Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

06.02.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Слобода-Романівська, вул. Партизанська, б. № 50-а. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 04.11.2009 року помер її батько [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. 25.03.2011 року приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи. Враховуючи, що можливості оформити спадщину іншим шляхом немає, позивач просить суд визнати за ним право власності на зазначений житловий будинок. Позивач у судове засідання не прибула, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився. Подали заяву, в якій зазначили, що проти задоволення позову не заперечують та просять проводити розгляд справи без участі представника Брониківської сільської ради. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 132453 від 04.11.2009 р. [PERSON] помер 04.11.2009 р. (а.с. 7) Відповідно до постанови державного нотаріуса № 557 від 25.03.2011 р., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Слобода-Романівська, вул. Партизанська № 50-а, після смерті [PERSON], який помер 04.11.2009 р., оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. (а.с. 6) Згідно довідки № 220 від 02.02.2011 року, виданої виконкомом Новороманівської сільської ради, вищевказаний житловий будинок належить [PERSON] відповідно до записів в погосподарській книзі за № 04. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Отже, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. За таких обставин, суд дійшов висновку, що спірний будинок належав спадкодавцю [PERSON] Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно технічного паспорту від 02.02.2011 року, домоволодіння побудоване у 1983 р., та складається з житлового будинку, сарая, убиральні, веранди, відкритої веранди, літньої кухні, гаражу, воріт, огорожі. Згідно повідомлення державного нотаріуса надано інформацію, що [PERSON] єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] Родинний зв`язок позивача зі спадкодавцем , як з батьком, підтверджується особистими документами про реєстрацію актів цивільного стану. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved