Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

05 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який уточнила 22 серпня 2017 року шляхом зменшення розміру позовних вимог, і просить визнати за нею право власності на ? (одну четверту) частку будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] і складається з житлового будинку (А-1) загальною площею 68,9 кв.м., житлова площа 47,6 кв.м., допоміжна площа 21,3 кв.м., на господарські будівлі та споруди: сарай (Б), навіс (б), як на спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON] Згідно позовної заяви, уточнень до позову, [INFO] помер її чоловік [PERSON], який постійно проживав по [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки площею 0,50 га та 2,04 га, які розташовані на території Голосківської сільської ради Летичівського району і призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також на частку житлового будинку, що розташований по [ADDRESS], яку він отримав у спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, після смерті [INFO] свого батька [PERSON], однак не встиг оформити своїх спадкових прав. [PERSON] після смерті батька [PERSON] прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном. На момент смерті [PERSON] з ним проживала його дружина (мати її чоловіка) [PERSON], яка також прийняла спадщину. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. Житловий будинок по [ADDRESS] був власністю [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, що видане 04 січня 1990 року на підставі рішення виконкому Летичівської районної ради №55 від 23 березня 1989 року. Це свідоцтво було зареєстроване Хмельницьким БТІ і вказаною установою 01 березня 2017 року підтверджено наявність права власності за [PERSON] на вказаний житловий будинок. За життя [PERSON] заповіт не складав, вона є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі з 10 червня 1980 року по день смерті, відповідно прийняла спадщину, оскільки постійно та на день смерті проживала з ним в одному будинку. Спадкоємцями першої черги були їх діти [PERSON], [PERSON] та її свекруха [PERSON] (мати чоловіка), однак вони спадщини не приймали, а [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на її користь. Після смерті чоловіка звернулась до приватного нотаріуса Летичівського районного нотаріального округу Романюк Н.В. і за її заявою було заведено спадкову справу про що свідчить витяг від 10 липня 2012 року та їй на підставі ст. 1261 ЦК України 08 жовтня 2012 року видано свідоцтва про право на спадщину за законом, як дружині [PERSON], на земельні ділянки площею 0,50 га та 2,04 га. Однак, їй відмовлено в оформленні спадщини на житловий будинок по [ADDRESS] у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу, який не повертає відповідач [PERSON] На її замовлення ФОП [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS]. Оскільки після смерті [PERSON] відкрилась спадщина лише на ? (одну другу) частку житлового будинку, спадщину прийняли два спадкоємці першої черги - його дружина [PERSON] та син [PERSON], то відповідно частки спадкоємців у спадщині та власне в житловому будинку по [ADDRESS] становлять по ? (одній четвертій) частці. У зв'язку з тим, що вона є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], то має право на ? (одну четверту) частину житлового будинку. На даний час не має можливості одержати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки раніше за життя її чоловіком право на частку житлового будинку, отриманого у спадщину, оформлено не було, а через відсутність правовстановлюючих документів та не визнання відповідачем [PERSON] її права на частку будинку призводить до неможливості в позасудовому порядку оформити право власності на будинковолодіння. Відповідно неможливість належного оформлення будинковолодіння після смерті спадкодавця породжує невизначеність у її правах, як спадкоємця, позбавляє можливості в повному обсязі володіти, користуватися та розпоряджатися будинковолодінням відповідно до вимог ЦК України. 14 липня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, яку уточнила 22 серпня 2017 року шляхом зменшення розміру позовних вимог, і просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом, посвідченим секретарем Голосківської сільської ради Летичівського району Хмельницької області 04 травня 2012 року, після смерті [INFO] [PERSON] право власності на ? (три четвертих) частини будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] і складається з житлового будинку (А-1) загальною площею 68,9 кв.м., житлова площа 47,6 кв.м., господарських споруд - сарай (Б), навіс (б). Згідно зустрічної позовної заяви, уточнень до позову, 10 січня 1957 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON]., який припинився у зв'язку з його смертю [INFO]. Під час шлюбу з [PERSON] її дідусь [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, що видане виконкомом Летичівської районної Ради народних депутатів 04 січня 1990 року, набув право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS], що підтверджується повідомленням Хмельницького БТІ від 01 березня 2017 року. Тобто, [PERSON] згідно ст. 22 КпШС України являлася співвласником даного будинковолодіння та їй належала ? (одна друга) його частина. Даний будинок та належні до нього господарські споруди [PERSON] та [PERSON] збудували самі для себе, тут вони були прописані та проживали постійно разом. З [INFO] відкрилася спадщина після смерті [PERSON], до її складу входила належна йому на праві спільної сумісної власності ? (одна друга) частина будинку. Заповіту за життя [PERSON] не складав, спадкоємцями першої черги за законом на момент його смерті були його дружина [PERSON] та син [PERSON], спадкова справа не заводилась. У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР лише [PERSON] та її син [PERSON] визнаються такими, що прийняли спадщину після смерті [INFO] [PERSON] і кожному із спадкоємців належить по ? (одній четвертій) частині у праві власності на спадкове майно. Загалом [PERSON] стала власником ? (трьох четвертих) частин будинку. Незважаючи на прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] за життя [PERSON] не змогла оформити свої спадкові права на будинок у зв'язку із відсутністю у неї оригіналів правовстановлюючих документів на дане спадкове майно. [INFO] [PERSON] померла. Перед смертю [PERSON] склала заповіт та усе своє майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, заповіла їй - [PERSON] Вона є онукою [PERSON], здійснювала догляд за бабусею до її смерті, займалась її похованням. У встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини до Летичівської державної нотаріальної контори і нотаріусом заведено спадкову справу після смерті [PERSON] Таким чином вона, як єдиний спадкоємець, що прийняв спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON], успадковує прийняті, але неоформлені нею за життя майнові права на спадщину (зокрема, визнання права власності на спадкове майно), що є об'єктом спадкування після смерті [INFO] [PERSON] [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в назване судове засідання не з'явилися, згідно змісту уточненої позовної заяви просять розгляд справи завершувати у їх відсутність. [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в назване судове засідання не з'явилися, згідно поданої заяви просять розгляд справи завершувати у їх відсутність, заявлені уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Судове засідання проведено у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі суд вважає, що первісна та зустрічна позовні заяви підлягають задоволенню. Так, відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 08 червня 2017 року [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON], [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 04 січня 1990 року, виданого виконавчим комітетом Летичівської районної Ради народних депутатів, цілий житловий будинок з належними йому будівлями і спорудами, який знаходиться по [ADDRESS], дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON], на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Летичівської районної Ради народних депутатів від 23 березня 1989 року №55, житловий будинок зареєстровано в Хмельницькому БТІ (реєстрова книга №1 під реєстровим №21 від 04 січня 1990 року). Із повідомлення Хмельницького БТІ від 01 березня 2017 року вбачається, що за [PERSON] наявне право власності на нерухомість по [ADDRESS], підставою набуття права власності є свідоцтво від 04 січня 1990 року. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] в с. Голосків Летичівського району у віці 57 років. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 27 квітня 2017 року [PERSON] народився [INFO] його батьками є [PERSON], [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в Голосківській сільській раді Летичівського району уклали шлюб 10 червня 1980 року, після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] в смт. Летичів Хмельницької області у віці 52 років. Із довідок Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області від 27 квітня 2017 року, від 03 липня 2017 року вбачається, що на день смерті [INFO] [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS], спадщину після його смерті прийняли його син [PERSON] та дружина [PERSON], які фактично вступили в управління спадковим майном та проживали з померлим на момент його смерті, вони ж здійснювали догляд за житловим будинком, що розташований за вказаною адресою, і підтриманням його в належному стані. [PERSON], 1960 року народження, помер [INFO], він постійно і на день смерті був зареєстрований у вказаному житловому будинку, а разом з ним були зареєстровані та проживали мати [PERSON], 1938 року народження, яка померла [INFO], дружина [PERSON], 1953 року народження (зареєстрована в будинку з 1984 року по даний час). Згідно ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. В п.п. 1, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року (далі - Постанова) роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР (ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 524, 525, 529 ЦК Української РСР (чинного на час відкриття спадщини після смерті [INFO] [PERSON]) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст.ст. 549, 554 ЦК Української РСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст.ст. 528 і 534 Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. У п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка затверджена наказом від 31 жовтня 1975 року № 45/5 Міністерства юстиції Української РСР (діяла до 14 червня 1994 року) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до ст. 22 КпШС України (чинного на час відкриття спадщини після смерті [INFO] [PERSON]) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року роз'яснено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю, серед іншого, є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України»). Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю. Отже, 04 січня 1990 року [PERSON] набув право власності на житловий будинок по [ADDRESS], а оскільки він перебував в шлюбі з [PERSON], тому його дружина являлась співвласником даного будинковолодіння і їй належала ? (одна друга) його частка. Після смерті [INFO] [PERSON] його дружина [PERSON] та син [PERSON] прийняли спадщину (? (одну другу) частки будинковолодіння), вступивши в управління спадковим майном адже на момент його смерті проживали з ним, в подальшому здійснювали догляд за житловим будинком і підтриманням будинку в належному стані. Тобто, кожному з них належало по ? (одній четвертій) частині у праві власності на спадкове майно. Сторонами визнається, що спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не відкривалася і ні його дружина [PERSON], ні його син [PERSON], які прийняли спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, не оформили свої майнові права на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. В п. 27 Постанови вказано, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Враховуючи положення ст. 548 ЦК Української РСР факт отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] здійснюється відповідно до положень ЦК України. Згідно змісту ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1233, 1268, 1269, 1273 ЦК України: спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу; заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини; спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Із спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON], сформованої приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Романюк Н.В., вбачається, що 10 липня 2012 року із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина померлого [PERSON] і цією заявою приймає спадщину після чоловіка. Повідомила, що спадкоємцем також є мати померлого [PERSON]. 30 липня 2012 року [PERSON] повідомила нотаріуса заявою, що відмовляється від належної їй долі спадщини на користь невістки [PERSON]. 08 жовтня 2012 року нотаріусом на підставі ст. 1261 ЦК України видано два свідоцтва про право на спадщину за законом згідно яких спадкоємцем майна [PERSON], 1960 року народження, який помер [INFO], є його дружина [PERSON], [INFO]. Спадщина складається з земельних ділянок площею 0,50 га та 2,04 га, які розташовані на території Голосківської сільської ради Летичівського району Хмельницької області, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] відповідно. Згідно двох витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 травня 2013 року [PERSON] є власником зазначених у двох свідоцтвах про право на спадщину земельних ділянок. 20 лютого 2017 року ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на садибний житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS], який складається з: житлового будинку (А-1) площею основи (забудови) 89,8 кв.м., загальною площею приміщень 68,9 кв.м., в тому числі житловою площею 47,6 кв.м., допоміжною площею 21,3 кв.м., сараю (Б) площею основи (забудови) 80,0 кв.м., навісу (б) площею основи (забудови) 26,4 кв.м. Отже, [PERSON] є єдиним спадкоємцем по закону першої черги, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], тому її позовні вимоги про визнання права власності на ? (одну четверту) частку житлового будинку, яку успадкував померлий чоловік від свого батька [PERSON], але за життя належним чином не оформив своїх спадкових прав, є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 1261 ЦК України. 04 травня 2012 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем Голосківської сільської ради Летичівського району Хмельницької області, відповідно до якого все своє майно заповіла [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] у віці 78 років в м. Київ. Із спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON], сформованої Летичівською державною нотаріальною конторою, вбачається, що 15 листопада 2016 року із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON], на яку померлою складено заповіт, і цією заявою вона приймає спадкове майно після смерті [PERSON]. 20 лютого 2017 року [PERSON], [PERSON] повідомили нотаріуса про те, що [INFO] померла їх бабуся [PERSON], цією заявою вони приймають спадщину, на день смерті спадкодавця залишилось майно: земельна ділянка, житловий будинок. 27 лютого 2017 року державним нотаріусом повідомлено [PERSON], яка діє по довіреності від імені [PERSON], [PERSON], що довірителі не можуть оформити спадщину після смерті [INFO] [PERSON], тому що в справі наявний заповіт на інших спадкоємців та спір про спадкове майно. Отже, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], тому її позовні вимоги про визнання права власності на ? (три четвертих) частки житлового будинку є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 1235 ЦК України, адже померлій за життя належала ? (одна друга) частка житлового будинку, а після смерті свого чоловіка [PERSON] вона успадкувала ще ? (одну четверту) частку житлового будинку, проте за життя належним чином не оформила своїх спадкових прав. Позивач як за первісним, так і позивач за зустрічним позовом не можуть оформити свої права на спадкове майно у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок у них відсутній (дана обставинами обома сторонами стверджується в позовних заявах), тому їх права підлягають захисту шляхом визнання за ними права власності на будинковолодіння в порядку спадкування.

Outcome: approved