Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

05 лютого 2019 р. адвокат Гузєв Ігор Григорович - представник позивача [PERSON] подав до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що позивач в період з грудня 2009 по липень 2014 р. працюючи електромонтером контактної мережі ТОВ «Шляхпостач КР» , зайнятого на роботах в кар`єрі на відвалах Ганнівського кар`єру виконував роботи з монтажу, демонтажу, ремонту, технічного обслуговування елементів конструкцій контактної мережі залізничного транспорту, де підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Також з травня 1982 по грудень 2009 р. працював у ПАТ «ПівнГЗК». Загальний стаж роботи складає 32 роки 2 місяці. Актом форми П-4 та медичним висновком ЛЕК позивачу встановлено професійне захворювання: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеня. Висновком МСЕК від 28.10.2014 р. позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності. Після повторного огляду 22.09.2015 р. позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково. В зв`язку з професійними захворюваннями змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Просить стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я з ТОВ «Шляхпостач КР» 14865 грн. та з ПрАТ «ПівнГЗК» 89460 грн.. Ухвалою від 11.02.2019 р. прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Шляхпостач КР» та ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я; визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 12.03.2019 р. розгляд справи було відкладено на 04.04.2019 р. у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання та надходженням від них клопотань про відкладення розгляду справи. В зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні, розгляд справи 04.04.2019 р. та 16.05.2019 р. не відбувся. Відповідач - ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікрізами, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача (вх.№3330 від 20.02.2019 р.). Відповідач - ТОВ «Шляхпостач КР» у відзиві на позов заявлені вимоги позивачем не визнає, просить у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень посилається на те, що на підприємстві відповідача позивач працював лише 4 роки 10 місяців 10 днів. Відповідач як роботодавець добросовісно виконував обов`язки, передбачені ст.5 Закону України «Про охорону праці» та п. 1 ст.29 КЗпП України, а саме: проінформував позивача про умови та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. Також відповідач зазначає, що одним із факторів, який збільшує ризик виникнення професійного захворювання у позивача, є тривалість його роботи у шкідливих умовах і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Проте, підприємство відповідача здійснює господарську діяльність, пов`язану з будівництвом залізниць, тому робота позивача не могла спричинити виникнення у нього професійного захворювання. Отже, причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи у шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника у шкідливих умовах праці. Крім того, позивач не зазначив, в чому полягає заподіяна йому моральна шкода відповідачем, якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи її розмір, та якими доказами це підтверджується (вх.№4456 від 11.03.2019 р.). Сторони у судове засідання 17.07.2019 р. не з`явились. Представник позивача подав суду заяву від 17.07.2019 р. про розгляд справи за його відсутності та підтримку позовних вимог (вх.№13297 від 17.07.2019 р.). Представник відповідача ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» подала суду заяву від 17.07.2019 р. про розгляд справи без її участі, при цьому просить у позові відмовити повністю, врахувавши заперечення, викладені у відзиві (вх.№13298 від 17.07.2019 р.). Представник відповідача ТОВ «Шляхпостач КР» подала суду заяву від 17.07.2019 р. про розгляд справи без її участі, при цьому просить у позові відмовити повністю, врахувавши позицію, викладену у відзиві (вх.№13299 від 17.07.2019 р.). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у його трудових книжках із 20.05.1982 р. по 21.12.2009 р. працював у ПрАТ «ПівнГЗК» слюсарем з ремонту рухомого складу (локомотивів), електромонтером лінійником з монтажу повітряних ліній високої напруги та контактної мережі, електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, електромонтером контактної мережі в кар`єрі і на відвалах. Позивач з 22.12.2009 р. по 02.10.2014 працював у ТОВ «Шляхпостач КР» електромонтером контактної мережі, зайнятим на роботах у кар`єрі та на відвалах виробничої дільниці служби з ремонту та експлуатації контактної мережі Ганнівського кар`єру; звільнений 03.10.2014 р. за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудових книжок позивача (а.с. 31-46). У висновку Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Криворізьким міськрайонним управлінням Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області вих. №2/2-11-9/465 від 20.06.2014 р. про умови праці працівника відповідно до гігієнічної класифікації праці зазначено, що умови праці [PERSON] за період роботи з 20.06.1982 по даний час - електромонтером контактної мережі, зайнятим на роботах у кар`єрі та на відвалах, на виробничій дільниці служби ремонту та експлуатації контактної мережі в залізничному цеху з обслуговування об`єктів ПівнГЗК ТОВ «ШЛЯХПОСТАЧ КР», раніше працював - електромонтером контактної мережі, зайнятим на роботах в кар`єрі та на відвалах, на виробничій дільниці служби з ремонту та експлуатації контактної мережі, слюсарем з ремонту рухомого складу в залізничному цеху управління залізничного транспорт ВАТ «ПівнГЗК», Північний гірничо-збагачувальний комбінат за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.47-51). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу про наявність професійного характеру захворювання №1281 від 31.07.2014 р. [PERSON] встановлено професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії). ЛН першого-другого ступеня. Захворювання професійне (а.с.16-17). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №000766 від 28.10.2014 р. позивачу первинно встановлено 20% втрати працездатності по професійному захворюванню ХОЗЛ з 29 вересня 2014 р. до 01 жовтня 2015 року по причині професійного захворювання. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення (а.с. 9). В результаті погіршення станом здоров`я, медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу про наявність професійного характеру захворювання №1121 від 18.09.2015 р. [PERSON] встановлено професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В, фаза загострення. ЛН другого ступеня. Захворювання професійне (2014 р.), а.с.18. Довідкою МСЕК серії 12 ААА №014710 від 22.09.2015 р. позивачу повторно встановлено 25% втрати працездатності по професійному захворюванню ХОЗЛ з 22 вересня 2015 р. безстроково по причині професійного захворювання. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення (а.с. 10-11). Згідно з висновком про наявність шкідливих умов праці, зазначених у п. 13 акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 11.09.2014 р. таким є аерозоль фіброгенної дії у повітрі робочої зони в концентраціях, що перевищували гранично допустимі (а.с.13). Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.09.2014 р. причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці електромонтера контактної мережі, зайнятого в кар`єрі та на відвалах, за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проведені на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці ТОВ «ПРОЕКТНО-ДІАГНОСТИЧНИЙ ЦЕНТР» в 2010 році). Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/мз: з вмістом кристалічного діоксиду кремнію (SіО2) у пилу від 10% до 70% - 5,4 при гранично допустимій до 2,0 (а.с.14). З дослідженого судом п.16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.09.2014 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи електромонтером контактної мережі, зайнятого на роботах в кар`єрі та на відвалах Ганнівського кар`єру, виконував роботи з монтажу, демонтажу, ремонту, технічного обслуговування елементів конструкцій контактної мережі залізничного транспорту. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, важких режимів роботи в кар`єрі та на відвалах, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Також згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 31.07.2014 протокол №1281 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 05.1982-12.2009 - слюсар з ремонту рухомого складу (локомотивів), електромонтер лінійник з монтажу повітряних ліній високої напруги та контактної мережі, електрослюсар черговий та з ремонту устаткування, електромонтер контактної мережі в кар`єрі і на відвалах, ПівнГЗК, ВАТ «ПівнГЗК» (а.с. 13-14). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 14.09.2014 р., причиною виникнення професійного захворювання позивача є перевищення гранично допустимого рівня шкідливого фактору виробничого середовища та трудового процесу. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємств, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідачів у частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованість позивача при укладенні трудового договору та після проведення атестації робочих місць про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи відповідачів щодо відсутності факту їх вини, суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Посилання відповідачів на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та що саме його дії стали причиною професійного захворювання, безпідставні та суперечать викладеному. Отже, доводи відповідачів про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він пропрацювавши на підприємстві відповідачів 32 роки 2 місяці у шкідливих умовах втратив професійну працездатність первинно у розмірі 20% з 29.09.2014 р. до 01.10.2015 р. та повторно 25% з 22.09.2015, безстроково. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички і бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійним болем. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, необхідністю проходити лікування (про що свідчать виписні епікризи, а.с.19-30), що призводить до необхідності докладати додаткових зусиль для організації його життя. За отриманого професійного захворювання повне одужання позивача не можливе, що свідчить про наявність значних і постійних моральних страждань. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідачів 32 роки 2 місяці у шкідливих умовах втратив професійну працездатність первинно у розмірі 20% з 29.09.2014 р. до 01.10.2015 р. та повторно 25% з 22.09.2015, безстроково, а також характер професійного захворювання, пов`язаного із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 104 325 грн. посилався на розрахунки, здійснені виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2019 року (4 173 грн. х 25 = 104 325 грн.). При цьому, з відповідача ТОВ «Шляхпостач КР» позивач просить стягнути 14 865 грн. за період роботи в 55 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, а з відповідача ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» 89460 грн. за період роботи в 331 місяць в умовах впливу шкідливих факторів. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача ТОВ «Шляхпостач КР» 6500 грн., а з відповідача ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - 18 500 грн. за встановлену втрату професійної працездатності первинно у розмірі 20% з 29.09.2014 р. та повторно 25% з 22.09.2015, безстроково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідачів судові витрати - 768 грн. 40 коп. судового збору з кожного станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial