overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

06.07.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання за нею в порядку спадкування права власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позову приведені доводи про те, що [INFO] в місті Чернігів Чернігівської області у віці 90 років померла її тітка - [PERSON], яка на її ім'я залишила заповіт стосовно належного їй майна на випадок смерті. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Коваленко В.В. (до якого позивач 09.11.2015 року звернувся із заявою про прийняття спадщини тітки), постановою від 05.07.2016 року відмовив їй у видачі Свідоцтв про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] по причині відсутності державної реєстрації вказаного речового права спадкодавця. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі (включаючи копію спадкової справи) - суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в місті Чернігів Чернігівської області у віці 90 років померла тітка позивача - [PERSON], яка на її ім'я залишила заповіт стосовно належного їй майна на випадок смерті. Спадкодавець є співвласником 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS], але Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Коваленко В.В. (до якого позивач 09.11.2015 року звернувся із заявою про прийняття спадщини тітки), постановою від 05.07.2016 року відмовив їй у видачі Свідоцтв про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] по причині відсутності державної реєстрації вказаного речового права спадкодавця. Відповідно до положень ст.ст.1222 ч.1, 1223 ч.1, ст.1268 ч.1 ЦК України, спадкоємцями за заповітом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Встановлені судом обставини є підставами для повного задоволення позову та визнання за позивачами в порядку спадкування права власності на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку (яка входить до складу спадщини [PERSON].), оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, а відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на 1/4 частину будинку не є підставою для позбавлення позивача зазначеного спадкового майна.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

06.07.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 28.12.2012 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Фактично сімейні правовідносини припинені. Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між ними припинені з липня 2015 року. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просив його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Вiдповiдач [PERSON] у судове засiдання не з'явився, незважаючи на те, що про час i мiсце розгляду справи був повiдомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згiдно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивая не заперечує проти такого вирiшення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28.12.2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 835, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.6). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

06.07.2016р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що з 16.12.95р. він перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Оскільки спільне життя не склалося через непорозуміння, несумісність характерів, скандали, то шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені, примирення з відповідачем неможливо. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та позов підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи. У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 16.12.95р. відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського району м.Запоріжжя, актовий запис № 416, що підтверджується свідоцтвом про одруження І-ЖС № 293370 (а.с.7). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, відновляти їх позивач не має намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, сторони проживають окремо за різними адресами, підстав для збереження шлюбу між сторонами судом не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

06.07.2016 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом , вказавши , що у 1999 році. їй стало відомо про те, що [PERSON], та [PERSON], продають житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Придбавши вказаний будинок , вона відкрито і безперервно проживає у ньому з 1999 р., здійснює ремонт, сплачує вартість електроенергії податок на землю. Однак, оформити правовстановлюючий документ вона не в змозі, оскільки як в подальшому стало відомо [PERSON], та [PERSON], не являлися власниками зазначеного будинку, так як в них відсутнє свідоцтво про право власності на будинок. Посилаючись на те, що віна відкрито , безперервно володіє вказаним будинком з 2001 р., просила суд на підставі ст. 344 ЦК України винести рішення про визнання за нею права власності на даний будинок за набувальною давністю. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги повністю підтримує. Представник відповідача - Любашівської селищної ради в судове засідання не з'явився, надіславши до суду лист про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що Любашівська селищна рада Одеської області не заперечує проти визнання права власності позивачки на вказаний будинок. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючими підставами. Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито , безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно ( набувальна давність ) , якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа , яка заявляє про давність володіння , може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа , чиїм спадкоємцем ( правонаступником ) вона є . Судом установлено, що будино, розташований по [ADDRESS] належав [PERSON], яка отримала його в спадок після смерті батька [PERSON] ( а.с. 10) З довідки Любашівської селищної ради № 2682 від 13.09.2010 року видно, що позивач з 1992 року проживає в [ADDRESS] (а.с. 7, 9). З довідки Любашівського РЕМ № 380/02-386 від 10.06.2016 року видно, позивачка з вересня 1999 року є абонентом РЕМу, особовий рахунок № [NUMBER], адреса: [ADDRESS] (а.с. 12). Як видно з акту обстеження житлово-побутових умов від 22.06.2016 року, складеного депутатами Любашівської селищної ради видно, позивач проживає із своєю сім'єю в будинку [ADDRESS] фактично з 1993 року. Колишній власник [PERSON], та його дочка [PERSON] померли ( а.с. 13 ) З розписки, написаної 10 квітня 2002 року власноручно [PERSON], видно, що вона продала, а позивач купив будинок по [ADDRESS]. Гроші [PERSON], отримала повністю в присутності свідка. З технічного паспорта на спірний будинок , виготовленого за замовленням позивача, видно, що вартість даного будинку становить 19135 гривень. З копій квитанцій про сплату земельного податку, договорів про електропостачання та газопостачання видно, що вони укладені з позивачем (а.с. 12, 23-25). За таких обставин, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі викладеного ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

06.07.2017 відкрито провадження у справі. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що в 2008 році зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час сторони проживають окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, в звязку з чим просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття сина. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення сторін, дослідив письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 174 ЦПК України, при визнанні позову відповідачем, за наявності до того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідними нормами Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони являються батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується записом в свідоцтві про народження дитини. Сторони не оспорюють факт проживання дитини разом з позивачкою. Сторони не дійшли згоди про добровільну участь відповідача в матеріальному утриманні дитини. Тому, відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Суд приймає до уваги матеріальне становище сторін, те, що відповідач являється особою працездатного віку, має постійне місце роботи, має задовільний стан здоровя, інших утриманців не має, що також не заперечується сторонами, а отже не підлягає додатковому доказуванню, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому, відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України, підлягають задоволенню і вимоги щодо розміру аліментів на утримання дитини з врахуванням положень ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, в разі задоволення позову з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

06.07.2017 відкрито провадження у справі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22.12.2004 зареєстрував шлюб з відповідачкою. Мають малолітню дочку [PERSON] [INFO]. Спільне життя не склалося, в сімї відсутнє взаєморозуміння, відновлювати стосунки з відповідачкою не бажає, тому порушує питання про розірвання шлюбу. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, зазначивши, що з часу погіршення стосунків намагався їх відновити, однак це дало бажаних результатів. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судового розгляду за місцем реєстрації належним чином повідомлена, заяв про розгляд справи без її участі чи про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення позивача, дійшов наступного висновку. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до положень Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 грудня 2004 року відділом РАЦС Охтирського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 309. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] [INFO]. Відсутність взаєморозуміння призвела до припинення стосунків. Від запропонованого судом строку для примирення позивач відмовився. За таких обставин суд дійшов висновку про розірвання шлюбу між подружжям, оскільки збереження шлюбу не сприятиме збереженню сімї і порушуватиме права сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

06.07.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] яким просить позбавити відповідача права користування житловим будинком [ADDRESS] Вказує що є власником зазначеного будинку в порядку спадкування, відповідач є його онуком, та в будинку не проживає з жовтня 2010 р. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про підтримання позову, згоду на заочний порядок, та розгляд справи в свою відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений за місцем реєстрації, відповідно до ст.76 ч.3-4 ЦПК України. Третя особа виконком Тернівської районної у місті ради направив суду листа про згоду з позовом та розгляд справи в відсутності представника. Дослідивши письмові докази, суд вважає що в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину, своє право на нерухомість зареєстрував у встановленому порядку а.с.7. Згідно довідки та акту а.с.8 -10 у вказаному домоволодінні зареєстрований відповідач [PERSON], який як член сім'ї власника будинку у вказаному житлі не проживає з жовтня 2010 р. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином сукупністю досліджених доказів судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку понад один рік без поважних причин, та як член сім'ї власника житла, може бути позбавлена правом користування будинком. Оскільки відповідач визнається таким що втратив право користування квартирою, тому згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - орган державної міграційної служби при винесенні такого рішення, зобов'язаний самостійно зняти особу з реєстраційного обліку, для цього винесення окремого судового рішення не потрібно. На підставі ст.405 ч.2 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

06.07.2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач вказує, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі зареєстрованому 01.03.2014 р. в Довгинцівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 49. Шлюбні стосунки з відповідачем припинено в липні 2016 року, вони втратили любов, спільні інтереси та взаєморозуміння. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнає. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони зареєстрували шлюб 01.03.2014 р. в Довгинцівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 49 а.с.3, шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2016 року, втрачено любов та повагу один до одного. Приймаючи до уваги, вказані обставини, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 110-112 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

06.07.2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до свого брата [PERSON] яким просить позбавити відповідача права користування квартирою №44, будинку №52 по вул.Адмірала Головка в м.Кривому Розі, усунення таким чином перешкод в користуванні квартирою. Вказує що є власником зазначеної квартири згідно договору купівлі-продажу. Відповідач в квартирі не проживає з червня 2016 р., місце перебування відповідача невідомо. Позивач подала суду заяву про підтримання позову, згоду на заочний порядок, та розгляд справи в свою відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений через житловий орган за місцем реєстрації відповідно до ст.76 ч.3-4 ЦПК України, оскільки відповідач за місцем реєстрації не проживає. Дослідивши письмові докази, суд вважає що в порядку заочного розгляду справи, позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, своє право на нерухомість зареєструвала у встановленому порядку а.с.6-8. Згідно довідки з місця проживання та акту а.с.5 у вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який у вказаному житлі не проживає з червня 2016 р. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином сукупністю досліджених доказів судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі понад один рік без поважних причин, та як член сім'ї власника житла, може бути позбавлений правом користування квартирою. В частині позову про сунення перешкод в користуванні власністю позивачу слід відмовити, оскільки відповідач визнається такими що втратив право користування квартирою; тому згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - орган державної міграційної служби при винесенні такого рішення, зобовязаний самостійно зняти особу з реєстраційного обліку, для цього винесення окремого судового рішення не потрібно. При відсутності відповідачів в житловому приміщенні позивач не вказує яким чином відповідач чинить їй перешкоди в користуванні квартирою. На підставі ст.405 ч.2 ЖК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

06.07.2017 року [PERSON] звернувся до Балтського районного суду з позовною заявою до Балтської міської ради Одеської області про визнання\~ права власності на земельну ділянку. На обґрунтування вимог зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 12657641, виданого 12.11.2013 року Реєстраційною службою Балтського районного управління юстиції Одеської області, йому належить на праві власності земельна ділянка площею 1,62 га, кадастровий номер 5120685400:01:002:0243, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Пасатської сільської ради Балтського району Одеської області. Вищевказане свідоцтво про право власності на земельну ділянку він втратив і не може реалізувати свої права, повязані із цією земельною ділянкою. Діючим законодавством України не передбачено можливості отримання дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно взамін втраченого, тому він просив суд визнати за ним право власності на вищезазначену земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, надавши пояснення, позов підтримав та просив його задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що заперечень по справі не має. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 12657641, виданого 12.11.2013 року Реєстраційною службою Балтського районного управління юстиції Одеської області, видно, що позивачу належить на праві власності земельна ділянка площею 1,62 га, кадастровий номер 5120685400:01:002:0243, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Пасатської сільської ради Балтського району Одеської області. Зазначене також підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що відповідне свідоцтво про право власності на земельну ділянку було втрачене, про що було зроблено повідомлення в місцеву газету «Народна трибуна» від 24.06.2017 року № 25 (12267). Відповідно до ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Статтею 321 ч. 1 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За таких обставин позов належить задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved