Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

06.03.2017 року до суду з позовом звернувся [PERSON], в якому просить суд, визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після померлої 23 серпня 2016 року баби [PERSON], а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул.Центральна, 103 в с.Юрово Олевського району Житомирської області, як спадкоємцю за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що за бабою [PERSON], відповідно до господарської книги по теперішній час рахується зазначений житловий будинок зі всіма надвірними будівлями, який розташований за вказаною адресою, а також їй була виділена земельна ділянка під обслуговування житлового будинку за вказаною адресою, однак внаслідок смерті не встигла зареєструвати право власності в реєстрі речових праві, в результаті чого не набула права власності. За таких обставин позивачу було відмовлено в оформленні спадщини на будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач заявлені позовні вимоги підтримала із підстав, які наведено у позовній заяві та просить суд задовольнити його позовні вимоги повністю, подавши до суду письмову заяву щодо розгляду справи у його відсутності. Представник відповідача Олевської міської ради в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги визнають. Представник третьої особи Управління економічного розвитку, інфраструктури і торгівлі Олевської РДА в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до довідки Олевської міської ради Житомирської області № 112 від 02.03.2016 року слідує, що згідно запису в погосподарської книги за 2015-2020 роки, житловий будинок № 103 по вул.Центральна в с.Юрове, Олевського району Житомирської області належав [PERSON], бабі позивача [PERSON], а також їй була виділена земельна ділянка під обслуговування житлового будинку за вказаною адресою, що також підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (а.с.14-17). Однак за життя спадкодавцем не було належним чином оформлено зазначене спадкове майно. \~ \~ \~ \~ Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON], померла 23.08.2016 року.(а.с.9). За життя [PERSON], 23.08.2012 року, баба позивача, склала заповіт відносно свого майна, а саме житлового будинку з усіма надвірними будівлями, що знаходиться по вул.Центральна, 103 в с.Юрово, Олевського району Житомирської області на користь свого внука [PERSON], що стверджується копією заповіту зареєстрованого в реєстрі № 10 від 19.07.2016 року секретарем Юрівської сільської ради. Заповіт станом на 20.02.2017 року не змінено та нескасовано (а.с.10). \~ \~ \~ \~ Позивач є внуком померлої [PERSON], і на час відкриття спадщини, в шестимісячний строк подав заяву до Олевської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої баби [PERSON] (а.с. 19, 20). При зверненні до Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON], позивачу було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів, які б доводили належність майна померлому спадкодавцю, що стверджується відповідною постановою Олевської державної нотаріальної контори від 02.03.2017 року.(а.с.22). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Суд, дослідивши і оцінивши всі докази по справі, прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.1217, 1220 -1222, 1233, 1234, 1235, 1248 ЦК України, з яких слідує, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. У статтях 1268 та 1269 ЦК України зазначено також, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як слідує із матеріалів справи, на час побудови і здачі в експлуатацію зазначеного будинку, реєстрація домоволодіння в сільській місцевості здійснювалася у виконкомі сільської ради, про що робився відповідний запис у погосподарській книзі з відкриттям особового рахунку, а реєстрація будинків органами БТІ проводилася лише у містах і селищах міського типу, що було передбачено інструкцією Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29.07.1959 року, та інструкцією Міністерства комунального господарства РСР «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року. Таким чином, житловий будинок № 103 по вул.Центральна в с.Юрово, Олевського району Житомирської області, з врахуванням наведених нормативно-правових актів, в органах БТІ зареєстрований не був, оскільки законодавством, яке було чинним на той час, не було передбачено реєстрацію в сільській місцевості нерухомого майна органами БТІ. Разом із тим, відповідно до Положення про державний нотаріат УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 31.08.1964 року № 941, яке мало чинність до набуття чинності нового Цивільного кодексу України (01.01.2004 р.), слідує, що підтвердженням належності будинку, можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся. Якщо до складу спадкового майна входить жилий будинок (частина будинку) державний нотаріус вимагає правовстановлюючий документ про належність будинку (частини будинку), квартири спадкодавцю, довідку-характеристику бюро технічної інвентаризації, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящихся. Разом з тим відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», слідує, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За таких обставин, належність вказаного нерухомого майна спадкодавця, за її життя стверджується вищевказаною довідкою Олевської міської ради Житомирської області № 112 від 02.03.2017 року, що виписана органом місцевого самоврядування на підставі погосподарських книг, оскільки на час забудови і здачі в експлуатацію житлового будинку № 102 по вул.Центральна в с.Юрово Олевського району Житомирської області інвентаризація нерухомого майна у даному населеному пункті органами БТІ не проводилась, а здійснювалася у виконкомі сільської ради відповідно до погосподарських книг. Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за заповітом та фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, а саме будинком № 103 з надвірними будівлями по вул.Центральна в с.Юрово Олевського району Житомирської області, а право власності на спадкове майно належне померлій [PERSON] повністю підтверджене, однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б доводили належність зазначеного вище спадкового майна померлій [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як під час судового розгляду справи було встановлено, що позивач є внуком померлої [PERSON], яка своє майно заповідала позивачу [PERSON], і у звязку з чим позивач має право, як спадкоємець за заповітом на спадкування всього належного спадкодавцю [PERSON] майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved