Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

06.03.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа Перша Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, яким просила скасувати заборону відчуження накладену на кв. [ADDRESS] , зареєстровану 03.08.2006 року Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області (реєстраційний номер обтяження 3553499), накладену на підставі Договору застави, Р.421, від 03.04.2000 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вищезазначена квартира належить їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2017 року. Маючи намір розпорядитися належним їй майном, у вересні 2019 року їй стало відомо про існуючу заборону відчуження вказаної квартири. З огляду на те, що ні між нею, ні між колишнім власником квартири, спадкодавцем [PERSON] жодних правовідносин з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» не існувало, нею було здійснено ряд звернень в порядку досудового врегулювання спору, з метою зняття заборони, у чому їй було відмовленоі. Вищенаведені обставини послугували підставою для звернення до суду з відповідним позовом з метою захисту свого права власності. 11 травня 2019 року до суду надійшла заява державного нотаріуса Першої миколаївської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Миколаївській області, якою вони просили проводити розгляд справи за їх відсутності, прийнявши рішення не розсуд суду. Наголосили на тому, що заперечень щодо зняття заборони не мають. Повідомили, що Перша миколаївська державна нотаріальна контора була лише реєстратором заборони накладеної за номером 3553499 від 03.08.2006 року. Підставою обтяження являвся Договір застави Р.241, від 03.04.2000 року, Промінвестбанк, [PERSON] /10.00. Зауважили, що надати належним чином завірені копії документів які стали підставою для накладення обтяження не мають можливості в зв`язку з їх знищенням по закінченню трирічного терміну зберігання. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини викладені у позові. В подальшому до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просив проводити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні судовому засіданні у задоволені позовних вимог просила відмовити за необгрунтованістю, в подальшому в призначене судовк засідання 03.03.2020 року не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно, належним чином. В судові засідання призначені на 02.04.2020 року, 14.05.2020 року не з`явилася, надала до суду заяви, якими просила відкласти судове засідання по справі, з урахуванням дії Постанови КМУ №211 від 16.03.2020 року, щодо запровадження на території України карантину Разом з тим, з огляду на те, що представником відповідача, у підготовчому судовому засіданні було висловлено позицію по суті пред`явленого позову, ненадання відзиву на позовну заяву, попри тривалий період слухання справи, та неодноразове відкладення за її клопотання судових засідань, з метою недопущення порушення прав позивача на ефективний судовий захист, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Представник Першої Миколаївської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Миколаївській області в призначене судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Просив прийняти рішення за наявними матеріалами справи на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна №3170 від 24.11.2001 року, посвідченого універсальною біржею «Південь», зареєстрованому в КП ММБІ 10 грудня 2001 року, за реєстровим №16774, [PERSON] придбав у [PERSON] кв. [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, про що Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було зроблено відповідний актовий запис №259 (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2017 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В., зареєстрованого в реєстрі за №1778, [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] . Право власності на даний об`єкт нерухомості було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності 21.09.2017 року за №1358390848101, що підтверджується витягом №98053189 від 21.09.2017 року. Виходячи зі змісту Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №980264407 від 21.09.2017 року та №161504654 від 29.03.2019 року, на дану квартиру булу накладено заборону за № 3553499, яку було зареєстрованого 03.08.2006 року Першою миколаївською державною нотаріальною конторою. Підставою для накладення обтяження став Договір застави Р.421, 03.04.2000 року, Промінвестбанк України, [PERSON] /10.00. Як власника нерухомості, при накладенні заборони, визначено [PERSON] , [INFO] . У графі додаткові відомості визначено архівний номер [NUMBER] , архівна дата 04.04.2000 року, дата виникнення 03.04.2000, № реєстру 68800-43, внутр. №48012В2525F1562A3529, коментар: Вх. 314 (р.н.4). Згідно ст. 178 ЦК Української РСР (в редакції Закону від 30.10.1999 року 1136-XIV) (далі за текстом ЦК України (1136-XIV) ), на час набуття [PERSON] спірної квартири, виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), заставою і поручительством. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» ( в редакція закону від 08.09.1998, 82-XIV), (далі за текстом Закон) передбачено, що застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Відповідно до ст. 229 ЦК України (1136-XIV) , при укладенні договор купівлі-продажу, продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на продавану річ (право наймача, право застави, довічного користування тощо). Невиконання цього правила дає покупцеві право вимагати зменшення ціни або розірвання договору і відшкодування збитків. Зі змісту ст. 181 ЦК України (1136-XIV), вбачається, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає в силу договору чи закону. Заставою може бути забезпечена дійсна вимога. Застава може мати місце також щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Відносини застави регулюються Законом України «Про заставу», іншими актами законодавства. Частиною 1 ст 13, ст.. 14 Закону встановлено, що договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, транспортні засоби, космічні об`єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна здійснюється за місцезнаходженням нерухомого майна, договору застави транспортних засобів та космічних об`єктів - за місцем реєстрації цих засобів та об`єктів. Недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 15 Закону, застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та у порядку, передбачених законом. Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року, №31/5 було затверджено «Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» (далі Положення). Дане положення було чинним на момент виникнення спірних правовідносин у редакції від 03.09.1999, (z0600-99). Пунктом 1. Положення визначено, що Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - це комп`ютерна база даних, яка містить відомості про: накладені заборони та арешти; зняття заборон та арештів; видані довідки про відсутність або наявність заборон та арештів. Реєстратори Єдиного реєстру - державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, що уклали відповідні угоди з Адміністратором і мають повний прямий доступ до Єдиного реєстру через комп`ютерну мережу. Реєстратори приймають повідомлення про накладені (зняті) заборони та арешти від інших державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є реєстраторами, посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, судових та слідчих органів, вносять записи до Єдиного реєстру про накладені (зняті) заборони або арешти та видають і перевіряють довідки про відсутність або наявність заборони або арешту. Користувачі Єдиного реєстру - державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси, що уклали відповідні угоди з Адміністратором або Реєстратором, мають доступ до Єдиного реєстру через комп`ютерну мережу, отримують та перевіряють довідки про відсутність або наявність заборон та арештів. До того ж, відповідно до п.п. 4.1.-4.3.2. даного Положення, довідки з Єдиного реєстру про відсутність заборони відчуження та арешту на об`єкти нерухомого майна або про наявність заборони відчуження та арешту (надалі - довідки) видаються Реєстраторами. Користувачі отримують довідки, а також перевіряють раніше видані довідки в зв`язку з укладенням угоди, що подається для посвідчення. Довідки мають право одержати: Державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси; На письмову вимогу суду, арбітражного суду, прокуратури, органів дізнання і слідства - у зв`язку з кримінальними, цивільними або господарськими справами, що перебувають у їх провадженні. Окрім того,\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~15,\~ст.\~17\~ Закону,\~право застави\~виникає з\~моменту укладення\~договору застави,\~а в\~разі,\~коли договір\~підлягає нотаріальному\~посвідченню -\~з моменту\~нотаріального посвідчення\~цього договору.\~Якщо предмет\~застави відповідно\~до закону\~чи договору\~повинен знаходитись\~у заставодержателя,\~право застави\~виникає в\~момент передачі\~йому предмета\~застави.\~Якщо таку\~передачу було\~здійснено до\~укладення договору,\~-\~то з\~моменту його\~укладення. Заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя за умови переходу до нового заставодавця основного боргу, забезпеченого заставою. Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 20 Закону до третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку. Згідно ст.. 187 ЦК України (1136-XIV) заставлене майно, що вибуло з володіння заставодержателя або боржника, у якого воно було залишено (стаття 185 цього Кодексу), може бути витребуване заставодержателем відповідно до статті 150 цього Кодексу, згідно якої права, передбачені статтями 144-149 цього Кодексу, належать також особі, яка хоч і не є власником, але володіє майном в силу закону або договору. Зокрема, у відповідності до ст. 145 України (1136-XIV), якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею. Витребування майна з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, не допускається, якщо майно було продано в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно набуто безоплатно від особи, яка не мала права його відчужувати, власник вправі витребувати майно в усіх випадках. Виходячи зі змісту ст. 9 Закону - законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи. Статтею 188 ЦК України (1136-XIV) передбачено, що в разі переходу права власності (права оперативного управління) на заставлене майно від заставодавця до іншої особи право застави зберігає силу щодо нового власника. У відповідності до вимог ст.. 190 України (1136-XIV) право застави припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна. Згідно ст.. 201 України (1136-XIV) перевід боржником свого боргу на іншу особу допускається лише за згодою кредитора. Новий боржник вправі висувати проти вимоги кредитора всі заперечення, основані на відносинах між кредитором і первісним боржником. Порука і встановлена третьою особою застава припиняються з переводом боргу, якщо поручитель або заставодавець не виявив згоди відповідати за нового боржника. Окрім того, відповідно до ч. 1., 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції від 16.02.1993, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Так як 24.11.2001 року між [PERSON] та [PERSON] (спадкоємцем якого являється позивач) було укладено Договір купівлі-продажу №3170, зареєстрований на Універсальній Біржі «Південь», пунктом 3 якого продавець [PERSON] засвідчила, що квартира, яка підлягає відчуженню, дотепер не продана, не заставлена, не подарована, не відчужена іншим засобом, не здана в оренду, у суперечці і під забороною (арештом) не перебуває, права третіх осіб на неї відсутні. З урахуванням чого, покупець [PERSON] придбав спірну квартиру за встановлену вищенаведеним договором плату у розмірі 1000 грн. у особи, яка не мала права її відчужувати, про що набувач не знав, так як продавець приховав від нього дану інформацію. З огляду на те, що даний договір не підлягав нотаріальному посвідченню, покупець не мав можливості упевнитися в відсутності обтяжень на майно за власною ініціативою з огляду на «Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року, №31/5. Вищенаведене свідчить про те, що покупець [PERSON] являється добросовісним набувачем даної квартири. Виходячи з добросовісності набувача, вважається право власності на таке рухоме майно було набуто ним без обтяжень. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Дану позицію підтримує Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові № 6-53цс15 від 13.05.2015 року. Щодо наявності у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження №3553499, зареєстрованого 03.08.2006 року Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою, то дане заборона була лише перенесенням архівного запису від 04.04.2000 року, дата виникнення 03.04.2000 року з паперових носіїв в зв`язку з приведенням у відповідність електронних реєстрів. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Зважаючи на ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судових захист. Захист же цивільних - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку із застосуванням обтяження, [PERSON] не може в повній мірі реалізувати своє право власності на об`єкт нерухомості, оскільки позбавлена права розпоряджатися власністю. Тому, виникає необхідність в усуненні перешкоди у здійсненні права власності, шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, є підстави для задоволення позову у спосіб, який вибраний позивачем - шляхом усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття обтяження. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved