Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

06 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на ? частину житлової квартири, розташованої за адресою: Луганська область, м.Луганськ, Жовтневий район, кв. Дружби, 12-В/90. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником ? частини зазначеної вище житлової квартири на підставі договору дарування частки квартири від 13.05.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] В липні 2014 року у звязку із проведенням бойових дій на території м.Луганська він разом зі своєю родиною був змушений виїхати до м.Дніпро. Через погіршення ситуації він не мав достатньо часу щоб зібрати речі, тому вже в м.Дніпро виявив, що серед речей відсутній договір дарування частки квартири. На той час він вважав, що вказаний договір залишився у м.Луганську. Після стабілізації ситуації у він повернувся до м.Луганськ, однак договору дарування частки квартири не знайшов, у звязку з чим дійшов висновку про те, що документ був загублений разом з іншими речами під час виїзду з міста у липні 2014 року. При яких саме обставинах це відбулось він не памятає, так як внаслідок швидких зборів та бойових дій перебував у стресовому стані. У вересні 2017 року він вирішив розпорядитись належною йому ? частиною квартири. Проте нотаріус йому повідомив, що розпорядитись майном він може лише за умови подання документів, що підтверджують його право власності. Дублікат втраченого договору дарування він отримати також не має можливості через те, що діяльність приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] припинена 10 серпня 2016 року. Тому позивач змушений звернутись до суду із вищевказаним позовом. Сторони в судове засідання не зявились. Представник позивача надав заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Від відповідача також надійшла письмова заява, відповідно до якої [PERSON] просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.2 ст.158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено наступне. Згідно копії договору дарування частки квартири від 13.05.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] належну їй ? частку житлової квартири за адресою: Луганська область, місто Луганськ, квартал Дружби, б. 12-В, кв. 90, подарувала [PERSON] (а.с.10). З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26376929 від 10.06.2010 року вбачається, що [PERSON] на підставі договору дарування від 13.05.2010 року №4102, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON]І є власником ? частини житлової квартири №90 на кварталі Дружби у буд. 12-В, м.Луганськ(а.с.11). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №99627026 від 07.10.2017 року, ? частка квартири №90 в будинку №12-В, на кварталі Дружби у м.Луганськ, належить [PERSON] (а.с.15). В газеті «Проспект» від 27 вересня 2017 року №39 було розміщене оголошення з приводу втрати договору-дарування ? частини квартири від 13.05.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №4102 на імя [PERSON] (а.с.17). Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог п.п. 1, 5 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 6\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Статтею 392 ЦК України\~встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом\~ст. 392 ЦК України\~потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, піддягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно з вимогами\~ст. 316 ЦК України, право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном Відповідно до\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 53 Закону України «Про нотаріат», у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Як вбачається з листа Головного територіального управління юстиції у Луганській області №88/24/09-71/4 від 28.09.2017 року, згідно з наказом Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 10.08.2016 року №396/В «Про припинення приватної діяльності приватного нотаріуса [PERSON]І.», приватна діяльність останнього була припинена 10 серпня 2016 року. Отримати дублікат договору дарування частки квартири немає можливості, оскільки документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса [PERSON] до Луганського обласного державного нотаріального архіву не передані та залишаються за попереднім місцем розташування робочого місця приватного нотаріуса (а.с.14). Згідно правової позиції Верховного Суду від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач, який є власником ? частини квартири, позбавлений можливості реалізації свого права власності через втрату правовстановлюючого документу, який засвідчує право власності, а отримати дублікат втраченого документу є неможливим. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved