Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

07.06.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме у житловому будинку по [ADDRESS], мотивуючи тим, що вона є власником цього житлового будинку, де на правах члена сім'ї, зареєстрований її колишній зять [PERSON], який фактично не проживає в будинку з 2009 року, добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, реєстрація відповідача порушує права позивача та перешкоджає реалізації права власності у повному обсязі. Позивач [PERSON] до суду не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, із заявою про перенесення слухання справи до суду не звертався, відзиву на позов не надав, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Представник третьої особи - Болградської міської ради Одеської області, Арнаутов М.І., який діє на підставі довіреності, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26.09.1985 року [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS], договір посвідчений державним нотаріусом Болградської державної нотаріальної контори за № 3347 (а.с.6-7), а також відповідно до договору купівлі-продажу від 09.06.1998 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON], продав [PERSON] 1/2 частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], договір посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфімовою Т.І. за № 1-3688 (а.с.5), тобто увесь житловий будинок належить [PERSON] на праві власності. На підставі рішення виконавчого комітету Болградської міської ради від 19.11.1997 року № 411, домоволодінню, розташованому по вул.Заводська, буд.44 була присвоєна нова поштова адреса вул.Заводська, буд.80, що підтверджується довідкою №1089/02/2 від 22.08.2018 року, виданої виконавчим комітетом Болградської міської ради Одеської області, Судом встановлено, що відповідач [PERSON] за згодою власника вищезазначеного житлового будинку був в ньому зареєстрований 14.03.2006 року, що підтверджується записом в будинковій книзі (а.с.8-11), але в зазначеному домоволодінні не проживає з 2016 року, що підтверджується актом від 07.09.2018 року про опитування сусідів [PERSON], проживаючої в [ADDRESS] та [PERSON], проживаючої в [ADDRESS]. Окрім цього шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, про що 07.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області зроблено актовий запис № 103 (а.с.16). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановленому законом. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Статтею 64 ЖК України встановлено, що до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вселився у вказаний житловий будинок на правах члена сім'ї власника будинку та 14.03.2006 року зі згоди власника будинку був зареєстрований в ньому, але з 2016 року відповідач в будинку не проживає. Враховуючі, що відповідач майже 2 (два) роки не проживає у зазначеному будинку, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком, оскільки реєстрація відповідача в зазначеному домоволодінні створює перешкоди позивачу, як власнику домоволодіння, у вільному користуванні та розпорядженні належним їй домоволодінням.

Outcome: approved