Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

05.09.2014 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, борг в сумі 40765 грн., проценти за користування коштами на суму 392 грн., а також пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання - 2824,40 грн., а всього в сумі - 43981,40 грн. Позивач також просить суд стягнути з відповідача понесений ним судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.10.2013 року між ФОП [PERSON] та працівником [PERSON] було укладено трудовий договір. Згідно п. 2 договору, працівник зобов'язаний був консультувати клієнтів, продавати товар, дотримуючись правил санітарних норм, правил пожежної безпеки, вчасно виконувати доручення керівника. 09.10.2013 року між сторонами також укладено договір про повну матеріальну відповідальність, де працівник прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за всі передані йому під звіт матеріальні цінності та кошти згідно з інвентаризаційними описами; у випадку виявлення недостачі, працівник зобов'язався її відшкодувати, а також заподіяну шкоду, розмір якої визначається за цінами, що діють на місці роботи працівника. 21.04.2014 року бухгалтером здійснено інвентаризацію і виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів на суму 14895,10 грн. Того ж дня відповідачем написано пояснювальну записку, де він визнав, що брав гроші в касі і зобов'язався їх повернути протягом місяця. Відповідач повернув лише 320,10 грн. Окрім того, 01.03.2013 року відповідач позичив у позивача 1500 Євро строком на 3 місяці, про що написав розписку. Грошові кошти передано позичальнику в день написання розписки, при свідкові - [PERSON] У визначений строк відповідач не повернув борг. 23.04.2014 року відповідачем написано нову розписку, в якій він зобов'язався повернути борг у розмірі 1500 Євро та заборгованість в сумі 14575 грн. Зазначені суми до цього часу не повернуті. Посилаючись на ст. 1049 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача суму 26190 грн., що на даний час еквівалентно сумі 1500 Євро. Одночасно з сумою, що була викрадена з каси, заборгованість становить 40765 грн. Посилаючись на статті 1048, 625, 549 ЦК, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за зобов'язаннями у розмірі 40765 грн., проценти за користування коштами у розмірі 392 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань - 2824,40 грн. В судовому засіданні представник позивача виступила з промовою, текст якої долучено до матеріалів справи. Представник позивача просить суд задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на те, що 01.03.2013 року [PERSON] позичив [PERSON] 6500 грн. (що еквівалентно 650 Євро) і даний факт не заперечувався відповідачем під час розгляду справи. Кошти було позичено на 3 місяці, проте у визначений строк відповідач їх не повернув. Через 3 місяці відповідач пояснив [PERSON], що не має можливості повернути борг і просив взяти його на роботу, щоб він міг відпрацювати вказану суму. [PERSON], будучи зареєстрованим як ФОП, запропонував [PERSON] роботу на посаді менеджера з продажу в офісі в м. Полтава. 09.10.2013 року між сторонами було укладено трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність працівника. Далі позивач продовжував позичати кошти відповідачу, який просив такі у зв'язку з тим, що має великий борг перед другом і хвору матір; при цьому позивач продовжував виплачувати відповідачу заробітну плату і премії, а кошти надавав в борг «під чесне слово». Протягом півроку роботи відповідача, бухгалтер ФОП [PERSON] - [PERSON] та сам позивач, помітили поганий рівень продажу у відділі відповідача, в результаті чого, 21.04.2014 року було проведено там інвентаризацію. За результатами інвентаризації виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 14895,10 грн. 21.04.2014 року [PERSON] склав пояснювальну записку про те, що брав гроші з каси і зобов'язується повернути борг протягом місяця, але повернув лише 320,10 грн. 23.04.2014 року відповідачем написано нову розписку, в якій він зобов'язався повернути борг в сумі 1500 Євро до 07.05.2014 року (сума боргу виникла протягом всього часу знайомства сторін, у зв'язку з тим, що відповідач не віддавав позичені у [PERSON] кошти і на момент написання розписки, відповідач таку суму визнавав). Цією розпискою відповідач також зобов'язався повернути заборгованість у розмірі 14575 грн. (недостача) до 21.05.2014 року. Зазначені кошти до цього часу не повернуті. Представник позивача зазначає, що остання розписка написана відповідачем добровільно, без тиску чи застосування фізичного насильства, як на це посилаються свідки зі сторони відповідача; Зазначені свідками факти, доказами не підтверджені. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечують у повному обсязі, посилаючись на те, що вимоги про стягнення шкоди мають розглядатись за правилами трудового законодавства, а кошти відповідно до розписок відповідач не отримував і такі розписки були написані після проведення інвентаризації 21.04.2014 року. При цьому відповідач зазначав, що в березні 2013 року взяв у борг у [PERSON] 6500 грн., які не повернув. В матеріалах справи міститься письмове заперечення на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач посилається на те, що не отримував кошти у розмірі 1500 Євро по розписці від 01.03.2013 року, а також зазначає, що розписка була написана під впливом психологічного тиску і примусу з боку позивача. Відповідач посилається на недійсність такого договору, виходячи з положень ст. 231 ЦКУ. Крім, того, відповідач зазначив, що розписки від 01.03.2014 року, 21.04.2014 року та пояснювальна записка від цього числа, були написані ним під диктовку, під страхом фізичної розправи над ним чи його близькими. Майнова шкода у розмірі 14575 грн. була виявлена при проведенні інвентаризації, яка проведена з грубими порушеннями чинного законодавства. Посилаючись на ст. 232 КЗпПУ, відповідач зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення недостачі мають розглядатися за правилами трудового законодавства і не відносяться до боргових зобов'язань. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 61 ЦПК - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у трудових відносинах з 09.10.2013 року. (а.с. 10) 01.12.2013 року внесено зміни до трудового договору. (а.с. 11) 09.10.2013 року укладено договір про повну матеріальну відповідальність. (а.с. 12-13) 18.04.2014 року ФОП [PERSON] видано наказ про проведення інвентаризації в присутності матеріально-відповідальної особи [PERSON] Наказ підписано сторонами по справі та [PERSON] (а.с. 14) Згідно відомості результатів інвентаризації, що підписана зазначеними раніше особами, інвентаризацією встановлено нестачу у розмірі 14895,10 грн. Нестачу віднесено на винних осіб. Нестача виникла з продукції (9923,12 грн.) та грошових коштів (4971,98 грн.). (а.с. 15) В матеріалах справи також міститься акт про результати інвентаризації наявних коштів, в якому зазначено про нестачу у розмірі 4971, 98 грн. і в якому міститься пояснення матеріально-відповідальної особи [PERSON] про те, що він привласнив кошти в розмірі 4971,98 грн. (а.с. 16) В матеріалах справи також міститься пояснювальна записка [PERSON], написана 21.04.2014 року, в якій він пояснює нестачу грошей у касі, тим що брав кошти з метою погасити наявний у нього борг, близько 40000 грн. (а.с. 17) З пояснень наданих сторонами в судовому засіданні, а також з долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що в подальшому така нестача була вписана у боргову розписку від 23.04.2014 року, як борг в сумі 14575 грн. (а.с. 18) Позивач просить суд стягнути зазначені кошти, як позику, що не була повернута позичальником в строк. Питання матеріальної відповідальності працівників за шкоду завдану підприємству, установі, організації, врегульовано главою 9 КЗпП України. Вказаною главою врегульовано, в тому числі, і порядок відшкодування завданої працівником шкоди та межі такого відшкодування. Досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що спір в частині стягнення 14575 грн. з [PERSON] на користь [PERSON], виник із трудових, а не боргових правовідносин. Підстав для стягнення з [PERSON] 14575 грн., як боргу за договором позики, суд не вбачає. Позовні вимоги в цій частині не обґрунтовані і задоволенню не підлягають. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, борг у розмірі 1500 Євро, що еквівалентно 26190 грн. На підтвердження укладення договору позики між сторонами, до матеріалів справи долучено розписку від 01.03.2013 року та розписку від 23.04.2014 року. Згідно розписки від 01.03.2013 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошову суму 1500 Євро 01.03.2013 року. Суму отримано в присутності [PERSON] Суму [PERSON] зобов'язався повернути до 01.06.2013 року. (а.с. 19) 23.04.2014 року написано іще одну розписку, в якій [PERSON], зобов'язався повернути борг 1500 Євро до 07.05.2014 року, а також заборгованість у розмірі 14575 грн. (а.с. 18) Згідно позовної заяви та наданих позивачем пояснень, в розписках йде мова про один і той самий борг у розмірі 1500 Євро, що був взятий 01.03.2013 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Заперечуючи проти позову в цій частині, відповідач послався на те, що написав розписку під тиском, з примусу позивача. Для підтвердження зазначених обставин в судове засідання було викликано свідків - батьків [PERSON] - [PERSON] та [PERSON]. Кожен зі свідків пояснив, що [PERSON] працював у [PERSON] У травні 2014 року [PERSON] приїхав додому до відповідача і повідомив батькам про існуючий борг. [PERSON] запропонував написати їм спільну боргову розписку про повернення ними такого боргу, а також суми нестачі, що була виявлена інвентаризацією. При цьому [PERSON] погрожував, в тому числі і фізичною розправою над [PERSON] Окрім пояснень свідків, інші докази того, що розписку написано під примусом, в матеріалах справи відсутні. Зазначені докази не є достатніми для підтвердження обставин, на які посилається відповідач. В судовому засіданні було також допитано в якості свідка [PERSON]. Остання зазначена свідком в розписці від 01.03.2013 року, а також як голова інвентаризаційної комісії, в документах про проведення інвентаризації. (а.с. 15, 19) В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на даний час працює у ФОП [PERSON] (дана обставина визнається сторонами). Свідка було залучено за клопотанням позивача. При цьому свідок зазначила, що боргова розписка від 01.03.2013 року та боргова розписка від 23.04.2014 року, були написані в один день, після проведення інвентаризації. Свідок також зазначила, що познайомилася з [PERSON] при укладенні ним трудового договору. Трудовий договір між сторонами було укладено 09.10.2013 року, тобто через 7 місяців після того, як була написана розписка від 01.03.2013 року, відповідно до якої [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 1500 Євро. При цьому суд звертає увагу, що свідком у розписці зазначена [PERSON], яка, як вбачається з долучених до позовної заяви документів, є працівником у ФОП [PERSON] і яка в судовому засіданні зазначила, що не була знайома з [PERSON] до укладення ним трудового договору. Окрім того, суд звертає увагу на те, що сам позивач визнавав в судовому засіданні, а його представник додатково зазначила про це у своїй промові, що кошти надавались відповідачу в різний час - за потребою (на розплату з боргами, на лікування у стоматолога, на лікування матері і т.д.), в тому числі і після 01.03.2013 року. Точні суми, дати і валюту надання таких позик - позивачем не зазначено. Суму в 1500 Євро, позивач називає сумою, що була узгоджена ним та відповідачем, з урахуванням всіх коштів, що були передані [PERSON] і не повернуті останнім, протягом всього часу знайомства сторін. Договір позики є реальним договором. В судовому засіданні позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Розписка є письмовим документом на підтвердження укладення договору позики та його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Виходячи з досліджених вище доказів, обставини зазначені в розписці від 01.03.2013 року, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Тому суд не може вважати дану розписку належним доказом укладення договору позики на суму 1500 Євро між [PERSON] та [PERSON] Розписка від 23.04.2014 року є похідною від розписки від 01.03.2013 року і складена про той самий борг, що не заперечується сторонами. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення боргу у розмірі 1500 Євро, в судовому засіданні не доведені. Разом з тим, сторони в судовому засіданні визнають наявність боргу у розмірі 6500 грн., які [PERSON] не повернув [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Представник позивача у своїй промові зазначила, що 01.03.2013 року [PERSON] передав [PERSON] 6500 грн. [PERSON] в судових засіданнях визнавав наявність боргу перед [PERSON] у розмірі 6500 грн. З зазначених підстав, суд вважає доведеною позику у розмірі 6500 грн., тому вважає за можливе стягнути такий борг з відповідача на користь позивача. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд стягнути борг з урахуванням 3% річних від простроченої суми, що передбачені ст. 625 ЦК України та пені, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання і передбачена ч. 3 ст. 549 ЦКУ. Суд не має можливості розрахувати суму боргу з урахуванням 3% річних та визначити пеню, оскільки не має відомостей про визначену сторонами дату повернення боргу у розмірі 6500 грн., а отже і про період прострочення виконання зобов'язання. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 6500 грн.; борг за договором позики в іншій частині - не доведений. Позов в частині стягнення 14575 грн. збитків, що були завдані ФОП [PERSON] працівником [PERSON], як боргу за договором позики - необґрунтований. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України і приходить до таких висновків. Позивач просив суд стягнути 43981,40 грн., судом задоволено позов на 6500 грн., що становить 14,78 % від заявлених позовних вимог. При подачі позову [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 439,82 грн. Таким чином, з відповідача має бути стягнуто на користь позивача частину сплаченого ним судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог і становить 65 грн.

Outcome: partial