Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

05.02.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що з 24.04.2009 з відповідачем перебуває у шлюбі, від якого є дитина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини погіршились, існують у формальному вигляді. Примирення не можливе. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дитини. Малолітня дитина проживає з позивачем, відповідач проживає окремо та не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальну допомогу. У зв`язку з чим позивач просить розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 2500 грн щомісяця. Позивач та представник позивача звернулись до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів, проте просив врахувати, що ним, після того, як дізнався про пред`явлення позову про стягнення аліментів, було перераховано позивачу по 2000 грн в місяць, починаючи з лютого 2020 року по травень 2020 року. Відповідачем надано квитанції на підтвердження перерахування аліментів. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено та з матеріалів справи вбачається те, що [PERSON] та [PERSON] 24.04.2009 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 421. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як останні посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Сторони майнового спору не мають. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. ст.180, 181 Сімейного Кодексу України, якими передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як випливає з позовної заяви на теперішній час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина [PERSON] фактично проживає з матір`ю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що утримання малолітньої дитини потребує значних матеріальних витрат і суму в 2500 грн суд вважає достатньою, в якості участі відповідача в цих витратах. Проте, при вирішенні питання про стягнення аліментів судом також враховано, що відповідач [PERSON] у добровільному порядку, після пред`явлення позивачем позову 05.02.2020, почав перераховувати на користь позивач аліменти на утримання дитини. Так, 26.02.2020, 18.03.2020, 22.04.2020, 20.05.2020 [PERSON] перерахував на користь [PERSON] 2000 грн в місць, в загальній сумі 8000 грн, всі квитанції мають примітку, що зазначені кошти перераховані як аліменти на утримання [PERSON] . Отже, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини, проте з урахуванням вже сплачених сум за період лютий - травень 2020 рр Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial