Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

05 квітня 2016 року позивач звернулась до Фастівського міськрайонного суду з позовом до Управління Держземкадастру у Фастівському районі Київської області про визнання права постійного користування, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 квітня 1993 року рішенням Фастівської районної ради народних депутатів їй було надано у довічне успадковане володіння земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства загальною площею - 20,0 га. На підставі вказаного рішення було отримано правовстановлюючий документ на право користування земельною ділянкою, який мав назву «Державний акт на право довічного успадкового володіння земельною ділянкою СФГ «Галина-1»» та була виділена земельна ділянка в натурі за рахунок земель запасу району з резерву сільських рад та землекористування агрофірми «Зірка». В квітні 1996 року було отримано правовстановлюючий документ на право користування земельною ділянкою: «Державний акт на право постійного користування землею» серії [NUMBER] від 12.04.1996 року. 21.03.1995 проведена первинна реєстрація селянського (фермерського) господарство «Галина-1», засновником якого є позивач та 25.07.1997 року вона зареєструвала у Фастівській районній раді Статус цього селянського господарства та отримала свідоцтво про право державну реєстрацію юридичної особи. 11.06.1996 року був викрадений державний акт серії [NUMBER] від 12.04.1996 року, тому позивач позбавлена можливості виконати вимоги діючого законодавства, тобто переоформити право користування земельної ділянкою на право власності, тому просить суд визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 20,0 га, в тому числі: рілля 16,6 га, сінажатей 2,3 га, боліт 0,7 га, польових шляхів 0,2 га, лісосмуг 0,3 га в межах Червономотовилівської сільської ради. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на вищевказані обставини, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просить слухати справу у його відсутність та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 квітня 1993 року Рішенням ХІ сесії ХХІІ скликання Фастівської районної ради народних депутатів Київської області про надання земель громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства вирішила надати у довічне успадковувань володіння земельні ділянки громадянам для ведення фермерських господарств за рахунок земель запасу району з резерву сільських рад та землекористування агрофірми «Зірка» по угіддях, згідно додатку та видати громадянам державну акти на право користування землею (а.с. 6). На підставі вищезазначеного рішення [PERSON] отримала земельну ділянку площею 20,0 га, в тому числі: рілля 16,6 га, сінажатей 2,3 га, боліт 0,7 га, польових шляхів 0,2 га, лісосмуг 0,3 га в межах Червономотовилівської сільської ради (а.с. 6). В квітня 1996 року було отримано правовстановлюючий документ на право постійного користування землею серії [NUMBER] від 12.04.1996 року. Відповідно до довідки, виданої Московським РУ ГУ МВД України в м. Києві за № 26/88/65 від 25.06.1996, [PERSON] (чоловіка позивачки) являється потерпілим від крадіжки автомобіля, в якому знаходився його документи, в тому числі і вказаний державний акт (а.с. 15). 08.10.2015 року було опубліковане оголошення в засобах масової інформації про визнання державного акта серії [NUMBER] від 12.04.1996 року недійсним у зв'язку з його втратою (а.с. 16). Позивач зверталась до Управління Держземгеокадастру у Фастівському районі Київської області щодо надання копії державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого СФГ «Галина», проте листом № 335/6/15 від 10.12.2015 року було повідомлено, що станом на 01.01.2013 року Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Червономотовилівською сільською радою, відповідно до актів прийомки-передач, в Управлінні Держземгеокадастру не передавалась та в архіві відсутня, державний акт на право власності на земельну ділянку на СФГ «Галина» в архіві відсутні (а.с. 14). При вирішенні спірного питання суд виходить з того, що право постійного користування земельною ділянкою у позивача виникло у 1996 році, тобто до набрання чинності Земельного кодексу України. Згідно зі ст. ст. 125, 126 ЗК України 2001 року, що набрав чинності з 01 січня 2002 року, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право власності на нерухоме майно, право володіння, право постійного користування земельною ділянкою, тощо, які розміщені на території України, підлягає обов'язковій державній реєстрації. Пунктом 6 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України 2001 року передбачено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Однак рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 п. 6 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Отже, п. 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 передбачає збереження права користування земельними ділянками, які на час введення в дію цього Кодексу громадяни та юридичні особи мали у постійному користуванні. Згідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Сукупність досліджених судом доказів, наданих позивачем, дає змогу переконатись, що [PERSON] дійсно набула право постійного користування земельною ділянкою площею 20,0 га, в тому числі: рілля 16,6 га, сінажатей 2,3 га, боліт 0,7 га, польових шляхів 0,2 га, лісосмуг 0,3 га в межах Червономотовилівської сільської ради. Між тим, судом встановлено, що в повній мірі реалізувати своє право на земельну ділянку позивач не може, оскільки державний акт був втрачений. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом - визнання прав. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved