Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

05.11.2019 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 15.04.2013 між ПАТ «АКТАБАНК» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №0861524001/Т/97135, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в розмірі 30 000,00 грн. 23.03.2018 між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір №2 про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримав право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Оскільки, позичальник [PERSON] свої зобов`язання по договору не виконав, станом на 28.03.2018 року у нього утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами, комісією та штрафами в розмірі - 69728,00 грн. А тому просив, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 05.11.2019 було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. На адресу суду відзиву відповідача не надходило. Представник позивача року подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Відповідно до Договору №2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018 року, укладеного між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло у обсязі та умовах передбачених Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів зазначених у Додатку №1 до Договору. Згідно Витягу із Додатку №1 до Договору №2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018 року Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право вимоги за кредитним договором №0861524001/Т/972135 від 15.04.2013, укладеного між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON] (сума заборгованості на день відступлення прав вимоги становить: заборгованість за основним боргом - 29210,00 грн., заборгованість за процентами - 18,00 грн., заборгованість за комісією - 35 700 грн., неустойка - 4800 грн.). Між ПАТ «АКАБАНК» (правонаступник - ТОВ «ФК «ЄАПБ») та [PERSON] виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Судом встановлено, що 15.04.2013 відповідач [PERSON] підписав з ПАТ «АКТАБАНК» Кредитний договір №0861524001 на споживчі потреби. Відповідно до договору, останній отримав грошові кошти в розмірі 30 000,00 грн., зі сплатою 0.01% відсотків річних, сплати 2,5% від суми кредиту у день підписання кредитного договору та сплати 3,5% комісії за обслуговування кредиту строком на 36 місяців (а.с. 5-7). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З викладених в позовній заяві обставин вбачається, що відповідач [PERSON] , порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином не виконував в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Так, з дослідженого судом розрахунку заборгованості за договором (а.с. 18) вбачається, що станом на 30.09.2019 (за період з 23.03.2019 по 30.09.2019) у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі - 69728,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом - 29210,00 грн., заборгованість за процентами - 18,00 грн., заборгованість за комісією - 35700,00., штрафи та пені - 4800,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що 15.04.2013 відповідач [PERSON] підписав Кредитний договір №0861524001/Т/972135 на споживчі потреби з доданим до нього Графіком платежів з детальним розписом сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожання кредиту, Згодою фізичної особи - суб`єкта кредитної історії від 12.04.2013, Повідомленням про умови кредитування фізичних осіб за кредитним продуктом «Швидкий кредит» від 12.04.2013, Анкетою-опитувальником фізичної особи від 12.04.2013, Запитом на отримання кредиту №30410 від 12.04.2013 та Заяви на видачу готівки №463746 від 15.04.2013. Частиною 2 Договору встановлено, що отримана відповідачем сума в розмірі 30000,00 грн. є основною сумою кредиту кредиту з цільовим характером використання - «на споживчі потреби». Таким чином встановлено, що банк надав позичальнику кредит на поточні потреби (загальні споживчі цілі), тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. За умовами частини 2 кредитного договору, процентна ставка по кредиту становить 0,01% річних, розмір комісії за супроводження кредиту - 3,5 %. Проте в умовах договору відсутні пояснення в чому саме полягає кредитне супроводження. Відповідно до Графіку платежів за кредитним договором (а.с. 6 зворот), що є додатком до кредитного договору, сторони погодили строки та порядок внесення щомісячних платежів. При цьому, платіж «комісія за супроводження кредиту» визначено в Графіку як щомісячний платіж в розмірі 1050,00 грн. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Окрім того, Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за супроводження кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. Відтак, суд дійшов висновку про незаконність встановлення у кредитному договорі щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме послуги, яка супроводжує кредит. А тому, вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією до задоволення не підлягає виходячи з наступного. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за основним боргом - в сумі 29210,00 грн., заборгованість за процентами - в сумі 18,00 грн., неустойку - в сумі 4800,00 грн., а всього -- 34028,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (48,8%=937,45 грн.).

Outcome: partial