Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

05 березня 2020 року позивачі звернулися до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що їм на праві приватної спільної власності належить квартира [ADDRESS] . В їхній квартирі також зареєстрована [PERSON] , яка починаючи із вересня 2018 року там не проживає. Зазначають, що [PERSON] без поважних причин не проживає у їхній квартирі та не користується житловим приміщенням й комунальними послугами. Ніяких домовленостей із цього приводу між ними не було. Поважних причин її не проживання, які вказані в ст. 71 ЖК України, і завдяки яким зберігається житлове приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, не має. На підставі вищевикладеного, просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги, при цьому визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивачі у судове засідання не з`явилися, проте надали суду заяву, в якій просять слухати справу в їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять суд їх задовольнити. Судові витрати просять залишити за ними. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомленою про день та час слухання справи, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов та заяви про розгляд справи у її відсутності суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 16). Відповідно до виконкому Хотинської міської ради № 933 від 21.02.2020 року, [PERSON] , 1980 року народження зареєстрована в [ADDRESS] , однак починаючи із вересня 2018 року там не проживає (а.с. 17). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 21.02.2020 року, [PERSON] , 1980 року народження в [ADDRESS] не проживає з вересня 2018 року по даний час (а.с. 18). Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Також ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , однак починаючи із вересня 2018 року за вказаною адресою не проживає. На підставі ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведені докази підтверджують те, що відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі більше одного року, без поважних причин, тому суд вважає, що вона втратила право користування вказаним житлом. При вирішенні питання про розподіл судового збору, судом враховується позиція позивачів не стягувати судовий збір з відповідача.

Outcome: approved