Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

06 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: зобовязати відповідача усунути перешкоди в його спілкуванні з малолітньою дитиною, їх дочкою [PERSON], [INFO], та участі в її вихованні, а також просив визначити його участь у спілкуванні та вихованні його дочки шляхом систематичного побачення з нею кожної суботи та неділі з 10:00 год. по 20:00 год., а влітку шляхом виїзду згідно графіку його відпустки на 14 днів за межі постійного проживання дитини. В обґрунтування позову позивач вказував, що вони не перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, однак, він є батьком дитини та таким записаний у свідоцтві про її народження, сплачує аліменти на утримання дитини, проте позбавлений можливості приймати участь в її вихованні, що є його прямим батьківським обовязком. Позивач зазначав, що він декілька разів приходив до своєї дочки, яка проживає з відповідачем, але остання перешкоджала йому в спілкуванні з нею. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини. Разом з цим, позивач пояснив суду, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною та приймати участь у її вихованні тим, що дозволяє йому лише гуляти з нею, та при цьому не дає згоди на те, щоб дитина мала можливість залишатися з ним в нього вдома, виїжджати з ним за місто до його батьків. При цьому позивач вказував, що коли приходить до відповідача, він фактично не може спілкуватися з дитиною вдома за місцем проживання відповідача, оскільки має неприязні стосунки з її батьками, з якими проживає його дочка. Між цим, позивач пояснив суду, що про діагноз захворювання дитини дізнався лише зі слів відповідача, в лікарні їх не навідував, до лікуючого лікаря, щоб дізнатися про стан здоровя дитини, не звертався, про те, що дитина через своє захворювання є інвалідом дитинства дізнався лише нещодавно. При обговорені в судовому засіданні питання щодо стану здоровя дитини та наявності навиків у позивача в догляді дитини, яка через захворювання потребує особливого догляду, спеціального харчування та дотримання розпорядку дня, позивач та відповідач погодилися на спілкування з дитиною та участь у її вихованні позивача шляхом систематичного побачення з нею кожної суботи з 10:00 год. по 12:00 год. та з 15:00 год. по 17:00 год. в присутності відповідача у справі, а влітку шляхом виїзду згідно графіку його відпустки на 14 днів за межі постійного проживання дитини разом з відповідачем. Судом було розяснено позивачу про право відмовитися від позову в частинні вимог, а також про право просити залишити частину вимог без розгляду та уточнення розміру позовних вимог, таким правом позивач не скористався, а тому справу було розглянуто з урахуванням заявлених вимог, зазначених у позові доводів та даних ним судовому засіданні пояснень. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, вказувала, що не чинить позивачу перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею, надає йому можливість проводити з нею час, але не згодна з тим, щоб дитина залишалася з ним, виїжджала з ним за межі міста, оскільки через захворювання дитини, яка є інвалідом дитинства, вона потребує особливого догляду, спеціального харчування та дотримання розпорядку дня, а позивач немає необхідного досвіду та уявлення як поводитися з дитиною, у звязку з чим висловила згоду на спілкування позивача з дитиною в її присутності, в тому числі й у разі виїзду за межі міста. Представники органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Лисичанської міської ради та Служби у справах дітей Лисичанської міської ради, просили справу розглянути на розсуд суду. У судовому засіданні при досліджені наявних у матеріалах справи доказів, поясненнями сторін судом були встановлені наступні обставини спірних правовідносин між сторонами у справі. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та записані такими у свідоцтві про її народження (а.с. 5). Місце проживання позивача зареєстроване за адресою: [INFO], у житловій квартирі, яка належить його батькам, в якій зареєстровані вони та його брат і сестра всього 5 чоловік (а.с. 7). Малолітня дитина проживає разом з відповідачем та її батьками за адресою: [ADDRESS], що підтвердили в судовому засіданні сторони. Малолітня дитина [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства, перебуває під домашнім доглядом та на медичному обліку за захворюванням з діагнозом: імунна тромбоцитопенічна пурпура, у звязку з чим потребує профілактичного медичного догляду та постійного догляду батьків. Відповідач доглядає дитину (а.с. 32-36, 43-42). Вислухавши пояснення сторін, представників органів опіки та піклування, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 1 ст. 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обовязків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Водночас, приписом ч. 3 вказаної статті встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 1 ст. 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно із ч. 2 цієї статті, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Разом з тим, як вбачається з наведених у позові доводів, позивач посилається на перешкоджання відповідачем у спілкуванні йому з дитиною. Однак, при цьому позивач не надав суду рішення органу опіки та піклування про встановлення порядку його спілкування з дитиною та жодних інших доказів вчинення відповідачем йому перешкод в цьому. Навпроти, даючи пояснення в судовому засіданні, позивач посилався на те, що дитина проживає разом з відповідачем у її батьків, з якими він має неприязні стосунки, у звязку з чим він фактично позбавлений можливості спілкуватися, оскільки дитина відволікається від нього, через що він не може наділяти їй достатній обсяг уваги. Окрім цього, позивач сам підтвердив, що в усіх випадках, коли він приходив, відповідач надавала йому змогу спілкувалася з дитиною, але при цьому не давала згоду, щоб дитина залишалася в нього та разом з ним виїжджала за межі міста. Між з цим, позивач сам визнав у судовому засіданні, що не має досвіду догляду за дитиною з урахуванням стану її здоровя, у звязку з чим погодився на спілкування з дитиною у присутності її матері. За таких обставин, суд доходить висновку, що між сторонами фактично виник спір щодо способу участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, а доводи позивача про перешкоджання відповідачем в цьому не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим його вимоги в частині зобовязання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні задоволенню не підлягають. Водночас, враховуючи часткове визнання відповідачем позову в частині способів участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею, зокрема, у її присутності, у відповідний час та день, з чим погодився в судовому засіданні й сам позивач, та беручи до уваги стан здоровя дитини, перебування її під доглядом відповідача, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині його визнання відповідачем. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 141, 153, 157, 159,

Outcome: partial