Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

05.09.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, зазначивши, що з 24.07.2000 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом від 05.07.2018 року позивача було звільнено за п.3 ст.38 КЗпПУ за власним бажанням у звязку із невиконанням власником умов колективного чи трудового договору. В день звільнення підприємство відповідача не провело остаточний розрахунок із позивачем. З урахуванням порушень діючого законодавства України з боку ПАТ «Запоріжжяобленерго», позивач просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 65827,44 грн. Ухвалою суду від 06.09.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 24.10.2018 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог. Вказує, що позивачу сплачено частково суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 5526,25 грн. Позивач надав заяву про зменшення позовних вимог, в якій вказав, що йому було сплачено частково заборгованість по заробітній платі в розмірі 11744,51 грн., тому просив стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 54082,93 грн. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. В сьогоднішнє судове засідання не зявився представник відповідача, який належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки 10.10.2018 року. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, причини неявки суду не відомі. Згідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, який належним чином повідомлений про судове засідання, однак не повідомив причин своєї неявки. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» з 24.07.2000 року, остання посада на підприємстві водій автотранспортних засобів. 06.07.2018 року [PERSON] звільнено за п.3 ст.38 КЗпПУ за власним бажанням у звязку із невиконанням власником умов колективного чи трудового договору, про що було видано наказ № 2913-к від 05.07.2018 року та внесено запис до трудової книжки під № 24. Виходячи із повідомлення, виданого ПАТ «Запоріжжяобленерго» позивачеві при звільненні, з вересня 2017 року відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу заробітну плату. На день звільнення позивача, борг ПАТ «Запоріжжяобленерго» по заробітній платі складав 65827,44 грн., що підтверджується довідкою № 711 від 06.07.2018 року. Як визнано позивачем, після звільнення йому було сплачено в якості погашення заборгованості по заробітній платі грошову суму в розмірі 11744,51 грн. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом. Суд визнає бездіяльність відповідача, а саме не виплату заробітної плати, незаконною, такою що порушує конституційне право позивача на своєчасне отримання винагороди за працю. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, який не перевищує 14 календарних днів. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що підлягають до сплати, проводиться в день звільнення. Судом встановлено, що на час звільнення позивача відповідач не провів з ним розрахунок, у звязку із чим приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як законні та обґрунтовані.

Outcome: approved