Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

07.03.2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу 956 160 тис грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що у 2005 році між позивачем [PERSON] та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач надав у борг відповідачу 36 тис. дол.. США. Даний договір було підтверджено розпискою, яку написав власноручно відповідач, в тексті розписки строк повернення коштів обумовлено до 01.03.2018 року. В строк в указаний в розписці відповідач борг не повернув та в даний час ухиляється від виконання свого зобов'язання щодо повернення коштів. Посилаючись на викладене позивач просив стягнути суму боргу з урахування національного курсу гривні до долара США - 956160 тис. грн.. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивача надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі а позов задовольнити. Відповідач також написав заяву до суду, де просить слухати справу у його відсутність позовні вимоги визнає, заперечень немає. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1049 ч.1 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передні йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що в 2005 році позивач згідно розписки отримав від відповідача грошові кошти в сумі 36 тис. дол.. США із встановленим строком повернення боргу до 01.03.2018 року. Дана розписка була оформлена у письмовому виді, що відповідає вимогам ст.1047 ЦК України та що підтверджується оригіналом цієї розписки, залученої до матеріалів справи. Як встановлено судом, свої зобов'язання перед позивачем по поверненню суми боргу відповідач дотепер не виконав, що підтверджується заявою відповідача про визнання позовних вимог в повному обсязі. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 , прийнятої за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ст.355 ЦПК України. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відповідно до курсу національного банку України станом на 07.03.2018 року курс грвні по відношенню до долара США складав 26.05 грн. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Крім того необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений позивачем до подання позову відповідно квитанції в сумі 790 грн., як то передбачено ст..141 ЦПК України. Оскільки ухвалою суду від 13.04.2018 року позивачу було відстрочено доплату судового збору в сумі 8020 грн. то дану суму судових витрат слід стягнути з відповідача відповідно до ч.2 ст.. 136 ЦПК України, де зазначено що судові витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Outcome: approved