Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

06.08.2019 р. представник [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 3500 доларів США. У встановлений договором строк кошти відповідачем повернуті не були. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за розпискою 87\~570,00 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу за розпискою 2\~015,00 грн., та судові витрати 895,85 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір позики. Строк повернення коштів до 28.09.2018 р. Разом з тим, відповідачем свої зобов`язання не були виконані та грошові кошти не повернуті у строк, а тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом на відновлення порушених прав. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 30.08.2019 р. в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Жодних заяв, клопотань, заперечень чи відзив на позов не надавав, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача, відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 28.03.2018 р. на суму 3500 доларів США, відповідач отримав від позивача у борг дані кошти. Строк повернення коштів у розмірі зазначено до 28.09.2018 р. Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання останнім не виконані. За таких обставин, суд вважає, що розписка від 28.03.2018 р. у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження наявності боргових зобов`язань перед позивачем на суму 3500 доларів США. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною 1статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд вважає, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на спростування наявних перед позивачем боргових зобов`язань від 28.03.2018 р. Аналізуючи матеріали справи, суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що ґрунтуються на законі вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у розмірі 3500,00 дол. США, що станом на 01.08,2019 р. за курсом НБУ еквівалентно 87 570,00 грн. а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити, що є грошовим зобов`язанням. Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається у грошовій одиниці України (або у грошовому еквіваленті у іноземній валюті). Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов`язальними, а зобов`язання - грошовим. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 29.09.2018 по 06.07.2019, в порядку ст. 625 ЦК України, яка за розрахунком позивача складає 2015,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищевикладеного, позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору у розмірі 895,85 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved