Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

06.12.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивовано тим, що 28.08.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір. 01.01.2013 року до вказаного договору було укладено додаткову угоду, відповідно до якої внесено зміни до розміру посадового окладу. 15.11.2013 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі положень ст. 38 КЗпП України за власним бажанням та здійснено відповідний запис у трудовій книжці. Позивач вказує на те, що за час його роботи відповідачем виплачувалась заробітна плата не в повному обсязі у зв'язку із чим виникла заборгованість у сумі 31780,00 грн. З урахуванням компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні позивача із займаної посади, відповідач мав виплати грошові кошти у сумі 81449,34 грн. За твердженням позивача, вказані кошти йому не були виплачені при звільненні, тому окрім стягнення заборгованості по заробітній платі позивач просив суд також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 18779,09 грн. В подальшому позивач з урахуванням того, що за час знаходження справи в провадженні суду відповідач не здійснив із ним розрахунку, збільшив розмір своїх позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з кінцевою датою по 16.01.2014 року і просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 60670,90 грн. та заборгованість по заробітній платі у сумі 81449,34 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.08.2012 року позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду керівника групи електронної комерції та 15.11.2013 року звільнений із займаної посади на підставі положень ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки (а.с. 11-12). Як вбачається з матеріалів справи 28.08.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий строковий трудовий договір №116-2012/Ш, відповідно до умов якого (п.п. 1.4, 1.8., 4.1.), працівник приймається на посаду керівника групи електронної комерції. Цей договір набуває чинності з 28.08.2012 року на підставі наказу роботодавця та діє до 27.08.2013 року. За виконання посадових обов'язків працівнику встановлюється посадовий оклад у розмірі 24550 грн. щомісячно (а.с. 5-9). Додатковою угодою від 01.01.2013 року №003/2013Ш до вище зазначеного трудового договору були внесені зміни відповідно до яких, сторони прийшли згоди з 01.01.2013 року п. 4.1. Трудового договору №116-2012/Ш від 28.08.2012 року в такій новій редакції: « 4.1. За виконання посадових обов'язків працівнику встановлюється посадовий оклад у розмірі 31780 грн. щомісяця» (а.с. 10). Відповідно до положень ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Про те, що дію трудового договору укладеного між сторонами було продовжено на невизначений строк, свідчить зміст трудової книжки позивача згідно якого позивача було звільнено через майже три місці після встановленого договором строку його дії за власним бажанням, а не у зв'язку із закінченням строку дії договору, на який його було укладено. Згідно наведеного позивачем розрахунку, на час його звільнення відповідач мав виплатити позивачу заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 81449,34 грн. За змістом ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунки у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП Ураїни. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому до виплати від підприємства проводиться в день звільнення. Згідно положень ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З урахуванням того, що відповідач двічі був належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з'явився не повідомивши причини своєї неявки та не скориставшись своїм процесуальним правом надати суду письмові заперечення на пред'явлений позов, суд виходить з того, що відповідачем не оспорюється розмір належних звільненому працівникові сум у розмірі визначеному розрахунком позивача у сумі 81449,34 грн. Таким чином, по даній справі встановлено, що відповідач має перед позивачем заборгованість по заробітній платі та не виплачену компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у загальному розмірі 81449,34 грн., який не виплатив позивачу при звільненні 15.11.2013 року, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є законними і обґрунтованими. Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно умов трудового договору посадовий оклад позивача становить 31780,00 грн. щомісячно. Таким чином, за вересень-жовтень 2013 року заробітна плата складає 63560,00 грн. Середньоденна заробітна плата з урахуванням наведених вище положень Постанови Кабінету Міністрів України визначається за наступною формулою: 63560,00 грн. (розмір заробітної плати за останні два місяці, що передували звільненню) : 44 робочих дні = 1444,55 грн. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обчислений наступним чином: 42 робочих дня (кількість днів прострочення з 19.11.2013 року по 16.01.2014 року включно) х 1444,55 грн. = 60670,90 грн., що відповідає розрахунку проведеному представником позивача. За наведених обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved