Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

06.09.2018 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про розподіл майна, придбаного в період шлюбу і визнання права власності на майно до відповідача [PERSON] 04.10.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 10.12.2019 року. 26.11.2018 року надійшов відзив на позовну заяву 28.11.2018 року надійшла відповідь на відзив 10.12.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням сторін в зв`язку з можливим добровільним вирішенням спору. Представником відповідача надані заперечення на відповідь на відзив. Справу призначено до розгляду на 23.01.2019 року 23.01.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням сторін в зв`язку з можливим добровільним вирішенням спору. Справу призначено до розгляду на 26.03.2019 року. 26.03.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням представника відповідача . Справу призначено до розгляду на 30.05.2019 року. 30.05.2019 року закінчене підготовче судове засідання. Спрау призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.08.2019 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 27.08.2019 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати майно, придбане в період шлюбу з в відповідачем, а саме квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за нею право приватної власності на Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: в період з 07.09.2002 року по 17 квітня 2018 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2018 року їх шлюб був розірваний. В період шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу ними було придбане нерухоме майно. А саме квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 27 березня 2007 року серії [NUMBER] № 881741, який був посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №\~313 від 04 квітня 2007 року. Право власності на зазначену нерухомість було зареєстроване на ім`я відповідача, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданому КП «Верхньодніпровське БТІ». Враховуючи, що їхня сім`я розпалась, з метою врегулювання майнових відносин вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією добровільно розділити їхнє майно, але останній відмовлявся від його добровільного поділу. На даний час питання поділу сумісно нажитого майна подружжя між нею і відповідачем не вирішене, що і стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала за доводами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Свої заперечення обґрунтовував тим, що сторонами за період шлюбу було придбане і інше майно, яке позивачка самовільно привласнила, включаючи документи на зазначене мано, що позбавило можливості його довірителя звернутись із зустрічною позовною заявою. Вартість даного майна майже ідентична вартості квартири, яка придбана ними, і яка зазначена в договорі її купівлі-продажу. Тому вважає, що його довіритель має право на всю квартиру, оскільки позивачка самовільно привласнила все інше майно, придбане ними в період шлюбу. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.09.2002 року по 17 квітня 2018 року. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2018 року їх шлюб був розірваний, що підтверджується копією рішення суду . В період шлюбу в сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. У період шлюбу сторони за договором купівлі-продажу 27 березня 2007 року, серії [NUMBER] , який був посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 313 від 04 квітня 2007 року придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначену нерухомість було зареєстроване на ім`я відповідача,що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданому КП «Верхньодніпровське БТІ». Таким чином судом встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] незалежно від того за ким із подружжя було зареєстроване право власності ан нерухоме мацно. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України - Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. \~Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Відповідно до п .2 ч.1 ст. 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі, якщо подружжя не вирішили питання щодо придбання частки неподільної речі одним з них, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Виходячи з того, що спірна квартира була придбана сторонами в період шлюбу вона є спільною сумісною власністю сторін і за наведеного вище правового обґрунтування кожна із сторін має право власності на Ѕ її частку. За даних обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Та за позичкою необхідно визнати право приватної власності на Ѕ частину спірної квартири. При цьому визначаюти право власності на Ѕ частини квартири за позивачем, суд вважає за необхідне визнати і за відповідачем право власності на Ѕ частину спірної квартири в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя з метою недопущення невизначеності правового статусу квартири в цілому, припинивши право спільної сумісної власності на спірну квартиру. Доводи представника відповідача, що позивачка поставила вимоги про розподіл лише квартири, а не всього мана, придбаного сторонами в період шлюбу. Суд вважає безпідставними, так як позивачка наділена правом ставити позовні вимоги як стосовно всього майна, так і його окремої частини. Безпідставними суд вважає і доводи представника відповідача, що позивачка привласнила собі частину придбаного в період шлюбу майна, яка за своєю вартістю аналогічна вартості спірної квартири, оскільки ні відповідач, ні його представник будь-яких доказів для підтвердження факту привласнення майна і його вартості суду не надали. [PERSON] того відповідач був наділений правом заявити зустрічний позов про що йому було роз`яснено в ухвалі про відкриття провадження у справі, проте своїм правом щодо пред`явлення зустрічного позову з приводу розподілу іншого майна, що є спільною сумісною власністю сторін, чи витребування його з чужого незаконного володіння не скористався. Тому суд не має права визначати, яке інше майно набулось сторонами в період шлюбу, яка його вартість та в кого із сторін воно знаходиться. Так як відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України- Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог, за даних обставин понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору в сумі 705 грн. 00 коп. покладаються на позивачку, а з в відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. .

Outcome: approved