Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

05 січня 2018 року до суду звернулася [PERSON] (далі - позивач) з позовом до Селянського фермерського господарства «Нове-2» (далі - відповідач) про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, мотивуючи його наступним. Позивач є власником земельної ділянки площею 3,3196 га, яка розташована на території Почаївської сільської ради, з кадастровим номером [NUMBER]. Між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки № б/н від 02 жовтня 2013 року строком на 5 років. Зазначає, що 01 серпня 2015 року позивач отримувала орендну плату за основним договором. Представник відповідача попросив поставити підпис на аркуші паперу для того, щоб засвідчити факт отримання орендної плати. Користуючись похилим віком, поганим зором та довірою позивача, представник відповідача підмінив аркуші паперу. Позивач вважала, що вона поставила підпис за факт отримання орендної плати, а насправді підписала Додаткову угоду до договору оренди землі № б/н від 02.10.2013 року, яка вносила зміни до основного договору та продовжувала строк його дії до 01.08.2029 року. За зверненням представника відповідача та на підставі додаткової угоди державним реєстратором прав на нерухоме майно Гребінківського районного управління юстиції було прийнято рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 24860928 від 29.09.2015 року. У зв'язку з тим, що додаткову угоду було підписано під впливом обману, вона укладена тільки в одному примірнику, отже позивач та орган, який зареєстрував додаткову угоду, не мають оригінальних примірників. Позивач дізналася про наявність додаткової угоди, коли її представник заявив орендарю про намір позивача не продовжувати договір оренди та обробляти земельну ділянку після закінчення строку дії договору оренди самостійно. Відповідач не підтримав намір позивача, спираючись на те, що між ними була підписана додаткова угода, яка продовжує строк дії основного договору. На неодноразові звернення позивача з вимогою ознайомитися з додатковою угодою відповідач надав її копію тільки 05.08.2016 року. 29.09.2017 року відповідачу рекомендованим листом надіслано претензію з вимогою розірвати договір за взаємною згодою сторін та звернутися до Реєстраційної служби з вимогою скасувати рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2015 року. Згідно інформації про поштове відправлення лист отримано відповідачем 03.10.2017 року, проте відповіді так і не надійшло. Позивач вважає, що вона була введена в оману та не могла правильно оцінити фактичні обставини правочину, адже умови додаткової угоди не були нею прочитані, або зачитані їй. У разі їх прочитання вона б не підписала додаткової угоди, адже мала інші плани на дану земельну ділянку. Таким чином, волевиявлення не співпадало з волею позивача, а помилка щодо природи підписаного нею документа та його наслідків є істотною. З огляду на вищевказане, позивач просить визнати недійсною Додаткову угоду до договору оренди землі № б/н від 02.10.2013 року, зареєстрованого 01.03.2014 року за № 4843214 від 01.08.2015 року; скасувати рішення Реєстраційної служби Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 24860928 від 29.09.2015 року та зобов'язати Реєстраційну службу Гребінківського РУЮ внести зміни до запису про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав за номером 4843213 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 169856153208 спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, пов'язані зі скасуванням рішення Реєстраційної служби Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 24860928 від 29.09.2015 року; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1409,60 грн. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивач [PERSON] була достовірно обізнана у тому, що підписувала саме додаткову угоду до договору оренди землі, зміст якої їй було зачитано, внаслідок укладання якої збільшена була сума орендної плати. Заслухавши сторони, їхніх представників, свідків, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання правочину недійсним. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,320 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Ульяновської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, кадастровий номер [NUMBER] /а.с. 7/. Як встановлено на підставі копії договору оренди землі від 02 жовтня 2013 року, між [PERSON] та Селянським (фермерським) господарством «Нове -2» в особі голови Тараненка Олексія Григоровича було укладено договір оренди землі, що знаходиться на території Ульяновської (Почаївської) сільської ради Гребінківського району Полтавської області строком на 5 років, зокрема, площею 3,3197 га, кадастровий номер [NUMBER]. Вищевказаний договір оренди був зареєстрований 01.03.2014 року у Реєстраційній службі Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено відповідний запис за № 4843213 /а.с. 9-11/. Відповідно до п. 3.1 вищезазначеного Договору, його укладено строком на п'ять років, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Згідно п. 14.1 Прикінцевих положень Договору, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Отже, з огляду на те, що Договір був зареєстрований у відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області 01.03.2014 року, строк його дії до 01.03.2019 року. Проте, згідно копії додаткової угоди до договору оренди землі № б/н від 20.10.2013 року, зареєстрованого 03.03.2014 року за № 4843213, орендодавець [PERSON] з однієї сторони та Селянське (фермерське) господарство «Нове - 2» в особі голови Тараненка Олексія Григоровича, уклали Додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки [NUMBER], що знаходиться на території Ульяновської сільської ради, який зареєстрований у Реєстраційній службі Гребінківського районного управління юстиції за № 4843213 від 01.03.2014 року, яким зокрема внесли зміни до п. 3.1 договору, виклавши його у такій редакції: «Цей договір укладено строком до 01.08.2029 року, починаючи із дня реєстрації додаткової угоди». Крім того, п. 14.6 викладено у наступній редакції: «Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Сторони свідчать, що цей Договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин». Додаткову угоду [PERSON] отримала 05.08.2016 року, про що свідчить її підпис /а.с. 12/. Як вбачається з копії рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Гребінківського РУЮ Полтавської області про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 24860928 від 29.09.2015 року, встановлено, що внесено зміни до договору оренди землі на підставі підписання додаткової угоди сторонами, а саме: строк дії договору до 01.08.2029 року та орендна плата в розмірі 7 % від нормативної грошової земельної ділянки та вирішено внести зміни до запису про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав за номером 4843213 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 169856153208 спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с. 13/. Представником [PERSON] 29.09.2017 року був направлений лист - претензія голові СФГ «Нове -2» Тараненку О.Г., згідно якого 01.08.2015 року [PERSON] отримувала орендну плату за договором оренди земельної ділянки, представник СФГ «Нове-2» попросив поставити підпис на аркуші паперу для того, щоб засвідчити факт отримання орендної плати, який було отримано 03.10.2017 року /а.с. 14, 15/. Як зазначає позивач, вона вважає, що її було введено в оману, у зв'язку з чим вона не могла правильно оцінити фактичні обставини правочину, адже умови додаткової угоди не були нею прочитані, або зачитані їй. У разі їх прочитання вона б не підписала додаткової угоди, адже мала інші плани на дану земельну ділянку. Таким чином, волевиявлення не співпадало з волею позивача, а помилка щодо природи підписаного нею документа та його наслідків є істотною. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеної у постанові № 6-118цс13 як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06.10.1998 року, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, позивачем в судовому засіданні було підтверджено факт підвищення орендної плати з часу укладення додаткової угоди та не доведено факту введення відповідачем її в оману, як і те, що правочин був вчинений під впливом помилки, а також позивачем не доведена відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на момент укладення додаткової угоди до договору оренди землі. Даний факт не підтвердили в судовому засіданні також свідки. Отже, відсутні підстави для визнання договору недійсним. З огляду на вищезазначене, в задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту частини 2 цієї статті інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Тому, з огляду на відмову в задоволенні позову, витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача. На підставі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 16, 203-204, 215, 216 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06.10.1998 року,

Outcome: dismissed