Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

06 червня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Словянської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2003 року по 08 грудня 2008 року. 25 листопада 2008 року їх шлюб було розірвано за рішенням Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 09 жовтня 2008 року з [PERSON] стягнуті на її користь аліменти на утримання дітей в розмірів 1/3 частини всіх його доходів. Проте, свої зобовязання за зазначеним рішенням [PERSON] не виконує, має заборгованість зі сплати аліментів. З часу розірвання шлюбу вони припинили будь-які відносини та [PERSON] не спілкується з дітьми. Таким чином, з 2013 року він самоусунувся від утримання і виховання дітей, не бажає з ними спілкуватись, брати участь у їх розвитку, навчанні та оздоровленні. Де він перебуває на даний час їй невідомо. Зазначила, що у звязку з нестабільною ситуацією через проведення антитерористичної операції та бойових дій на території Донецької і Луганської областей, в неї виникла нагальна потреба виїзду з дітьми за кордон, в тому числі до Російської Федерації та в зворотному напрямку. Проте, згідно вимог чинного законодавства України, необхідно отримати, в тому числі нотаріально посвідчений, дозвіл батька дітей про надання ним згоди на тимчасовий виїзд дітей за кордон. Раніше, а саме в 2007 році, коли вони ще перебували у шлюбі, [PERSON] надавав їй згоду на тимчасовий виїзд-вїзд їх дітей за кордон, але зараз така можливість для неї втрачена. В звязку з вищевикладеним, просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд з України в її супроводі неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], за кордон, в тому числі в Російську Федерацію, Крим, з метою відпочинку, оздоровлення і відвідування родичів на період з 01 липня 2016 року по 01 грудня 2017 року, без згоди на те батька дітей [PERSON], з правом їх повернення і вїзду в Україну. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.29). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення (а.с.30). Крім того, був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення в друкованих засобах масової інформації (газета центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Курєр» 169 (5789) від 09 вересня 2016 року) (а.с.39). Представник третьої особи Органу опіки та піклування Словянської міської ради в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, суду надано заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, рішення винести на розсуд суду, з урахуванням інтересів дитини (а.с.27). Дослідивши надані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті,\~суд\~встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно\~ст.313 Цивільного Кодексу України\~фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п.2\~ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітньої дитини за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до свідоцтв про народження серії І-НО №352196 та серії І-НО №001423, батьками неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.4; 6). [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Безкровна) О.П. 20 вересня 2003 року зареєстрували шлюб у Горлівському міському відділі РАЦС Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №1141, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО №205417 (а.с.8). Як вбачається з рішення з Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 25 листопада 2008 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з матірю (а.с.9). Зазначене підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-НО №160469 (а.с.11). Відповідно до виконавчого листа Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 09 жовтня 2008 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісячно (а.с.12). Згідно з довідкою про неотримання аліментів Центрально-міського ВДВС Горлівського міського управління юстиції від 27 травня 2013 року, у період з 01 вересня 2012 року по 16 травня 2013 року включно [PERSON] не отримувала аліментів з [PERSON] (а.с.13). Відповідно до довідки Донецького вищого училища Олімпійського резерву ім.С.Бубки від 03 червня 2016 року, неповнолітній [PERSON] навчається в зазначеному навчальному закладі у 9-му класі, період навчання з 18 січня 2016 року по 09 червня 2016 року, позитивно характеризується (а.с.16; 17). Згідно довідки Словянської [PERSON] ступенів №17 від 06 червня 2016 року, [PERSON] навчається в зазначеній ЗОШ у 5-му класі, позитивно характеризується (а.с.18; 19). Як вбачається з довідки від 17 лютого 2015 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] переміщені з м.Горлівка 24 в м.Словянськ Донецької області (а.с.20). Судом встановлено, що позивач не має змоги отримати згоду на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України, оскільки вони не підтримують відносин з відповідачем, який знаходиться на окупованій території України. Суд приймає до уваги, що перешкод для виїзду дитини за кордон у супроводі матері в судовому засіданні не встановлено. Відповідно до\~ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства»\~держава гарантує дитині право на охорону здоровя, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоровя, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 33 Конституції України\~передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України. Згідно\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Частиною 1\~ст. 151 СК України\~визначено, що батьки мають переважне право\~\~\~\~\~\~перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 3\~ст. 313 ЦК України\~фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. При цьому\~ст. 6 СК України\~визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Частиною 7\~ст. 7 СК України\~встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі\~ст. 7 Закону «Про громадянство України»\~особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Оскільки на момент народження\~\~ [PERSON] та [PERSON] позивач та відповідач були громадянами України,\~\~ то діти\~\~ також є громадянами України за народженням. Порядок виїзду з України регламентується спеціальним законодавчим актом -\~Законом «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Згідно\~ст.2 цього Закону\~документом, що дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема,\~\~ проїзний документ дитини.\~\~Відповідно до\~ст.4 того ж Закону\~оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно Порядку перетинання державного кордону громадянами України, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, у редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.\~\~ Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги, що у відповідності зі ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, і повертатися у свою країну; згідно зі\~ст.33 Конституції України\~кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Крім того, як вбачається з заяви [PERSON], завіреної 12 липня 2007 року приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу, позивач раніше вже надавав відповідний дозвіл на виїзд його малолітніх дітей (а.с.15). Відповідно до відповіді Міністерства соціальної політики від 13 липня 2016 року на запит суду, [PERSON], [INFO] в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо-переміщених осіб станом на 12 липня 2016 року відсутній (а.с.36). Зазначене дає суду підстави вважати, що відповідач не в змозі нотаріально оформити згоду на виїзд своїх неповнолітніх дітей за кордон на територій України. Оскільки перешкод для виїзду дітей за кордон у супроводі матері в судовому засіданні не встановлено, доцільність надання дозволу представником органу опіки та піклування не оспорюється, та приймаючи до уваги, що діти позивача не досягли 16-річного віку, а їх батько не підтримує з ними жодних відносин, проте зазначив в своїй заяві, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю. Позивач не вимагає компенсації понесених нею судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved