Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

06.07.2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду, при цьому [PERSON] звернувся в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини: [PERSON] з позовом до Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради та Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, у якому просять визнати за ними право користування квартирою за адресою: м. Львів, пр-кт Червоної Калини, 72А/84, вселити їх в цю квартири та зобовязати укласти договір житлового найму. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] працює в органах прокуратури Львівської області. Наказом прокурора області від 23.11.2013 року йому надано службову однокімнатну квартиру за адресою: м. Львів, пр-кт Червоної Калини, 72А/84. Рішенням Сихівського районного суду м.\~Львова від 26.10.2015\~року, яке залишене без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2015\~року та набрало законної сили, зобовязано виконавчий комітет Львівської міської ради та Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видати спеціальний ордер на вселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в квартиру за адресою: м. Львів, пр-кт Червоної Калини, 72А/84. На виконання зазначеного судового рішення Сихівським районним судом м.\~Львова було видано виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження, до боржника застосовувалися штрафні санкції. Однак, у порушення прав, що випливають із житлових правовідносин, спеціального ордеру на службове житлове приміщення видано не було. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позов, просили його задовольнити в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Представники відповідачів в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду позову відповідачі повідомлені належним чином. Представник третіх осіб в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Заслухавши позивача, його представника, представника третіх осіб, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач працює в органах прокуратури Львівської області з 2007 року на посаді старшого слідчого прокуратури Львівської області. Наказом прокурора Львівської області № 1994к від 23.11.2013 року, погодженого головою профспілкового комітету працівників органів прокуратури Львівської області, надано однокімнатну квартиру за адресою: м. Львів, пр-кт Червоної Калини, 72А/84 старшому слідчому слідчого відділу прокуратури Льтвівської області [PERSON] на склад сімї 3 особи (він, дружина, донька). Вказана квартира виділялася адміністрацією прокуратури Львівської області як службова. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 985 від 20.12.2013\~року квартирам №№ 321, 324, 361, 386, 390, 406, 410 на пр-ті\~[PERSON], 58 та квартирам №№ 1, 2, 3, 7, 37, 39, 41, 42, 48, 55, 60, 61, 64, 76, 81, 84, 107, 111, 112, 115, 116 на пр-ті\~[PERSON], 72А надано статус службових прокуратури Львівської області (п.\~1); прокуратурі Львівської області провести закріплення вказаних квартир згідно з вимогами законодавства України. Наказом прокурора Львівської області № 807к від 13.06.2014 року, погодженого головою профспілкового комітету працівників органів прокуратури Львівської області, надано двокімнатну квартиру за адресою: м. Львів, пр-кт Червоної Калини, 72А/84 старшому слідчому прокуратури області [PERSON] на склад сімї 3 особи (він, дружина, донька). Вказана квартира виділялася адміністрацією прокуратури Львівської області як службова. З протоколу №10 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету прокуратури Львівської області від 13.06.2014\~року вбачається підтвердження рішення про надання позивачу службового житла. Рішенням Сихівського районного суду м.\~Львова від 26.10.2015\~року зобовязано виконавчий комітет Львівської міської ради та Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видати спеціальний ордер на вселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в квартиру за адресою: м. Львів, пр-кт Червоної Калини, 72А/84. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2015\~року рішення суду першої інстанції від 26.10.2015 року залишено без змін, отже воно набрало законної сили. На виконання зазначеного судового рішення 21.01.2016 року Сихівським районним судом м.\~Львова видано виконавчий лист № 464/6534/15-ц. [PERSON] від 04.02.2016 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП\~№ 50012754. За невиконання без поважних причин зазначеного судового рішення до боржника застосовувались штрафні санкції, про що виносилися постанови про накладення штрафу від 19.02.2016\~року та від 17.03.2016 року. [PERSON] державного виконавця від 29.03.2016 року виконавче провадження закінчено з причини неможливості виконати без участі боржника. Станом на день розгляду позову, рішення Сихівського районного суду м.\~Львова від 26.10.2015 року не виконано, ордер на закріплене за позивачем службове житло не видано. Вважаючи своє право на житло порушеним, позивач звернувся до суду. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України (підстави звільнення від доказування) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, право позивача на отримання службового житла, а саме: двокімнатної квартири за адресою: м. Львів, пр-кт Червоної Калини, 72А/84, встановлено рішенням суду та додатковому доведенню не підлягає. Частиною\~1 ст.\~380 ЦК України визначено, що житловий будинок як обєкт права власності, є будівлею капітального типу, спорудженою з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначеною для постійного у ній проживання. При цьому, слід враховувати, що житловий будинок квартирного типу згідно зі ст.\~188 ЦК України є складною річчю (нерухомим майном), до складу якої, зокрема, входять інші нерухомі речі (квартири). Аналіз фактичних та правових підстав виникнення у територіальної громади м.\~Львова в особі Львівської міської ради права комунальної власності на зазначений житловий будинок (в цілому), правового режиму нерухомого майна, дають підстави до висновку, що саме до міської ради та її виконавчих органів як представників територіальної громади міста, у власності котрої перебуває будинок, мають бути заявлені вимоги про визнання права на користування квартирою у вказаному будинку. В ч.\~1 ст.\~5 ЖК УРСР зазначено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих [PERSON] народних депутатів (житловий фонд місцевих [PERSON]) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Згідно зі ст.\~118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у звязку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до ч.\~2 ст.\~121 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Згідно зі ст.\~122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. [PERSON] Міністрів УРСР від 04.02.1988\~року №37 «Про службові жилі приміщення» (із змінами і доповненнями) затверджено «Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення» та «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР». Згідно із п.\~40 зазначеного Переліку, до категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, віднесено працівників прокуратури за переліком, визначеним Генеральним прокурором України. Відповідно до наказу Генерального прокурора України від 16.04.2004\~року №48/13-ок «Про затвердження переліку категорій працівників органів прокуратури, яким може бути надано службове житло, та про затвердження Положення про облік та розподіл службової житлової площі Генеральної прокуратури України», службове жиле приміщення може бути надано, в тому числі, начальникам управлінь і відділів, старшим помічникам та помічникам прокурорів, заступникам начальників управлінь та відділів, старшим прокурорам управлінь і відділів, прокурорам управлінь і відділів. Згідно із п.\~16 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація. Відповідно до ч.\~2 п.\~58 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених [PERSON] Міністрів УРСР від 11.12.1984\~року № 470, якщо жила площа збудована підприємствами, обєднаннями і організаціями, за рахунок коштів, які згідно з законодавством можуть спрямовуватися на цілі житлового будівництва, жилі приміщення надаються за спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому органу відповідної ради про надання жилих приміщень для заселення. У «Правових позиціях щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» Верховного Суду України від 26.05.2001\~року розяснено, що у випадках, коли згідно із законодавством жиле приміщення надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профкому або за спільним рішенням громадської організації та її профспілкового органу з наступним повідомленням виконкому місцевої ради або місцевої державної адміністрації (статті 52, 53 ЖК), право на жиле приміщення виникає з часу його надання, тому в разі відмови у видачі ордера може бути заявлено позов про його видачу (п.\~11). Згідно ст.\~47 Конституції України кожен має право на житло. Надання житла в користування за договором найму є способом реалізації права на житло. Відповідно до ч.\~1 ст.\~61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч.\~1 ст.\~63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Статтею\~65 ЖК УРСР встановлено, що наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням. Згідно ст.\~64 ЖК УРСР, до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами, що випливають з договору найму жилого приміщення. Наймодавцями жилих приміщень у будинках державного та громадського житлових фондів є орган місцевого самоврядування, який делегує зазначене повноваження житлово-експлуатаційним організаціям, а в разі їх відсутності\~ відповідним підприємствам, установам, організаціям. Конституційним Судом України у Рішенні від 01.12.2004\~року № 18-рп/2004 надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, не наведено обставин, які свідчать про зняття статусу житлового із закріпленого за позивачем житла, а також про відсутність у позивача права на отримання закріпленого за ним службового житла. Представниками відповідачів не наведено та не доведено обставин, які могли б бути підставою для невиконання рішення суду від 26.10.2015 року, яким встановлено право позивача на отримання службового житла. Враховуючи, що факт порушення житлових прав позивача та членів його сімї знайшов підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність захисту цих прав, а тому не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved