overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

05.11.2013 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, вказавши, що [PERSON], [INFO], яка доводиться йому двоюрідною сестрою, страждає на тяжкі психічні захворювання та неодноразово лікувалася в різних медичних закладах, однак стан її здоров'я із часом не поліпшується, що підтверджено довідкою Покровської ЦРЛ. В зв'язку з чим [PERSON] встановлено І групу інвалідності. Справу розглянуто відповідно до ст.169 ЦПК України у відсутності заявника [PERSON] та його представника [PERSON], які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, просять заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи - органу опіки та піклування Покровської селищної ради Дніпропетровської області та представник зацікавленої особи - Покровської ЦРЛ надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, проти задоволення заяви не заперечують. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії довідки МСЕК №052849 від 23.01.1995 року [PERSON], 1978 р.н. являється інвалідом І групи з дитинства та потребує постійного стороннього догляду і нагляду. (а.с.9). Згідно акту №222 від 24.12.2013 року стаціонарної судово-психіатричної експертизи випливає, що [PERSON] виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі важкої розумової відсталості внаслідок ДЦП. По своєму психічному стану на даний час [PERSON] не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними. (а.с.33-36). Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатною. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною 4 ст. 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Отже, суд вважає за необхідне призначити недієздатній [PERSON] опікуна. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

05.11.2013 року [PERSON] звернулася до суду із цим позовом посилаючись на те, що з 11.08.2007 до 28.02.2011 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, а їй одній важко забезпечити дівчинку всім необхідним, тому змушена вимагати стягнення аліментів у розмірі не менше 30 відсотків прожит-кового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, але надіслала суду заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила вирішити спір у її відсутності. Відповідач [PERSON], який проживає у [ADDRESS], також в судове засідання не з'явився, але надіслав суду заяву, якою позов визнав та просив вирі-шити спір у його відсутності. Дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Ст.180 Сімейного кодексу України встановлений обов'язок бать-ків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності із долученими до справи документами (а.с. 3,4) сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], яка згідно довідки виконкому Дроздо-вицької сільської ради № 313 від 04.11.2013 року перебуває на утри-манні матері [PERSON], [INFO], яка перебу-ває у відпустці по догляду за другою дитиною - [PERSON], [INFO]. Наведені докази дають підстави вважати, що позивач є малоза-безпеченою, а отже цілком очевидно, що їй важко самій утримувати дитину, тобто вона доказала своє право на стягнення аліментів із відповідача. Ст.181 СК України встановлений такий спосіб виконання батьками обов'язку по утриманню дитини як присудження аліментів у частці від заробітку(доходу) матері чи батька, а відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON], [INFO], отже моло-дий, здоровий; згідний, а отже і може сплачувати аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

05.11. 2013 року заявник [PERSON] звернулася в суд з заявою про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, мотивуючи свою заявою тим, що вона є онукою [PERSON], [INFO], яка є інвалідом першої групи. На даний час [PERSON] не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, та потребує постійного лікування та сторонньої допомоги. Просила суд визнати [PERSON], [INFO] недієздатною та призначити, [PERSON], [INFO] опікуном [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала. Просили її задовольнити в повному обсязі. Зацікавлена особа Управління праці та соціального захисту населення Київського району в судове засідання свого представника не направила, попередньо надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання. Суд, заслухавши заявника [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали даної цивільної справи, дійшов до висновку, що вимоги заявника необхідно задовольнити з наступних підстав. Згідно частини 1 статті 237 ЦПК України встановлено, що заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подана членами її сім?ї, органом опіки та піклування, наркологічним або психіатричним закладом. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] являється інвалідом першої групи. Відповідно до Акту судово-психіатричної експертизи №123 від 05.03.2014 року [PERSON], [INFO] на даний час страждає стійким хронічним психічним розладом, а саме: виявляє грубі когнітивні порушення з моторною та сенсорною афазією. Психічний розлад позбавляє її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.45-49). Частиною 1 статті 39 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Частиною 1 статті 60 ЦК України встановлено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна. Опікуном [PERSON] [INFO] може бути її онука [PERSON],[INFO]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

05.11.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 22132,72 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що згідно укладеного договору №б/н від 16.08.2006 року, ПАТ КБ «Приватбанк» надало [PERSON] кредит в сумі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов кредитного договору. Заборгованість відповідача станом на 31.08.2013 року становить 22132,72 грн. і складається з наступних сум: 5687,60 грн. - заборгованість за кредитом; 14914,99 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1030,13 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати - 229,40 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що в порядку заочного розгляду справи зі згоди представника позивача, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16.08.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, - а.с.8-12. Відповідач взяті на себе зобов'язання передбачені в договорі по поверненню кредиту, сплаті відсотків, комісії не виконує, має заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору в розмірі 22132,72 грн. Вказана заборгованість, згідно розрахунку, складається з наступних сум: 5687,60 грн. - заборгованість за кредитом; 14914,99 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1030,13 грн. - штраф (процентна складова), - а.с.4-7. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом Таким чином з [PERSON] слід стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 22132,72 грн., а також, сплачені при подачі позову судові витрати в розмірі 229,40 грн. судового збору. На підставі ст.ст.526, 611 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

05.11.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 26402,57 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що згідно укладеного договору №KRIMRX02430052 від 08.09.2006 року, ПАТ КБ «Приватбанк» надало [PERSON] кредит в сумі 5596,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язалась погашати заборгованість за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов кредитного договору. Заборгованість відповідача станом на 17.09.2013 року становить 26402,57 грн. і складається з наступних сум: 1348,87 грн. - заборгованість за кредитом; 8641,89 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 615,65 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 14062,70 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1233,46 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати - 264,03 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що в порядку заочного розгляду справи зі згоди представника позивача, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 08.09.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, - а.с.5-9. Відповідач взяті на себе зобов'язання передбачені в договорі по поверненню кредиту, сплаті відсотків, комісії не виконує, має заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору в розмірі 26402,57 грн., яка складається з наступних сум: 1348,87 грн. - заборгованість за кредитом; 8641,89 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 615,65 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 14062,70 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1233,46 грн. - штраф (процентна складова), - а.с.3-4. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом Таким чином з [PERSON] слід стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 26402,57 грн., а також, сплачені при подачі позову судові витрати в розмірі 264,03 грн. На підставі ст.ст.526, 611 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

05.11.2013 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом, в якому просить винести рішення про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] та визначити місце проживання доньки [PERSON] з матір'ю. Позовну заяву обґрунтовує тим, що шлюб між ними зареєстровано 27.05.2011 року. Від шлюбу у них є донька [PERSON], [INFO] Стосунки з відповідачем складалися погано. Сторони постійно сварилися, конфліктували. На даний час сторони проживають окремо, не ведуть спільного побуту та втратили почуття один до одного. Майнового спору між сторонами на даний час немає. Дитину позивач після розірвання шлюбу просить залишити проживати з нею. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила такий задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив надати їм строк для примирення подружжя. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 09.12.2013 року сторонам було надано строк для примирення подружжя. Однак, впродовж цього строку сторони не примирилися та звернулися в суд з заявами про проведення подальшого судового розгляду у їх відсутності і відповідач зазначив, що позов визнає та просить такий задоволити. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Сторони зареєстрували шлюб 27.05.2011 року. За час спільного проживання у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Суд приймає визнання відповідачем позову і приходить до висновку, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, цей шлюб слід розірвати. Майнового спору між сторонами на даний час немає. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи те, що відповідач не заперечує проти того щоб дитина після розірвання шлюбу проживала з матір'ю, суд приходить до висновку, що у цій частині позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Позовні вимоги позивача про покладення на відповідача витрат пов'язаних з реєстрацією шлюбу в органах РАЦСу задоволенню не підлягають, оскільки оплату за послуги з реєстрації актів цивільного стану здійснює особа яка звернулася за наданням таких послуг. З відповідача слід стягнути судовий збір в користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

05.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 47940,30 грн. і судових витрат. Позивач в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та клопотання про заміну позивача правонаступником. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11 вересня 2012 року між ПАТ «Ерсте Банк», найменування якого змінено на ПАТ «Фідокомбанк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 50000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 24 місяців. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 21.10.2013 року становить 47940 грн. 30 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 39583,41 грн., з яких прострочено 14583,33 грн., відсотки 745,06 грн., з яких прострочено 745,03 грн., комісія - 7611,83 грн., з яких прострочено - 7611,83 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

05.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 22735 грн 18 коп., а також 229 грн 40 коп. у відшкодування понесених судових витрат. Сторони у судове засідання не з'явилися, при цьому представник позивача надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, якою також повідомив про згоду на заочний розгляд справи у разі відсутності відповідача. В зв'язку з цим, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідач про причини своєї неявки не повідомила, у зв'язку з чим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 28.03.2008 року сторони уклали кредитний договір відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит сумі 5000 грн, із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 24% річних від суми залишку (далі по тексту - Договір). Пунктом 8.6 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною Договору, встановлено, що в разі порушенні умов Договору відповідач повинна сплатити штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми боргу. Згідно статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 03.07.2013 року складає 22735 грн 18 коп., зокрема: - заборгованість за кредитом - 2472 грн 63 коп., - заборгованості по сплаті відсотків - 8903 грн 73 коп., - заборгованість по сплаті комісії - 9800 грн, - штраф - 1558 грн 82 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а.с. 10), правильність якого відповідачем не спростована, що є підставою для її стягнення. За таких обставин, даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

05.11.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що зареєструвала шлюб з відповідачем по даній справі 18.12.1996 року у виконавчому комітеті Мирнопільської сільської ради Арцизького району Одеської області, про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис за № 17. Спільне життя між позивачкою та відповідачем не склалося з причини взаємного непорозуміння. Від цього шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. З урахуванням наведеного, зазначаючи, що подальше збереження сім'ї неможливо, [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] Сторони в судове засідання не з'явилися. 05.03.2014 року від представника позивачки та відповідача до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому відповідно до письмових заяв представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, перевірив матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Спільне життя між сторонами не склалося з причини взаємного непорозуміння. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, сторони дійсно перебувають у шлюбі, однак він носить формальний характер. Сторони фактично припинили відносини як подружжя, відносин не підтримують. Спору матеріального характеру, майнових заперечень один до одного у них немає. Між ними досягнута згода про місце проживання дітей. У зв'язку з наведеним суд вважає, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх шлюбу неможливо та шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб у зв'язку з реєстрацією шлюбу [PERSON] змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище «[PERSON]». В зв'язку з тим, що позивачка не зверталася до суду із заявою про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд приходить до висновку, що позивачка бажає після припинення шлюбу іменуватися цим же прізвищем, що і зараз, а саме - «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved