Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

05 травня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому ставить питання про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька обл., м.Торецьк (м.Дзержинськ), [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він на підставі договору купівлі - продажу від 29.04.2010 року є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На сьогодні за цією адресою зареєстрована, але фактично не проживає його знайома, відповідач по справі, [PERSON] У 2014 році вона зібрала усі свої речі та виїхала за межі України. Позивачу відомо, що відповідач не заперечує щодо зняття її з реєстрації за адресою: [ADDRESS], однак особисто з'явитися та виписатися з квартири вона не має можливості. Реєстрація вказаної особи у його квартирі не дозволяє позивачу розпоряджатися нею на власний розсуд та значно обмежує його законні права. Крім того, він змушений нести додаткові витрати по утриманню квартири шляхом сплати значних сум за користування квартирою, а також за надання послуг з енергопостачання, газопостачання, водопостачання та інше. Іншим способом захистити свої права як власника квартири [PERSON] не має можливості, тому він вимушений звернутися до суду про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька обл., м.Торецьк (м.Дзержинськ), [ADDRESS]. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо їх задоволення. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що квартира №37 за адресою: Донецька обл., м.Торецьк (м.Дзержинськ), вул.Маяковського, будинок 27 належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджено договором купівлі-продажу квартири від 29.04.2010 року (а.с.5), а також Витягом про державну реєстрацію прав №29727160 від 19.04.2011 року (а.с.6), Витягом з Державного реєстру правочинів №8492166 від 29.04.2010 року (а.с.7). Отже, з'ясовано той факт, що [PERSON] є власником квартири, а тому відповідно до ст.391 ЦК України він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (м.Дзержинськ), [ADDRESS], що підтверджено довідкою №б/н від 05.05.2017 року (а.с.13). З 2014 року за місцем реєстрації вона не проживає, тому позивач по справі вимушений нести всі витрати по утриманню квартири,\~ сплаті комунальних послуг, тощо, одноособово. Факт того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки підтверджено актом від 05.05.2017 року (а.с.12). Суду достовірно відомо, що відповідач позов визнає, не заперечує щодо його задоволення, бажає знятися з реєстрації, про що свідчить надана суду заява про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог (а.с.18). Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved