Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

05.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31.07.2009 року наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ № 568 [PERSON] з 01.09.2009 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. 29 вересня 2009 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, комплектуючим органом УМВС України на Південно-Західній залізниці та відповідачем укладено Договір № 09-644 про підготовку фахівця. Відповідно до договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі. 13.03.2015 року наказом полковника міліції начальника о/п [PERSON] МВС України на південно-західній залізниці МВС України відповідача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням, тобто, у порушення умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Тому, представник Національної академії внутрішніх справ змушений звернутися до суду з позовом в якому просити суд стягнути з відповідача витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги, слухати справу за його відсутності та не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Між тим, в судовому засіданні 12 січня 2017 року, суду пояснив, що позов не визнає в повному обсязі, вважає його не обґрунтованим та таким, що не може були задоволеним. Звертаючись із заявою від 25.01.2017 року представник відповідача просить відкласти розгляд справи, між тим доказів неможливості зявитися до суду з поважних причин суду не надав. Враховуючи те, що представник відповідача на попередньому судовому засіданні надав пояснення та в матеріалах справи містяться письмові заперечення, суд вважає за можливе провести судове засідання та закінчити справу в цьому судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з Витягу з Наказу Київського національного університету внутрішніх справ від 31 липня 2009 року за № 568, відповідача [PERSON] зараховано з 01 вересня 2009 року курсантом 1 курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю «Правознавство» про, що в копії трудової книжки № АА № 438273, міститься відмітка. (а.с.9, 60). 29 вересня 2009 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, комплектуючим органом УМВС України на Південно-Західній залізниці та відповідачем укладено Договір № 09-644 про підготовку фахівця. Даний договір було доповнено Додатковим договором № 1 від 21 листопада 2012 року, що став його невідємною частиною. Оскільки відповідач [PERSON] на момент підписання Договору був неповнолітній, його батько [PERSON], 30 серпня 2009 року надав свою згоду на укладення його сином [PERSON] Договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ. (а.с.13). Згідно до умов Договору відповідач у період навчання з 01 вересня 2009 року по 14 червня 2013 року перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов договору відповідача було направлено для подальшого проходження служби до [PERSON] МВС України на Південно-Західній залізниці. Як вбачається з матеріалів справи, 16.01.2015 року відповідачем на імя начальника [PERSON] МВС України на Південно-Західній залізниці було подано Рапорт про звільнення його з органів внутрішніх справ України за власним бажанням. (а.с.28). Згідно з витягом з наказу від 13.03.2015 року № 22 о/с по особовому складу Відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнити з органів внутрішніх справ: у запас за п. 64 «ж», лейтенанта міліції [PERSON], оперуповноваженого сектору карного розшуку лінійного відділу на станції [PERSON] МВС України на Південно-Західній залізниці, з 17.03.2015 року. (а.с.27). Як вбачається з копії трудової книжки АА № 438273, [PERSON], [INFO], 17.03.2015 року Наказом УМВС на ПЗЗ від 13.03.2015 року № 22 о/с звільнений з органів внутрішніх справ. (а.с 60). Згідно п. 2.3.5. Договору, після закінчення навчання відповідач зобовязується відпрацювати не менше трьох років. Відповідно до п. 2.3.6. Договору, відповідач зобов'язався у разі звільнення з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. 3 Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктом 3.2. Договору передбачено, що однією з підстав відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п. 4.1. Договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до п. 4.2. Договору, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Як вбачається з наданих позивачем розрахунків, виконаних відповідно до Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 р. № 313, за період навчання з 01.09.2009 року по 14.06.2013 року в Національній академії внутрішніх справ витрати на утримання [PERSON] склали 20799, 92 грн., в тому числі витрати: на грошове забезпечення 10400,31 грн.; на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв 7551,12 грн.; на продовольче забезпечення - 336,40 грн., на речове забезпечення - 2512,09 грн., що підтверджується наданими позивачем довідками-розрахунками (а.с. 15-25). 04.06.2015 року позивач направляв відповідачу листа з пропозицією добровільно відшкодувати витрати на його підготовку як фахівця, проте вказана пропозиція залишилась без виконання (а.с.31). Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про вищу освіту» від 17.01.2002 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Також, відповідно до ч. 6 ст. 18 ЗУ «Про міліцію» курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затверджено Постановою КМУ від 01.03.2007 року №313. Відповідно до п. 2 Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позов про відшкодування витрат з [PERSON] заявлений правомірно, оскільки відповідно до вимог договору, укладеного між сторонами, відповідач порушив умови цього договору та зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, понесені позивачем під час навчання [PERSON]. Позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп., що підтверджено платіжним дорученням (а.с. 1).

Outcome: approved