Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

05.07.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого прохав іизнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 23.08.2017 року за реєстровим № 8322, щодо стягнення зі [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № б/н від 09.08.2010 року, укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк»; стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на свою користь сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. В обгрунтувння позову зазначено, що нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом не отримано від Банку або Боржника первинних документів, щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Розрахунок боргу, здійснений Банком, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника, оскільки є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків Банку.Також, позивачем зазначено, що ніяких повідомлень про виникнення заборгованості чи вимог про усунення порушень на його адресу від Банку не надходило, тому він не знав і не міг знати про наявність претензій до нього з боку Банку, а, отже, і був позбавлений можливості висловити свої заперечення, надати пояснення з цього приводу, захистити свої права. Також, позивачем зазначено, що у виконавчому написі вказано, що «Строк, за який провадиться стягнення - шість років одинадцять місяців двадцять два дні, а саме з 09.08.2010 року по 31.07.2017 року», тобто борг за Кредитним договором виник з 09.08.2010 року, з дня підписання цього ж кредитного договору, що є абсурдним твердженням. Всупереч вимогам Закону про вчинення виконавчого напису Банк звернувся до нотаріуса лише 23.08.2017 року, тобто, після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. 01.08.2019 року до суду від представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» (як правонастпуник ПАТ КБ «ПриватБанк») надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача прохав відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування заперечень зазначено, що відповідно до кредитного договору від 09.08.2010 року [PERSON] (Позичальник) зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у строки та у порядку, передбачених умовами кредитного договору. Із серпня 2013 року Позичальник почав допускати стале прострочення по внесенню щомісячних платежів по тілу кредиту, у зв`язку із чим заборгованість почала зростати. Банком було надано нотаріусу всі необхідні документи відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат», а саме Кредитний договір від 09.08.2010 року та засвідчений Банком розрахунок заборгованості за кредитом, а тому виконавчий напис нотаріуса від 23.08.2017 року вчинено останнім відповідно до норм діючого законодавства. Щодо строку, за яким може бути видано виконавчий напис нотаріуса, зазначено у відзиві, що відповідно до законодавства,нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, якщо для такої вимоги законом не встановлено інший строк давності. Із серпня 2013 року у Позичальника почала накопичуватись заборгованість з тіла кредиту, останній платіж здійснено Позичальником 03.10.2014 року у сумі 1188,94 грн. (2,47 грн. - зараховано Банком в рахунок погашення заборгованості за відстоками, 1186,47 грн. - в рахунок погашення пені та комісії, що вбачається з розрахунку заборгованості), тобто, виконавчий напис вчинено нотаріусом 23.08.2017 року в межах трирічного строку з моменту внесення Позичальником останнього платежу. У відзиві зазначено про розгляд справи за відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням відзиву на позов. 01.08.2019 року від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 08.08.2019 року адвокат Щербак М.І. в інтересах позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, прохав суд позов задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. Так, судом встановлено та визнається сторонами, що 09.08.2010 року [PERSON] підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (Банк), відповідно до якої останній своїм особіисти підписом підтвердив, що вказана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (кредитний договір), відповідно до якого [PERSON] , як Позичальник, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Умови та Правила надання Банківських послуг, а також Тарифи Банку є невідємною частиною кредитного договору, згідно з Анкетою-заявою Позичальника. 23.08.2017 року за зверненням ПАТ КБ «Приватбанк» до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. останнім вчинено виконавчий напис №8322 про стягнення зі [PERSON] грошових коштів у сумі 142 389,36 грн. за кредитним договором від 09.08.2010 року на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», з яких: - залишок заборгованості за кредитом у розмірі - 8 220,67 грн.; - залишок заборгованості за відсотками - 121 131,10 грн.; - пеня та комісія - 3 400,00 грн.; - штраф - 6637, 59 грн.; - витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3 000,00 грн. Також, у виконавчому написі зазначено, що строк, за який провадиться стягнення - шість років одинадцять місяців двадцять два дні, а саме з 09.08.2010 року по 31.07.2017 року. До виконавчого напису додано Анкету-заяву [PERSON] від 09.08.2010 року, а також розрахунок заборгованості за кредитом. Позивач посилався на порушення нотаріусом вимог щодо встановлення безспірності вимоги та строків, за яких, відповідно до чинного законодавства може бути видано виконавчий напис. Порядок вчинення нотаріальних дій, на момент видачі спірного виконавчого напису, регулювався Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій). З огляду у на приписи ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» боржник може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (наприклад, щодо розміру заборгованості або спливу строків давності за вмогами про стягнення тіла кредиту, відсотків, пені, тощо). Відповідно до п. п. 1.1-1.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій та ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус зобов`язаний перевірити безспірність вимоги, а також строк давності вимоги на момент видачі виконавчих написів, що є обов`язковими умовами для видачі виконавчого напису. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 р. № 1172 (п. 3.1, п. 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій). При цьому, нотаріус вирішує питання про безспірність вимоги стягувача лише на підставі наданих лише стороною стягувача документів, і не зобов`язаний за законом запитувати та одержувати пояснення від боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування безспірності вимоги стягувача. Зокрема, відповідно до п. 2 вказаної вище постанови для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості у кредитних правовідносинах надаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що нотаріусу не було надано Банком невід`ємні частини кредитного договору - Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи Банку, а також не надано Виписку з рахунка боржника, з якої вбачаються нарахування заборгованості, платежі позичальника по договору із зазначенням призначення платежу. Розрахунок заборгованості за кредитом, що був наданий нотарусу у даному випадку, не є випискою з рахунку боржника. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен був перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення всіх необхідних документів, зазначених у вказаному Переліку документів. Відповідно до п. 2.2 Порядку вчинення нотаріальних дій у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Встановлено, що нотаріусом не вимагались додаткові документи чи інформація від Банку. Надана нотаріусу Анкета-заява позичальника не містить істотних умов укладеного між Банком та [PERSON] кредитного договору. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості та не витребував необхідних документів у стягувача. Разом із тим, як встановлено судом вище, у виконавчому написі зазначено, що строк, за який провадиться стягнення за виконавчим написом, становить шість років одинадцять місяців двадцять два дні, а саме з 09.08.2010 року по 31.07.2017 року. З чого можна зробити висновок, що заборгованість за кредитом виникла з 09.08.2010 року - з дня підписання Позичальником Анкети-заяви, що є абсурдним з точки зору умов кредитування. Банком у відзиві зазначено, що заборгованість почала виникати з серпня 2013 року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус зобов`язаний був встановити початок виникнення у стягувача права вимоги, та перевірити чи не минуло три роки з дня виникнення права вимоги, якщо інший строк давності не передбачено законом. Відповідно до ст. ст. 257-258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Банком при зверненні до нотаріуса заявлено вимоги про стягнення тіла кредиту, відсотків, пені та комісії, а також штрафу. У даному випадку, до вимоги Банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками застосовується строк давності у три роки, а до вимоги про стягнення пені та штрафу - один рік. У виконавчому написі зборгованість з пені та комісії об`єднано в одну суму, що вбачається також із розрахунку заборгованості, однак вказані вимоги мають різну правову природу (комісія нараховується за надання Банком фінансової послуги, а пеня - як санкція за прострочення виконання грошового зобов`язання, що нараховується за кожен день прострочення виконання), а тому і давність вимог по пені та комісії є різною. Таким чином, давність вимог за спірним виконавчим написом нотаріуса не могла бути однаковою за кожною із вимог Банку, тоді як нотаріусом стягнуто заборгованість по за всіма вимогами (тіло кредиту, відсотки, пеня та комісія, штраф) за один й той самий період: з 09.08.2010 року по 31.07.2017 рік, при цьому, з 09.08.2010 року не існувало заборгованості за кредитом, оскільки це дата укладення договору між сторонами (підписання позичальником Анкети-заяви про приєднання к умовам кредитування). Як вбачається із розрахунку заборгованості, позичальник почав користуватись кредитними коштами з 2012 року, а прострочена заборгованість, погашення якої не здійснювалось позичальником у подальшому, виникла з 30.08.2013 року. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що при вичненні виконавчого напису, нотаріусом не було дотримано вимог закону щодо встановлення безспірності вимог Банку, а також вимог закону щодо строку давності таких вимог Банку, що є підставою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У відзиві Банк посилався на те, що 03.10.2014 року Позичальником було внесено суму коштів на погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1188,94 грн., що є підставою для переривання строку позовної давності, а тому виконавчий напис нотаріуса від 23.08.2017 року виданий в межах трирічного строку. Суд критично сприймає такі доводи представника Банку, оскільки давність вимоги по штрафним санкціям не є однаковою із давністю вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками та комісією, тоді як у виконавчому написі нотаріуса період стягнення за всіма вимогами Банку є однаковим. При цьому, стороною відповідача не доведено належними та достатніми доказами, що зарахування коштів по кредитному договору у розмірі 1188,94 грн. було дією позичальника, яка свідчить про визнання ним свого боргу, що є підставою для переривання строку давності. З розрахунку заборгованості не вбачається призначення вказаного платежу і яким чином вказані кошти були зараховані на рахунок (шляхом внесення готівки/безготівковий переклад із зазначенням ПІБ платника, чи шляхом автоматичного списання Банком коштів із іншого рахунку клієнта). Розрахунок заборгованості по кредиту, в даному випадку, не може вважатися достатнім доказом, оскільки не містить вищевказаних умов. Щодо посилання позивача про застосування вимог п.п. 2.3 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій про вчинення виконавчого напису не раніше ніж після спливу тридцяти днів з моменту надіслання іпотекодержателем повідомлень Боржнику та іпотекодавцю (якщо це різні особи), то суд вважає, що дана норма не має застосування до даних кредитних правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки має місце інший вид кредитування (не пов`язаний із іпотечним кредитуванням). Щодо стягнення судового збору, суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., сплачений останнім при зверненні до суду.

Outcome: approved