Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

05.07.2018 року в суд подано зазначений позов, первісні вимоги якого уточнені за заявою представника позивачів, поданою до суду від 24.12.2018 р., - з таким обґрунтуванням вимог. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в с . Свобода на території Син .Полянської сільської ради Міжгірського району, з кадастровим номером [NUMBER] (надалі останні чотири цифри присвоєних кадастрового номерів для всіх земельних ділянок сторін за відомостями про такі номери в повному обсязі їх присвоєння у вступній частині цього рішення). Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в с. Свобода на території Син .Полянської сільської ради Міжгірського району, з кадастровим номером [NUMBER]. Ці земельні ділянки межують із земельними ділянками відповідачів [PERSON] (відповідно кадастрові номери [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]) і [PERSON]. (відповідно кадастрові номери [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]) . Через земельні ділянки відповідачів є дорога, якою користуються позивачі для проходу. Позивачі [PERSON] , [PERSON] не забезпечені проїзною дорогою до своїх присадибних земельних ділянок і вважають, що не мають належного доступу транспортом до своїх земельних ділянок, що утруднює їх використання за цільовим призначенням. Зокрема, позивач [PERSON] планує збудувати житловий будинок. Натомість відповідачі забороняють проїзд через свої земельні ділянки автотранспортом, що унеможливлює доставку будівельних матеріалів, будівельної техніки і т.п. Позивачі просять узяти до уваги висновок судової експертизи, виготовлений на їх замовлення, за яким внаслідок рельєфу місцевості земельних ділянок, природного похилу гірської місцевості, пагорбів технічно можливо облаштувати проїзд до земельних ділянок позивачів за умови облаштування проїзної дороги на існуючому пішохідному проході, тобто шляхом накладення сервітуту через земельні ділянки відповідачів у вигляді проїзду шириною 35 або 2,5 м з можливістю облаштування огорож вздовж проїзної дороги по обидва боки. Згідно висновку експерта сервітут має становити площу 366,9 кв.м на земельних ділянках [PERSON]. і 158,2 кв.м на земельних ділянках [PERSON] (план-схема №7 до висновку експертного дослідження № 298/11-17). За заявою про уточнення позовних вимог позивачі просять взяти до уваги, що ширина пішохідного проходу (дороги через земельні ділянки відповідачів становить 1,5 м, тому просять установити сервітут на земельні ділянки відповідачів по пішохідній дорозі для проїзної дороги, збільшивши ширину на 1 метр вздовж пішохідного проходу, тобто шириною меншого розміру (2,5 м) ніж це зазначено у висновку експерта (3,5 м). Позивачі зазначили також про те, що Син .Полянська сільська рада не вирішила їх спір щодо під`їзної дороги та сервітуту для дороги, а також те, що з цього приводу позивачі не дійшли згоди з відповідачами в позасудовому порядку щодо укладення договору сервітуту. Представник позивачів підтримав уточнені позовні вимоги позивачів на основі викладених вище обґрунтувань. Відповідачі в особі уповноважених представників позовні вимоги та їх обґрунтування заперечили повністю на основі такої позиції. Висновок експерта про неможливість облаштування проїзної дороги на земельну ділянку, яка відведена [PERSON] для будівництва житлового будинку і господарських споруд, через земельну ділянку її матері [PERSON] не відповідає дійсності, бо за відомостями з публічної кадастрової карти доступ до земельної ділянки [PERSON] є загальним. Окрім цього, [PERSON] використовує свою земельну ділянку без право установчих документів, а тому експерт без вивчення таких документів надав свій висновок. Експерт не вказав у висновку на які саме земельні ділянки (цільове призначення, кадастровий номер, площа) відповідачів має бути накладений сервітут. Експертом не досліджувалися проекти землеустрою ділянок відповідачів та правоустановчі документи на земельні ділянки позивачів, генеральний план с.Свобода Міжгірського району, за яким вздовж земельних ділянок позивачів і відповідачів веде затверджена дорога загального користування, що стверджено план-схемами і Син.Полянською сільською радою. Натомість пішохідна дорога, яка розмежовує земельні ділянки відповідачів не затверджена Син .Полянською сільською радою. Позивачі не подали в справу детальний план забудови своїх присадибних земельних ділянок, погоджений в установленому порядку. Третя особа без самостійних вимог Син .Полянська сільська рада надала в справу відомості, за якими земельні ділянки позивачів межують із земельними ділянками відповідачів; між земельними ділянками відповідачів з дороги загального користування є дорога шириною 1.5 м для проходу до земельних ділянок позивачів. Земельна ділянка позивача [PERSON] , яка є мамою [PERSON] , межує з під`їзною дорогою загального користування, що передбачено генеральним планом забудови села, через яку можливо побудувати дорогу до земельної ділянки [PERSON] , яка планується в майбутньому для забудови житловим будинком. Окрім цього, представник третьої особи надав під час підготовчого судового засідання пояснення, за якими сільська рада на своїй сесії не прийняла рішення щодо спору між сторонами та накладення сервітуту для проїзної дороги до земельних ділянок позивачів по причині не бажання депутатів розглянути цей спір та винести відповідне рішення. У справі вчинено такі процесуальні дії. Згідно ухвали судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Цімбота В.І. від 06.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.10.2018 р. (суддя Цімбота В.І.) за клопотанням сторін ухвалено провести процедуру врегулювання спору за участю судді, провадження у справі на цей час зупинено. 16.11.2018 року припинено процедуру врегулювання спору за участю судді, провадження у справі відновлено, матеріали цивільної справи передано на розгляд судді Кривка В.П.. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26.12.2018 року за клопотанням представника позивача ухвалено про розгляд справи спочатку. Згідно ухвали судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 31.12.2018 року прийнято до провадження заяву представника позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвоката Гецко М.М., про уточнення (збільшення розміру) позовних вимог у справі. 12.02.2019 закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Згідно ухвали суду від 12.02.2019 в справу залучено спеціаліста з питань архітектури - представника відділу містобудування та архітектури Міжгірської РДА в З/о для надання висновку щодо можливості облаштування дороги загального користування до земельних ділянок позивача [PERSON] , [PERSON]. 21.02.2019 р. представником позивачів Гецко М.М. заявлено відвід головуючому судді по справі Кривка В.П . Згідно ухвали Міжгірського районного суду від 22.02.2019 заявлений відвід визнано необгрунтованим, заяву про відвід судді Кривка В.П. передано в канцелярію суду для вирішення іншим суддею, який визначається ЄСІТС в порядку встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України. Провадження у справі зупинено. Згідно ухвали Міжгірського районного суду від 20.03.2019 р. (суддя Цімбота В.І.) заяву про відвід судді Кривка В.П. у справі № 302/830/18 залишено без задоволення, а ухвалу суду від 22.02.2019 р. про відхилення відводу судді Кривка В.П., - без змін. 22.03.2019 суддею Кривка В.П. відновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Судом установлено такі обставини. [PERSON] є власником житлового будинку загальною площею 64,3 кв. метрів з господарськими будівлями у [ADDRESS] . Цей будинок і господарські споруди обслуговує земельна ділянка площею 0,10 га (кадастровий номер - [NUMBER]). [PERSON] є власником земельної ділянки в с. Свобода Міжгірського району для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га (кадастровий номер [NUMBER]). Ця земельна ділянка не забудована. Позивачі [PERSON] і [PERSON] є рідними особами (відповідно мати і донька). Вищезазначені земельні ділянки позивачів знаходяться поряд і розмежовуються між собою дорогою. [PERSON]. є власником земельних ділянок в с. Свобода Міжгірського району: для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,07 га (кадастровий номер [NUMBER]); для ведення особистого селянського господарства площею 0,2675 га (кадастровий номер [NUMBER]); для ведення особистого селянського господарства площею 0,2025 га (кадастровий номер [NUMBER]). Ці земельні ділянки знаходяться поряд. [PERSON] є власником земельних ділянок в с. Свобода Міжгірського району : для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,07 га (кадастровий номер [NUMBER]); для ведення особистого селянського господарства площею 0,2291 га (кадастровий номер [NUMBER] ); для ведення особистого селянського господарства 0.2509 га (кадастровий номер :[NUMBER]). Ці земельні ділянки знаходяться поряд. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]. є рідними сестрами. Земельні ділянки [PERSON] і [PERSON]. для ведення особистого селянського господарства межують між собою. Земельні ділянки [PERSON] також межують із земельними ділянками, які фактично використовує [PERSON] (відповідно площі: 0,3781 га ; 0,1247 га), однак ці ділянки не приватизовані, не відведені в натурі у встановленому порядку і не мають кадастрових номерів. Встановлені обставини підтверджені витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, технічної документацією [PERSON] (щодо присадибної земельної ділянки площею 0,10 га), ситуаційними планами цих земельних ділянок, план-схемами, витягами з картографічних матеріалів. Ці ж обставини не оспорюється сторонами. В справі також не оспорюється те, що земельні ділянки [PERSON] і [PERSON]. (відповідно для ведення особистого селянського господарства (к.н. : [NUMBER],[NUMBER] ) прилягають однією з сторін (меж) до центральної дороги загального користування (вулиці) с. Свобода . Натомість предметом спору є обставина, що земельна ділянка, яку [PERSON] використовує для власних потреб селянського господарства площею 0,3781 га без присвоєння кадастрового номера, прилягає до центральної дороги (вулиці) с.Свобода. Ця земельна ділянка не має правовстановлюючого документа і не відведена в натурі. Сторони визнають, що відповідно до ситуаційного плану їх земельних ділянок (а.с.55): земельні ділянки [PERSON] і земельні ділянки [PERSON] розмежовує дорога, а земельні ділянки [PERSON] і [PERSON]. - пішохідна дорога (прохід) з центральної дороги (вулиці) вздовж меж земельних ділянок відповідачів до дороги, що розмежовує земельні ділянки позивачів. Сторони не дійшли добровільної згоди (домовленості) щодо встановлення земельного сервітуту для проїзної дороги відповідної ширини проїзду (2,5-3,5 м) за рахунок розширення існуючого пішохідного проходу і земельних ділянок, які належать на праві власності відповідачам. Син.Полянська сільська рада не вирішила спір між сторонами щодо під`їзної дороги до земельних ділянок позивачів, тобто не винесла відповідного рішення сесії сільської ради. Суд застосовує таке нормативно-правове врегулювання правовідносин до встановлених обставин. Відповідно до ч.1 статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Стаття 402 ч.1 ЦК України передбачає можливість встановлення сервітуту договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до статті 404 ЦК України: право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку; особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Статтею 98 ЗК України передбачено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітуту здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Стаття 99 ЗК України визначає перелік видів права земельного сервітуту, зокрема передбачає наявність сервітуту на право проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Згідно з ст. 100 ЗК України сервітут на земельну ділянку може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут); земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки; земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Отже, правовими підставами для задоволення розглядуваного позову є доведення позивачами неможливості користуватися наданими їм земельними ділянками за цільовим призначенням у зв`язку з відсутністю у них доступу до цих земельних ділянок. Згідно висновку судового експерта [PERSON] № 298/11-17 від 17.11.2017 р., доданого до позову за замовленням представника позивачів, - земельна ділянка площею 0,25 га надана [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, не забезпечена самостійним виходом (виїздом) на землі загального користування; влаштувати проїзд (прохід) на цю земельну ділянку через земельну ділянку [PERSON] технічно неможливо через те, що повздовжній похил ділянки [PERSON] є значно більшим ніж максимально допустимий, при якому можливо улаштувати дорогу у відповідності до державних будівельних норм; з урахуванням рельєфу гірської місцевості (пагорбів) технічно можливо улаштувати проїзд до земельної ділянки [PERSON] через існуючий пішохідний прохід, що проходить через земельні ділянки [PERSON] , [PERSON]. у вигляді накладення сервітуту для проїзду шириною 3,5 м з можливим облаштуванням огорож по обидва боки від проїзду площами сервітутів: 366,9 кв. м - на земельну ділянку [PERSON]. , 158,2 кв. м - на земельні ділянку [PERSON] ( план-схема № 7 до експертного висновку). Суд критично оцінює цей висновок експерта і його відхиляє з огляду на таке обґрунтування. З опису досліджень експерта, фото-таблиць і складених ним план-схем видно, що ним вивчались відомості з проекту землеустрою земельної ділянки позивача [PERSON] , вимірювались перепади висот цієї земельної ділянки та земельної ділянки [PERSON] щодо можливості облаштування під`їзної дороги до земельної ділянки [PERSON] з дороги загального користування с.Свобода, яка прилягає до межі земельної ділянки, що використовується фактично [PERSON] Суд вважає, що експерт передчасно дійшов висновку про неможливість облаштувати під`їзну дорогу до земельної ділянки позивача [PERSON] у вищезазначеному місці. По-перше, право власності на земельну ділянку [PERSON] оформлено тільки на присадибну ділянку (0,10 га). Отже, експерт не взяв до уваги, що решта земельної ділянки [PERSON] фактично використовує без належних право установчих документів і ним не досліджувались такі документи. Розпорядником цієї ділянки є Син .Полянська сільська рада. Натомість в технічній документації із землеустрою щодо встановлення, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (к.н. [NUMBER]) зазначено дорогу шириною від 5.2 м до 4,32 м, яка розмежовує земельні ділянки [PERSON] і [PERSON] ( на плані АБ в акті перенесення в натуру на місцевість меж земельної ділянки [PERSON] ). Таким чином, експерт визначив можливість облаштування під`їзної дороги тільки за рахунок земельних ділянок відповідачів шляхом встановлення сервітутів на їх земельні ділянки через розширення пішохідного дороги (проходу). Однак Син .Полянська сільська рада цей прохід не затверджувала відповідним рішенням і сторони фактично його використовують на основі взаємної згоди тільки для пішохідного проходу. Згідно письмових і усних роз`яснень начальника відділу містобудування та архітектури Міжгірської РДА, план-схем, викопіювань з генерального плану забудови с.Свобода, наданих на виконання ухвали суду від 12.02.2019 р., до земельних ділянок позивачів проходить під`їзна дорога, яка має статус житлової вулиці (з лівої і правої сторони присадибної земельної ділянки [PERSON] на план-схемі); пішохідна доріжка на генеральному плані відсутні і улаштована за згодою відповідачів [PERSON]. та [PERSON] ; для улаштування пропонованої під`їзної дороги до земельних ділянок позивачів Син .Полянська сільська рада може виготовити проектно-кошторисну документацію на будівництво даної дороги за згодою суміжних землевласників (відповідачів) при умові вилучення від них частини їхніх земельних ділянок. Цей орган містобудування також дійшов висновку про те, що до земельних ділянок позивачів проходять дороги з обох сторін , а тому будівництво дороги через земельні ділянки відповідачів є недоцільним. Законом №3038-УІ від 17.02.2011 р. «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено: надання земельної ділянки із земель комунальної власності для доріг у межах населених пунктів, якщо відсутній детальний план забудови , за відповідним рішенням органу місцевого самоврядування (стаття 24 ч.3 п.4); здійснення забудови присадибної ділянки на підставі виданого у встановленому порядку будівельного паспорту і схеми забудови, в яких зазначаються під`їзди до будівель і споруд ( стаття 27). Позивач [PERSON] не надала суду будівельного паспорта та схеми забудови своєї присадибної ділянки чи висновку органу містобудування про неможливість облаштування під`їзду до присадибної ділянки, яка одержана нею для будівництва житлового будинку, господарських споруд. Відповідно до положень статей 38-40 ЗК України визначення земель житлової і громадської забудови, їх використання, надання для будівництва та обслуговування житлового будинку громадянам здійснюється, зокрема за рішенням органів місцевого самоврядування відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів. З пояснень сторін і представника третьої особи (сільського голови), роз`яснень спеціаліста з питань містобудівної діяльності, а також відомостей згідно технічної характеристики будинку і господарських споруд, будівель за [ADDRESS] , що належить [PERSON] видно, що це домоволодіння споруджено в 1981 році з подальшою забудовою в 1982 і 1991 роках. Отже, фактично реальний доступ до присадибної ділянки існує тривалий час. Згідно правових висновків, викладених у постановах КЦС Верховного Суду від 17.09.2018 р. (справа № 127/1417/16-ц, від 17.09.2018 р. (справа № 686/3104/16-ц), від 21.03.2018 р. (справа №379/794/16-ц), від 17.01.2019 р.(справа № 607/12777/17), - правові підстави для обтяження сервітутом чужої земельної ділянки відсутні у разі, якщо встановлена можливість користування майном позивача яким-небудь іншим способом. Суд дійшов висновку, що позивачі не надали суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що неможливо користуватися належними їм присадибними земельними ділянками у зв`язку з відсутністю у них доступу до цих земельних ділянок (для [PERSON] і до житлового будинку та господарських споруд) будь-яким іншим способом. Натомість у справі встановлено, що накладення постійного безоплатного земельного сервітуту на земельні ділянки відповідачів та облаштування через їх земельні ділянки проїзної дороги є недоцільним, ущемить право відповідачів на належне використання земельних ділянок за цільовим призначенням на значній площі для кожного відповідача. Окрім цього, в справі встановлено, що сільська рада не прийняла рішення щодо під`їзної дороги до присадибної ділянки позивача [PERSON] із затвердженням відповідних параметрів дороги, а компетентний орган містобудівної діяльності не розглядав питання видачі будівельного паспорту, відмови в цьому, складення схеми забудови присадибної ділянки із зазначенням під`їзду (під`їздів). Стаття 81 ч.1 ЦПК України вимагає від сторін довести ті обставини , на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позивачі не довели суду наведені ним обставини для задоволення позову і не надали належні докази для задоволення позову. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України в справі не має судових витрат для повернення сторонам чи стягнення в користь держави .

Outcome: dismissed