Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

05.04.2019 року [PERSON] звернувся до Розівського районного суду Запорізької області із вищезазначеною заявою, в якій просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем - [PERSON] у будинку 28 по вул. Зірковій (колишній Комсомольській) в селі Зоряне, Розівського району, Запорізької області на час відкриття спадщини F 11 грудня 2012 року. В обґрунтування заяви зазначив, що 11 грудня 2012 року померла мати заявника [PERSON], яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [INFO] (колишня вулиця Комсомольська), буд. 28, Розівського району, Запорізької області. Після смерті [PERSON] за вказаною адресою відкрилася спадщина, а саме житловий будинок, який відповідно до свідоцтва про право власності на житло, належить матері заявника. У зв`язку з тим що [PERSON] часто хворіла, заявник [PERSON] був вимушений постійно проживати разом із нею за вказаною вище адресою, а саме з 20 серпня 2012 року та до самої смерті спадкодавця [PERSON]. Інших спадкоємців, які мають право на спадкування за законом в першу чергу, не має. Заповіт спадкодавцем [PERSON] складено не було. При зверненні до державної нотаріальної контори Запорізької області державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про спадщину, у зв`язку із тим, що заявник [PERSON] не зареєстрований за місцем постійного проживання спадкодавця [PERSON]. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 08.04.2019 року вищезазначену заяву залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків (а.с. 23). 19.04.2019 року від [PERSON], на виконання ухвали суду про залишення заяви без руху, надіслано заяву про усунення недоліків разом із доданими документами (а.с. 26-34). Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 22.04.2019 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду на 15 травня 2019 року (а.с. 35). Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 38-39), надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та заяву про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити за наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 45-46). Представник заінтересованої особи - Розівської державної нотаріальної контори у судове засідання не зFявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення вказаних у заяві вимог не заперечує (а.с. 43). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі F ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію заявника, а також представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів що мають юридичне значення, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» F7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 23 зазначеної вище Постанови розFяснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовFязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За змістом п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року F 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за F 282/20595, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] звертався до Розівської державної нотаріальної контори з питання спадкування майна, яке залишилось після померлої 11 грудня 2012 року [PERSON], з приводу чого державним нотаріусом надано розFяснення з питання оформлення спадщини від 02.03.2018 року F107/01-16, відповідно до яких зазначено, що заявником [PERSON] заява про прийняття спадщини після померлої 11 грудня 2012 року [PERSON] до нотаріальної контори протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подавалася. Оерім цього, зазначено, що відповідно до довідки F 195 від 21.02.2018 року, виданої виконавчим комітетом Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області, заявник на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем на час її смерті за адресою: с. Зоряне, вул. Зіркова (по старому Комсомольська), буд 28, Розівського району, Запорізької області, але відповідно до паспорту заявника серії СА 327616, виданим Розівським РВ УМВС України в Запорізькій області 18.10.1996 року, був зареєстрований за іншою адресою: [ADDRESS], у зв`язку із чим дана довідка не може бути прийнята у якості документа, що підтверджує факт прийняття спадщини, оскільки вона не відповідає вимогам п. 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року F 296/5 (а.с.11). Так відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖС F 415820, виданого 23 лютого 2018 року Розівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області вбачається, що спадкодавець [PERSON], яка народилась 28 квітня 1932 року, померла 11 грудня 2012 року у віці 80 років (а.с. 7). Факт родинних відносин між померлою [PERSON] і заявником [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження заявника серії ІІ-УР F 128060, виданого 20 квітня 1960 року Старченківською сільською радою Володарського району Сталинської області, де в графі «мати» зазначено «Новоселецька Валентина Феофанівна» (а.с. 6). Як вбачається із довідок виконавчого комітету Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області F 195 від 21.02.2018, та F 198 від 17.04.2019 року, [PERSON], [INFO], що померла 11.12.2012 року, дійсно на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] (по старому F вул. Комсомольська), буд. 28, Розівського району, Запорізької області. На момент її смерті з нею проживав без реєстрації та доглядав за матір`ю її син [PERSON], [INFO]. Нотаріальної заборони та арешту на майно померлої [PERSON], не має (а.с. 18, 32). Окрім цього, факт того, що заявник [PERSON] дійсно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] та доглядав за матірFю на час її смерті за адресою: с. Зоряне, вул. Зіркова (по старому Комсомольська), буд 28, Розівського району, Запорізької області підтверджується також письмовими поясненнями свідків: [PERSON], який проживає за адресою: [INFO] та [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO] (а.с. 19, 20). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло Fб/н від 10 червня 2003 року виданого комісією по приватизації житла Ясинуватської дирекції залізничних перевезень Донецької залізниці, відповідно до рішення F 6, від 10 червня 2003 року, право власності на одноквартирний будинок за адресою: Запорізька область, 364 км, с. Зоряне, належить [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав виданого КП «Розівський комунгосп» Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області F 34176172 від 18.05.2012 року реєстраційний номер F 36679040, право власності на житловий будинок за адресою: Запорізька область, Розівський район, с. Зоряне, вул. Комсомольська, буд. 28 належить [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності Fб/н від 10.06.2003 року виданого комісією по приватизації житла Ясинуватської дирекції залізничних перевезень Донецької залізниці (а.с. 13). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 17.04.2019 року за F 55895410, інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 34). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06.05.2019 року за F 56054459, інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 44). Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спадкова справа після смерті матері заявника F [PERSON], яка померла 11.12.2012 року, не заводилась. Встановлення в судовому порядку факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно заявникові для оформлення прав на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON]. Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час її смерті та відкриття спадщини, за адресою: Запорізька область, Розівський район, с. Зоряне, вул. Комсомольська, буд. 28, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, оскільки встановлення факту породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. На підставі викладеного,

Outcome: approved