Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

06. 02. 2006 року в с. Байрак Диканського району Полтавської області померла [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, але вказуючи на те, що позивач [PERSON], фактично вступила у володіння спадковим майном та користується ним, однак, прав на цю спадщину в даний час оформити не може, так як у встановлений законом шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у звязку з тим що вважала себе власником даного майна, так як після смерті своєї сестри доглядала за майном та користувалася ним. Тому позивач звернулася з даною позовною заявою до суду для поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини з мотивів пропуску визначеного строку для подачі такої заяви з поважних причин. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов позивача та просили його задоволити з підстав викладених ними в судовому засіданні та в позовній заяві позивача. Представник відповідача Байрацької сільської ради Диканського району Полтавської області в судове засідання не зявився, а надіслав до суду листа, в якому вказав, що Великорудківська сільська рада визнає позов та просив слухати справу у відсутність їхнього представника. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні при розгляді справи, після смерті 06. 02. 2006 року [PERSON], залишилося спадкове майно, яке розташоване на території Байрацької сільської ради Диканського району, яким зі слів позивача, з дня смерті спадкодавця і по даний час вона володіє та користується.. Судом також встановлено, що в передбачений ст. 1270 ЦК України строк, позивач по справі не подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори через те що вона ніби то вважала що прийняла її, бо вона постійно ним користується. Відповідно до ст. 1222 ч. 1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст.1220, 1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Але, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] названих вище вимог закону не дотрималась та після відкриття спадщини не подавала до нотаріальної контори заяви. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через незнання порядку вступу в управління спадковим майном, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15). Відповідно до роз'яснень в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16. 05. 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», поважними причинами для визначення додаткового строку є, зокрема, тривала хвороба спадкоємця, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі, тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. В судовому засіданні жодних доказів для підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини надано не було, а посилання на те, що вона юридично не обізнана чи вона вважала себе власником неналежного їй майна, не можуть прийматися судом до уваги при вирішенні спору, оскільки згідно приписів вищенаведених правових норм ці причини не є такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення дій по прийняттю спадщини після смерті сестри. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач знала про обсяг спадкового майна і мала можливість своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, жодних перешкод для цього не було. Отже, проаналізувавши всі надані докази суд приходить до висновку, що позивач пропустила строк для оформлення спадщини без поважних причин, належних доказів для обґрунтування позовних вимог суду не надано, тоді як згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позову за його необґрунтованості. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed