Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

05.04.2016 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 липня 2012 року померла його баба [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в смт. Саврань, Савранського району, Одеської області по вул. Байдукова буд. 18. Заповіту померла не складала, а тому відповідно до ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України (у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу), спадщина відкрилася за законом. Спадкоємцем першої черги після смерті баби є батько позивача (син померлої) [PERSON], спадкоємцем пятої черги являється [PERSON], онук померлої. Позивач доглядав та матеріально допомагав бабі на протязі останніх дванадцяти років до її смерті, оскільки проживав поруч: вул. Байдукова, буд. 21 у смт. Саврань, Савранського району, Одеської області, купував їй продукти харчування, ліки, та виконував інші дії для створення нормальних побутових умов. Така ситуація склалася, оскільки баба досягла похилового віку, знаходилася у безпорадному стані та не могла самостійно себе обслуговувати. При цьому син померлої [PERSON] мешкав окремо, ухилявся від надання бабі необхідної допомоги, не надавав коштів на життєві потреби. З урахуванням викладеного позивач з метою захисту своїх прав спадкоємця пятої черги звернувся до суду з позовом про усунення [PERSON] від права спадкування. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та на полягав на їх задоволенні. Відповідач позовні вимоги не визнав. Заперечив щодо їх задоволення, вказавши, що він дійсно пропустив строк на подачу заяви до нотаріальної контори на прийняття спадщини і на даний час жодних дій на поновлення такого строку не вживає. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивача та відповідача викладені ними в судовому засіданні, вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено. 18 липня 2012 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 19 липня 2012 року складено відповідний запис актовий запис № 63, місце реєстрації відділ державної реєстрації актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції в Одеській області (свідоцтво про смерть серія І ЖД № 291648) (а. с. 4). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в смт. Саврань, Савранського району, Одеської області по вул. Байдукова буд. 18. Заповіту померла не складала, а тому відповідно до ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України (у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу), спадщина відкрилася за законом. Спадкоємцем першої черги після смерті баби є батько позивача (син померлої) [PERSON], спадкоємцем пятої черги являється [PERSON], онук померлої (а. с. 7). [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. З матеріалів справи вбачається, що позивач проживає та зареєстрований за адресою [INFO] (а. с. 5), а спадкодавець проживав за адресою [INFO]. Позивачем не надано суду доказів про те, що відповідачем вжито будь-яких дій для поновлення строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 18 липня 2012 року. Крім того, не надано суду доказів, що підтверджували б факт звернення позивача до нотаріальної контори про прийняття спадщини після [PERSON] та відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за прийняття спадщини спадкоємцями 1-4 черги спадкування. Позивачем не заявлялися до суду клопотання про забезпечення доказів відповідно до ст. 137 ЦПК України. Таким чином судом встановлено, що прийняття спадщини сторонами після смерті спадкодавця не відбулося та не відбувається. Отже між сторонами відсутній спір щодо права спадкування, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed