Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

06.05.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказавши, що він до 02.10.2017 року працював у ПАТ «Азот». 02.10.2017 року його було звільнено з ПАТ «Азот» на підставі наказу № 780 від 02.10.2017 року. На день звільнення відповідачем не було проведено з ним розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі заробітну плату на загальну суму 12003,38 гривень. Оскільки на момент звернення до суду заборгованість по зарплаті йому не виплачена, то відповідач має сплати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 161528,40 гривень за період з моменту звільнення до дня подачі даного позову до суду. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 12003,38 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 161528,40 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 11.05.2018 року провадження у справі відкрито. В судове засідання представник позивача, - [PERSON] надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини викладені у позові, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Справу розглянуто за відсутності представника ПАТ «Азот», який був належним чином повідомлений про розгляд справи, причини неявки суду невідомі. У відзиві від 28.05.2019 року ПАТ «Азот» позов [PERSON] , не визнало. При цьому посилалося на те, що невиплата належних позивачу сум при звільненні сталась не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність об`єктивної можливості здійснити таку виплату. Зокрема у листопаді 2016 року внаслідок зміни коньюктури ринку відповідач вимушений був зупинити виробництво. Із 07.03.2017 до 17.06.2017 було перекрито постачання природного газу для потреб підприємства. Лише із червня 2017 ПАТ «Азот» поступово почало відновлювати виробництво в умовах гострої нестачі оборотних коштів. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.05.2017 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611 872475, 30 гривень. Постановами державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 31.08.2017 було накладено арешт на грошові кошти ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611 872475, 30 гривень. Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області від 17.11.2017 накладено арешти на грошові кошти ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 13890439,05 грн.. При цьому жодному з рахунків ПАТ «Азот» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Отже відповідач вважав, що у несвоєчасній виплаті заробітної плати [PERSON] відсутня вина ПАТ «Азот». З урахуванням співмірності вважають, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути суттєво зменшеним. Крім того у разі задоволення позовних вимог [PERSON] , сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. З урахуванням викладеного ПАТ «Азот» просило повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Суд вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до трудової книжки (а.с. 7-8) [PERSON] з 03.03.1976 року працював на різних посадах в ПАТ «Азот». Остання посада - слюсар-ремонтник 5 розряду дільниці з ремонту конвеєрів і навантажувачів цехів з виробництва аміачної селітри, карбаміду бригади 1 цеху з капітальних ремонтів. Наказом № 780 від 02.10.2017 року [PERSON] з 02.10.2017 року був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням (у зв`язку з виходом на пенсію), що підтверджено відповідним записом в трудовій книжці. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 04.04.2019 року № 500 (а.с. 9), - станом на 03.04.2019 року заборгованість ПАТ «Азот» по заробітній платі перед [PERSON] складає: за лютий 2017 року - 1959,75 гривень, за березень 2017 року - 4584,35 гривень, за квітень 2017 року - 3717,27 гривень, за травень 2017 року - 1742,01 гривень, а усього 12003,38 гривень. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок (ст. 47 КЗпП). Згідно ст. 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» не заперечує наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за лютий-травень 2017 року в сумі 12003,38 гривень. За таких обставин заборгованість по заробітній платі в сумі 12003,38 гривень необхідно стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] . Однак в своєму відзиві відповідач посилався на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через зупинку виробництва та накладений державним виконавцем арешт на банківські рахунки підприємства, що унеможливило проведення будь яких банківських операцій. Оскільки ПАТ «Азот» не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований, а також наявність/відсутність інших банківських рахунків, тому доводи відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день його звільнення суд не приймає. Виходячи з правової позиції ВСУ, висловленої в постанові від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17, - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за вест час затримки по день фактичного розрахунку. А тому суд не приймає до уваги заперечення ПАТ «Азот» щодо зменшення суми середнього заробітку входячи із співмірності суми боргу та позовних вимог [PERSON] . У позові [PERSON] наведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2017 по 06.05.2019. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2017 року (наступний день після звільнення) по 06.05.2019 (в межах заявлених позовних вимог) суд виходить з наступного. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 04.04.2019 року № 501 (а.с. 61) розмір заробітної плати [PERSON] за два місяці, які передували звільненню становить: серпень 2017 року 7795,97 грн. за 20 робочих днів; вересень 2017 року 8927,80 грн. за 21 робочий день. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 407,90 гривні, із розрахунку (7795,97 грн. + 8927,80 грн.) / (20 + 21) = 407,90 гривні. За період з 03.10.2017 по 06.05.2019 року (в межах позовних вимог) пройшло 396 робочих днів, а саме жовтень 2017 - 20 робочих днів; листопад 2017 року - 22 робочих дні; грудень 2017 року - 20 робочих днів; 2018 рік - 250 робочих днів; січень 2019 року - 21 робочий день, лютий 2019 року - 20 робочих днів, березень 2019 року - 20 робочих днів, квітень 2019 року - 21 робочий день, травень 2019 року - 2 робочих дні. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п`ятиденного робочого тижня [PERSON] та даних викладених у Листі Мінсоцполітики України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та Роз`яснень Мінсоцполітики України з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 та 2019 роки. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2017 по 06.05.2019 року становить 161528,40 гривень (із розрахунку 407,9 грн. х 396 днів). За таких обставин із ПАТ «Азот» на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 161528,40 гривень. Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 407,90 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів, то 06.05.2019 в сумі 161528,40 гривень (в межах заявлених позовних вимог) на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов`язкових платежів передбачених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернення до суду з даним позовом за вимоги про стягнення середнього заробітку було сплачено судовий збір в сумі 1615,29 гривень, що підтверджено квитанцією від 06.05.2019 року (а.с. 17). Оскільки позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку задоволено, то із відповідача на його користь необхідно стягнути понесені судові витрати у виді судового збору. На підставі ст. 47, 115-117 КЗпП України,

Outcome: approved