Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

06.11.2018 року [PERSON], уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудсервіс групп», якою просить розірвати трудові відносини між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбудсервіс групп»; визнати повноваження [PERSON], як директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудсервіс групп» припиненими з 25.10.2017 року за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпПУ; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудсервіс групп» сплачений судовий збір за подачу позову. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 07.11.2018 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Будь-яких заяв з цього приводу від сторін до суду не надходило. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явився, уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудсервіс групп» в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача,приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до протоколу № 1 від 20.04.2015 року загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудсервіс групп» [PERSON] було призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудсервіс групп». Вказаний факт також підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру про проведення державної реєстрації юридичної особи ТОВ ««Укрбудсервіс групп», з якого вбачається, що [PERSON] - керівник з 20.04.2015 року, згідно з статутом/а.с.9/ Судом було досліджено статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудсервіс групп», затверджений рішенням загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудсервіс групп», протокол №1 від 26.11.2016 року, з якого вбачається, що до виключної компетенції загальних зборів належить вирішення таких питань як, призначення та відкликання голови зборів, директора./а.с.11/ Згідно статуту, засновниками товариства є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вищим керівним органом Товариства є загальні збори учасників. Виконавчим органом товариства є директор. Директор вирішує всі питання діяльності товариства, за винятком тих, що віднесені до компетенції загальних зборів учасників. Відповідно до п.9 Статуту трудові відносини працівників з товариством виникають на підставі трудових договорів/контрактів/ і регулюються законодавством України про працю: Кодексом законів про працю України, Законами України «Про оплату праці», «Про відпустки», іншими законодавчими та нормативними актами України та цим Статутом./а.с.22/ За змістом положень ст. 38 КЗпП України, ст.145 ЦК України, ст.ст. 58,60,62 ЗУ «Про господарські товариства» право директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов'язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчим орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр. Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов'язані із застосуванням даною норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 р. №14-рп/2004, від 16.10.2007 р. №8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. №2-рп/2008 зазначав, що визначене ст.43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Суд встановив, що 25.10.2017 року позивач, маючи намір припинити трудові відносини з товариством, надіслав поштовим повідомленням з описом-вкладення Загальним зборам учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудсервіс групп» та його засновникам [PERSON] та [PERSON] заяви про звільнення з посади директора товариства на підставі ст.38 КЗпП України. Однак, станом на момент подачі позову заява належним чином розглянута не була, загальні збори засновниками не ініційовані, рішення по заяві не прийнято. Товариством були порушені трудові права позивача, зокрема його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. Із пояснень позивача вбачається, що спочатку він працював у ТОВ «Укрбудсервіс групп» на посаді менеджера, потім йому запропонували посаду директора, на яку він погодився та надав для запису трудову книжку, на протязі з 20.04.2015 року по січень 2017 року він працював на посаді директора, однак у січні 2017 року, після новорічних свят, повернувшись до приміщення офісу за адресою: м.Одеса, вул.Генуезська 5, він побачив приміщення закритим, відразу зателефонував до засновника [PERSON], який повідомив, що підприємство вони закривають, його як директора звільняють, пообіцявши повернути трудову книжку та сплатити заробітну плату за два місяця, але до наступного часу трудову книжку не повернули, заробітну плату не сплатили, порекомендувавши звертатись до суду, з цього приводу позивач неодноразово звертався з заявами в поліцію, проте будь-яких дій здійснено не було, він не може працевлаштуватись, тому змушений був звернутись з даним позовом до суду. Судом було досліджено відповідь Державної фіскальної служби від 03.03.2018 року, з якої вбачається, що останнє нарахування позивачу було здійснено за 4 квартал 2016 року у сумі 218,18 гривень, з січня 2017 року заробітної плати від ТОВ «Укрбудсервіс групп» він не отримував/а.с.52/. Крім того, в матеріалах справи є відповіді Київського відділу поліції в м.Одесі від 23.05.2017 року та 13.06.2017 року на адресу [PERSON] про те, що встановити місцезнаходження гр.[PERSON] та [PERSON]/засновники/ неможливо, тому порекомендовано звертатись до органів вищого рівня/а.с.53-55/. Отже, судом встановлено, що позивач з 20.04.2015 року працював у відповідача на посаді директора, позивач у відповідності до ст.38 КЗпП України має право розірвати трудовий договір зі своєї ініціативи, тобто за власним бажанням. Позивач висловив свій намір про розірвання трудових відносин за власним бажанням та повідомив роботодавця про розірвання трудового договору, що вбачається із заяви від 25.10.2017 року, але будь-яких дій відповідно до чинного законодавства з боку відповідача здійснено не було, внаслідок чого позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. /а.с.24/ Таким чином, оскільки судом встановлені факти з якими закон пов'язує припинення трудових відносин, зокрема це - заява працівника про розірвання трудового договору за власним бажанням, подальша робота працівника у роботодавця протягом двох тижнів з дня подачі заяви про звільнення за власним бажанням, суд приходить до висновку, що трудові відносини позивача з відповідачем є припиненими, а трудовий договір є розірваним з підстав, встановлених ст.38 КЗпП України. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню та у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2115,00 грн., який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду.

Outcome: approved