Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

06 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 11 лютого 2005 року вона є співвласником квартири за адресою: м. Суми, пр-т. Лушпи, 32 кв. 171. Відповідач не є співвласником квартири, але зареєстрований у вказаній квартирі разом з іншими співвласниками декілька років, однак не проживає фактично. У даний час відповідач мешкає в РФ, та найближчим часом повертатися в Україну не має наміру. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача [PERSON] у квартирі порушує її право власності та утворює перешкоди у користуванні власністю, що виражається у сплаті зайвих комунальних платежів. Посилаючись на ст. 71,72 ЖК України, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі позивача. Представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав, просив задовольнити. Позивач до суду не зявилася, подала заяву, в якій позов просила задовольнити в повному обсязі, справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] направив листа в якому визнав позов [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житлом. Не заперечував проти того, щоб його було знято з реєстрацією за адресою: м. Суми, пр-т. Лушпи, 32 кв. 171 (а.с.47-48). У звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та її синам [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, що розташована за адресою: м. Суми, пр-т. Лушпи, 32, кв. 171, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане 11 лютого 2005 року виконкомом Сумської міської ради (а.с.8-9). Згідно довідки від 15 червня 2018 року, виданої Управлінням ЦНАП в м. Суми Сумської міської ради, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані власники квартири: [PERSON], [PERSON], [PERSON]; онуки позивачки: [PERSON], [PERSON] (а.с.10). Згідно відомостей ЦНАП Сумської міської ради від 10 липня 2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.20). Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення, про що написав лист, та повідомив, що він згоден на визнання його втратившим право користування житловим приміщенням (а.с.47-48). Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.\~\~ Із пояснень позивача, зазначених ним у позові, та письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач є членом сімї співвласників квартири (онуком позивачки, та сином іншого співласника), і що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше року. Так ч. 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача як власника, так як позивач обмежена у своєму праві розпорядження власністю, а крім того відповідач в квартирі не проживає, витрат по утриманню житла не несе, і позивач несе зайві комунальні витрати. Крім того, заява про визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права інших осіб. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованою, і відповідач визнається судом таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: м. Суми, пр-т. Лушпи, 32 кв. 171. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 156 ЖК України,

Outcome: approved