Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

05 серпня 2014 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачем було надано відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси відповідно до кредитного договору № 027/08-ФЛ/18 від 13.06.2008 року в сумі 26500 дол. США для придбання автомобіля. Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, а саме не своєчасно та не в повному обсязі здійснює зарахування коштів на погашення заборгованості по кредиту та виконання всіх інших зобов'язань передбачених договором у зв'язку з чим відповідачу було направлено вимогу щодо повернення кредитних коштів, однак відповідачем вимоги не виконуються. Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 480504,48 грн., що складається з 40208,81 грн. - заборгованість по основному боргу кредиту; 107294,65 грн. - прострочена заборгованість по основному боргу; 1602,04 грн. - сума заборгованості по відсоткам; 28106,09 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам; 303292,89 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, але надала до канцелярії суду заяву з проханням розглядати дану справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.06.2008 року між Банком «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 027/08-ФЛ/18 (а.с. 5-9). Відповідно до додатку № 1 кредитного договору № 027/08-ФЛ/18 від 13.06.2008 року вбачається, що строк погашення кредиту складає сім років з відповідною відсотковою ставкою на кожний рік (а.с. 10). Згідно розрахунку загальної суми заборгованості по кредитному договору за період з 13.06.2008 року по 23.07.2014 року - сума фактичного погашення складає 13832,67 дол. США (а.с. 11-12). Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - сума фактичного погашення відсотків по кредиту складає - 14131,87 дол. США (а.с. 13-15). Відповідно до розрахунку пені за прострочення погашень основної заборгованості по кредиту та пені нарахованої за прострочення сплати відсотків за користування кредитом складає - 303292,89 грн. (а.с. 16-20). Відповідно до розрахунку загального розміру заборгованості згідно умов договору станом на 23.07.2014 року заборгованість складає - 480504,48 грн. (а.с. 21). Вимогою від 19.05.2010 року № 10-018/02-450 про дострокове повернення кредитних коштів [PERSON] запропоновано повернути кредитні кошти та наслідки несплати (а.с. 26). Суд вважає, що позивач за кредитним договором свої зобов'язання виконав повністю. Відповідач в свою чергу не виконав умови договору і своєчасно не повернув банку кредитні кошти. Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Таким чином, позичальник не виконав умови Кредитного договору, чим порушив зобов'язання, взяті на себе згідно договору. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у зв'язку з чим у банка виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного, суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтованим, та таким що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин. Крім того, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved