Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

06 серпня 2018 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 17,76 га, оформленої відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХС № 059108 від 24.03.2003 року, загальнодержавний кадастровий номер: 6520983000:03:013:0027, розташованої на території Новодмитрівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 18 листопада 2014 року. Позовна заява мотивована тим, що 18 листопада 2014 року померла бабуся позивача [PERSON], після якої відкрилась спадщина у виді земельної ділянки площею 17,76 га розташована на території Новодмитрівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, ? частку якої позивач прийняв шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, який в свою чергу відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстави неможливості встановлення місця відкриття спадщини та кола осіб, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Право на спадкування позивач набула у звязку з тим, що її мати [PERSON] у встановленому законом порядку відмовилась від спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], на її користь відповідно до заяви від 13 травня 2015 року. Відповідачами визначені інші спадкоємці за законом першої черги, з яких [PERSON] є донькою померлої, а [PERSON] є сином померлої. Оскільки у позасудовому порядку дане питання вирішене не може бути позивач звернувся до суду із відповідними вимогами. Відзив на позов не подано. На судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, просив позов задовольнити. На судове засідання представник відповідача [PERSON] не зявився, надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. На судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, надала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені сторонами обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. 18 листопада 2014 року померла [PERSON], що підтверджується актовим записом № 115 зробленим 03 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великоолександрівського районного управління юстиції у Херсонській області. На момент смерті їй належала земельна ділянка площею 14,76 га у межах згідно з планом розташовану на території Новодмитрівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується: Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХС № 059108 від 24 березня 2003 року зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 339; витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05 квітня 2016 року. Відповідно до актового запису про народження № 40 складеного 27 грудня 1962 року Виконавчим комітетом Новодмитрівськох сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до актового запису про народження № 33 складеного 01 вересня 1959 року Новодмитрівським сільським ЗАГСом Великоолександрівського району Херсонської області батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до актового запису про шлюб № 30 складеного 30 квітня 1978 року Виконавчим комітетом Ореховської сільської ради Сакського району Автономної Республіки Крим [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до заяви від 13 травня 2015 року, зареєстрованій в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 209, спадкова справа № 73/2015, [PERSON] відмовилась від належної їй частки у спадщині, що залишилась після смерті матері [PERSON] на користь її доньки (онуки померлої) [PERSON] Відповідно до постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 березня 2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку спірної земельної ділянки у звязку з відсутністю документів, що підтверджують місце відкриття спадщини та кола осіб, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до частини першої статті 1217 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (далі ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини Відповідно до\~частини другої\~статті 1274\~ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Отже, із зазначених положень цивільного законодавства вбачається, що позивач є спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину після смерті бабусі, а отже має право ставити на вирішення суду питання про перехід власності належної спадкодавцю до неї у порядку спадкування. Факт прийняття позивачем спадщини відповідачами не заперечується, що в силу частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі ЦПК України) не підлягає доказуванню. Спадкова маса складає 1/2 частку спірної земельної ділянки з огляду на презумпцію рівності часток у спадщині, адже відповідачем [PERSON] також прийнято спадщину у виді вказаного майна після смерті його матері. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, яка прийняла спадщину у виді майна, що належало її бабусі, так і відповідача, який не набув таке право на спірне майно у порядку встановленому законом успадкувавши при цьому іншу його частину. Крім того, ухвалюючи рішення у справі суд керується однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права», на необхідність застосування якої звернула увагу [PERSON] Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року 310/11534/13-ц. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем за законом прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті спадкодавця, у виді частини земельної ділянки, яка належала останньому на момент смерті. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідачів, вирішення вимоги позову не віднесено до їх компетенції, відповідачами позовні вимоги не заперечувалися та їх учать обумовлена встановленим законом порядком вирішення спорів подібної категорії. На підставі викладеного,

Outcome: approved