Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

06 серпня 2018 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON], [INFO], право власності на земельну ділянку площею 8.968 га ріллі, кадастровий номер [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Чкаловської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], після якої відкрилась спадщина у виді вказаної земельної ділянки розпорядження щодо якої померла зробила у заповіті складеному на імя доньки [PERSON], яка будучи неповнолітньою на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину, а отже має право на отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину. Зважаючи на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на земельну ділянку, їй було відмовлено нотаріусом у видачі відповідного свідоцтва, що спонукало позивача звернутися до суду із зазначеним позовом. У відзиві на позов, поданому 17 вересня 2018 року, відповідач, не оспорюючи право неповнолітньої на спадкове майно, заперечив проти його задоволення з огляду на предявлення позову до неналежного відповідача, про що свідчить знаходження спірної земельної ділянки поза межами Чкалівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області. На судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. На останнє судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. На судовому засіданні представник відповідача підтримала позицію висловлену у відзиві на позов. В останнє судове засідання не зявилася без поважних причини, у звязку з чим суд вирішив можливим завершення розгляду справи та ухвалення рішення за її відсутності. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, перевіривши наведені сторонами обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується актовим записом № 04 складеним 04 березня 2008 року Чкалівською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області. На момент смерті їй належала земельна ділянка площею 8,97 га у межах згідно з планом розташовану на території Чкалівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується: Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28 грудня 2002 року зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 162; витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07 березня 2013 року. Відповідно до заповіту від 14 травня 2007 року [PERSON] заповіла [PERSON] вказану земельну ділянку. Відповідно до паспорту позивача остання народилася 02 січня 1991 року, тобто на момент смерті спадкодавця їй було вісімнадцять років, а отже вона була неповнолітньою. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Великоолександрівського районного нотаріального округу Херсонської області Гідулян І.Ю. від 27 серпня 2018 року та листа вказаного нотаріуса від 07 грудня 2016 року № 456/01-16 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку з причини відсутності правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку. Відповідно до оголошення розміщеного в газеті «Жайвір» за 24 вересня 2011 року було повідомлено через засоби масової інформації про втрату оригіналу зазначеного державного акту. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до частини першої статті 1217 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (далі ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до частин третьої статті 1273 цього Кодексу неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Отже, із зазначених положень цивільного законодавства встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті матері (заповідача) в силу свого неповнолітнього віку на час відкриття спадщини та за умови не відмови від неї у встановленому законом порядку, а отже має право ставити на вирішення суду питання про перехід власності належної спадкодавцю до неї у порядку спадкування за заповітом. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, яка прийняла спадщину у виді майна, що належало її матері, так і відповідача, який не набув таке право на спірне майно у порядку встановленому законом. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем за заповітом прийняла спадщину у встановленому законом порядку після смерті спадкодавця, у виді земельної ділянки, яка належала останньому на момент смерті. Твердження представника відповідача про неналежність відповідача в особі Чкалівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області суд вважає необґрунтованими, оскільки орган місцевого самоврядування залучається до участі у справі за позовом спадкоємця в разі відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку, виходячи з наданих йому повноважень щодо визнання спадини відумерлою, про що були надані відповідні розяснення у п.24 пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» де визначено наступне: «Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.» Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції. На підставі викладеного,

Outcome: approved