Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

05.10.2016 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє Мезін В. В., звернувся в суду із позовом до Ордівської сільської ради «Про визнання\~права власності\~в порядку\~спадкування за\~законом»(вхідний № 5484/16-вх), на обґрунтування якого зазначив, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] помер [PERSON] , який за життя вступив в спадок після свого брата [PERSON] , але повністю оформити спадщину не встиг, а саме: права на земельну частку (пай), розміром 4,82 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності реформованого КСП «імені Щорса», що належав померлому [PERSON] на підставі сертифікату на право земельної частки (паю) (серії РН № 885110), виданого на підставі розпорядження Нововодолазької райдержадміністрації від 18 березня 2000 року за № 37, та 01.07.2002 року зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право земельної частки (паю) за № 998. Позивач, [PERSON] є рідним сином [PERSON] , якому 26.07.2016 року постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що у нього був відсутній правовстановлюючій документ на спадкове майно. В зв`язку з чим, [PERSON] просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , на право на земельну частку (пай), розміром 4,82 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності реформованого КСП «імені Щорса», що належав померлому [PERSON] на підставі сертифікату на право земельної частки (паю) (серії РН № 885110) виданого на підставі розпорядження Нововодолазької райдержадміністрації від 18 березня 2000 року за № 37, та 01.07.2002 року зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право земельної частки (паю) за № 998 (а. с. 4 5). Розпорядженням керівника\~апарату суду\~Столяренка С.\~В.\~№ 768\~від 13.09.2018\~року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно з відповідним протоколом, обліково-статистичною карткою справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, справу передано на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. (а. с. 65, 66, 67 - 71). 30.10.2018 року представник позивача за довіреністю Мезін В. В. звернувся до суду із уточненою позовною заявою (вхідний № 5290/18-вх), в якій просив замінити відповідача по справі Ордівську сільську раду на належного відповідача Нововодолазьку селищну раду та визнати за [PERSON] , [INFO] , право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , розміром 4,82 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності реформованого КСП імені Щорса, що належав померлому [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) (серії РН № 885110), виданого на підставі розпорядження Нововодолазької райдержадміністрації № 37 від 18 березня 2000 року, та зареєстрованого 01.07.2002 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 998 (а. с. 88 90). 11.12.2018 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду із відповідною заявою (вхідний № 6396/18-вх) про витребування доказів по справі, а саме: з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , - яка задоволена й на підставі ухвали суду копія справи витребувана, долучена до матеріалів справи та досліджена в ході судового розгляду (а. с. 118, 120 - 123). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, однак скористався правом, наданим йому частиною 1 статті 58 Цивільного кодексу України, щодо участі у справі через свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю Мезіна В. В. Представник позивача [PERSON] Мезін В. В., що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності (бланк серії НВТ № 098538), до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, проте надав заяву, зареєстровану за вхідним № 202/19-вх від 11.01.2019 року, в якій просив справу розглянути за їх із позивачем відсутності, зазначивши, що позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі (а. с. 17, 132). Представник відповідача Нововодолазької селищної ради - у судове засідання теж не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, однак селищний голова Єсін О. С. надав лист, зареєстрований за вхідним № 5217/18-вх від 25.10.2018 року, в якому просив справу розглянути за їх відсутності, зазначивши, що вони не заперечують проти задоволення позову (а. с. 82). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно з частиною 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання сторонами особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та при їх визнанні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому позов перебував на розгляді належного суду. Крім того, згідно з пунктом 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно з частиною 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до Свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), повторно виданого Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 02.11.2016 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 72 років у селі Ордівка Нововодолазького району Харківської області, про що 27.10.1997 року складено відповідний актовий запис № 15 (а. с. 51). З довідки сільського голови Ордівської сільської ради Третяка Г. Ф., зареєстрованої за вихідним № 131 від 07.06.2016 року, убачається, що [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть по відділу реєстрації актів цивільного стану Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області проведений відповідний запис 27.10.1997 року за № 15 (а. с. 10). Згідно з довідкою сільського голови Ордівської сільської ради Третяка Г. Ф., зареєстрованої за вихідним № 169 від 04.08.2016 року, [PERSON] , 1925 року народження, є рідним братом [PERSON] , 1927 року народження, які проживали разом зі своїми батьками [PERSON] , 1906 року народження, та [PERSON] , 1903 року народження, відповідно до архівних даних з погосподарської книги № 9 за 1944 1946 роки том ІІ (рахунки № 93 - 184) (а. с. 11). Відповідно до Свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 12.04.1951 року сільським Записом актів громадянського стану села Ордівка, [PERSON] народився [INFO] у селі Ордівка Нововодолазького району Харківської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 09.01.1927 року зроблено відповідний запис за № 3, та його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49689983, виданої 01.11.2017 року о 12 годині 38 хвилин Нововодолазькою державною нотаріальною конторою, убачається, що за параметрами пошуку [PERSON] , який помер [INFO] , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 56). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49690000 від 01.11.2017 року, виданої о 12 годині 39 хвилини Нововодолазькою державною нотаріальною конторою, за параметрами запиту [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 57). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.1998 року (бланк серії ААМ № 133020), посвідченого державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 967, спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є брат [PERSON] . Спадкове майно складається з жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а. с. 12). Згідно із сертифікатом на право на земельну частку пай (серії РН № 885110), виданим 01.07.2002 року Нововодолазькою районною державною адміністрацією та зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 998, [PERSON] на підставі розпорядження Нововодолазької райдержадміністрації від 16.03.2002 року належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені Щорса, у розмірі 4,82 в умовах кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 15). З повідомлення начальника Відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області № Ч-119/0-119/6-16 від 14.07.2016 року убачається, що [PERSON] є власником сертифіката на право на земельну частку (пай) (серії РН № 885110), зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів КСП «імені Щорса» за № 998 від 01.07.2002 року та виданого на підставі розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації № 37 від 18.03.2002 року. Розмір земельної частки (паю) реформованого КСП імені Щорса складає 4,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) на час паювання становить 16920,00 гривень (а. с. 13). Повідомленням начальника Відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області № Ч-119/0-119/6-16 від 14.07.2016 року проінформовано, що станом на 14.07.2016 року інформація в державному реєстрі земель про наявність державних актів на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] (помер [INFO] ) згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 885110, відсутня (а. с. 14). Наведеним доведено, що єдиною особою, яка прийняла спадщину [PERSON] , померлого [INFO] , є його брат [PERSON] , який звернувся із відповідною заявою до нотаріуса та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом у виді житлового будинку. Право на земельну частку (пай) залишилось юридично не оформленим, хоча фактично прийнятим спадкоємцем як таким, що прийняв спадщину усю. Відповідно до Свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), виданого Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області 09.06.1999 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 72 років у місті Мерефа Харківського району Харківської області, про що в Книзі реєстрації актів про смерть 09.06.1999 року зроблено запис за № 247 (а. с. 8, 52, 100). Згідно зі Свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] ), виданим 07.08.1953 року Ордіської сільською радою Нововодолазького району Харківської області, [PERSON] народився [INFO] у селі Ордівка Нововодолазького району Харківської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 02.08.1953 року зроблено відповідний запис за № 15, та його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49690606, виданої 01.11.2017 року о 13 годині 01 хвилин Нововодолазькою державною нотаріальною конторою, убачається, що за параметрами пошуку [PERSON] , який помер [INFO] , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 55). Крім того, згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49690624 від 01.11.2017 року, виданою о 13 годині 02 хвилини Нововодолазькою державною нотаріальною конторою, за параметрами запиту [PERSON] у Спадковому реєстрі наявна інформація про спадкову справу із номером у спадковому реєстрі 38223113 та номером у нотаріуса 638/1999, що заведена та зберігається у Першій державній нотаріальній конторі Харківського району Харківської області (а. с. 54). Зі спадкової справи № 638/1999, заведеної державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , наданої суду за вхідним № 13/19-вх від 02.01.2019 року, вбачається, що вона складається всього з трьох аркушів, зокрема: заяви про прийняття спадщини, свідоцтва про смерть та Витягу про реєстрацію в Спадковому Реєстрі,- та що 02.07.1999 року [PERSON] звернувся до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із відповідною заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] свого батька [PERSON] (а. с. 127 - 130). Наведеним доведено, що позивач звернувся до нотаріальної контори у встановлені чинним на той час цивільним законодавством строки із заявою про прийняття спадщини, а отже є таким, що її прийняв. Проте спадкова справа не містить жодних відомостей, щодо наявності або відсутності інших спадкоємців померлого. Вказані дані не були надані стороною позивача й під час розгляду справи у суді. Постановою завідувача Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М. від 26.07.2016 року (вихідний № 562), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «імені Щорса» Нововодолазького району Харківської області, оскільки не надано оригінал сертифікату (серії РН № 885110) на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП імені Щорса Нововодолазького району Харківської області (а. с. 16). Відтак, наведеним доведено існування спору про право, який належить вирішити у судовому порядку. Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року (із змінами та доповненнями) та Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями). Отже, відносини, пов`язані із спадкуванням майна померлої особи є цивільно-правовими та підлягають регулюванню нормами цивільного законодавства України. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України зазначений кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень цивільного кодифікованого закону України передбачено, що він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Змістом пункту 5 цих же Положень обумовлено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з правилами частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті, а часом її відкриття вважається день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, що виданий відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. У відповідності із приписом статті 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Таким чином, оскільки [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] , тому прийняття спадщини та відповідні спадкові відносини повинні регулюватись положеннями розділу VІІ Цивільного кодексу Української РСР. Аналогічної думки є й Пленуму Верховного Суду України, який у абзаці 2 та 3 пункту 1 своєї Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснює, що відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом. З огляду на положення статті 534 цивільного кодифікованого закону Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. У ході розгляду справи судом встановлено, що ані померлий [INFO] [PERSON] , ані померлий [INFO] [PERSON] за життя заповідального розпорядження на випадок своєї смерті не залишали, тобто заповітів не складали та спадкових договорів не укладали, тому спадкування щодо їх майна здійснювалось за законом, регламентованим розділом VІІ Цивільного кодексу Української РСР. На підставі вимог статті 527 та 528 вказаного кодексу спадкоємцями можуть бути лише ті особи, які були живі на момент смерті спадкодавця, та якщо вони не скоїли злочину вбивства або замаху на нього відносно спадкодавця та його спадкоємців, або ухилялися, якщо вони повинні були, від покладених на них в силу закону обов`язку утримувати спадкодавця й існує рішення суду щодо цього, яке набрало законної сили. Положення статті 529 цивільного кодифікованого закону Української РСР роз`яснюють, що при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. Онуки є спадкоємцями спадкодавця за законом, якщо на час відкриття спадщини нема в живих того з батьків, який був би спадкоємцем. З огляду на положення статті 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У свою чергу, положеннями статті 549 зазначеного нормативно-правового кодифікованого акту передбачений відповідний правовий порядок прийняття спадщини. Так, вважається, що спадкоємиць прийняв спадщину: - якщо він фактично вступив у керування або володіння спадковим майном; або - якщо він надав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 Цивільного кодексу Української РСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Як обумовлює стаття 560 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави. Відтак, у ході судового розгляду справи встановлено, що єдиним спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його брат [PERSON] , померлий [INFO] , про що чітко зазначає державний нотаріус Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївська Т. М., посвідчуючи свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 25.04.1998 року в межах спадкової справи № 135/198 (реєстровий № 967) на спадкове майно у виді жилого будинку із надвірними будівлями. Таким чином, прийнявши та юридично оформивши своє право на частину спадщини у виді жилого будинку із надвірними будівлями, законом передбачається, що [PERSON] прийняв її усю. Наведене свідчить про те, що [PERSON] вважається таким, що прийняв також і право на земельну частку пай у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені Щорса, у розмірі 4,82 в умовах кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), незважаючи на те, що сам Сертифікат (серії РН № 885110) виданий вже після їх смерті, а саме [INFO] . Отже у спадковій масі [PERSON] наявне право на земельну частку пай у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені Щорса, у розмірі 4,82 в умовах кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Як убачається з матеріалів справи, позивач у продовж шести місяців з часу відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , а саме: 02.07.1999 року,- звернувся до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявою про прийняття спадщини, в якій зазначено, що спадкодавець на час смерті мешкав за адресом: [ADDRESS] , а спадкоємець за адресом: [ADDRESS] ,- однак до часу розгляду справи у суді свідоцтво про право на спадщину за законом так і не отримав (а. с. 128). Приписами частин 1 і 2 статті 561 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (із змінами та доповненнями), передбачений статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний термін для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою зацікавленої особи, за доведеністю поважності його пропуску. Якщо у встановлений термін позивач вступив в управління чи володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно, а не про продовження строку прийняття спадщини. Наведене дає підстави припустити, що позивач не переконав нотаріуса, що він єдиний спадкоємиць першої черги, закликаний до спадкування майна померлого [INFO] [PERSON] . Крім того, оскільки позивач не мешкав разом із спадкодавцем на час смерті того, й відомостей щодо фактичного прийняття спадщини ним у суду не має, неможливо виключити факт наявності спадкоємців першої черги померлого, які прийняли спадщину фактично, тобто вступили у володіння будь-яким наявним у спадкодавця спадковим майном, зокрема, вкладами в Державному банку. Наведене вбачається зі змісту частини 2 статті 564 Цивільного кодексу Української РСР, відповідно до змісту якої якщо вкладник не зробив розпорядження ощадній касі або банку, то вразі смерті вкладника його вклад переходить до спадкоємців на загальних підставах за правилами цього розділу. Одночасно із цим, пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18.06.1994 року, роз`яснено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: ?довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; ?довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; ?копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; ?запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Також, таким доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути й наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Перелічені документи, як зазначає Інструкція приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Зважаючи на таке, стороною позивача у законний та процесуальний спосіб не доведено, що померлий [PERSON] не має інших спадкоємців за законом першої черги, які відповідно до приписів статті 549 Цивільного кодексу Української РСР прийняли спадщину, фактично вступивши у керування або володіння спадковим майном спадкодавця. При цьому, згідно із змістом статті 529 цього кодексу такими спадкоємцями можуть бути той з подружжя, який пережив спадкодавця, його батьки та діти, за умови, що вони не вчинили дій, що усувають їх від спадщини. Статтею 129 Основного Закону нашої Держави визначені основні засади судочинства, однією з яких, з огляду на зміст пункту 3 частини 2 вказаної норми права, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості. Аналогічні за своїм правовим змістом норми містяться й у частинах 1 і 3 статті 12, а також частині 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. При цьому, у відповідності до змісту частини 6 статті 81 наведеного вище процесуального кодифікованого закону, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, нормативно закріплений принцип змагальності сторін полягає у прояві змагальної ініціативи та активних дій усіх осіб, які беруть участь у справі. Саме цей принцип забезпечує повноту дослідження судом обставин кожної судової справи. Також, з огляду на зміст частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відтак, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, прямо передбачених законом. Крім того, як обумовлено пунктом 2 частини 1 статті 43 та частиною 1 статті 49 цивільного процесуального кодифікованого закону України учасники справи, зокрема, сторони у цивільній справі, користуються рівними процесуальними правами щодо подання доказів, участі у їх дослідженні та у доведеності перед судом їх переконливості. Вони зобов`язані самостійно визначити коло фактів, на які слід посилатись як на підставу своїх вимог чи заперечень, а також доказів, що містять інформацію про предмет доказування у справі, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Проте, як роз`яснює частина 2 статті 78 вказаного кодексу, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Одночасно із цим, виходячи з засад змагальності сторін у справі, свободи у наданні ними своїх доказів та у доведеності їх переконливості перед судом, ураховуючи усе вищенаведене, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу в справі окремо, і їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що стороною позивача не доведені у процесуальний спосіб обставини, на які [PERSON] посилається як на підставу своїх вимог, а наданих ним доказів не достатньо для визнання за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , розміром 4,82 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебуває у колективній власності реформованого КСП імені Щорса, що належав померлому [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) (серії РН № 885110), виданого на підставі розпорядження Нововодолазької райдержадміністрації № 37 від 18.03.2000 року, та зареєстрованого 01.07.2002 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 998, а тому доходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення його позову, у якому йому слід відмовити повністю. Стаття 392 Цивільного кодексу України визначає, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3.1. Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, обговореного на засіданні Пленуму 01.03.2013 року та надісланого відповідним листом № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, звернув увагу суддів нижчих інстанцій на те, що якщо право власності на нерухомість підтверджується належними правовстановлюючими документами, а нотаріус в супереч приписам статті 67 Закону України «Про нотаріат» відмовляє в оформленні права й видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, то виникає цивільно-правовий спір, який підлягає розгляду у позовному провадженні. При цьому, суддям також слід пам`ятати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зважаючи на наведене, належним відповідачем у таких справах є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку, а згідно з приписами частини 3 статті 524 Цивільного кодексу Української РСР якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден зі спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави, суд вважає, що до участі у справі залучений належний відповідач виходячи з наявних у нього доказів. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed