Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

06 жовтня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі за текстом ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором №0404/1107/88-006 у розмірі 101209,65 грн., із яких тіло кредиту 51604 грн., проценти за користування кредитом 49605,65 грн., судовий збір 1518,14 грн. В обґрунтування доводів посилався на те, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» (далі за текстом ТОВ ФК «Вектор Плюс») було укладено Договір факторингу, відповідно до якого Банк відступає ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами. Крім того, 28 листопада 2012 року між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, відповідно якого клієнт ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами. Внаслідок укладання договорів факторингу відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача, зокрема, і за Кредитним договором №0404/1107/88-006, укладеним 08.11.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], за умовами якого банк надав йому кредит у сумі 55800,00 грн., а останній зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах передбачених договором. Строк дії договору визначений сторонами по 07 листопада 2017 року. Для забезпечення виконання зобов'язання 08.11.2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено Договір поруки №0404/1107/88-066-Р-1, згідно умов якого остання поручилась за виконання [PERSON] кредитних зобов»язань перед Банком. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконував, станом на 21.08.2015 року утворилась прострочена заборгованість: за кредитом - 51604,00 грн., за процентами - 49605,65 грн., у зв'язку з чим позивач звернувся до суду для захисту своїх порушених прав. Представник відповідачів [PERSON] надав суду письмове заперечення проти заявленого позову, в якому зазначив, що про зміну кредитора відповідачі повідомлені не були, сальдо простроченої заборгованості виникло 08.11.2007 року, тому позовна давність за кредитними вимогами закінчилась 08.11.2011 року. Акт прийому-передачі не містить відомостей про передачу права вимоги щодо боржника [PERSON] Просив застосувати позовну давність. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано допустимих та переконливих доказів про те, що останній набув право вимоги стосовно відповідачів як новий кредитор за кредитним договором №0404/1107/88-006 та не надав таких доказів на вимогу суду. В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з»ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при зверненні до суду були надані всі документи щодо укладання кредитного договору, договору поруки, договори факторінгу щодо переходу права вимоги за кредитним договором . При розгляді справи суд мав можливість пересвідчитись в достовірності наданих доказів та розрахунків, або у інший спосіб пересвідчитись у достовірності наданих документів. Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не з»явився, про розгляд справи повідомлений телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм по цивільним справам апеляційного суду за № 4858 від 17.10.2016 року, що перебуває у відповідності до вимог ч.6 ст.74 ЦПК України. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] подали апеляційному суду заяву про розгляд справи без їх участі ( вх..ЕП-6086/16 від 24.10.2016 р. ) Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України вказані обставини є підставою для розгляду справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи. Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав . Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При розгляді справи судом першої інстанції встановлено що 08.11.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і [PERSON] укладено Кредитний договір №0404/1107/88-006, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 55800,00 грн. із процентною ставкою у розмірі 14,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом на строк з 08.11.2007 року по 07.11.2017 року на умовах передбачених у договорі, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки передбачені договором. Згідно п.3.1 Кредитного договору позичальник зобов'язався погасити заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, через касу банку згідно Додатку №1, а відповідно до п.3.3 проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісячно в період з 01 по 20 число включно за попередній місяць та на момент повернення кредиту на рахунок відсотків через касу банку. Для забезпечення виконання зобов'язання 08.11.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і [PERSON] укладено Договір поруки 0404/1107/88-006-Р-1, за яким поручитель [PERSON] зобов'язалась перед банком відповідати солідарно за виконання зобов'язань щодо повернення коштів позичальником [PERSON] у сумі 55800,00 грн. з процентною ставкою 14,5% річних за Кредитним договором №0404/1107/88-006 від 08.11.2007 року. Вказані обставини та наявність заборгованості за період з 08 листопада 2007 року відповідачами не оспорюється. Відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу №15, згідно п.2.1 якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі Документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить Ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. Також сторони домовились, що у Розрахункову Дату одночасно з відступленням права вимоги заборгованості згідно з цим договором, банк відступає фактору права за Договорами забезпечення, на підставі Договорів про відступлення права вимоги за договорами забезпечення, проекти яких викладені у Додатку №9 до цього договору. Відповідно до п.2.3 договору перехід від банку до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в Розрахункову Дату та після сплати фактором ціни продажу в повному обсязі, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (клієнт) і ТОВ «Кредитні ініціативи» (фактор) укладено Договір факторингу, згідно п.2.1 якого клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених в реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі Документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить Ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. Висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду достатніх, допустимих та переконливих доказів про те, останній набув право вимоги до відповідачів як новий кредитор спростовуються документами, що містяться в матеріалах справи. Договір факторингу №15 від 28 листопада 2012 року набрав чинності, підписаний сторонами, містить печатку ( а.с. 16 ). Перехід від Банку до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувся, оскільки за умовами п. 2.3. договору сплачено ціну продажу та в день укладання договору сторонами складено та скріплено печатками акт-прийому передачі Реєстру Заборгованості боржників, який є додатком до укладеного договору. ( а.с. 41). Сторонами також складено акт прийому - передачі Персональних даних в електронному вигляді, що перебуває у відповідності до п. 2.3 договору факторінгу. ( а.с.42). Укладання договору факторінгу від 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (клієнт) і ТОВ «Кредитні ініціативи» також відбулося у відповідності до вимог закону із складанням Акту прийому-передачі Реєстру Заборгованості за встановленою формою. ( а.с. 30 ). Суду наданий Реєстр Заборгованості боржників, в якому за №471 вказаний боржник [PERSON], зазначено його ідентифікаційний номер, номер кредитного договору, дата, валюта договору , розмір заборгованості за кредитом, процентами тощо ( а.с. 56 зворот). Вказані обставини свідчать про те, що позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» набув право вимоги до відповідачів щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором №0404/1107/88-006 від 08.11.2007 року. Звертаючись до суду позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом - 51604 грн. та заборгованість за процентами - 49605,65 грн., яка утворилась на утворилась з 8 .11.2007 року по 1.08.2015 року, при цьому долучив розрахунок заборгованості ( а.с. 59) Представником відповідача подана заява про застосування позовної давності та відмову в позові з цих підстав. Враховуючи те, що кінцевий термін повернення кредиту 07.11.2017 року, то вимога про відмову в позові є необґрунтованою з огляду на наступне. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність (ст. 257 ЦК України) за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічне роз'яснення викладено у правовій позиції Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі № 6-2520цс15 Вбачається, що позивач з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся з позовом до суду 06 жовтня 2015 року, тому стягненню підлягає заборгованість, яка утворилась в межах позовної давності за період з 06 жовтня 2012 року по 06 жовтня 2015 року. Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості вбачається, що він є не неповним, за період з 08.11.2007 року по 28.11.2012 року заборгованість визначена загальною сумою 115587, 27 грн. без визначення щомісячної заборгованості. Лише після укладання договору факторингу з 28.11.2012 року по 01.08.2015 р. розрахунок заборгованості наведений щомісячно. Таким чином, суд не має можливості визначити заборгованість за період з 06 жовтня 2012 року по 28 листопада 23012 року, яка підлягає стягненню з відповідачів в межах позовної давності. У виконання приписів ч.4 ст. 10 ЦПК України 31.08.2016 року позивачу було запропоновано надати помісячний розрахунок заборгованості за даним кредитним договором ( а.с 166). У виконання даного припису позивач ТОВ «Кредитні ініціативи « надав пояснення , з якого вбачається, що надати детальний розрахунок заборгованості за період з 08.11.2007 року по 28.11.2012 року неможливо, оскільки товариству було відступлено право вимоги із загальною існуючою заборгованістю за кредитом та відсотками ( вх.. ЕП-5779/16 від 11.10.2016 р. ) Дослідивши розрахунок заборгованості за період з 06.08.2012 року по 06.10.2015 року вбачається, що доведений позивачем розмір заборгованість за даний період складає 72020, 41 грн., із яких заборгованість за кредитом 51604 грн., заборгованість за відсотками 20416 грн. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог - солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в розмірі 72020, 41 грн. Заперечення відповідачів про те, що боржники не були повідомлені про зміну кредитора, що є грубим порушенням діючого законодавства та не тягне правових наслідків є неспроможними з огляду на наступне. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові N 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі. Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до абз. 5, 6 п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 № 10, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Оскільки позовні вимоги задоволено частково в розмірі 72020,41 грн., то з урахуванням стягнутої суми судовий збір складає 1080,30 грн., який належить стягнути з відповідачів на користь позивача по 540,15 грн. з кожного.

Outcome: partial