Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

06 вересня 2013 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя. Позивач у позовній заяві посилалась на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 19 травня 1990 року, від якого мають повнолітнього сина. Спільне життя з відповідачем не склалось, на даний час відповідач проживає з іншою жінкою. Під час перебування у шлюбі подружжям був придбаний автомобіль BYD S6 Crossover, д/н [NUMBER]. У зв'язку з зазначеним позивач звернулась до суду з даним позовом та просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, визнати вказаний автомобіль спільним сумісним майном подружжя, яке було придбане в період перебування у шлюбі та поділи даний автомобіль між сторонами шляхом сплати відповідачем позивачу половину вартості автомобіля, що складає 99 500,00 грн. (а. с. 2-3). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги уточнила в частині, а саме: просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля, що був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, просила суд позов згідно уточнень задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки у судове засідання не заперечував, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19 травня 1990 року, зареєстрованого Красногвардійським РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 318, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 5). Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючі вищезазначені обставини, та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені та до цього часу не поновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає й вважає, що це не можливо, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому даний підлягає розірванню. Судом також було встановлено, що станом на 23 грудня 2012 року на ім'я [PERSON], [INFO], зареєстрований автомобіль BYD S6 Crossover, 2012 року випуску, д/н [NUMBER], що підтверджується довідкою ВДАІ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а. с. 47). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 63 ЦК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленість між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частиною 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК (2947-14) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача про поділ майна подружжя, приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт, що автомобіль BYD S6 Crossover, д/н [NUMBER], був придбаний [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], суд вважає за необхідне визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину даного автотранспортного засобу. При цьому з огляду на положення постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог позивача щодо поділу автомобіля BYD S6 Crossover, д/н [NUMBER], шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля. На підставі викладеного,

Outcome: partial