Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

04 травня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Проскурів», Управління комунального майна Хмельницької міської ради про визнання квартири не службовою. Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 1987 по 2002 року він працював у колгоспі «Комунар» Хмельницького району Хмельницької області. В 80-х роках колгосп «Комунар» побудував за свій рахунок п`ять багатоквартирних будинків по [ADDRESS]. Кошти на будівництво жилих будинків держава повернула колгоспу, що підтверджується рішенням Хмельницької районної ради народних депутатів від 19.03.1987 року № 42 та від 20.08.1998 року № 155. 21 грудня 1987 року на засіданні правління колгоспу «Комунар» була прийнята постанова про виділення позивачу трикімнатної квартири [ADDRESS] . Пізніше, [PERSON] був виданий ордер № 042468 для вселення у вказану квартиру на підставі рішення правління агрофірми «Проскурів» (правонаступника колгоспу «Комунар») від 10.05.1993 року і на ордері був зроблений запис «Службовий». До прийняття 20.02.2003 року Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.2013 року № 123, будинки, побудовані колгоспом «Комунар» перебували на обліку правонаступників колгоспу. У зв`язку з прийняттям вказаного Закону правонаступник колгоспу ВАТ «Проскурів» зобов`язаний був передати житловий фонд на облік комунальної власності, проте цього не було зроблено, тому вказані житлові будинки залишилися безхазяйними. У лютому 2020 року позивач та члени його сім`ї звернулись із заявою до Управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради про надання дозволу на приватизацію нашої квартири [ADDRESS] , наймачем якої він є. Проте, їм було відмовлено в приватизації із тих причин, що в ордері про надання жилплощі є запис «Службовий», а службові квартири не підлягають приватизації. Однак, житловий будинок [ADDRESS] , як і квартира [ADDRESS] в будинку, не були включені до числа службових, оскільки на той час жиле приміщення включалось до числа службових рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджених виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, проте такого рішення не було. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд визнати, що квартира [ADDRESS] , наймачем якої являється [PERSON] , не відноситься до числа службових, а запис в ордері на жиле приміщення за № 42468, серія ХМО «Службовий» є неправильним. Ухвалою суду від 08 травня 2020 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 04 червня 2020 року представник відповідача - Управління комунального майна Хмельницької міської ради подав до суду відзив на позов, в якому зазначив що на момент отримання ордера (10.05.1993 року) на квартиру [ADDRESS] , вказаний будинок перебував у власності агрофірми «Проскурів», а отже і рішення про надання вказаної квартири приймалось правлінням агрофірми «Проскурів». Також зазначив, що Управління не є належним відповідачем у даній справі. 11 червня 2020 року позивач [PERSON] подав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача Управління комунального майна Хмельницької міської ради на належного - Хмельницьку районну державну адміністрацію, яке ухвалою суду було задоволено. 28 серпня 2020 року [PERSON] подав до суду уточнення до позовної заяви, в якому зазначив третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління комунального майна Хмельницької міської ради, а також уточнив позовні вимоги, а саме просив суд визнати, що його квартира [ADDRESS] , наймачем якої він є, не відноситься до числа службових, а запис в ордері за № 42468, серія ХМО «службовий» визнати незаконним. Додатково зазначив, що квартира була йому виділена на підставі рішення правління колгоспу «Комунар» від 31.12.1987 року, а ордер з поміткою «службовий» було видано в 1993 році агрофірмою «Проскурів». Також вказав, що житловий будинок [ADDRESS] , як і його квартира, не є власністю ПАТ «Проскурів», будинок не перебуває на обліку та обслуговуванні, тому визнаний безхазяйним, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20.02.2020 року було скасовано право власності ПАТ «Проскурів» на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22 вересня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала уточненні позовні вимоги та просила їх задоволити. Представник відповідача ПАТ «Проскурів» Сергійчук Ю.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказавши, що квартира [ADDRESS] є власністю ПАТ «Проскурів», та не відновиться ні до комунальної, ні до державної власності, а тому не може бути приватизована позивачем. Виключення спірного житла з числа службових можливе лише за клопотанням підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської ради, районної в місті Ради народних депутатів. Проте, ПАТ «Проскурів» з таким клопотанням не зверталось. Представник Хмельницької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв або клопотань до суду не подав. Представник третьої особи Управління комунального майна Хмельницької міської ради подав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позову [PERSON] просив суд відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача ПАТ «Проскурів», дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що у 80-х роках колгосп «Комунар» Хмельницького району Хмельницької області побудував за свої кошти п`ять багатоквартирних будинків. Кошти на будівництво означених житлових будинків держава повернула колгоспу, що підтверджується рішенням Хмельницької районної ради народних депутатів від 19.03.1987 року № 42 та від 20.08.1987 року № 155. Рішенням правління колгоспу «Комунар» від 31 грудня 1987 року у службовому восьмиквартирному будинку [ADDRESS] [PERSON]. була виділена квартира [ADDRESS] . На підставі рішення правління агрофірми «Проскурів» від 19.05.1993 року сім`ї [PERSON] (4 чоловік) було видано службовий ордер на жиле приміщення серії ХМО № 042468. [PERSON] звертаючись з позовом, просить суд визнати, що квартира [ADDRESS] , наймачем якої він є, не відноситься до числа службових, а запис в ордері за № 42468, серія ХМО «службовий» визнати незаконним. Відповідно до ст. 120 ЖК УРСР (який діяв на момент видачі ордеру), у будинках, що належать колгоспам, включення жилих приміщень до числа службових (у тому числі і будинках, заселених до введення в дію Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік) і встановлення переліку категорій працівників, яким можуть надаватися такі приміщення, провадяться за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Отже, предметом доказування в даному спорі є наявність або відсутність рішення загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів щодо включення квартири [ADDRESS] до числа службових. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ч. 2 ст. 77, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач [PERSON] на підтвердження своїх вимог надав суду копію листа ПАТ «Проскурів», направленого 13.01.2016 року голові Хмельницької районної державної адміністрації Коменді Л.М., в якому ПАТ «Проскурів» зазначає, що будинку по [ADDRESS] у встановленому законом порядку статусу «службового житла» надано не було. Проте, вказаний лист не є достовірним та достатнім доказом у даній справі, та не спростовує того факту, що рішенням правління колгоспу «Комунар» від 31 грудня 1987 року розподілялись квартири у службовому восьмиквартирному будинку [ADDRESS] . Жодних інших доказів на підтвердження своєї правової позиції [PERSON] суду не надано. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання того, що його квартира [ADDRESS] , наймачем якої він є, не відноситься до числа службових, а запис в ордері за № 42468, серія ХМО «службовий» незаконний. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed