Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

05.01.2021 року [PERSON] звернувся з позовом, в якому просить встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, що відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , та про визнання за позивачем права власності на будинок садибного типу №23, що знаходиться в присілку Горби села Хороцеве Верховинського району Івано - Франківської області та господарські будівлі і споруди, якіскладаються з літньоїкухні, навісу, вбиральні, стайні «Д», погребу, стайні «З». Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , в зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої входить вищевказане нерухоме майно. Позивач, як він стверджує, є спадкоємцем на підставі її заповіту від 24.05.2009 року. Право власності на житловий будинок з господарськими спорудами (садиба) зареєстроване на ім`я діда - [PERSON] , який помер [INFO] . Отримати свідоцтво про право власності він не встиг, оскільки видане воно після його смерті - [INFO] . Це підтверджується випискою з інвентаразиційних матеріалів Коломийського міжрайонного бюро технічної інветаризації, якою також встановлено вартість будинковолодіння станом на 28.12.2020 року. Після смерті [PERSON] його дружина - [PERSON] , яка проживала з ним, фактично прийняла спадщину. Ухвалою від 11.01.2021 року провадження у зазначеній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою від 11.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просять розгляд справи провести без їх участі (а.с. 79,89). Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - Білоберізької сільської ради у судове засідання не з`явився, від сільського голови цієї сільської ради поступили до суду письмові заяви, в яких зазначається, що вказаний орган місцевого самоврядування не заперечує проти даного позову та просить розглядати дану справу у відсутності її представника (а.с. 72, 88). Третя особа без самостійних вимог - відділ з питань адмінпослуг та державної реєстрації Верховинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області у письмових поясненнях просить провести розгляд даної справи без участі їх представника (а.с.38-40) Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач та його представник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з таких міркувань. Ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового аб омайнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. А способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Так, із змісту позовних вимог та матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду справи є будинок садибного типу та господарські будівлі і споруди, які складаються з літньої кухні, навісу, вбиральні, стайні «Д», погребу, стайні «З», що знаходяться в [ADDRESS] , що будівництво вказаного будинковолодіння закінчено в 1977 році (а.с.13) та при житті належало покійному [PERSON] (а.с.13), який помер [INFO] (а.с.8). У Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності [PERSON] на домогосподарство, що знаходиться в [ADDRESS] , на яке свідоцтво про право власності від 25.06.1990 року, видане виконавчим комітетом Верховинської районної ради на підставі рішення №89 від 19.06.1990 року (а.с.23). Від імені [PERSON] заповіти не посвідчувалися (а.с. 61). На дату його смерті, тобто станом на 12.03.1990 року у вказаному домогосподарстві були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , яка було дружиною [PERSON] , та [PERSON] , [INFO] , - його внук (а.с. 58, 13). Оскільки цивільні відносини, пов`язані з прийняттям спадщини після смерті [PERSON] виникли й закінчилися до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності Цивільним Кодексом України, то відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу суд при вирішенні даного спору застосовує до них положення ЦК Української РСР 1963 року. Ст.ст. 524, 529 ЦК України ( в редакції 1963р.) передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом та заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина, батьки померлого. У ст. ст.548,549 ЦК України (в редакції 1963 року) було закріплено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини; зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, оскільки від імені спадкодавця [PERSON] заповіти не посвідчувалися, то спадкоємство його спадкового майна здійснювалося за законом. Спадкоємцями за законом [PERSON] були його дружина, [PERSON] , та діти, [PERSON] , 1955 року народження, та [PERSON] , 1960 року народження (а.с. 58). Оскільки на момент смерті спадкодавця [PERSON] з ним у домоволодінні, що розташоване в с.Хороцеве Верховинського району Івано-Франківського області, проживала його дружина, то саме вона фактично вступила в управління та володіння даного спадкового нерухомого майна. Їх діти, на момент смерті [PERSON] з батьками не проживали, у зв`язку з чим фактично не вступили в управління та володіння спадкового майна померлого. Також вони не зверталися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.61). Враховуючи вищевказане, [PERSON] , яка постійно проживала з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття його спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину, відсутність у нього свідоцтва про спадщину не позбавляє його спадкоємців, тобто дружину, а після смерті останньої - її спадкоємців, права на спадщину. Така правова позиція вказана Верховним Судом в постанові від 31.08.2020 року у справі №350/1850/17, провадження №61-42603св18, а тому підлягає задоволенню позовна вимога позивача про встановлення факту прийняття його бабусею [PERSON] спадщини, що відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . У подальшому від імені [PERSON] посвідчувався заповіт 24.05.2009 року (а.с.10), згідно з яким вона заповіла все своє майно своєму внукові [PERSON] , 1968 року народження, який є сином її дочки - [PERSON] . Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с.69) заповіт [PERSON] від 24.05.2009 року не скасовувався та не складався новий. [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). У шестимісячний строк від дати її смерті, а саме 27.06.2014 року, [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 63). Однак, позивач не зміг успадкувати будинок (садибу) та господарські споруди, що знаходиться в [ADDRESS] , оскільки свідоцтво про право власності його дідусеві видане 25.06.1990 року, після смерті [PERSON] , а його бабуся - [PERSON] успадкувала вищевказане нерухоме майно за законом. Крім того, інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] під час розгляду цієї справи в суді подали заяви такого змісту: -[PERSON] , мати позивача, подала заяву про задоволення позову її сина [PERSON] щодо визнання права власності за ним на житловий будинок, що в с.Хороцеве, в якому проживала її матір - [PERSON] та її чоловік [PERSON] ; на спадкове майно після смерті [PERSON] та її чоловік [PERSON] не претендує (а.с. 81); -[PERSON] , тітка позивача, подала заяву про задоволення позову [PERSON] щодо визнання права власності за ним на житловий будинок, що в с.Хороцеве, в якому проживала її матір - [PERSON] та батько [PERSON] ; на спадкове майно після смерті [PERSON] та [PERSON] не претендує (а.с. 82-84); -[PERSON] , тітка позивача, подала заяву про задоволення позову [PERSON] щодо визнання права власності за ним на житловий будинок, що в с.Хороцеве, в якому проживала її матір - [PERSON] та батько [PERSON] ; на спадкове майно після смерті [PERSON] та [PERSON] не претендує (а.с. 85-86). Як вбачається із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS] (а.с. 18-22) вказане домогосподарство складається з житлового будинку «А» загальною площею 38,9 кв.м., що складається з коридору площею 7, 2 кв. м., кухні площею 11,9 кв. м., кімнати площею 17,3 кв. м., кладової площею 2,5 кв.м., літньої кухні «Б» площею 20, 6 кв.м., навісу «В» площею 10 кв.м., вбиральні «Г» площею 1, 0 кв. м., стайні «Д» площею 30,6 кв.м. , погребу «Ж» площею 6,0 кв.м., стайні «З» площею 13,6 кв.м. За таких підстав, позивач, як спадкоємець за заповітом згідно норм спадкового права, став власником спадкового майна померлої [PERSON] та набув право власності на будинок садибного типу [ADDRESS] та господарські будівлі і споруди, які складаються з літньої кухні, навісу, вбиральні, стайні «Д», погребу, стайні «З».

Outcome: approved