Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

06.01. 2015 року вищевказана позивач звернулася з позовом до відповідача в особі Комунального закладу «Біловодська центральна районна лікарня» про скасування наказу № 176 від 19 грудня 2015 року до повторного винесення рішення апеляційного суду , 19.01. 2015 року подала уточнюючу позовну заяву, яка була прийнята до провадження за ухвалою суду від 19 січня 2015 року , за якою просила суд поновити її у відповідача на посаді головного бухгалтера , стягнути на свою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та зобов'язати відповідача провести індексацію . В наступному було прийнято до провадження уточнені та доповнені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу за період з 19.12.2014 року по 24.02.2014 року в сумі 9900,58 гривень та скасування наказу № 176 від 19 грудня 2014 року , поновивши позивача на посаді головного бухгалтера в Комунальному закладі «Біловодська центральна районна лікарня», а 23.04.2015 року було уточнено та ще доповнено позовну заяву , подану 13.03.2015 року, за якою позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 19.12.2014 року по день фактичного розрахунку - 26.01.2015 року, скасувати наказ 176 від 19.12.2014 року та поновити позивача на посаді головного бухгалтера. Позивач вказала, що була поновлена на роботі на посаді головного бухгалтера наприкінці серпня 2014 року, працювала до 19 грудня 2014 року. Однак 19 грудня 2014 року відповідач видав наказ № 176 , за яким скасував всі попередні накази, які стосувалися поновлення позивача на роботі, а саме наказ № 100 від 30.07.2014 року «про внесення змін до наказу комунального закладу «Біловодська центральна районна лікарня» , «про внесення змін до наказу по комунальному закладу «Біловодська центральна районна лікарня» від 24.07.2014 року № 97 «Про поновлення на роботі [PERSON]». та п.1 наказу № 97 від 24.07.2014 року, з нею було за п.2 цього наказу проведено повний розрахунок, прийнята вся документація та інші матеріальні цінності, видана трудова книжка з записом про підстави звільнення саме за наказом № 176 від 19.12.2014 року , але з внесенням відомостей в трудову книжку про те, що запис за № 47, вчинений в трудовій книжці про її поновлення на роботі вважати скасованим на виконання ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року . Вважаючи, що вона до позовних вимог про скасування наказу також повинна заявити вимоги про поновлення на роботі та просить суд при задоволенні таких позовних вимог вирішити питання про виплату їй заробітної плати за час вимушеного прогулу, який на час розгляду справи з 19.12.2014 року по 26.01.2015 року, тобто до часу винесення рішення апеляційного суду Харківської області, бо вважає, що з часу скасування попереднього рішення апеляційної інстанції її звільнено з роботи передчасно, або незаконно. Представник відповідача позовні вимоги не визнавала і додаткових аргументів суду не наводила, подала копію супровідного листа та копію ухвали про виправлення описки в судовому рішенні Харківського апеляційного суду , де виправлено рік постановлення рішення з 2014 на 2015 18.03.2015 року , в судових дебатах просить суд в задоволенні позову відмовити. Третя особа подала до суду свої заперечення , додала копію всіх прийнятих у справі попередніх рішень, також копію рішення апеляційного суду Харківської області, зазначено за роком як постановлене за 2014 рік , як прийняте по цивільній справі № 22-ц/790/940/15 (справа 408/1421/13-ц), за результатами розгляду позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , за текстом якого судом після скасування нового рішення апеляційного суду Луганської області за ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 листопада 2014 року справа була направлена на новий розгляд до апеляційного суду Харківської області,та відповідно до висновків колегії суддів апеляційного суду Харківської області за новим рішенням апеляційна скарга позивача [PERSON] на рішення суду першої інстанції від 22 січня 2015 року задоволена частково, і в задоволенні позову [PERSON] до Комунального закладу «Біловодська центральна районна лікарня» про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу було відмовлено з інших підстав, також додала всі копії наказів , в задоволенні позову просить суд відмовити. Вислухавши учасників процесу, дослідивши всі подані ними додаткові письмові докази, а саме наказ № 176 від 19.12.2014 року , яким були скасовані накази по Комунальному Закладу «Біловодська центральна районна лікарня « від 30.07.2014 року № 100, «Про внесення змін до наказу по КЗ «Біловодська ЦРЛ « від 24.07.2014 року № 97 «Про поновлення на роботі [PERSON] « та п.1 наказу № 97 від 24.07.2014 року «Про поновлення на роботі [PERSON]» з 19 грудня 2014 року суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги можуть бути задоволеними частково , виходячи з того, що на час розгляду позову наявна не тільки ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про часткове задоволення касаційної скарги відповідача та про направлення справи на новий розгляд до апеляційного суду Харківської області від 26.11. 2014 року, яка набрала законної сили з моменту оголошення ухвали, що на той час тільки формально давало підстави відповідачу звільнити позивача з займаної посади, на яку вона поновлювалася, з підстав скасування рішення попередньої апеляційної інстанції про поновлення на роботі, але і є нове рішення апеляційної інстанції від 21.01.2015 року про відхилення апеляції позивача з інших підстав. За п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 , роз'яснено, що при розгляд справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом, перевіряти їх відповідність законові. У відповідача після отримання ухвали ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ хоч і виникли підстави для звільнення позивача, яка була поновлена на роботі на підставі попереднього рішення суду , однак остаточне вирішення питання про розгляд апеляції позивача покладалося на апеляційний суд Харківської області, бо в цьому разі за ч.1 ст. 380 ЦПК України не виникло право у відповідача на поворот виконання скасованого рішення суду, адже справа була направлена на новий розгляд . Суд враховує, що якщо звільнення з роботи проведено з порушенням закону, суд, не скасовуючи наказу і не змінюючи підстав припинення трудового договору, зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. За п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитися у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. За вимогами ч.1 ст. 235 КзПП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівнику середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу або різниці в заробітній платі за час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причин звільнення неправильним, або таким, що не відповідає чинному законодавству, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі , орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю( пункт) закону. Тому суд вважає, що в даному випадку вбачаються підстави для поновлення позивача на роботі в межах частково строку, вказаного в позовних вимогах , тому що в результаті розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції про відмову в поновленні позивача на роботі у зв'язку з відхиленням її апеляційної скарги з інших підстав знову набирає чинності запис про звільнення з роботи позивача в тій редакції, яка була чинною на час першого звільнення позивача за статтею 40 п.3 КзПП України. Таким чином суд вважає, що за останнім спірним наказом № 176 від 19 грудня 2014 року, яким було скасовано наказ № 100 від 30.07.2014 року та два інших накази , виданих на виконання скасованого ухвалою ВССУ рішення суду, звільнення позивача було передчасним. На час розгляду цієї справи рішення Харківського апеляційного суду Луганської області від 21.01.2015 року набрало чинності (виправлена описка в даті винесення 18.03.2015 року), тому формально вбачаються підстави для поновлення позивача на роботі з 19.12.2014 року по 21.01.2015 року і про часткове стягнення (1937,07+2582,76) 4519,83 гривні заробітної плати - по 21.01.2015 року за час вимушеного прогулу . Питання про видачу виконавчого листа про поворот виконання рішення суду не було вирішено судом апеляційної інстанції. Оскільки суд керується законом, виходячи з меж позовних вимог - про поновлення позивача на роботі з 19.12.2014 року по 21.01.2015 року,( а в останній уточненій позовній заяві ставиться питання про стягнення 12483,34 гривні по 26.01.2015 року) , і не на підставі виконавчого листа, виданого відповідно до ч.4 ст. 380 ЦПК України , тому що суд виносить рішення, виходячи з меж позовних вимог на підставі ст.10,11 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial