Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

06 червня 2016 року позивач звернувсь до суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що помер його батько, [PERSON] Леонтійови, який за життя був членом КСП «Полісся» і йому належать земельні ділянки. За життя батько розпорядивсь своїм майном та склав заповіт і все належне йому майно заповів синові, тобто йому. Він як спадкоємець являється власником земельних ділянок (паїв) за заповітом, але державні акти були втрачені,і оформити на себе нотаріально ці державні акти на земельні ділянки не має можливості, тому, для вирішення даного питання позивач змушений звернутись до суду і просить визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцеві [PERSON], який помер 21.12.2006 року, а саме на: земельну ділянку площею 3,1266 га., державний акт Серії ЧН №140312; на земельну ділянку площею 0,8457 га., державний акт Серії ЧН №140465; на земельну ділянку площею 0,4006 га., державний акт Серії ЧН №162110. У судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача, Хотіївської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позову. У судове засідання представник третьої особи, Корюківської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, надала заяву про слухання справи без її участі, в рішенні покладається на думку суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Як встановлено судом, 21 грудня 2006 року, у віці 79 років, помер його батько, [PERSON], про що Хотіївською сільською радою Корюківського району чернігівської області було видано свідоцтво про смерть серії І-ЕЛ №051722, та зроблено відповідний актовий запис за №225 в Книзі реєстрації смертей. За життя його покійний батько був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» Хотіївської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, тому до спадкового майна належать земельні ділянки, власність на які підтверджується: державним актом на право власності на земельну ділянку ЧН №140312 на земельну ділянку площею 3,1266 га., рілля, для ведення особистого селянського господарства, нормативно-грошова оцінка на момент смерті 12646,19 грн.; державним актом на право власності на земельну ділянку ЧН №162110 на земельну ділянку площею 0,4006 га., пасовище, для ведення особистого селянського господарства, нормативно-грошова оцінка на момент смерті 443,42 грн.; державним актом на право власності на земельну ділянку ЧН №140465 на земельну ділянку площею 0,8457 га., сіножать, для ведення особистого селянського господарства, нормативно-грошова оцінка на момент смерті 1751,67 грн. Саме на дане майно і відкрилась спадщина. [PERSON] розпорядивсь своїм майном та склав заповіт, який 17 грудня 2003 року посвідчено секретарем Хотіївської сільської ради Корюківського району та зареєстровано в реєстрі під №51. Згідно цього заповіту, спадкодавець заповідав, все належне йому майно синові. Таким чином, спадкоємцем за заповітом, являється [PERSON] але державні акти були втрачені. Причиною, неможливості одержання або відновлення зазначених документів є смерть [PERSON] і як результат втрата ним цивільної правоздатності. Таким чином у нотаріуса відсутні підстави для видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно. Тому, для вирішення даного питання позивач змушений звернутись до суду. Відповідно до вимог ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 325 ЦК України, фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача про визнання за ним права власності на нерухоме майно, не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню, а оскільки позивач сплатив при зверненні з позовом до суду на користь держави судовий збір, то ці витрати слід залишити за ним.

Outcome: approved