Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

05 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у сумі 107190,85 гривень, інфляційні витрати та три проценти річних з простроченої суми, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01.12.2014 року відповідач [PERSON] отримав від нього в позику грошові кошти в загальному розмірі 1000,00 доларів США та 80000,00 гривень. Згідно розписки борг повинен бути повернений до 01.03.2016 року, але на неодноразові звернення позивача з проханням повернути борг, кошти відповідачем не були повернуті до теперішнього часу. Позивач вказує, що відповідач не виконав свого обовязку щодо повернення грошових коштів в обумовлений строк, у зв'язку з чим сума позики підлягає стягненню за рішенням суду. Також позивач зазначає, що з відповідача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три відсотки річних від простроченої суми. У зв'язку з викладеним [PERSON] і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, просив в задоволенні позову відмовити. Підтвердив факт написання власноруч розписки від 01.12.2014 року, однак пояснив, що гроші по цій розписці він не отримував, а написав її та підписав під психологічним тиском зі сторони позивача. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 01 грудня 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 1000,00 доларів США, та 80000,00 гривень, які зобовязався повернути в строк до 01.03.2016 року. Зазначені обставини підтверджуються копією розписки, складеною 01.12.2014 року, оригінал якої досліджений у судовому засіданні. (а.с.5) Відповідно до встановленого Національним Банком України курсу доларів США до гривні станом на день подання позову 04.01.2017 року становить 1000,00 доларів США, або 27190,85 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13) Відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 липня 2014 р. у справі №6-79цс14) Позивач у судовому засіданні зазначив, що [PERSON] в порушення умов розписки зобовязання належним чином не виконав та до теперішнього часу борг не повернув,хоча він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернення коштів. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд не може погодитися з доводами відповідача щодо написання розписки під психологічним тиском позивача, оскільки ці доводи нічим не підтверджуються . Як пояснив відповідач , він за скаргами з приводу психологічного тиску зі сторони позивача у правоохоронні органи не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови договору позики щодо своєчасного повернення суми отриманої позики, у зв'язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму боргу, яка була ним отримана від позивача за розпискою у розмірі 107190,85 грн. Позивач також просив суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За змістом\~статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення»\~індекс інфляції (індекс споживчих цін)\~це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України\~гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої\~статті 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Зазначена позиція викладена в правовому висновку Верховного суду України до постанови № 6-1672цс16. Зі змісту боргової розписки вбачається, що відповідачу надавалася позика до 01.03.2016 року. Прострочення виконання відповідачем його зобовязань з повернення позивачу боргу складає період часу з 02.03.2016 по 04.01.2017 року, що станом на 04.01.2017 складає 309 днів. Три відсотки річних за період з 02.03.2016 року по 04.01.2017 року становить: 80000 грн. *3/100/365*309 днів = 2031,78 грн. Інфляційні витрати за період прострочення становлять 7079,89 грн. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved