Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

06.12.2018р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. №3-4). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.01.2019р. було передано справу для розгляду за підсудністю до Кобеляцького районного суду Полтавської області, оскільки згідно відповіді АДП ГУ ДМС УДМС України в Дніпропетровській області, відповідача знято з реєстрації в м. Дніпро до Полтавської обл., Кобеляцького р-ну, с. Сокілка, проте ухвалою судді Кобеляцького районного суду Полтавської області Мороз Т.М. від 06.03.2019р. справу повернуто до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для розгляду по суті (а.с. № 20). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.04.2019р. було відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання (а.с. № 27). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалась на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 12.05.2017р. в Шевченківському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом №227. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені. Причиною припинення шлюбних відносин є відсутність порозуміння, діаметрально протилежні погляди на сімейне життя, втрата почуття любові та поваги. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, та є неможливим. Підготовче засідання відповідно до вимог ст. 197 та п.3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України у справі проведено 26.06.2019р. (а.с. №40). В наданій до суду заяві від 26.06.2019р. позивачка позовні вимоги підтримала, зазначила, що з травня 2017р. сімейні відносини з відповідачем припинені, просила шлюб розірвати та винести рішення за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Також позивачка просила після розірвання шлюбу змінити прізвище на дошлюбне « [PERSON] » (а.с. № 46). Відповідач в наданій до суду 30.09.2019р. заяві позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, підтвердив те, що з травня 2017р. сімейні відносини з позивачкою були припинені, також просив розглянути справу 30.09.2019р. за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 50). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 12.05.2017р. сторони зареєстрували шлюб в Шевченківському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом №227 (а.с. №5). Від даного шлюбу малолітніх або неповнолітніх дітей сторони не мають. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через розбіжності в поглядах на подружні відносини, відсутність взаєморозуміння, сторони з травня 2017р. не підтримують подружніх стосунків та спільне господарство не ведуть. Спорів з приводу майна у сторін немає. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з травня 2017р. (більше 2 років тому), і з цього часу більше не відновлювалися, те, що спільних дітей сторони не мають, позивачка від позову не відмовилась, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704грн. 80коп. за ставками судового збору на 2018р., оскільки позов подано 06.12.2018р. (а.с.№2). На підставі викладеного,

Outcome: approved