Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

05.05.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнив /а.с.79-82/ до Державної казначейської служби України, Прокуратури Львівської області, Головного управління НП у Львівській області, Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, в котрій просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, у сумі 120872 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 02.12.2013 року слідчим СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Дідухом В.І. за погодженням із прокурором Личаківського району м.Львова Степанчаком Н.Й. йому було повідомлено про підозру у службовій недбалості, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. В результаті довготривалого розгляду справи Галицький районний суд м.Львова вироком від 01.07.2017 року у справі №463/5791/15к [PERSON] виправдав за відсутністю у його діяннях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 26.01.2017 року вказаний вирок Галицького районного суду м.Львова від 01.07.2016 року залишив без змін, а скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 без задоволення. Зазначає, що внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування позивачу завдано моральну шкоду, що виразилася у незаконному повідомленні про підозру та незаконному засудженні, тобто незаконному перебуванні під слідством та судом упродовж 37 місяців: з 02.12.2013 по 02.01.2017 року і 24 дні до 26.01.2017 року і таку моральну шкоду він оцінює у розмірі 120872 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 25.11.2013 року /а.с.41/позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача - Державної казначейської служби України [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 11.01.2017 року №5-29/291-648 /а.с.47/ в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, покликаючись на необґрунтованість заявлених вимог, відсутність доказів на підтвердження факту заподіяння [PERSON] моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями\\ бездіяльністю\\ вони заподіяні; не обґрунтовано розмір заявленої шкоди. Безпідставним також вважає розрахунок моральної шкоди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у розмірі 3200 грн., та підтримала письмові заперечення (а.с.54-56,59). Прокурор Гарасимчук А.В, який діє на підставі довіреності від 20.07.2017 року №05/2-990вих-17 /а.с.67/ у судовому засіданні проти позову заперечив. Зокрема зазначив, що позивачем не доведено, у чому полягають протиправні дії осіб органів досудового розслідування та в чому полягає моральна шкода. Тому, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, підтримав письмові заперечення (а.с.96,97.). Представник відповідача Головного управління НП у Львівській області [PERSON], яка діє на підставі довіреності №02/2017 від 01.02.2017 року /а.с.76/ у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову з підстав викладених у письмовому запереченні, яке подано до суду та долучено до матеріалів справи /а.с.116-118/. Личаківський РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області в особі голови ліквідаційної комісії заступника начальника ГУ НП у Львівській області Бакая Т.М. до суду повторно не прибули та не повідомили про причину неявки, хоча належним чином повідомлялися про день та час розгляду справи, письмових заперечень на позовну заяву не направили, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши думку позивача, представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Судом встановлено, що 02 грудня 2013 року слідчим СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Дідухом В.І. за погодженням із прокурором Личаківського району м.Львова Степанчаком Н.Й. [PERSON] було повідомлено про підозру у службовій недбалості, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Цього ж дня, 02.12.2013 року складено відповідний обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному у Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №42013150040000077 та справу передано до Личаківського районного суду м.Львова. За результатами судового розгляду 06.10.2014 року вироком Личаківського районного суду м.Львова [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та призначено покарання у виді 2-х років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з здійсненням організаційно-розпорядчих функцій строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України суд звільнив [PERSON] від обраного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік. У відповідності до вимог п. «в» ст..1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року звільнив [PERSON] від призначеного покарання /24-26/. За результатами апеляційного розгляду, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року вирок районного суду залишено без змін /а.с.19-23/. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.06.2015 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12.12.2014 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції . Судом встановлено, що за результатами повторного апеляційного розгляду вирок Личаківського районного суду від 06.10.2014 року скасовано у зв'язку із порушенням правил підсудності та справу скеровано для нового розгляду у першій інстанції до Галицького районного суду м.Львова. За результатами судового розгляду Галицький районний суд м.Львова вироком від 01.07.2016 року виправдав [PERSON] за відсутністю в його діяннях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України /а.с.11-14/. Ухвалою від 26.01.2017 року Апеляційний суд Львівської області вирок Галицького районного суду м.Львова від 01.07.2016 року залишив без змін, а апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 Тарнавського Т.В. без задоволення /а.с.5-10/. Таким чином, суд вважає, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури [PERSON] завдано моральну шкоду з огляду на наступне. Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду. Пунктом 1 ст.2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом виникає у випадках, зокрема постановлення судом виправдувального вироку. Відповідно до п.5 ст.3 зазначеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема моральна шкода. За час незаконного перебування під слідством та судом, [PERSON] зазнав моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу. Згідно з пунктами 5 та 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 3200 гривень. Таким чином, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи, [PERSON] підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 120872,00 грн., з розрахунку 3200,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на час винесення рішення) за 37 місяців (з 02.12.2013року по 02.01.2017 року включно) та 24 днів (до 26.01.2017 року) (кількість місяців та днів перебування під слідством та судом), що у розрахунку становить: 37х3200=118400+(3200/31=103х24=2472) = 120872,00грн. Суд зазначає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення її як обвинуваченої. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров'я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо. Таким чином, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури були порушені конституційні права позивача, що завдало їй фізичних і моральних страждань, призвело до погіршення психологічного стану. Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Постанова Пленуму Верховного Суду України у п.10-1 зазначає, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845. Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Пунктами 5 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України. На підставі ст.ст.81,82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та законними, відтак, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved