Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

06 грудня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» коштів, сплачених відповідно до попереднього договору, з урахуванням інфляції та 3% річних за користування чужими коштами у загальній сумі 55 723, 14 грн., посилаючись на нікчемність попереднього договору, у зв`язку з тим, що він не був нотаріально посвідчений, а відповідач не бажає повертати сплачені за попереднім договором кошти. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовної заяви, посилаючись на те, що позов є передчасним та безпідставним, оскільки позивачка не зверталася до банку щодо повернення авансових платежів. Позивачка надала суду відповідь на відзив відповідача, в якому зазначила, що досудове врегулювання спору з приводу повернення авансу не є обов`язковим. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 27 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.1 договору, ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] домовились укласти в майбутньому основний договір. Ціна нерухомого майна за основним договором за домовленістю сторін визначена у сумі 807 000,00 грн., що еквівалентно на час укладення договору 29 881,57 дол. США, які [PERSON] зобов`язувалася перерахувати ПАТ «ПУМБ» в наступному порядку:1-й платіж в день підписання попереднього договору, який становить грошову суму у гривнях, еквівалентну 1 500,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу, але не менше 40 509,92 грн;2-й платіж, який становить грошову суму, у гривнях еквівалентну 500,00 дол. США за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу, але не менше 13 503,30 грн., не пізніше 30.03.2018 року;3-й платіж, який становить грошову суму у гривнях, еквівалентну 27 881,57 дол. США за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу, але не менше 752 986,78 грн. в день підписання нотаріально посвідченого основного договору, але не пізніше 29.06.2018 року. В день підписання попереднього договору, 27 лютого 2018 року, позивач [PERSON] відповідно до п.1 попереднього договору, здійснила часткову оплату за нерухоме майно, що підтверджується копіями квитанцій про здійснення касових операцій: платіж у розмірі 40 509,92 грн. та платіж у розмірі 13 503,30 грн. Сторони письмово домовились укласти нотаріально посвідчений основний договір не пізніше 29.06.2018 року. Позивач [PERSON] стверджує, що основний договір укладено не було у зв`язку з наявними обтяженнями щодо спірного об`єкту нерухомості: арешту на підставі постанови другого Київського відділу ДВС ВП и №32924688 від 05.04.2012 року; арешту на підставі ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 14.11.2011 року, справа № 2-2834/11, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Посилання позивача на те, що 27 липня 2018 року ПАТ «ПУМБ» подано позовну заяву про виселення [PERSON] та її дітей з квартири [ADDRESS] жодними документами не підтверджено. Відповідно до п.7 попереднього договору, у разі відмови [PERSON] від підписання основного договору, сплачені нею платежі не повертаються та переходять до ПАТ «ПУМБ», а у випадку відмови ПАТ «ПУМБ» від підписання основного договору, платежі, сплачені [PERSON] ., повертаються [PERSON]. Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 204 ЦК України, передбачено правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направила другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до вимог ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсний правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що сторони порушили форму попереднього договору, не посвідчили його нотаріально, не уклали основний договір,який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, тому передана позивачем відповідачеві грошова сума є авансом та підлягає поверненню позивачеві. Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 18.06.2008 року, у справі 6-5738св08, у правовідносинах стягнення суми авансу з урахуванням індексу інфляції, штрафу та неустойки зазначено, що на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. Тому відсутні правові підстави для задоволення позовної заяви у частині стягнення інфляційних збитків та процентів за користування чужими коштамиу розмірі 1709, 92 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача За таких обставин, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial