Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

06.11.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який було уточнено, до [PERSON] про визнання спільним сумісним майном подружжя квартири [ADDRESS] та визнання права власності по 1/2 частки на дану квартиру за [PERSON] та [PERSON] .. Свій позов [PERSON] обґрунтувала тим, що з 27.07.2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Краматорського міського суду Донецької області 24.10.2011 року. Під час шлюбу, у 2007 році, за 50000,00 грн. ними була придбана однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на норми ст. 60 та ст. 70 Сімейного кодексу України позивач вважає, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і в разі його поділу їй, як дружині, належить 1/2 частка. Однак відповідач в добровільному порядку врегулювати спір не бажає, її право на частку у майні не визнає. Позивач просила поновити їй строк звернення до суду, який було пропущений з поважних причин, бо до жовтня 2020 року спору стосовно розпорядження спільним майном у них не виникало. Представник позивача - адвокат Гур`єв В.М. в судовому засіданні просив позов задовольнити, поновивши строк на звернення з даним позовом до суду, так як про порушення свого права [PERSON] дізналася лише у 2020 році, після того, як отримала копію ухвали Краматорського міського суду про скасування арешту на спірну квартиру за заявою [PERSON] .. В 2012 році вона залишила без розгляду свій позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, так як на той час вони між собою досягли домовленості щодо спільного майна. Представник відповідача - адвокат Снєжко А.Г. просила застосувати строк позовної давності і відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] .. Заначила, що 04.12.2007 року [PERSON] на підставі Договору-купівлі придбав спірну квартиру за 50500,00 грн., з яких 20500,00 грн. сплатив кредитними коштами, квартира була передана в іпотеку на підставі Договору №3ф/489/07-1 від 04.12.2007 року, а 30000,00 грн. залишилися боргом. Так як за квартиру була сплачена не вся сума, то в ній продовжувала жити колишня власниця - [PERSON] , рідна мати [PERSON] , яка там проживає і зареєстрована до теперішнього часу. З березня 2011 року шлюбні відносини сторони припинили, а шлюб розірвано рішенням суду від 24.10.2011 року. Після розірвання шлюбу позивачка не бажала сплачувала борги ні за кредитом, ні за квартиру колишньому власнику, тому [PERSON] самостійно погасив банківський кредит у сумі 11000,00 грн. та борг за квартиру у розмірі 30000,00 грн. [PERSON] в листопаді 2012 року. Заслухавши представників сторін, дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, укладений 27.07.2002 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №460. Шлюб між сторонами у справі розірвано на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24.10.2011 року у справі № 2-4265/11, яке набрало законної сили 04.11.2011 року. 04.12.2007 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу, відповідно до якого [PERSON] придбав однокімнатну квартиру, загальною площею 38,7 кв.м, житловою площею 19,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] , за 50500,00 грн., та згідно змісту договору 20500,00 грн. були сплачені покупцем до підписання договору, а решта 30000,00 грн. будуть повністю сплачені до 05.12.2007 року. 04.12.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] укладено Договір про іпотечний кредит №3ф/489/07, згідно якого [PERSON] до 03.12.2012 року надано в кредит у розмірі 30000,00 грн. із процентною ставкою 15,5 % річних на придбання однокімнатної квартири [ADDRESS] . Крім того, 04.12.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, ЗАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» та [PERSON] укладено Договір поруки №3ф/489/07-2, згідно якого поручитель ЗАТ «НКМЗ» зобов`язалося перед банком відповідати за погашення боргу [PERSON] по процентах за Кредитним договором на засадах солідарного боржника. 04.12.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] укладено Іпотечний договір №3ф/489/07-1, предметом якого є ціла однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , з метою забезпечення вимоги банку, що випливає з Договору про іпотечний кредит №3ф/489/07 від 04.12.2007 року. У відповідності до Акту прийому-передачі документів від 16.11.2012 року Краматорським безбалансовим відділенням філії «Центрально-міське відділення ПАТ «Промінвестбанк» у м. Горлівка Донецької області» повернуто після погашення кредиту [PERSON] документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, передані філії банку за іпотечним договором №3ф/489/07-1 від 04.07.2007 року в забезпечення зобов`язань по кредиту [PERSON] по договору на іпотечний кредит №3ф/489/07 від 04.12.2007 року, а саме: виписку БТІ №23958884 від 25.09.2009 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( [ADDRESS] ); договір купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу від 04.12.2007 року; виписки із державного реєстру правочинів №5073667 та №5078338 від 04.12.2007 року; технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] ; заяву [PERSON] про отримання від [PERSON] 50500,00 грн. по договору купівлі-продажу квартири з розстрочкою від 04.12.2007 року. У провадженні Краматорського міського суду Донецької області перебувала справа № 2/528/119/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 47524,72 грн. за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Рішенням Краматорського міського суду від 24.05.2012 року позовні вимоги [PERSON] задоволені, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі по 23678,25 грн. з кожного. Даним рішенням було встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана в інтересах родини [PERSON] та [PERSON] під час їх шлюбу за 50500,00 грн., із яких 20500,00 грн. [PERSON] сплатив [PERSON] до підписання договору, а решту 30000,00 грн., відповідно до розписки від 05.12.2007 року, зобов`язався сплатити [PERSON] до 05.12.2010 року у розмірі 5940,59 доларів США, а згідно розписки від 05.12.2010 року строк сплати боргу встановлено до 05.06.2011 року у розмірі 5940,59 доларів США, що еквівалентно 47524,72 грн.. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Щодо спільної сумісної власності подружжя та поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, то суд виходить з наступного. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, діючими нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя, тобто набута у шлюбі 04.12.2007 року квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] .. 11.02.2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Снєжко А.Г. звернулася до суду із заявою про застосування до спірних правовідносин позовної давності, так як [PERSON] зверталася в 2011 році до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, який залишила без розгляду, хоча їй було відомо, що в спірній квартирі проживала колишня власниця [PERSON] .. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується насамперед з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивний (сам факт порушення права) так і суб`єктивний (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). Згідно Акту про проживання від 31.03.2021 року, складеного головою правління ОСББ «Наш Дім» Лисаковою В.Н., в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] з 01.01.2005 року по теперішній час. 21.09.2011 року [PERSON] зверталася до суду з позовом до [PERSON] про визнання квартири за адресою: [ADDRESS] , і автомобіля ВАЗ 2110, реєстраційний номер [NUMBER] , спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , та визнання за нею права власності на 1/2 частку зазначеної квартири та 1/2 частку автомобіля. Ухвалою Краматорського міського суду від 02.04.2012 року позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, ЗАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» про поділ спільного майна подружжя, за заявою представника позивача залишено без розгляду Звернувшись до суду з даним позовом 06.11.2020 року, тобто через більш як дев`ять років після розірвання шлюбу, позивач [PERSON] пропустила встановлений законом строк позовної давності, та обґрунтувала причину пропуску строку позовної давності тим, що до жовтня 2020 року у неї з відповідачем не виникало питань стосовно розпорядження спільним майном. Свій первісний позов про поділ спільного майна подружжя від 21.09.2011 року позивач [PERSON] обґрунтовувала відсутністю між нею та [PERSON] домовленості про добровільний поділ спільного майна, а тому приймаючи до уваги конкретні обставини справи, які свідчать про обізнаність позивачки про порушення її прав ще до розірвання шлюбу та виникнення у неї права на позов про поділ майна подружжя після розірвання шлюбу - у листопаді 2011 року, а також особисті мотиви залишення нею в 2012 році попереднього позову про поділ майна без розгляду, суд вважає, що позивачка [PERSON] звернулася з позовом до суду поза межами встановленого законом строку позовної давності й поважність причин пропуску строку належним чином не довела. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача - адвокатом Снєжко А.Г., є підставою для відмови у позові. (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 р., передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 р. за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] пропустила строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про поділ майна подружжя без поважних причин, тому правові підставі для поновлення цього строку відсутні, що є підставою для відмови їй у позові, й, отже її порушене право не підлягає захисту судом.

Outcome: dismissed