Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

06.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, де просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 328,70 грн. та судовий збір в сумі 233,29 грн.. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачкою 07.04.2008 року був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав відповідачці кредит у сумі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданого розрахунку, станом на 14.10.2013 року заборгованість складає 23 328,70 грн., із них: 2836,00 грн. - заборгованість за кредитом; 12 080,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6825,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 1087,08 грн. штраф (процентна складова). Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі з підстав вказаних в позові, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що 07.04.2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого на підставі заяви [PERSON], відповідачу було відкрито картковий рахунок, сума кредитного ліміту - 3 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві про надання кредиту, відповідач погодилася з тим, що у разі прийняття банком позитивного рішення про надання їй кредиту - її заява разом з пам'яткою клієнта, Умови і правила надання банківських послуг (далі - Умови), Тарифи банку та анкета-заява позичальника будуть складати кредитний договір між нею та банком (а.с. 4 - 11). Позичальник зобов'язувався повернути суму кредиту, відсотки, винагороди відповідно до заяви та Умов. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а відповідач - свої зобов'язання належним чином не виконує, оскільки почав допускати прострочення по платежам (а.с. 4). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що при укладенні договору кредиту сторони досягли згоди щодо його умов у відповідності зі ст.638 ЦК України, які є обов'язковими до виконання ними. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, через невиконання відповідачкою своїх зобов'язань перед позивачем, станом на 14.10.2013 року заборгованість складає 23 328,70 грн., із них: 2836,00 грн. - заборгованість за кредитом; 12 080,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6825,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 1087,08 грн. штраф (процентна складова). Оскільки відповідачка не виконує свої зобов'язання належним чином, то банк-кредитор має право вимагати виконання зобов'язання від боржника, відповідно до зазначеного договору. Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Пунктом 6.5 Умов і правил надання банківських послуг, передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.6.6 Умов зазначено, що у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. У п.8.6. Умов зазначено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.9.12 Умов - договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же період. Відповідно до п. 9.3 «Умов» картрахунки відкриті на невизначений термін за виключенням вимог, викладених в п.п. 9.6, 9.7. Згідно з п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою, по закінченню терміну дії відповідна картка продовжується Банком на новий термін (шляхом надання Клієнту Карти з новим терміном дії) якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява позичальника про закриття картрахунку. До суду не надано даних про те, що від [PERSON] надходила заява про закриття відкритого банком на її ім'я картрахунку, а тому укладений між сторонами договір не припинив свою дію, є чинним, а тому і підстав для застосування до нього строків позовної давності немає. Як підтверджено матеріалами справи, банком вчинено всі дії, передбачені законом та умовами договору кредиту, а оскільки відповідач умов договору не виконувала, то банк-кредитор мав право вимагати виконання зобов'язання від боржника, відповідно до зазначеного договору. Розрахунки по заборгованості, не викликають сумнівів у їх вірності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що загалом вимоги банку задоволені на суму в повному обсязі, відповідачка має відшкодувати банку судові витрати в розмірі 233,29 грн., відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved