Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

06 липня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 34 356 грн. 92 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що між банківською установою та відповідачкою 30 вересня 2005 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 36% на суму залишку заборгованості за кредитом. Умовами укладеного договору передбачено право банківської установи збільшувати кредитний ліміт. Відповідач належним чином зобов»язань за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 31 травня 2015 року виникла заборгованість в сумі 34 356 грн. 92 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 12 087 грн. 02 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 18 357 грн. 67 коп., заборгованість по пені та комісії - 1 800 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 612 грн. 23 коп. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржуване рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на те, що платіжна картка була перевипущена та строк дії перевипущеної картки становив до серпня 2015 року, а тому суд безпідставно застосував строк позовної давності. В судове засідання 29 березня 2016 року відповідачка не з»явилася та надала клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з необхідністю отримання правової допомоги. В судове засідання 05 квітня 2016 року відповідачка не з»явилася та знову надала клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з неможливістю її представника з»явитися в судове засідання. Апеляційний суд Чернігівської області вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідачки, оскільки остання не надала доказів про те, що її інтереси буде представляти інша особа і що ця особа з поважних причин не може з»явится в судове засідання. Крім того, з часу звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з даним позовом, тобто з липня 2015 року і до квітня 2016 року відповідачка жодного разу до суду не з»являлася, судові повістки поверталися не врученими « за закінченням терміну зберігання». Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі « Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначається, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов»язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів , які пов»язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення слухання. З урахуванням матеріалів цивільної справи, є підстави вважати, що відповідачка зловживає своїми процесуальними правами. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів того, що строк дії виданої банківською установою кредитної картки було продовжено на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії) у відповідності до п.3.1.3. Умов і правил надання банківських послуг, а отже строк дії картки закінчився 30 вересня 2007 року, строк позовної давності з вимогами про стягнення останнього платежу і процентів збіг 30 вересня 2010 року, як збіг і річний строк звернення з вимогами про стягнення штрафу і пені; з даним позовом банківська установа звернулась у липні 2015 року, а в ході розгляду справи відповідачкою заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності. Проте, з таким висновком суду не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2005 року між банківською установою та [PERSON] був укладений договір на відкриття та обслуговування кредитної картки з кредитним лімітом 1 500 грн., з базовою процентною ставкою по кредиту у розмірі 3% в місяць, строк дії кредитного ліміту 2 роки, порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Відповідно до п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг, які були затверджені наказом № С-89 від 24 травня 2005 року, які є умовами договору на відкриття та обслуговування кредитної картки, з якими відповідачка ознайомлена і погодилась клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити ( зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, які були затверджені наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити ( зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п.3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, які були затверджені наказом № С-89 від 24 травня 2005 року, які є умовами договору на відкриття та обслуговування кредитної картки, з якими відповідачка ознайомлена і погодилась, по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше ( до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку. В ході розгляду справи не оспорювалось, що відповідачка до банківської установи з заявою про закриття карткового рахунку не зверталась. Кредитний ліміт по картковому рахунку відповідачки банківською установою неодноразово змінювався, зокрема останній раз 24 січня 2014 року - 12090 грн. 19 серпня 2011 року відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з якою вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банківською установою договір про надання банківських послуг; відповідачка отримала перевипущену платіжну картку. Як вбачається з витягу з програмного комплексу Приват48 строк дії перевипущеної картки становить серпень 2015 року. Відповідачкою не надано доказів на спростування даних обставин. З виписки про рух коштів по картковому рахунку, вбачається, що відповідачка користувалася кредитним коштами і після 30 вересня 2007 року та здійснювала погашення заборгованості ( останній платіж 09 листопада 2013 року на суму 840 грн.), що є перериванням перебігу позовної давності. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, відповідачка належним чином кредитних зобов»язань не виконувала, внаслідок чого станом на 31 травня 2015 року виникла заборгованість в сумі 34 356 грн. 92 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 12 087 грн. 02 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 18 357 грн. 67 коп., заборгованість по пені та комісії - 1 800 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 612 грн. 23 коп. Наказом № СП-2013-6776448 від 19 вересня 2013 року « Про внесення змін в тарифи по карткам « Універсальна» та «Універсальна COLD» були внесені зміни в тарифи банку щодо розміру штрафу за прострочення сплати, а саме при простроченні на протязі одного місяця - штраф у розмірі 50 грн., на протязі двох місяців підряд і більше - штраф 100 грн.» В ході апеляційного розгляду справи представник банківської установи пояснив, що суму 1800 грн., яка відображена у розрахунку заборгованості як « комісія та пеня» за період з грудня 2013 року по травень 2015 року, є штрафом за прострочення сплату щомісячних платежів. Відповідно до п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, які були затверджені наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язаь, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісії. Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем за одне й те саме порушення двічі нарахований штраф : в сумі 1800 грн. та в сумі 500 грн. + 5% від суми боргу. Беручи до уваги, що особа не може бути двічі притягнута до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та враховуючи, що відповідачка з грудня 2013 року по травень 2015 року взагалі не сплачувала заборгованість за кредитним договором, апеляційний суд вважає, що з відповідачки на користь банківської установи слід стягнути саме штраф у сумі 500 грн. + 5% від суми заборгованості та відмовити у стягненні штрафу в сумі 1800 грн. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь банківської установи слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 32 466 грн. 93 коп., в тому числі заборгованість за кредитом - 12 087.02 грн., заборгованість по процентам - 18 357.67 грн., штраф 500 грн. ( фіксована частина) та штраф 1522.24 грн., тобто процентна складова ( 12087.02 грн. + 18 357.67 грн. = 30 444.69 грн. 30 444.69 грн. Х 5% = 1522.24 грн.). З урахуванням приписів ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача у відшкодування судових витрат за апеляційний розгляд справи слід стягнути 357 грн. 14 коп.

Outcome: partial