Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

05.11.2013 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON], у якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за Кредитним договором № МL702/818/2008 від 03.04.2008 року в розмірі 6213053,05 грн. та судові витрати у розмірі 3441,00 гривень. В обґрунтування позову зазначено наступне. 03.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банк та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL702/818/2008. Згідно умов кредитного договору банк надав відповідачу кредит в сумі 130000,00USD строком до 03.04.2023 р. 20.07.2011 р. між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк та Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, згідно якого Публічне акціонерне товариство ОТП Банк відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна прийняло на себе зобовязання за кредитним договором №МL702/818/2008 від 03.04.2008 року. Таким чином до Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна перейшли всі права Публічного акціонерного товариства ОТП Банк щодо права вимоги до боржника за кредитним договором № МL702/818/2008 від 03.04.2008 року. Відповідач свої зобовязання за договором не виконує, зокрема не виконується графік платежів, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 01.10.2013 р. заборгованість відповідача по тілу кредиту за кредитним договором складає 124222,16 USD, заборгованість відповідача по нарахованим та несплаченим відсоткам за кредитним договором станом на 01.10.2013 р. складає 50730,28 USD. Згідно з п. 3.1.1 ч.2 кредитного договору відповідач у за несвоєчасне повернення кредиту нарахована пеня в розмірі 4814658,20 грн. 03.04.2008 р. в забезпечення виконання зобовязань відповідача 1 [PERSON] по кредитному договору було укладено договір поруки № SR-702/818/2008 між ЗАТ ОТП Банк та [PERSON]. Відповідно до п.1.1. ст. 1 Договору поруки відповідач 2 [PERSON] прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником (відповідачем 1) його зобовязань перед кредитором (позивачем) за кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань. Також договором передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники за кредитним договором. В судове засідання представник позивача зявилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, прохав суд застосувати строки позовної давності, оскільки відповідач [PERSON] здійснив останній платіж 10.06.2010 року, тобто позивач з 10.06.2010 року знав про своє порушене право, але звернувся до суду лише 05.11.2013 року, однак строк позовної давності минув 10.06.2013 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 03.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банк та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL702/0818/2008 відповідно до якого відповідач отримав від Банку кредит в розмірі 130000,00 USD зі строком повернення 03.04.2023 р. та сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. / а.с.4-8/ Відповідач [PERSON] порушив свої зобовязання, передбачені умовами договору. Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості за кредитним договором станом на 01.10.2010 року становить 6213053,05 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором складає 124222,16 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.10.2013 р. (7,993 грн. за 1 дол. США) складає 990907,72 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за кредитним договором станом складає 50730,28 USD що за офіційним курсом НБУ станом на 01.10.2013 р. (7,993 грн. за 1 дол. США) складає 405487,13 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 4814658,20 грн. Підстав не довіряти розрахунку позивача у суду немає. /а.с.10/ 20.07.2010 р. між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк та Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство ОТП Банк відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна прийняло на себе зобовязання за кредитним договором № МL708/818/2008 від 03.042008 року. Таким чином до Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна перейшли всі права Публічного акціонерного товариства ОТП Банк щодо права вимоги до боржника за кредитним договором № МL702/818/2008 від 03.04.2008 року. / а.с.14-29/ Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Крім того, з метою належного виконання [PERSON] своїх зобов'язань 03.04.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір поруки № SR - 702/818/2008 у відповідності до умов якого [PERSON] зобов'язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором в повному обсязі таких зобов'язань. Згідно пункту 2.2 поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно до п. 2.2 договору поруки, порукою забезпечені боргові зобов'язання в раз зміни їх суми, відповідно до п. 2.1. цього договору. /а.с.9/ Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 09 січня 2009 року між банком та [PERSON] був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору, 17 квітня 2009 року між банком та [PERSON] був укладений додатковий договір №1 до кредитного договору. 29 січня 2010 року між банком та [PERSON] був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору. 30 липня 2009 року між банком та [PERSON] був укладений додатковий договір № 3 до кредитного договору. 30 липня 2009 року між банком та [PERSON] був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору. 03 листопада 2009 року між банком та [PERSON] був укладений додатковий договір № 3 до кредитного договору. 03 листопада 2009 року між банком та [PERSON] був укладений додатковий договір № 3 до договору поруки, відповідно до п. 2.2.1 якого в разі зміни розміру боргових зобов'язань після укладення нього договору, такі боргові зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору. 12 квітня 2010 року між Банком та [PERSON] був укладений додатковий договір № 4 до кредитного договору, відповідно до п. 2.2.1 якого сторони погодили, що у разі зміни, в тому числі збільшення розміру боргових зобов'язань та/чи інших зобов'язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов'язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору, а підписання цього договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору. 11 серпня 2010 року між банком та [PERSON] був укладений додатковий договір № 6 до кредитного договору. 11 листопада 2010 року між Банком та [PERSON] був укладений додатковий договір № 7 до кредитного договору. 11 листопада 2010 року між банком та [PERSON] був укладений додатковий договір №5 до договору поруки, відповідно до п. 2.2 якого сторони погодили, що у разі зміни, в тому числі збільшення розміру боргових зобов'язань та/чи інших зобов'язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов'язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору, а підписання цього договору вважається попередньою згодою Поручителя на зміну умов Кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення договорів грошової позики, що встановлені ст.ст. 1046-1053 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до пунктів 1.9. кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником чи/та майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В порушення зазначених норм закону, умов Кредитного договору та Договору поруки [PERSON], [PERSON] відповідно, зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконали, в зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню. Стосовно застосування до позовних вимог строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно пункту 1.6.1 укладеного Кредитного договору позичальник зобов'язаний повністю повернути Банку суму отриманого за цим договором кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту та відповідно до умов встановлених статтею 1.5 цього договору. Згідно пункту 1.9.1 незважаючи на інші положення цього договору банк має право вимагати дострокове виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3 та ст. 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. За приписами ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема відповідно до п.1 ч. 2 вказаної статті позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16.02.2017 року встановлено та підтверджено матеріалами цивільної справи, що останній платіж [PERSON] був здійснений 10.06.2010 року, досудова вимога боржнику та поручителю була направлена 15.05.2013 року, а позов про стягнення боргу до відповідачів був поданий до суду 05.11.2013 року. / т. 2 а.с. 10-14, 47,48/ Відповідно до застереження до п. 1.9 кредитного договору, вимога вважається надісланою в день її відправлення на адресу позичальника, зазначену в цьому договорі. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання. Тобто, з матеріалів справи вбачається та підтверджується належними письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні факт своєчасного звернення ТОВ «ОТП Факторинг України» з позовними вимогами до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості у межах строків позовної давності з дотримання вимог чинного цивільного законодавства в сфері кредитних правовідносин, оскільки направивши боржникам досудову вимогу щодо стягнення заборгованості Банк фактично змінив строк виконання основного зобов'язання та строк позовної давності почав обчислюватися саме з моменту закінчення строку на добровільне повернення грошових коштів визначеного в досудовій вимозі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає у задоволенні заяви представника відповідачів щодо застосування строків позовної давності - відмовити. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved