Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

05.04.2021 від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшов зазначений позов до суду, згідно якого позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 15831,25 грн. за кредитним договором б/н від 13.04.2012. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 13.04.2012. Відповідно до виявленого бажання відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком позичальник отримав кредитну картку, користувався картковим рахунком, однак не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. 14.04.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання з повідомленням учасників справи. Відповідачу роз`яснено прав подати відзив на позов в строк не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його часті, позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, правом на подання відзиву не скористався, тому, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами. В даному випадку суд вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлений в установленому законом порядку. Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Встановлено, що 13.04.2012 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 15). Відповідно до умов анкети-заяви від 13.04.2012 підписанням останньої [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, умови яких відповідач зобов`язується виконувати, а також регулярно ознайомлюватися на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Згідно наданої позивачем довідки вбачається, що на виконання умов вказаного кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредитну картку 17.06.2014 № [NUMBER] терміном дії до 11/17 та кредитну картку 10.09.2018 № [NUMBER] терміном дії до 07/22 (а.с. 14). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] вбачається, що 17.06.2014 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 11 800,00 грн, який того ж дня було зменшено до 300,00 грн, 09.07.2014 збільшено до 11 800,00 грн та 25.07.2018 зменшено до 0,00 грн (а.с. 13). На підтвердження позовних вимог позивачем наданий розрахунок, згідно якого загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 22.02.2021 складає 15 831,25 грн, в тому числі: 14 270,73 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 560,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 5-12). До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачем не підписані (а.с. 16, 17-41). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, у наданий суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить ніяких положень щодо нарахування відсотків на прострочену заборгованість. За відсутності доказів погодження цих Умов та правил надання банківських послуг з позичальником, підстави для покладення на відповідача такої відповідальності відсутні. В анкеті-заяві від 13.04.2012, яку підписав [PERSON] нарахування відсотків на прострочений кредит не обумовлено. Таким чином, підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками відсутні. Разом з тим, з наданої позивачем виписки за договором станом на 18.03.2021 вбачається, що [PERSON] за період з 18.06.2014 по 24.02.2021 користувався кредитними коштами, а також здійснював часткове погашення заборгованості за кредитом (а.с. 50-56). Разом з тим суд зазначає, що до суми фактично отриманих [PERSON] кредитних коштів позивач неправомірно нарахував відсотки, здійснював списання комісій та пені, хоча докази погодження з відповідачем вказаних дій позивач суду не надав. Таким чином відсотки, комісію та пеню банк самовільно нарахував відповідачу, додавши їх до суми фактично отриманих кредитних коштів, внаслідок чого неправомірно збільшив тіло кредиту. В колонці 3 розрахунку заборгованості за договором б/н від 13.04.2012 відповідач використав 27156,81 грн, а погасив заборгованість в сумі 57740,91 грн, з яких банк на погашення заборгованості за тілом кредиту спрямував 24397,48 грн, заборгованості за простроченим тілом кредита - 22622,10 грн, заборгованості за нарахованих відсотках - 277,94 грн, заборгованості по просточеним відсотках - 10443,40 грн. Таким чином, відповідачем було повернуто банку на 30584,10 грн більше ніж отримано. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку в їх сукупності, беручи до уваги те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку повернуті, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed