Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

05.09.2018 року [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: [PERSON] , про визнання недійсним правочинів та застосування наслідків недійсності, в якому просить: визнати недійсною довіреність від 11 квітня 2017 року, видану на ім`я [PERSON] , посвідчену Приватним Нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В., зареєстровану в реєстрі за№ 1415; визнати недійсним іпотечний договір укладений 11.04.2017 року між [PERSON] як Іпотекодержателем від імені якого діяв [PERSON] та [PERSON] в якості Іпотекодателя, від імені якого діяв [PERSON] , та предметом якого є: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] ; Земельна ділянка загальною площею 0,1050 га, яка розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0219; Земельна ділянка, яка розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0220, посвідчений Приватним Нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В., зареєстровану в реєстрі за №\~ 1419; застосувати наслідки недійсності договору іпотеки та скасувати наступні обтяження права власності на нерухоме майно: 1) Запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку № 19927913 від 11.04.2017 року щодо земельної ділянки за адресоюхело [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0220; 2) Запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно № 19924948 щодо земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0220; 3) Запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку № 19930575 від 11.04.2017 року щодо житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] ; 4) Запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно № 19926057 від 11.04.2017 року щодо житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] ; 5) Запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку № 19930753 від 11.04.2017 року щодо земельної ділянки загальною площею 0,1050 га, яка розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0219; 6) Запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно № 19926963 від 11.04.2017 року щодо земельної ділянки загальною площею 0,1050 га, яка розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0219; Визнати недійсною довіреність від 11 квітня 2017 року видану на ім`я [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ); [PERSON] ; [PERSON] , посвідчену Приватним Нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В., зареєстровану в реєстрі за № 1414. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 квітня 2017 року [PERSON] видав на ім`я [PERSON] довіреність посвідчену 11\~ квітня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолевою О.В. (реєстровий номер 1415), якою уповноважив [PERSON] представляти його інтереси перед усіма третіми особами в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах установах та організаціях з питань передачі в іпотеку належних позивачу вищевказаних земельних ділянок та житлового будинку, з усіма необхідними повноваженнями, визначаючи в усіх випадках суми, ціну, терміни та інші умови на власний розсуд. В цей же день, 11.04.2017 року, одразу після посвідчення оскаржуваної довіреності, [PERSON] від імені Позивача уклав іпотечний договір, яким передав [PERSON] в іпотеку належне позивачу нерухоме майно: 1) Житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] ; 2) Земельну ділянку загальною площею 0,1050 га, яка розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0219; 3) земельну ділянку, яка розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0220. Іпотечний договір був укладений в забезпечення виконання не боргових зобов`язань позивача, а боргових зобов`язань дочки повіреного [PERSON] - [PERSON] . Звертаючись із даним позовом, позивач заявляв, що на момент видання згаданих довіреностей, він не був здатен усвідомлювати значення своїх дій із видачі довіреності, тим більше, не здатен був усвідомлював, що внаслідок видачі вказаної довіреності, його право власності на житло може опинитись під загрозою. На думку позивача оскаржувані довіреності слід визнати недійсними, оскільки: по-перше, позивач в момент їх укладення не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (ч. 1 ст. 225 ЦК України); по-друге, в оскаржуваній довіреності на ім`я [PERSON] в порушення вимог ст. 1003 ЦК України не вказані конкретні дії, які належить вчинити повіреному, оскільки не конкретизовано чи повинен повірений укладати договір іпотеки в забезпечення боргових зобов`язань довірителя чи в забезпечення зобов`язань третьої особи (при цьому не вказано також імені такої особи та змісту її зобов`язань в забезпечення яких укладається договір іпотеки). Оскаржуваний іпотечний договір слід визнати недійсним з наступних підстав: по-перше, оскільки позивач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними на момент укладення одностороннього правочину - оскаржуваної довіреності з правом розпорядження нерухомістю шляхом укладення іпотечного договору, то належне волевиявлення позивача на розпорядження таким нерухомим майном шляхом укладення повіреним іпотечного договору було відсутнім, а отже такий договір укладено з вадами волі сторони такого правочину (ст.\~203,215, ч. 1 ст. 225 ЦК України); по-друге, оскільки з оскаржуваної довіреності не вбачалось повноважень повіреного передавати належне довірителю нерухоме майно в іпотеку за зобов`язаннями третіх осіб, то також слід дійти висновку про відсутність належного волевиявлення позивача на укладання оскаржуваного іпотечного договору; по-третє, у будь-якому випадку, такий іпотечний договір укладений всупереч інтересів довірителя, оскільки (з урахуванням відсутності повноважень вступати від імені довірителя у відносини майнової поруки), [PERSON] в порушення ст. 238 ЦК України уклав спірний іпотечний договір в забезпечення боргових зобов`язань особи, яка є його дочкою. Справа надійшла до провадження судді Козирського Є. С. та ухвалою судді позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 02.11.2018 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В підготовче судове засідання, яке призначено на 21.12.2018 року відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник відповідача надав заяву в якій просив відкласти розгляд справи, у зв`язку з перебуванням за кордоном. 29.12.2018 р. надійшов відзив від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] на позовну заяву згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. Також подала до суду клопотання про витребування доказів, а саме повного Витягу з Єдиного реєстру довіреностей стосовно оскаржуваної довіреності, яка була посвідчена 11 квітня 2017 року на нотаріальному бланку серії НМА 478509, зареєстрованої в реєстрі за № 1414. Своє клопотання обґрунтувала тим, що отримати дану інформацію в позасудовому порядку не вбачається можливим, оскільки дані обставини становлять нотаріальну таємницю, з одного боку, а з іншого\~отримання даної інформації є вкрай необхідним для встановлення обставин даної справи, яке було задоволено. 29.12.2018 надійшов відзив представника відповідача [PERSON] , який мотивує тим, що позивачем не додано жодного доказу, що підтверджує його підстави позову, як стосовно хвороби так і стосовно неможливості керувати своїми діями під час підписання згоди на продаж нерухомості. В підготовче судове засідання, яке призначено на 10.01.2019 року представник позивача, позивач, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяву в якій просили відкласти розгляд справи. 10.01.2019 року ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження, судове засідання призначено на 11.02.2019 року на 10:30 год. 11.02.2019 року судове засідання було відкладено, у зв`язку із відсутністю відповідача [PERSON] . Цього ж дня, ухвалою суду було задоволено клопотання представника відповідачів щодо витребування повного Витягу з Єдиного реєстру довіреностей стосовно оскаржуваної довіреності, яка була посвідчена 11 квітня 2017 року на нотаріальному бланку серії НМА 478509, зареєстрованої в реєстрі за № 1414; та задоволено клопотання представника позивача щодо витребування від Приватного нотаріуса Мозолєвої Олени Володимирівни оригінали нотаріальних справ щодо: Іпотечного договору укладеного 11.04.2017 року між [PERSON] як Іпотекодержателем від імені якого діяв [PERSON] та [PERSON] в якості Іпотекодержателя, від імені якого діяв [PERSON] , та предметом якого є: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] ; Земельна ділянка загальною площею 0,1050га, яка розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0219; Земельна ділянка, яка розташована в [ADDRESS] з каданс тровим номером 5123755800:02:006:0220, ПОСВІДЧЕНИЙ ПРИВАТНИМ НОТАРІУСОМ Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В., зареєстровану в реєстрі за №1419. Довіреності від 11 квітня 2017 року, виданої на ім`я [PERSON] , посвідчену Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозалєвою О.В., зареєстровану в реєстрі за №1415.; Довіреності від 11 квітня 2017 року виданої на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); [PERSON] ; [PERSON] , посвідчену посвідчену Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозалєвою О.В., зареєстровану в реєстрі за №1414 . В підготовче судове засідання, яке призначено на 26.03.2019 року сторони не з`явивлися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справу, у зв`язку із зайнятістю представника в іншому процесі в Одеському апеляційному суді. Від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у зв`язку зі смертю позивача [PERSON] 10 квітня 2019 року провадження по цивільній справі\~зупинено\~до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника позивача, у зв`язку із смертю останнього.\~ Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року поновлено провадження по справі та залучено правонаступником позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: [PERSON] , про визнання недійсним правочинів та застосування наслідків недійсності. Змінено позивача по справі 509/4075/18 на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та поновлено провадження у справі. 25 червня 2020 року провадження по справі було зупинено та призначено по справі посмертну психолого-психіатричну експертизу за клопотанням позивачів. 28 січня 2021 року поновлене провадження у справі, оскільки 26.01.2021 року з Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю міністерства охорони здоров`я України» було повернуто матеріали справи без виконання судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] , у зв`язу із нездійсненням позивачем оплати за проведення експертного дослідження. Розгляд справи у підготовчому засіданні 12.03.2021 року було відкладено, у зв`язку із вступом представника позивача адвоката Степанян Р.Е. у розгляд цивільної справи та надано можливість ознайомитися з матеріалами справи. наступне підготовче засідання призначене на 25.03.2021 року. Розгляд справи у підготовчому засіданні 25.03.2021 року було відкладено, у зв`язку із заявою представника позивача адвоката Степанян Р.Е. про відкладення розгляду справи, через хворобу. Розгляд справи у підготовчому засіданні 15.04.2021 року було відкладено, із заявою представника позивача адвоката Степанян Р.Е. про відкладення розгляду справи, через хворобу. Розгляд справи у підготовчому засіданні 14.05.2021 року було відкладено, у зв`язку із заявою представника позивача адвоката Степанян Р.Е. про відкладення розгляду справи, через зайнятість в іншому судовому процесі у Ренійському районному суді Одеської області. Цього ж дня надійшла заява представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи через зайнятість представника в іншому судовому процесі в Ленінському районному суді м.\~Миколаєва. Розгляд справи у підготовчому засіданні 16.06.2021 року було відкладено, із заявою представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи, через відрядження у м. Київ. 16.07.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні Овідіопольського районного суду Одеської області (67801, смт. Овідіополь, вул. Берегова, 9) на 04.08.2021 р. У судове засідання 04.08.2021 року позивачі та їх представник адвокат Степанян\~ Р.\~Е. не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку надавши суду копію заяви про відвід усьому Овідіопольському районному суду Одеської області, яке подано на адресу голови Одеського апеляційного суду. 07.09.2021 року представник позивача звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із заявою про відвід судді Козирського Є.С. 09 вересня 2021 року ухвалою Овідіопольського районого суду Одеської області (суддя Панасенко Є.М.) в задоволенні заяви про відвід судді Козирського Є. С. відмовлено. У судове засідання, призначене на 15.09.2021 року не з`явився представник відповідача, у зв`язку із перебуванням в іншому судовому процесі. У судове засідання 27.10.2021 року позивач та його представник адвокат Степанян\~Р.\~Е. не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені у встановленому законом порядку, надавши суду заяву про відкладення, у зв`язку із відльотом у робоче відрядження представника позивача та хворобою позивача. У судове засідання 30.11.2021 року позивачі та їх представник не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Адвокат Степанян\~ Р.\~Е. надав суду заяву від 29.11.2021 року про відкладання справи, у зв`язку з тим, що він не може відлетіти зі Стамбулу через погодні умови. Також варто відзначити, що 29.11.21 р. на електронну пошту суду надійшла заява від імені [PERSON] , про відкладання судового засідання у зв`язку з тим, що в неї ускладнення від хвороби, не надавши суду жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві. Суд враховує норми\~ЦПК України\~та вимоги закону й висновки ЕСПЛ щодо дотримання розумних строків розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 253 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у правовому висновку зробленому у постанові від 29.04.2020 року по справі №520/5083/16-ц зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку що з боку позивача та її представника здійснюються заходи направлені на навмисне затягування строків розгляду справи. З урахуванням викладеного, зважаючи на положення ч.1\~ст. 223 ЦПК України\~та тривалі строки розгляду даної справи, постійні заяви про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливим розглянути справу по суті на підставі наявних в матеріалах справи доказів, за відсутності позивача та його представника. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Просила відмовити в задоволенні позову, у зв`язку із необгрунтованістю та безпідставністю. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.1 ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику Суду як джерело права. Судом встановлено, що 11 квітня 2017 року, [PERSON] була видана довіреність на ім`я [PERSON] , якою уповноважив [PERSON] представляти його інтереси перед усіма третіми особами в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах установах та організаціях з питань передачі в іпотеку належних позивачу : земельної ділянки та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS] , (кадастровий номер земельної ділянки: 5123755800:02:006:0219); земельної ділянки № [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , (кадастровий номер земельної ділянки: 5123755800:02:006:0220), з усіма необхідними повноваженнями, визначаючи в усіх випадках суми, ціну, терміни та інші умови на власний розсуд, посвідчена Приватним Нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В., за реєстровим № 1415, Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам повністю або частково строком на один рік та дійсна до 11.04.2018 року, підписана [PERSON] у присутності нотаріуса. Особу [PERSON] встановлено, дієздатність перевірено. (том 1 а.с. 24) 11.04.2017 року між [PERSON] як Іпотекодержателем від імені якого діяв [PERSON] та [PERSON] в якості Іпотекодателя, від імені якого діяв [PERSON] укладений іпотечний договір, предметом якого є: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] ; Земельна ділянка загальною площею 0,1050 га, яка розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0219; Земельна ділянка, яка розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0220, посвідчений Приватним Нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В., зареєстрований в реєстрі за №\~1420. (том 1 а.с. 18-23) Внесено Запис в державного реєстру речових прав на нерухоме майно про іпотеку №\~19927913 від 11.04.2017 року щодо земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0220 Внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно № 19924948 щодо земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0220 Внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про іпотеку №\~19930575 від 11.04.2017 року щодо житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] ; Внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно № 19926057 від 11.04.2017 року щодо житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] ; Внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про іпотеку №\~19930753 від 11.04.2017 року щодо земельної ділянки загальною площею 0,1050 га, яка розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0219 Внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно № 19926963 від 11.04.2017 року щодо земельної ділянки загальною площею 0,1050 га, яка розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0219. 11 квітня 2017 року, [PERSON] видана на ім`я [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ), [PERSON] ; [PERSON] , довіреність посвідчена Приватним Нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В., зареєстровану в реєстрі за № 1414. [INFO] позивач [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] за актовим записом №3501. Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року залучено правонаступником позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до участі у справі. Відповідно до ч. 1 ст.\~202, ч. 3 ст.\~203 ЦК України, головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягає установленню судом у цій справі, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування. За частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Звертаючись з даним позовом, позивач посилається на те, що на момент видання згаданих довіреностей, він не був здатен усвідомлювати значення своїх дій із видачі довіреності. При цьому позивач посилається виключно на вимоги ст.ст.203,\~215 ЦК України. В ході розгляду справи встановлено, що за життя померлий [PERSON] на обліку лікаря психіатра не перебував, недієздатним не визнавався, тобто перебування його в такому стані по відношенню до підстав визнання договору недійсним судом розглядається виходячі з\~ст.225 ЦК України. Відповідно до\~ст.\~225\~ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Причинами стану особи, за яких вона не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними, були психічний розлад, фізичні страждання внаслідок хвороби, перебування в стані алкогольного сп`яніння. Встановлення стану особи в момент вчинення правочину є важливою обставиною. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. При вирішенні вказаних спорів судам необхідно звертати увагу на стан особи не взагалі, а саме в момент вчинення правочину. Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину громадянин не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Оскільки у частині першій\~статті 225 ЦК України\~вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки протягом дня психічний стан особи може змінюватись. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи саме в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за\~статтею 225 ЦК України\~може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постановах Верховного Суду України від 29.02.2012 року №6-9цс12, від 28.09.2016 року № 6-1531цс16 та постановою Верховного Суду від 14.11.2018 року № 61-5896св18. Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів (постанова Верховного Суду від 18.09.2019 року по справі №311/3823/15-ц, провадження № 61-13462св18). Відповідно до положень ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ст. 238 ЦК України). При цьому, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України). Частиною 3 ст. 244 ЦК України визначено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. При цьому, строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії (ст. 247 ЦК України), а представництво за довіреністю припиняється у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2)\~скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5)\~припинення юридичної особи, якій видана довіреність; 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності; 7) смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності (ст. 248 ЦК України). Підстави та порядок скасування довіреності визначені ст. 249 ЦК України. До нотаріального посвідчення правочину нотаріус зобов`язаний здійснити перевірку дієздатності та правоздатності сторін правочину. При перевірці цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи нотаріус зобов`язаний ознайомитися з установчими документами, свідоцтвом про державну реєстрацію і витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців цієї юридичної особи і перевірити, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчиняється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності. Копії зазначених документів залишаються в справах нотаріуса. У випадках, передбачених законодавством, нотаріус перевіряє наявність спеціального дозволу (ліцензії) на здійснення юридичною особою окремого виду діяльності. Під цивільною дієздатністю фізичної особи згідно норм цивільного законодавства розуміється здатність особи своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть участь у них. Дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, що підтверджують його вік, зокрема за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. Дієздатність громадянина також перевіряється на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. При посвідченні правочинів нотаріус встановлює дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Дотримання відповідності правочинів дійсним намірам сторін і вимогам законності пов`язано не тільки з можливістю визнання укладеного правочину недійсним, а й з відповідальністю нотаріуса за наслідки вчинюваної нотаріальної дії відповідно до\~Закону України «Про нотаріат», яким передбачено, що нотаріус повинен відмовляти у вчиненні нотаріальної дії, яка суперечить закону. Недотримання вимог закону є підставою для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю. Довіреність оформлювалась за особистою волею [PERSON] та у встановленому законом порядку, рішення про неможливість підписання [PERSON] довіреностей вирішувалось лише нотаріусом. Позивач у своєму позові стверджує, що він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними в момент укладення оспорюваних правочинів. [PERSON] на момент укладання та підписання угод, був людиною похилого віку, мав вік 61 рік, страждав на судинне захворювання головного мозку, ускладнене цукровим діабетом, та гіпертонічною хворобою, до того ж, напередодні 24.03.2017 року, він повторно переніс важку черепно-мозкову травму, з приводу якої лікувався у невролога, під час обстеження у нього достовірно були встановлені атрофічні зміни у головному мозку. У зв`язку із викладеним є усі підстави для сумнівів у психічній повноцінності [PERSON] , на момент укладання та підписання правочинів. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду\~України від\~06.11.2009\~року №9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» правила ст.225\~ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу невизнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Згідно з п. 10 узагальнення судової практики ВССУ «Аналіз окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №\~9 «;Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»», При вирішенні вказаних спорів судам необхідно звертати увагу на стан особи не взагалі, а саме в момент вчинення правочину. Згідно зі ст. 1 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. Відповідно до ст. 3 Закону України від 22 лютого 2000 року № 1489-III «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Ухвалою від 25.06.2020 року у справі було задоволено клопотання позивача та призначено посмертну психолого-психіатричну експертизу. На вирішення експерта поставлені такі питання : 1.Чи страждав [PERSON] під час укладання і підписання довіреностей від 11.04.2017 року, та договору іпотеки від 11.04.2017 року, на будь-який хронічний, стійкий психічний розлад? 2.Чи страждав [PERSON] , психічним розладом, тимчасовим функціональним розладом психіки із порушенням фізіологічних процесів в організмі, або інших хворобливих явищ, під час укладання, та підписання довіреностей від 11.04.2017 року, та договору іпотеки від 11.04.2017 року? 3.Чи міг [PERSON] на момент укладення правочинів (та договору іпотеки від 11.04.2017 року та під час укладання і підписання довіреності від 11.04.2017 року) з урахуванням його вікових, індивідуально-психологічних особливостей , психічного стану, умов мікро-соціального середовища (залежність, підкорюваність) розуміти та керувати своїми діями та передбачати їх наслідки? 4.Чи здатним був [PERSON] , з урахуванням визначених обставин, під час укладання і підписання довіреності від 11.04.2017 року, та договору іпотеки від 11.04.2017 року, повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення, адекватне ситуації, усвідомлено реалізовувати його своїми діями, та прогнозувати наслідки власних дій? Оплату за проведення експертизи покладено на позивача [PERSON] 24.09.2020 року за вх. № 14877/20 до суду надійшла заява від судового експерта «Державна установа «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю міністерства охорони здоров`я України» (м.Херсон с.Степанівка, вул. Джговарда,65) про здійснення оплати за проведення експертного дослідження. 08.10.20 р. копію заяви судового експерта «Державна установа «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю міністерства охорони здоров`я України» власноруч отримав представник [PERSON] [PERSON] , про що було зроблено відмітку на заяві експерта. (т.2 а.с. 152 оборот аркуша) 28 січня 2021 року поновлене провадження у справі у зв`язку із поверненням матеріалів без виконання від судового експерта «Державна установа «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю міністерства охорони здоров`я України», на підставі ухилення учасника справи, на якого покладено обов`язок оплати, без чого провести експертизу неможливо. Сторони були попереджені про наслідки ухилення від участі в експертизі, передбаченіст.109 ЦПК України. Ро`зяснено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Так, в матеріалах справи відсутній висновок посмертної судової психолого-психіатричної експертизи та інші докази, які б підтверджували неспроможність [PERSON] . У ч.1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1-3, 5\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. За клопотанням позивача та його представника, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.06.2020 року в даній справі призначено посмертну психолого-психіатричну експертизу, оплату за проведення якої покладено на позивача і яку не було проведено (оплату) позивачем, в зв`язку з чим «Державна установа «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю міністерства охорони здоров`я України» було повернуто матеріали справи без виконання судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] .\~ Надані довідки, та результати досліджень крови, сечі, сосудів ніжніх кінцівок тощо датовані у своєї більшості кінцем 2017 р. не можуть самі по собі свідчить про неможливість [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними в момент укладення оспорюваних правочинів 11.04.2017 року. Будь-яких даних про консультації психолога, психіатра медична документація не містить. Таким чином, належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що на час укладення спірного правочину [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій, позивачем за час розгляду справи суду не надано. Дійсно, на час укладення та підписання угод, [PERSON] виповнилось 61 рік, проте стан здоров`я дозволяв йому здійснювати поїздки до нотаріуса для укладення вищевказаних правочинів. Судом встановлено, що Приватним Нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В. перед підписанням і посвідченням довіреності від 11.04.2017 року було перевірено дієздатність [PERSON] та роз`яснено йому її зміст , що підтвердив своїм підписом на довіреності [PERSON] . Тобто, судом не встановлено підстав для визнання довіреності та договору недійсними відповідно до вимог ст.ст.\~203,\~215,\~225 ЦК України. Також не було надано будь-яких доказів про відсутність волевиявлення померлого на вчинення відповідних правочинів.\~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що відсутні обставини, що свідчать про неможливість [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними при укладенні оспорюваних правочинів 11.04.2017 року. Що стосується твердження, що оскаржувані довіреності на ім`я [PERSON] в порушення вимог ст. 1003 ЦК України не вказані конкретні дії, які належить вчинити повіреному, оскільки не конкретизовано чи повинен повірений укладати договір іпотеки в забезпечення боргових зобов`язань довірителя чи в забезпечення зобов`язань третьої особи тощо, не беруться до уваги судом, з підстав чітко зазначених повноважень у довіреності від 11.04.2017 року, що повністю встановлює дії, які належить вчинити повіреному про «.. передачу в іпотеку належних мені Земельної ділянки та житлового будинку з господарчими спорудами [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0219; земельної ділянки [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0220 з усіма необхідними повноваженнями, визначаючи в усіх випадках суми, ціну, терміни та інші умови на власний розсуд» . У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити. \~Також суд вважає за необхідне одночасно з прийняттям рішення, скасувати вжиті заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2021 року у вигляді накладення арешту на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ; земельну ділянку загальною площею 0,1050 га, яка розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером 5123755800:02:006:0219; земельну ділянку, яка розташована в [ADDRESS] з кадастровим номером: 5123755800:02:006:0220, оскільки в задоволенні позову відмовляється, підстав для збереження забезпечення не вбачається.

Outcome: dismissed