Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

04 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований 13 лютого 2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 68. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 13 лютого 2010 року. Від шлюбу сторони двох малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя, в зв'язку з чим втрачене почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Примирення та збереження сім'ї неможливе. В судове засідання позивач не з'явився, в позовній заяві зазначив розглядати справу за його відсутності, просить позов задовольнити. Зазначив, що він з відповідачем мешкає окремо з 11 листопада 2019 року. Відповідач в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище, присвоєне їй при державній реєстрації шлюбу, - [PERSON]. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб від 13 лютого 2010 року, серії [NUMBER], сторони уклали шлюб 13 лютого 2010 року, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 68. Під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження повторно видане 17 січня 2019 року, серії [NUMBER], та доньку - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження повторно видане 17 січня 2019 року, серії [NUMBER], в яких сторони вказані як батьки дітей (а.с. 8,9). На підставі судового наказу виданого 28 грудня 2018 року Єланецьким районним судом Миколаївської області з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімумі для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з 10 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 10-11). Шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо з 11 листопада 2018 року, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Про спір між сторонами щодо місця проживання дітей та розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В своїй позовній заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, відповідач в свою чергу, в своїй заяві також не заперечує проти задоволення позову, що є свідченням того, що вона також втратила будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім'ю, у зв'язку з чим позов [PERSON] є таким, що підлягає задоволенню. Крім цього, статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв'язку з чим суд вважає можливе задовольнити клопотання та після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище, присвоєне при державній реєстрації шлюбу, - [PERSON]. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved