Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

05.11.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа: Центр надання адміністративних послуг Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визнання права власності на 2/1000 частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що йому фактично належить та перебуває у його користуванні вся спірна квартира [ADDRESS] , а саме: 270/1000 часток квартири належить на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, 728/1000 часток квартири - на підставі договору дарування. Однак, шляхом арифметичного складання часток, за правовстановлюючими документами, виходить що йому належить 998/1000 часток квартири, що не становить цілу частину квартири - 1000. Через арифметичну помилку державного реєстратора, він не має можливості розпорядитись належною йому 2/1000 частки квартири, а тому просить суд визнати за ним право власності на вказану частку квартири та вирішити питання судових витрат. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача [PERSON] направила на адресу суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачі та третя особа направили клопотання, про розгляд справи без їх участі, вказавши, що не заперечують проти задоволення позову. Оскільки матеріали справи містять достатньо даних щодо прав та взаємовідносин сторін, суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 718 від 04.10.2012 року [PERSON] , [PERSON] передано у спільну часткову приватну власність по 270/1000 кімнати у комунальній квартирі [ADDRESS] (а.с. 4-5). 08.10.2012 року право власності по 270/1000 часток вказаної квартири було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6, 7, 8). Рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 902 від 09.11.2017 року [PERSON] передано у приватну спільну часткову власність 458/1000 квартири [ADDRESS] (а.с. 11). 20.11.2017 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на 458/1000 часток вказаної квартири та зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 12, 13). Згідно договору дарування від 16.11.2018 року [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] 728/1000 належних їм часток квартири [ADDRESS] (а.с. 14-15). Право власності [PERSON] на 728/1000 часток квартири було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією відповідного витягу (а.с. 16). Стаття 355 ЦК України передбачає, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна (ст. 357 ЦК України). Відповідно до пункту 3.2 глави 3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Відповідно до п.3.7 цієї ж Інструкції в редакції, чинній на момент реєстрації права власності, розрахунок розміру часток у спільній частковій власності на квартири, що приватизуються, провадиться відповідно до додатка 1 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.92 N 56. Приклад розрахунку часток у квартирі багатоквартирного житлового будинку наведено в додатку 4 до цієї Інструкції. З додатку 4 Інструкції в редакції, чинній на момент реєстрації права власності, вбачається, що після обчислення частки кожного із співвласників необхідно зробити перевірку шляхом складання, щоб впевнитися в тому, що сума часток дорівнюватиме одиниці. Як вбачається з копій представлених документів, частки квартири [ADDRESS] набуті у власність [PERSON] , на підставі відповідних правовстановлюючих документів, але шляхом арифметичного складання належних йому часток 270/1000 та 728/1000, право власності не становить цілої частки - одиниці. Таким чином, судом встановлено, що через допущення помилки при обчисленні часток співвласників спірної квартири, в подальшому, право власності [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] було порушено. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦК України та ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд вважає, що позивач самостійно обрав той спосіб захисту порушених прав, який на його думку є ефективним і передбачений спеціальним законодавством (ч.1 ст. 2 ЦПК України). Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (Постанова Верховного суду №683/1540/16-ц від 03.09.2018 року. Згідно рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Згідно п.8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, яке було чинне на момент видачі [PERSON] свідоцтва про право власності, оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності. А додатком №2 вказаного Положення, встановлено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, серед яких, є, зокрема, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування. Пунктом 6 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 01 січня 2013 року, органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127, також не передбачена можливість внесення виправлень стосовно розміру часток у спільному майні. Судом встановлено, що право власності [PERSON] на квартиру квартири [ADDRESS] набуто в порядку, передбаченому законом та у відповідності до норм цивільного та житлового законодавства. Проте, при обчисленні часток кожного із колишніх співвласників квартири, у відповідності до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, була допущена помилка, і сума часток не складає єдине ціле. Враховуючи, що спір стосується права власності та його державної реєстрації і виправити помилку в позасудовому порядку жодним чином неможливо, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач поніс документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн., які, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню. Приписами ч.1 ст. 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду нате, що відповідачі визнали позовні вимоги у повному обсязі до початку розгляду справи по суті на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору з в сумі 384.20 грн., а 50 відсотків судового збору - 384.20 грн., підлягає стягненню з відповідачів. При цьому, як роз`яснено у п.39) Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів - виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області та Южноукраїнської міської ради Миколаївської областіна користь позивача витрати по сплаті судового збору по 192.10 грн., з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved