Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

06.07.2015 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги наступним. На праві власності позивачам [PERSON] та [PERSON] належить по 1\\2 частині квартири [ADDRESS], в якій зареєстровано три особи: [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON] Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.02.2014 року брак між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після чого відповідачка забрала свої речі та добровільно покинула спірну квартиру, при цьому забрала з собою неповнолітнього сина [PERSON]. Як власники майна, права яких порушені, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування № 246 в будинку № 14 по вул.. Гв. Широнінців в м. Харкові зі зняттям їх з реєстраційного обліку. Позивачі [PERSON], [PERSON] та представник [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 11 серпня 2015 року, в судовому засіданні позов підтримали, на його обґрунтування навели доводи, аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] у судове засідання не зявилася, про місце та час слухання справи була повідомлена належним чином, в звязку з чим, суд виносить заочне рішення. Представник третьої особи, служба у справах дітей Московського району департаменту праці та соціального захисту населення Харківської міської ради, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказала, що позивачами не доведені жодні обставини, на які ті посилалися в позовній заяві, тоді як подані докази взагалі не відповідають встановленим цивільно процесуальним законодавством вимогам. Крім того при задоволенні позову дитина залишиться без житла і будуть порушенні її права. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона не знає де на даний час проживає відповідачка [PERSON], разом зі свої неповнолітнім сином [PERSON], однак знає, що [PERSON]О забрала всі свої речі, зі спірної квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є сусідом позивачів, знає, що відповідачка зі своїм сином виїхали до Полтавської області. В осатаній раз він бачив відповідачку, котра приїхала до спірної квартири та забрала всі свої речі Дослідивши подані позивачем документи, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, свідків, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності і под. Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 24.01.2000 року № 1224 квартира [ADDRESS] належить на праві часткової власності по 1\\2 частині за кожним позивачем по справі [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до пункту 34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р.№ 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК). Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» дільниці № 34 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], його колишня дружина [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON]. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.02.2014 року брак між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Даним рішенням було встановлено, що сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Відповідно до відповіді директора Лохвицької гімназії № 1 Полтавської області [PERSON] навчається в даній гімназії з 01.09.2014 року по теперішній час. Звертаючись до суду з дійсним позовом позивач просить суд визнати відповідачів втратившими право користування спірною квартирою, оскільки вони там не проживають більше року, а їх подальша реєстрація у квартирі перешкоджає позивачам у розпорядженні належною їм власністю. Суд вважає такі вимоги позивача цілком обґрунтованими. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не надала суду належних доказів поважності своєї відсутності у спірній квартирі, чим не виконала вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] тривалий час, а саме з березня 2014 року, за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, та приймаючи до уваги, що перешкод в користуванні житлом відповідачки не чинилось, та до цього часу не мали наміру проживати у спірному житлі, нікуди з відповідними вимогами не зверталась щодо обмеження її прав на проживання, витрат по утриманню будинку не несла, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню в частині визнання відповідача [PERSON] такою, що втратили право користування спірним будинком. Разом з тим, суд вважає за потрібне відмовити позивачам у задоволенні вимог щодо визнання неповнолітнього [PERSON], таким що втратив права користування спірною квартирою, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 29 ч. 4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Доказів того, що мати неповнолітнього [PERSON] дала згоду на зміну місце проживання дитини, матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи доказів того, що [PERSON] на даний час має інше житло, де разом з нею буди проживати та буде зареєстрований неповнолітній [PERSON]. Крім того неповнолітнього [PERSON] не можна визнати таким, що втратив право користування спірним будинком, оскільки, у звязку з малолітнім віком він не може самостійно визначати місце свого проживання, а тому і не може проживати у спірній квартирі, а згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» N 2402-III від 26 квітня 2001 року, діти члени сімї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивачів, щодо визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, так як в разі задоволення в цій частині позовних вимог неповнолітній [PERSON] може бути залишений без житла. Позовні вимоги, щодо зняття з реєстраційного обліку [PERSON], в квартирі [ADDRESS] - задоволенню не підлягають, оскільки згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, за наявності рішення суду про позбавлення відповідача [PERSON] права користування жилим приміщенням, зняття її з реєстраційного обліку буде проведене на підставі закону, а отже судом в цій частині позовних вимог не встановлено порушення права позивачів, які підлягають захисту судом. На підставі викладеного,

Outcome: partial