Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

06 березня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]янської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 листопада 2016 року померла [PERSON]. Померлій належав на праві власності житловий будинок з господарськими спорудами під номером 10, розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Станіславського, а також земельна ділянка площею 0,0996 гектарів для обслуговування будинку, що знаходиться за вищезазначеною адресою. За життя [PERSON] 03 жовтня 2016 року склала заповіт, яким заповідала все своє майно [PERSON]. У передбачений законом строк позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса [PERSON]янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], яка 14 вересня 2017 року видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок під номером 10 по вул. Станіславського у м. Словянську Донецької області. 15 вересня 2017 року постановою приватного нотаріуса [PERSON]янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану по вул. Станіславського, 10 у м. Словянськ, Донецької області оскільки у позивача відсутній Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON]. Виходячи з викладеного виникла ситуація, за якої позивач не має можливості отримати правовстановлюючий документ на успадковану земельну ділянку. У зв'язку із вищевказаними обставинами та для захисту своїх прав позивач вимушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,0996 гектарів для обслуговування жилого будинку та господарчих споруджень, кадастровий номер 1414100000:01:019, яка знаходиться за адресою Донецька область, м. Словянськ, вул. Станіславського, № 10 та належала померлій 07 листопада 2016 року [PERSON]. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, надав суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності та про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.28). Представник відповідача [PERSON]янської міської ради про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але до судового засідання не зявився, надав суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить справу розглянути без його участі (а.с.34). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши та проаналізувавши в сукупності зібрані та наявні у справі докази та письмові матеріали, надавши їм належну оцінку, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 листопада 2016 року у м. Словянську Донецької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 969358 від 08 листопада 2016 року, видане [PERSON]янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.7). Відповідно до заповіту від 03 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та складеного [PERSON], остання все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого воно б не складалось заповідала [PERSON] (а.с.37). 14 вересня 2017 року [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON]янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами № 10, що розташований у м. Словянську Донецької області по вул. Станіславського (а.с.8-10). [PERSON] за рішенням [PERSON]янської міської ради народних депутатів № 457 отримала в приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,0996 гектарів, кадастровий номер 1414100000:01:019, яка розташована за адресою м. Словянськ, вул. Станіславського, 10, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ДН № 800955 (а.с.12). Згідно витягу № 2-15-10-9573 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки її нормативна грошова оцінка складає 189 510,31 гривень, та на час відкриття спадщини 07 листопада 2016 року складала 23 817,11 гривень (а.с.11). Згідно відповіді приватного нотаріуса [PERSON]янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] від 19 квітня 2018 року, після смерті [PERSON] [PERSON], померлої 07 листопада 2016 року до приватного нотаріуса 25 квітня 2017 року із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], була заведена спадкова справа № 73/2017 та 14 вересня 2017 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим номером № 2187 (а.с.30). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розвязує питання про визнання права на спадкоємне майно. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Згідно із розясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, якщо протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця (ст. 1220 ЦК) спадкоємець, який постійно проживав разом з померлим на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї, після закінчення 6 місяців із часу відкриття він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву (ст.12961298 ЦК). З огляду на наведене, позовні вимоги ґрунтуються на законі та обставинах справи, що є підставою для задоволення позову та визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,0996 гектарів для обслуговування жилого будинку та господарчих споруджень, кадастровий номер 1414100000:01:019, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Станіславського, 10, що належала [PERSON], померлій 07 листопада 2016 року.

Outcome: approved