Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

05.04.2019 року до суду надійшла заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Заявник вказує, що їй на праві власності належить квартира, право власності стверджено відповідними правовстановлюючими документами, однак після зміни паспорта вона встановила, що в свідоцтвах про право власності допущено описку в написанні її по батькові. Заявник, посилаючись на обставини викладені у заяві та на ст. ст. 315, 318 ЦПК України, просить суд встановити факт належності їй - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , правовстановлюючих документів, зокрема: -свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.07.1994 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 1465 на Ѕ частини квартири що розташована за адресою: [ADDRESS] ; -свідоцтва про право власності на житло, яким посвідчено право власності на квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] від 23.09.1993 року видане згідно розпорядження від 23.09.1993 року № 42. В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. На адресу суду надійшла заява, якою представник заявника просить суд розгляд справи провести участі заявника та за його відсутності. Просив суд задовольнити їх вимоги посилаючись на обставини викладені у заяві . Представник заінтересованої особи: відділ державної реєстрації Володарської районної державної адміністрації Київської області свого представника в судове засідання не направили та не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] Ст.81 ч. 3 ЦПК України зазначає, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Отже, суд застосувує положення ст. 247 ч.2 ЦПК України , яка зазначає, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, взявши до уваги позиції заявника викладену у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, представника заявника та представника заінтересованої особи, викладених у відповідних заявах що надійшли на адресу суду, дослідивши письмові докази, вважає , що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на названу нерухомість за заявником стверджено правовстановлюючими документами, зокрема: -свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.07.1994 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 1465 на Ѕ частини квартири що розташована за адресою: [ADDRESS] ; -свідоцтвом про право власності на житло, яким посвідчено право власності на квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] від 23.09.1993 року видане згідно розпорядження від 23.09.1993 року № 42. Однак, у названих вище правовстановлюючих документах невірно зазначено по батькові заявницю. В паспорті заявник вказана як « [PERSON] »( а.с.7,8), в свідоцтві про народження заявник вказана, як « [PERSON] » ( а.с.10) , а в правовстановлючих документах про належність, яких заявник звернулася до суду [PERSON] зазначена по батькові « [PERSON] »( а.с. 13-14,15). Зазначена невідповідність у написанні по батькові перешкоджає заявнику оформити належне їй майно згідно вимог чинного законодавства, на що вказує інформацієя з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність відомостей про реєстрацію права власності зазначеного нерухоме майно. Ст. 124 Конституції України визначає, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини , що виникають у державі . Пункт п`ятий частини другої ст. 293 ЦПК України, визначає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 315 ч.1 п. 6 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п. 12 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на даний час провести процедуру реєстрації права власності на вище зазначену квартиру неможливо, оскільки заявник в правовстановлючих документах на квартиру вказана по батькові « [PERSON] » в той час як в паспорті « [PERSON] ». У відповідності із п.7 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Таким чином, судом встановлено, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.07.1994 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 1465 на Ѕ частини квартири що розташована за адресою: [ADDRESS] та свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено право власності на квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] від 23.09.1993 року видане згідно розпорядження від 23.09.1993 року № 42 дійсно належать заявнику. Встановлені судом обставини вказують , що невідповідність у написанні по батькові у правовстановлюючих документах перешкоджає заявнику реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження належною їй квартирою. Внести виправлення чи отримати нові правовстановлючі документи на даний час неможливо оскільки норми чинного законодавства не передбачають такої процедури. Враховуючи встановлені та наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючих документів є обґрунтованою. З метою захисту передбаченого законом права заявника, від встановлення якого залежить право заявника на квартиру. Суд визнає вимоги заявника обґрунтованими , оскільки вони ґрунтуються на законі та задовольняє їх. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved