Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

04 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 18 лютого 2002 року № 3-49 житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений між ним та [PERSON] на Універсальній Товарній Біржі «Миколаїв-Грант», зареєстрований в КП ММБТІ від 14 березня 2002 року № 183. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що 18 лютого 2002 року між ним з однією сторони та [PERSON] , укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний договір оформлений на Універсальній Товарній Біржі «Миколаїв-Грант», зареєстрований 18 лютого 2002 року в Журналі реєстрації біржових операцій №3-49,без подальшого його нотаріального посвідчення. Зазначений договір в ММБТІ був зареєстрований 14 березня 2002 року за реєстраційним № 183. Всі умови договору сторонами виконані. Відповідно діючого законодавства письмова форма договору купівлі-продажу будинку, підлягає нотаріальному посвідченню, а виданий Універсальною Товарною Біржою «Миколаїв-Гранд» договір не являється належно оформленим документом, який свідчить про право власності на житловий будинок, оскільки не була дотримана нотаріальна форма договору. Звернувшись до приватного нотаріуса Вітовського нотаріального округу Миколаївської області Краснової С.М. щодо оформлення зазначеного договору купівлі-продажу згідно з діючим законодавством, позивачу було роз`яснено, що оскільки угода укладена на біржі, без нотаріального посвідчення, тому треба звернутися до суду, оскільки вона не відповідає вимогам законодавства. Позивач посилаючись на те, що нині укладення вказаного договору нотаріально не можливо, оскільки право власності зареєстровано саме за ним, водночас оскільки сторонами були дотримані та виконані всі його умов, він просить визнати договору купівлі-продажу дійсним, оскільки це є єдиним способом захисту його прав як власника вказаного майна. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій заявлені вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення. Заява завірена виконуючим обов`язків старости селища Полігон та селища Водник від 13 березня 2019 року та зареєстрована в реєстрі за № 4-5. Третя особа - Універсальна Товарна Біржа «Миколаїв-Грант» в судове засідання свого представника не направила, причини суду не повідомила, по порядку частини 7 статті 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 18 лютого 2002 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний договір оформлений на Універсальній Товарній Біржі «Миколаїв-Гранд», зареєстрований 18 лютого 2002 року в Журналі реєстрації біржових операцій №3-49 (а.с.6). В подальшому зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований в КБ ММБТІ 14 березня 2002 року за реєстраційним № 183 (а.с. 6 зворотня сторона). Судом встановлено, що вказаний договір зареєстрований у відповідності до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (діючої на момент реєстрації договору) на південній Товарній Біржі. Відповідно до пункту 4 договору купівлі-продажу від 18 лютого 2002 року № 3-49, кошти за придбане майно були передані продавцю до підписання цього договору. Крім цього, факт належності житлового будинку позивачу також підтверджується технічним паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , де саме [PERSON] зазначений його власником (а.с. 7-12). Зазначене підтверджує той факт, що сторонами були виконані всі умови договору купівлі-продажу домоволодіння. Відповідно до статті 224 ЦК України (в редакції 1963 року), який був чинним на час спірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною 1 статті 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку, в якому хоча б однією із сторін є громадянин, підлягає нотаріальному посвідченню. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Водночас, на підставі частини 2 статті 47 ЦК України такий договір може бути визнаний судом дійсним, при умові, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що має місце по даній справі. Згідно з частиною статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, на підставі частини 2 статті 220 ЦК України такий договір може бути визнаний судом дійсним, при умові, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-ГУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Оскільки судом встановлено, що позивач та відповідач виконали всі істотні умови договору і відбулося повне виконання договору, то суд на підставі вищевикладених норми матеріального права визнає позовні вимоги [PERSON] щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним, такими, що підлягають задоволенню. Відповідач також визнає позовні вимоги позивача.

Outcome: approved