Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

04 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом в інтересах [PERSON] в обґрунтування якого зазначила, що на підставі договору дарування частини домоволодіння від 18 липня 1987 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Румянцевою Л.І. та зареєстрованого в реєстрі під № 1-1021 її сину [PERSON] належить домоволодіння [ADDRESS] ). В належному йому домоволодінні на теперішній час зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , який є його знайомим. Однак відповідач не проживає в домоволодінні та ніколи не проживав. Не несе витрат на його утримання, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі не має. Комунальні платежі нараховуються згідно зареєстрованих осіб, що тягне за собою певні незручності. Реєстрація відповідача в домоволодінні буд. [ADDRESS] ) створює її сину перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном. Зазначені обставини стали причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом, в якому вона просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року по справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження та у якості третьої особи залучено Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Позивач [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином\~\~повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, а тому суд, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, вирішив розглядати справу\~на підставі наявних у ній доказів (ухвалити заочне рішення). Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] на підставі договору дарування частини домоволодіння від 18 липня 1987 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Румянцевою Л.І. та зареєстрованого в реєстрі під № 1-1021 належить 68/100 частини домоволодіння [ADDRESS] ) (а.с.24-26). Відповідно до копії довідки акту огляду медико соціальною експертною комісією, [PERSON] має першу групу інвалідності з 06 травня 2019 року за загальним захворюванням та потребує постійного стороннього догляду (а.с.11). Згідно довідки голови квартального комітету № 149 від 28 жовтня 2019 року за адресою [ADDRESS] , зареєстрований позивач [PERSON] . За зазначеною адресою також зареєстрований відповідач [PERSON] , який за місцем реєстрації ніколи не проживав і не проживає (а.с.19). Згідно відомостей адресно довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області відповідач [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] (а.с.29). Позивач в обґрунтування позову зазначає, що відповідач не зважаючи на те, що ніколи за місцем реєстрації не проживав та наразі не проживає, залишається зареєстрованим в ньому, добровільно знятись з обліку не бажає, чим порушує законні права та інтереси позивача. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання в Україні здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожні фізичній або юридичній особі гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених\~законом\~і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. За положеннями ст. 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ч. 2\~ст. 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут (у тому числі на право проживання) може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають значення. З огляду на те, що з моменту реєстрації відповідача у належному [PERSON] будинку останній в ньому не проживав, не був пов`язаний з позивачем спільним побутом та не являється членом його сім`ї, право відповідача на користування належним позивачу житловим будинком - підлягає припиненню відповідно до положень ст. 391 та ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України (припинення права користування чужим майном за рішенням суду на вимогу власника майна). Приходячи до такого висновку, суд враховує аналогічну правову позицію, яка викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року по справі 6-2931 цс 16. Згідно вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved