Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

06 липня 2016 року [PERSON] звернулась до Новодністровського міського суду Чернівецької області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що з 26.12.2012 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Могилів-Подільському Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 196. Від шлюбу у них 18.06.2013 року народилася дитина -донька [PERSON], яка залишилась проживати із нею та перебуває на її утриманні. Їхня сімя розпалася через відсутність взаємного порозуміння та у звязку з тим, що у них різні погляди на сімейне життя, що стало причиною виникнення сварок та скандалів. Намагання зберегти сімю ні до чого не призвели, їхнє спільне життя суперечить її інтересам та інтересам дитини. З липня 2014 року [PERSON] та [PERSON] припинили сімейні відносини, перестали проживати разом та вести спільне господарство. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «Сосновська». [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], 26 грудня 2012 року, зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Могилів-Подільському Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області зроблено відповідний актовий запис за № 196, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-АМ № 125928 від 26.12.2012 року (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину, а саме, неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-МИ № 181818 від 02.07.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області, де у графі «батько» зазначений [PERSON], а у графі «мати» - [PERSON] (а.с. 4). З липня 2014 року позивач та відповідач перестали проживати разом, вести спільне господарство, внаслідок чого фактично припинили шлюбні відносини. Частиною 1 ст. 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ч. 1 ст. 16 «Загальної декларації прав людини», прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. За положенням ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ч. 3 ст. 115 СК України вбачається, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки позивач та відповідач не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам їхньої дитини, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Оскільки [PERSON] при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після його розірвання надалі ним іменуватися, а тому прізвище позивача залишити без змін «Сосновська». Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.. На підставі ч. 1 ст. 24, ч. 2 ст. 104, ст.ст. 105, 110, 112, 113, ч. 2 ст. 114, ст. 115 СК України та

Outcome: approved