Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

06 грудня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 травня 1995 року він зарахований в радгосп ім.Петровського на постійну роботу трактористом. За 1996 рік відомостей у наказах директора вказаного підприємства про вихід [PERSON] з членів радгоспу немає. 01 лютого 1996 року позивач звільнився за власним бажанням, однак заяву про вихід з членів радгоспу не подавав та питання виключення з членів останнього підприємством не розглядалося. 12 січня 2016 року з листа відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі Дніпропетровської області [PERSON] стало відомо, що його внесено до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту під №998. Позивач на території Зорянської сільської ради та Словянської сільської ради земельної частки (паю) не має. Позивач, просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 10,78 умовних кадастрових гектар для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, який встановлений для члена колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Петровського» с Зоряне Межівського району Дніпропетровської області. У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, одночасно зауважив, що у справі достатньо доказів для задоволення позову. На задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі та заперечення, в якому посилається на те, що [PERSON] членом КСП «ім.Петровського» не являвся, інформації у трудовій книзі про прийняття його в члени підприємства немає. Крім цього, зазначає про пропуск строку позовної давності, оскільки позивач міг довідатись про порушене його право. В звязку з безпідставними та необґрунтованими вимогами просить відмовити у задоволенні позову повністю. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Згідно трудової книжки серії УКР №0744347, [PERSON], [INFO], зарахований трактористом в колгосп ім.Петровського на підставі наказу №66 від 15 травня 1995 року, звільнений 01 лютого 1996 року за власним бажанням, проте інформація про виключення її з членів КСП «ім.Петровського» відсутня. Інформаційним листом відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі Дніпропетровської області №33 від 12 січня 2016 року підтверджується, що в списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №014 виданого 12 листопада 1998 року КСП ім.Петровського за номером 998 значиться [PERSON] Згідно довідок Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №424 та №427 від 29 листопада 2017 року [PERSON] на території Зорянської сільської ради земельної частки (паю) не має, на території ради не витребуваних паїв немає, а землі запасу знаходяться в оренді ТОВ «АФ «Схід Агро». П.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено що, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Стосовно застосування строку позовної давності, про що заявляв відповідач, слід зазначити, що цей строк, згідно законодавства, починає перебіг, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушене право. Позивач, вважаючи себе членом КСП «ім.Петровського», не намагався реалізувати своє майнове право в речове протягом всього часу з моменту розпаювання, дізнався про наявність його у списку громадян\~членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, лише 12 січня 2016 року, а тому вважати його пропущеним не можна. Що стосується заперечень відповідача слід зауважити, що йому було відомо про список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №014, який виданий ще 12 листопада 1998 року, та про те, що позивача було внесено до нього. Втім, протягом тривалого часу, в передбачений законом спосіб, останнього не було виключено із зазначеного вище списку. Таким чином, [PERSON] не був позбавлений речового права на земельну частку (пай), та ніким це право не оспорювалося. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що заперечення відповідача є такими, що не узгоджуються з приписами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме статтею 1 Першого протоколу, за змістом якої майном є також і речове право на земельну частку (пай). Як вбачаєься з матеріалів справи, [PERSON] включено до списків членів КСП, що додається до державного акта за №998, факт членства спростовано не було зі сторони відповідача. У справах Євросуду зазначено: «Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії», заява №44277/98, від 24 червня 2003 року, самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна; «Рисовський проти України», заява №29979/04, від 20 жовтня 2011 року ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява №32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (заява №35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обовязок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п.53, та «Тошкуце та інші проти Румунії», п. 38). По-перше, видається, що ця процедура дозволяє державним органам ретроспективно позбавляти особистих прав, наданих помилково, без будь-якого відшкодування добросовісним правовласникам. По-друге, видається, що вона надає державним органам можливість позбавляти таких прав за власним бажанням, у будь-який час і без залучення сторін, чиї інтереси зачіпаються. Суд зазначає, що можливість заінтересованих сторін оскаржити таке позбавлення до суду звичайно зменшує ймовірність свавільного тлумачення застосовних норм матеріального права державними органами, які стверджують, що помилилися. З іншого боку, те, що їх повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу». З огляду на вищевикладене з урахуванням того, що документально підтверджено факт трудових відносин позивача з КСП ім.Петровського, внесення його до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №014, виданого 12 листопада 1998 року КСП ім.Петровського за номером 998, суд вважає доведеним факт членства позивача та наявність права на земельну частку (пай), яке набув згідно\~Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», його вихід з членій нічим не підтверджується, а тому є всі підстави задовольнити вимоги позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved