Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

05.07.2019 позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою до відповідача, у якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок, господарсько-побутові будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Однак, нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. Тому він вимушений був звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх спадкових прав. 05.07.2019 суддею Лизенко І.В. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце його проведення. До суду надав письмову заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутності, зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.35). Відповідач, Покровська сільська рада Решетилівського району Полтавської області, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання явку свого представника не забезпечив, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі уповноваженого представника, позовні вимоги визнає (а.с. 44). Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України за відсутності учасників справи, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується відповідним актовим записом №53 згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.31). За життя, [PERSON] склала заповіт від 19.04.2010, яким заповіла все належне їй майно [PERSON] (а.с.10). У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] від 12.11.2018 (а.с.47). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.05.2019 вбачається, що позивач прийняв спадщину після померлої [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0900 га, за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.11). За життя [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] та отримувала і оплачувала послуги з газопостачання, водопостачання та електропостачання за вказаною адресою, що підтверджується відповідними довідками Покровської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 10.06.2019, ПАТ по газопостачанню та газифікації «ПОЛТАВАГАЗ» від 15.05.2019, КП «ПОКРОВСЬКЕ СІЛЬКОМУНГОСП» ПОКРОВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ від 20.05.2019, Решетилівської філії АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» від 10.06.2019 (а.с.12-15). Згідно витягів з погосподарських книг за 1977-1979, 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990, 1991-1994, 1996-2000, 2006-2010, 2011-2015, [PERSON] була головою двору за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-23) З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , який виготовлений станом на 20.05.2019 на замовлення позивача, встановлено, що домогосподарство складається з наступних будівель: А-І- житловий будинок, Б - вбиральня; № 1 - ворота, № 2 - огорожа, № 3 - огорожа, № 4 - хвіртка, № 5 - водопровід. На території садибного (індивідуального) житлового будинку самочинне будівництво відсутнє. (а.с.24-30). Станом на момент побудови будинку, реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Ця Інструкція передбачала державну реєстрацію будівель, споруд та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Разом з цим, аналіз положень Інструкції свідчить про те, що виникнення права власності на будинки, споруди від державної реєстрації не залежало. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції, не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, враховуючи те, що вищевказаний будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. За змістом п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу, списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, складалися бюро технічної інвентаризації на підставі погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих. Згідно ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих Української РСР», чинного на момент укладення договору купівлі продажу, який втратив чинність згідно з Постановою Верховної Ради Української РСР від 8 грудня 1990 року N 534-XII, ведення погосподарських книг відносилося до компетенції сільських рад. Аналіз діючого на час побудови будинку законодавства свідчить про те, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При цьому виникнення права власності не залежало від державної реєстрації цього права. Наявність у погосподарській книзі запису про належність житлового будинку [PERSON] свідчить про те, що за життя вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Врахувавши вищевикладене, суд вважає доведеним наявність права власності спадкодавиці [PERSON] , померлої [INFO] , на вказаний житловий будинок. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки судом встановлено, що позивач має право на спадщину після померлої [PERSON] , як спадкоємиць за заповітом, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено, суд вважає можливим визнати за ним право власності на спадкове майно.

Outcome: approved