Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

05 травня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з лютого 2013 року їй на праві приватної власності належить квартира № 49 житлового будинку № 1 по вулиці Десантна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Відповідач, який є сином позивача, був зареєстрованій в даній квартирі на прохання останнього в звязку з необхідністю працевлаштування. Однак, жодного дня не мешкав в спірній квартирі, де він зареєстрований, і його реєстрація унеможливлює здійснення позивачем права користуватися нею, крім того позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, в звязку з чим позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи, суду пояснила суду, що вона зареєструвала сина в спірній квартирі, яку придбала за власні кошти, на його прохання для його працевлаштування в м. Кривий [PERSON], однак відповідач жодного дня не мешкав в цій квартирі, особистих речей не має в ній, за комунальні послуги не сплачує що ставить позивача, який є власником квартири, в скрутне матеріальне становище. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Представник третьої особи виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривий [PERSON][PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що квартира № 49 житлового будинку № 1 по вулиці Десантна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копією договору купівлі-продажу від 08.02.2013 (а.с. 6-8). Як вбачається з довідок, виданих Криворізькою обєднаною міською довідково-інформаційною службою та виконавчим комітетом Покровської районної ради в м. Кривому Розі, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: квартира № № 49 житлового будинку № 1 по вулиці Десантна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з 12.02.2013 (а.с. 12, 15). Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складеним мешканцями будинку № 1 по вулиці Десантна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та затвердженим начальником дільниці № 2 ТОВ «УЮТ-2011», згідно якому відповідач [PERSON] з лютого 2013 року до 30 квітня 2017 року дата складання акту, не проживає в квартирі № № 49 житлового будинку № 1 по вулиці Десантна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 11). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] кожна окремо, показали, що вони являються сусідами та друзями позивача, знали відповідача, який є сином позивача і якого остання зареєстрував в своїй квартирі для працевлаштування відповідача, однак з лютого 2013 року відповідач з позивачем не проживає, інколи приходить, але жодного разу не ночував, обізнані, що відповідач не проживає в квартирі позивача, особистих речей в ній не має. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Ч. 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні як колишнього члена сімї власника, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області для вирішення зазначеного питання. Позивачем [PERSON] сплачено судовий збір за подання до суду позову в сумі 640 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.1), який відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача.

Outcome: partial