Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

06.03.2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району ММР, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Заводський районний у місті Миколаєві відділ ДРАЦС ГТУЮ ММУ у Миколаївській області про встановлення батьківства, у якому просить суду визнати його батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також зобов`язати внести відповідні відомості до актового запису про народження дитини. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відомості про батька в актовому записі [PERSON] вказано відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України. У зв`язку з тим, що на даний час, відсутній інший спосіб внесення відомостей про батька до актового запису дитини, [PERSON] був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 03.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 08.07.2019 року задоволено клопотання позивача та призначено у справі проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. До судового засідання представник відповідача Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району ММР не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов визнала. Представник третьої особи Заводського районного у місті Миколаєві відділ ДРАЦС ГТУЮ ММУ у Миколаївській області не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої значаться: [PERSON] та [PERSON] . За даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження №00021864567 14.01.2019 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом ДРАЦС ГТУЮ ММУ у Миколаївській області зареєстровано актовий запис №1 про народження [PERSON] , [INFO] , батьком дитини зазначено [PERSON] та вказано, що відомості про батька записані відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України. За змістом ч. 2 ст. 135 СК України, якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім`я, по батькові дитини і відомості про батьків.. Відповідно до положень ст. ст. 1, 2 СК України, сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом, зокрема, з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. За змістом ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. За змістом ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи, а саме з висновку експертного дослідження Миколаївського НДЕКЦ №11п від 05.12.2019 року [PERSON] перебуває у прямій біологічній спорідненості з [PERSON] . Ймовірність даної події складає 99,99%. Оцінивши письмові докази, а також враховуючи положення ст. 109 ЦПК України, суд приходить до висновку що позивач є біологічним батьком [PERSON] , а позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved