 18.12.2015 року позовні вимоги, [PERSON] просив стягнути з відповідача з урахуванням коефіцієнту інфляції 22496,53 грн. (а.с. 24). Позивач в судове засідання зявився, позов та його обґрунтування підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання зявилися, позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступних висновків. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.11.2012 року з [PERSON] стягнуто на користь Вільногірського технікуму 1000 грн. для відшкодування майнової шкоди, 450,24 грн. для відшкодування витрат зі плати судової товарознавчої експертизи, 51,00 грн. для відшкодування витрат з оплати судового збору (державне мито) та 163,60 грн. судового збору на користь держави (а.с. 6). Тобто загалом 1664,84 грн. Вказана сума відрахована з доходів позивача в процесі виконання судового рішення (а.с 7). В даному випадку місцевий суд, ухвалюючи рішення, виходив з положень ст. 130, ст. 134, 135, ч. 1 ст. 135-3, ч. 3 ст. 136, ст. 137, ст. 138, 139, 141 КЗпП, які регулюють правовідносини, що виникли між підприємством та працівником в звязку з заподіянням шкоди внаслідок порушення покладених на нього трудових обовязків. Рішення набрало законної сили 21.03.2013 року, на теперішній час не змінено та не скасовано. Згідно копії шляхового листа вантажного автомобіля від 15.03.2011 року водій Вільногірського технікуму [PERSON] мав виїхати у відрядження до м. Дніпропетровська на автомобілі ГАЗ-52, номерний знак 22720АА (а.с. 32). З копії посадової інструкції Вільногірського технікуму Національної металургійної академії України для водія [PERSON] вбачається, що водій є матеріально-підзвітною особою перед бухгалтерією технікуму (а.с. 26, 27). В обґрунтування позову [PERSON] посилається на обставини, які встановлені щодо нього судовим рішенням від 22.11.2012 року, що безпосередньо вбачається з тексту його позовної заяви, а тому ці обставини не підлягають доказуванню згідно положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України. [PERSON] посилається на те, що з вини керівництва Вільногірського технікуму, тобто [PERSON], не було забезпечено своєчасне обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу ГАЗ-5204, номерний знак 22720АА, тому він був позбавлений можливості 15.03.2015 року виїхати у відрядження на службовому автомобілі. На думку позивача ці обставини свідчать про наявність підстав для стягнення 22496,53 грн. на його користь з відповідача [PERSON] в порядку регресу. З рішення місцевого суду від 22.11.2012 року вбачається, що Вільногірським технікумом не було в повному обсязі створено належні умови роботи відповідачу, оскільки не було оформлено страховий поліс цивільної відповідальності перед третіми особами на закріплений за відповідачем вантажний автомобіль. Врахувавши окрім іншого цю обставину, суд зменшив розмір прямої шкоди, що підлягав відшкодуванню з 1165,10 грн. до 1000 грн., стягнувши вказану суму з [PERSON] На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід зазначити, що згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Виходячи з викладеного вище, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з того, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів, відрахованих з доходів [PERSON] в порядку виконання рішення суду, оскільки вказані суми стягнуті з нього, окрім іншого, в рахунок відшкодування спричиненої ним підприємству майнової шкоди, тобто в даному випадку [PERSON] не перебувала в деліктних правовідносинах з Вільногірським технікумом і з її боку відсутнє заподіяння шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України, а отже до спірних правовідносин положення ст. 1191 ЦК України застосуванню не підлягають. Судові витрати по іншій справі також не можуть бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача. Тобто законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 22496,53 грн. (1760,37 Х 12,78) судом не вбачається. В звязку з відмовою у задоволенні позову в повному обсязі судові витрати у вигляді судового збору, який сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду в сумі 487, 20 грн., слід покласти на нього.

Outcome: dismissed