Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

06.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в якому він просить стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 59 723,14 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.11.2016 року з ПАТ «Ощадбанку» на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти у розмірі 215 095,89 грн. та судовий збір. Судовим рішенням встановлено, що відповідачем порушені права позивача щодо отримання належних йому коштів за депозитним договором після ведення в банк тимчасової адміністрації, а саме з 29.04.2016 року, а судове рішення щодо стягнення вище вказаних грошових коштів виконано відповідачем тільки 26.12.2016 року. Позивач вважає, що за період з початку порушення його права на отримання коштів та до часу виконання судового рішення з відповідача слід стягнути інфляційні втрати та 3 % річних. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Представник АТ «Ощадбанк» проти вимог позову заперечував у повному обсязі та просив у його задоволені відмовити. У письмових запереченнях наданих суду зазначив, що позовні вимоги, які пред'являються у вказаному позові були предметом розгляду в суді та вирішені судовим рішенням від 13.07.2016 року. Позивач 10.06.2015 року звертався з заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» про включення його до загального реєстру вкладників фізичних осіб для здійснення виплат в межах гарантованої суми. Отже, право позивач виникло на отримання гарантованої суми з вкладами в АТ «Златобанк» лише після включення його до відповідного реєстру, однак не з 29.04.2015 року. Безпосередньо позивач звернувся до відповідач лише 19.11.2016 року з проханням повідомити де і коли він може отримати гарантовану суду. Виконання рішення суду відбулось в добровільному порядку, відразу після звернення позивача, а саме 26.12.2016 року. Суд заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, приходить до наступного висновку. За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судовим розглядом встановлено, що 21 січня 2015 року між позивачем та ПАТ «Златобанк» укладені договори банківського вкладу: № 078672 на суму 20 000 доларів США, № 078674 на суму 10 268,97 доларів США, № 080717 на суму 10 059,68 доларів США, відповідно до яких визначено строк повернення сум вкладів, нарахування відсотків за розміщення вкладів. Разом з тим, 13 лютого 2015 року в ПАТ «Златобанк» Національним банком України введено тимчасову адміністрацію, згодом розпочато процедуру ліквідації, у зв'язку з чим Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було повідомлено про виплату вкладникам, в тому числі позивачу, гарантованої суми у розмірі 200 000 грн., видача яких повинна була здійснюватись через відділення ПАТ «Державний ощадний банк України», починаючи з 29 квітня 2015 року. 10 червня 2015 року позивач звернувся із заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» про включення його до Загального реєстру вкладників із здійснення відповідного відшкодування коштів та його було включено до вказаного реєстру. Разом з тим, гарантовану суму коштів у розмірі 200 000 грн. позивач не отримав, оскільки працівниками відповідача вказана сума коштів була виплачена іншій особі за довіреністю та з даними паспорту, які не відповідають даним паспорту позивача. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2016 року позов [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 215 095,89 грн. та судові витрати по справі. Зазначене судове рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24.11.2016 року. Судовим рішенням встановлено, що на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено інформацію про порядок звернення вкладників ПАТ «Златобанк» щодо виплати гарантованої суми відшкодування через відділення відповідача, виплата яких розпочиналась з 29.04.2016 року. Вказана виплата мала здійснитись до 31.08.2015 року. Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Відповідно до ст. 28 Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Судовим рішенням від 13.07.2016 року, враховані положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та встановлено строк, після якого у позивача виникло право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних внаслідок не виплати йому гарантованої суми за вкладом, який був розміщений в ПАТ «Златобанк», а саме з 01.09.2015 року. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, зважаючи на обставини встановлені судовим рішенням, період з 29.04.2015 року по 30.08.2015 року не є тим періодом, коли відбулось порушення права позивача та з якого в нього виникло право на стягнення інфляційних втрат та 3 % річних в сенсі ст. 625 ЦК України. Тому, зазначені вимоги є необґрунтованими та не можуть бути задоволені. Проте, суд вбачає, що за період з 12.02.2016 року по 25.12.2016 року право позивача на належну йому виплату грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн. було порушено, тому позовні вимоги щодо стягнення 22 718,43 грн. інфляційних втрат, 3 % річних в розмірі 5210,96 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо тверджень представника відповідача про безпідставність позовних вимоги в цій частині, з тих підстав, що ці вимоги вирішені судовим рішенням, за першою вимогою здійснено виплату позивачу належних йому коштів, то з вказаними твердженнями суд не може погодитись, оскільки в цей період відбулось прострочення грошового зобов'язання, а отже виникли підстави визначені ст. 625 ЦК України щодо стягнення індексу інфляції та 3 % річних. Оскільки судом задовольняються позовні вимоги, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідач на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved