Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

06.06.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання правочину удаваним, визнання договору дарування недійсним та переведення прав покупця, мотивуючи позовні вимоги тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 556/1000 частини квартири [ADDRESS] на підставі розпорядження органу приватизації №65892 від 10.10.1995 року, інші 444/1000 частини належать [PERSON] на підставі договору дарування від 08.12.2011 року, яку їй подарувала попередній власник [PERSON] 29.12.2011 року вона, позивачка, отримала лист від [PERSON] про її намір продати свою частину квартири та про її, позивачки, першочергове право на її купівлю, й 10.01.2012 року вона повідомила [PERSON] про свій намір купити цю частину квартири. Проте у січні 2013 року їй стало відомо, що на наступний день після відправлення листа із пропозицією купити частину квартири відповідачка [PERSON] подарувала її людині, яку раніше не знала, а тому вона, позивачка, вважає, що [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування з наміром приховати укладення договору купівлі-продажу. За таких підстав та відповідно до положень ст.235 ЦК України і ст.362 ЦК України позивачка просила визнати договір дарування від 08.12.2011 року удаваним, тобто таким, що був укладений із наміром приховати укладення договору дарування купівлі-продажу, а тому є недійсним; та просила перевести права покупця 444/1000 частини квартири [ADDRESS] на неї, [PERSON]. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позов, неодноразово змінював позовні вимоги, й 10.07.2014 року представник позивачки [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що 08.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, яким було порушено її, позивачки, переважне право на купівлю частки у праві спільної часткової власності. Позивачка вважає, що цей договір дарування є недійсним відповідно до ч.1 ст.233 ЦК України, так як в цей час [PERSON] була відповідачкою по цивільній справі №2/1522/12455/11 про відшкодування шкоди, заподіяної пожежею квартири від 13.11.2011 року, зважаючи на те, що предметом позову було матеріальне відшкодування у розмірі 70 000,00 гривень, а за експертним висновком шкода складала 95 130,00 гривень, у неї, [PERSON], не було жодного майна, крім частки у квартирі, її дохід - тільки пенсія, відшкодувати суму шкоди за позовом у неї не було можливості, а тому - ця обставина є тяжкою, так як у неї виникла загроза втратити майно, яке спочатку арештували, а згодом - продали б з публічних торгів. Крім того, позивачка стверджує, що договір дарування 444/1000 частини квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] від 29.03.2013 року є недійсним відповідно до ч.1 ст. 235 ЦК України, так як є незрозумілим, чому [PERSON] відмовилася від продажу частки своєї квартири, запропонованих їй коштів і просто подарувала її невідомій для неї особі, яка займається ріелторством, а тому цей договір є удаваним з метою приховати реальний - договір купівлі-продажу. Позивачка просить суд визнати договір дарування №4-2216 від 08.12.2011 року між [PERSON] і [PERSON] недійсним; визнати правочин між [PERSON] і [PERSON] удаваним; визнати договір дарування №5-246 від 29.03.2013 року між [PERSON] і [PERSON] недійсним, застосувавши до нього положення договору купівлі-продажу; перевести права покупця 444/1000 частини квартири [ADDRESS] на [PERSON]. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник позов не визнали, надали суду письмові заперечення та пояснення, стверджують, що [PERSON] перебуває у родинних відносинах з [PERSON], підтримують дружні стосунки, а оскільки [PERSON] є людиною похилого віку і потребує сторонньої допомоги, вони проживають однією сім'єю, а тому частина квартири 08.12.2011 року була їй, [PERSON], подарована і за неї [PERSON] грошових коштів не отримувала. Крім того, відповідачка [PERSON] пояснила, що протягом тривалого часу була знайома з [PERSON], з якою підтримує дружні та фактично родинні стосунки, а оскільки в подарованій спірній квартирі не має належних умов проживання та проходять постійні сварки з представником [PERSON] - [PERSON], вона вирішила подарувати квартиру [PERSON] для того, щоб та в подальшому змогла нею розпорядитися на власний розсуд. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 08.12.2011 року державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] було посвідчено договір дарування за номером реєстрі №4-2216, згідно з яким [PERSON] безоплатно подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 444/1000 частини квартири спільного заселення під [ADDRESS] житловою площею 27,3 кв.м., загальною площею 37,71 кв.м., яка в цілому складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 61,1 кв.м., загальною площею 92,4 кв.м. Квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради 16.10.2008 року за №8-22236, та свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою одеською державною нотаріальною конторою 01.02.2011 року за реєстровим №3-221. Договір дарування зареєстрований 12.12.2011 року в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним номером: 25174581, номер запису: 619 в книзі:796пр-68. Решта 556/1000 частини квартири [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів 10.10.1995 року за №11-6287, зареєстрованого 24.11.1995 року в КП «ОМБТІ та РОН» під №533 стр 16 кн.158пр. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, закріплених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання), порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника, визначений у ст.16 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.16, ч.1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину нормам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Позивачка [PERSON] вважає, що договір дарування від 08.12.2011 року, укладений [PERSON] та [PERSON], є недійсним відповідно до ч.1 ст.233 ЦК України, згідно якої правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. З роз'яснень, які викладені в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Слід зазначити, що позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не є сторонами договору дарування від 08.12.2011 року, що укладався між [PERSON] та [PERSON], й всупереч положенням ст.60 ЦПК України не довели суду, які саме і в чому права [PERSON] порушені при укладенні цієї угоди. При цьому сторони договору дарування - [PERSON] та [PERSON] будь-яких доводів щодо тяжких обставин або невигідних умов при укладенні ними договору дарування від 08.12.2011 року суду не заявили та не підтвердили. Враховуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним договору дарування від 08.12.2011 року безпідставними та недоведеними, а тому відмовляє в їх задоволенні. Крім того, судом встановлено, що 29.03.2013 року державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] посвідчено договір дарування за номером реєстрі №5-246, згідно з яким [PERSON] безоплатно передала у власність, а [PERSON] прийняла в дар 444/1000 частини квартири спільного заселення під [ADDRESS] житловою площею 27,3 кв.м., загальною площею 37,71 кв.м., яка в цілому складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 61,1 кв.м., загальною площею 92,4 кв.м. Згідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до вимог ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно вимог ч.1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. В той же час відповідно до вимог ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому за правилами ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд не вбачає підстав для визнання договору дарування, укладеного 29.03.2013 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON], удаваним, що приховує інший правочин, який його учасники насправді вчинили, так як жодних належних письмових доказів передачі коштів на підтвердження насправді укладеного договору купівлі продажу, на думку позивачки, сторонами не надано. Навпаки, із змісту договору дарування (п.10), посвідченого у встановленому законом нотаріальному порядку державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] вбачається, що дарувальник та обрадований підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, не приховує інший правочин, а також свідчать, що зміст цього договору та правові наслідки роз'яснено нотаріусом у повному обсязі. Із зазначеного договору вбачається, що обов'язків обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру договір не передбачав. Посилання сторін спору на показання свідків у силу вимог ст.59 ЦПК України є недопустимими доказами, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна потребує письмової форми. У зв'язку з цим відповідно до положень ч.1 ст.218 ЦК України рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за номером реєстрі №5-246, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 444/1000 частини квартири під [ADDRESS], та переведення прав покупця цієї частини квартири на позивачку [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: dismissed