Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

06 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа Публічне акціонерне товариство «Акцент-банк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25.01.2015р. позивач мала намір придбати кухонні меблі та в цей же день звернулась до відповідача ФОП [PERSON] та уклала договір про виготовлення та доставку меблів, який був підписаний тільки з боку відповідача. Позивач вважає, що договір є недійсним, оскільки в договорі відсутній її підпис та печатка ФОП [PERSON], як це передбачено п. 3.7 договору. Оскільки достатніх грошових коштів для придбання меблів позивач не мала, вона уклала з ПАТ «Акцент-банк» кредитний договір № АТ1Н0RG147401119 від 25.01.2015р., за умовами якого грошові кошти на оплату замовлення будуть перераховані відповідачу. Однак, тільки після підписання кредитного договору помітила, що грошові кошти будуть перераховані ФОП [PERSON], який не є стороною у договорі на виготовлення та доставку меблів. До цього часу, відповідач умови договору на виготовлення меблів та їх доставку не виконав, грошові кошти отримала невідома особа, вона має погашати заборгованість за кредитом. За таких обставин позивач зверталась до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій з боку відповідача. Було відкрито кримінальне провадження № 12015220430004815 від 16.12.2015р. досудове розслідування триває. Просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір б/н від 25.01.2015р. про виготовлення та доставку меблів, який укладений між позивачем та ФОП [PERSON] та застосувати правові наслідки недійсності правочину; стягнути з відповідача 10000,00грн. в якості моральної шкоди. 24.10.2016р. позивач уточнила позовні вимоги та просила суд визнати недійсним з моменту укладення договір б/н від 25.01.2015р. про виготовлення та доставку меблів, який укладений між позивачем та ФОП [PERSON] та застосувати правові наслідки недійсності правочину. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2016 року провадження у справі відкрито, судове засідання призначено на 17 липня 2016 року о 14 годині 00 хвилин. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2016 року у зв'язку з порушенням правил підсудності, цивільну справу за позовом [PERSON] було передано за місцем реєстрації позивача до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 січня 2017 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, яка надійшла 25 січня 2017 року, призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22 березня 2017 року о 12 год. 30 хв. Позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги. Остаточно позивач залучив у якості відповідача ФОП [PERSON]. Просив суд розірвати договір б/н від 25.01.2015р. про виготовлення та доставку меблів, який укладений між позивачем та ФОП [PERSON] та застосувати правові наслідки розірвання договору, відшкодувати позивачу шкоду та стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] 8225,00грн. грошових коштів, які були перераховані банком на рахунок ФОП [PERSON], у якості оплати за виготовлення та доставку меблів ФОП [PERSON], а також просить стягнути моральну шкоду у розмірі 10000,00грн. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року задоволено заяву про забезпечення доказів шляхом витребування з Харківського районного суду Харківської області цивільну справу № 635/2131/15-ц, оскільки матеріали названої цивільної справи містять підтвердження отримання грошових коштів в сумі 8225,00грн. на рахунок СПД [PERSON], що були перераховані ПАТ «Акцент Банк» 25.01.2015р. за поставку в майбутньому меблів «[INFO]» на ім'я ФОП [PERSON] Позивачі [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] подали до суду заяву про слухання справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову в частині стягнення з неї грошових коштів, отриманих від ПАТ «Альфа-банк» на оплату за виготовлення та поставку в майбутньому меблів «[INFO]» заперечувала, посилалась на те, що з ФОП [PERSON] 25.01.2015р. було укладено договір про спільну діяльність, згідно з умовами якого ФОП [PERSON] отримувала на свій рахунок грошові кошти на ім'я ФОП [PERSON] за оплату замовлень на виготовлення ним меблів та передавала отриману оплату ФОП [PERSON], оскільки останній не мав відкритого власного рахунку у банківській установі. 02.03.2015р. договір про спільну діяльність між ФОП [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що сторони уклали додаткову угоду. Подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, тож справа розглядається за його відсутності. Третя особа ПАТ «Акцент-банк» та його представник в судове засідання не з'явилися, письмових пояснень не надавали, причину неявки суду не повідомили, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, тож справа розглядається за їх відсутності. Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. 25 січня 2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір, за яким замовник доручає, а виконавець зобов'язується організувати роботи по виготовленню та доставці меблів моделі «[INFO], вартістю 7500,00грн., завдаток становить 100,00 грн., заборгованість до доставки становить 260,00 грн. Вартість доставки та установки меблів включена у вартість виробів. Відповідно до п. 3.1. та 3.2 зазначеного договору після сплати замовником вартості меблів у розмірі 7500,00грн. виконавець протягом 45 днів з моменту оплати зобов'язується виготовити та доставити меблі замовнику. 25 січня 2015 року позивач уклала з ПАТ «Акцент-банк» кредитний договір № АТ1Н0RG147401119, за умовами якого позивачу було надано у кредит грошові кошти в розмірі 8225,00грн. на оплату меблів кухонних «[INFO]», які будуть перераховані на рахунок ФОП [PERSON], під 0,12 % річних за користування кредитом зі сплатою щомісячно платежів у сумі 464,31грн. строком на 36 місяців з 25.01.2015р. по 24.01.2018р. згідно з графіком погашення кредиту. 16 грудня 2015 року Харківським відділом поліції ГУ НП в Харківській області були внесені відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] про вчинення шахрайських дій за ч. 1 ст. 190 КК України, кримінальне провадження № 12015220430004815. 20 січня 2015 року між ФОП [PERSON], ФОП [PERSON], ФОП [PERSON] було укладено договір про спільну діяльність, згідно з умовами якого сторони зобов'язалися діяти спільно у сфері організації робіт по виготовленню меблевих виробів, ПВХ конструкцій та інших виробів. ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] зобов'язалися протягом однієї доби з моменту надходження грошових коштів на їх розрахунковий рахунок, пов'язаних із виконанням замовлень ФОП [PERSON] передати останньому грошові кошти, а ФОП [PERSON] зобов'язався після отримання цих грошових коштів, використати їх на відповідне замовлення з виготовлення виробів. Також, сторони домовились, що ведення спільних справ за цим договором здійснюється за їх спільною згодою, грошові внески та майно, створене або придбане сторонами в результаті спільної діяльності. Становить їх спільну власність (п. 3, п. 4 договору). Договір укладений строком до 31.12.2016р. Згідно розписки написаної ФОП [PERSON] від 26 січня 2015 року, він отримав від ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 8225,00грн., які були перераховані ПАТ «Акцент-Банк» 25.01.2015р. 02 березня 2015 року між ФОП [PERSON], ФОП [PERSON], ФОП [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору про спільну діяльність від 20.01.2015р., за якою сторони вирішили достроково розірвати договір про спільну діяльність, на момент підписання даної додаткової угоди сторони не мають невиконаних взаємних зобов'язань та претензій один до одного. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 липня 2015 року у справі № 635/2131/15-ц, залишеним без змін після перегляду в суді апеляційної інстанції, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ФОП [PERSON], ПАТ «Акцент-Банк» про розірвання кредитного договору № ABH0RG147401119 від 25 січня 2015 року, укладеного між нею та ПАТ «Акцент Банк», стягнення з ФОП [PERSON] 1000,00грн. моральної шкоди відмовлено з тих підстав, що позивачем не було доведено порушення прав споживача щодо надання інформації про умови надання та повернення кредиту, в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення позивача до відповідача ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] про невиконання умов договору щодо виготовлення та доставку меблів та неотримання товару позивачем. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України). Частиною 1 ст. 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України). Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу. Так, позивач, уклала кредитний договір з ПАТ «Акцент-Банк» для оплати свого замовлення на виготовлення та доставку меблів. Кредитні грошові кошти були ПАТ «Акцент-Банк» перераховані ФОП [PERSON], а ФОП [PERSON] в свою чергу, виконавши зобов'язання за договором про спільну діяльність, передала отримані гроші відповідачу в сумі 8225,00грн. в якості попередньої оплати за товар згідно розписки від 26.01.2015р., а відповідач зобов'язувався передати позивачу товар, визначений в договорі від 25 січня 2015 року протягом 45 робочих днів з дня оплати вартості замовлення. Отже, позивач виконала свої зобов'язання за договором від 25.01.2015р., що підтверджує її намір придбати кухонні меблі, які вона замовила у ФОП [PERSON], і ФОП [PERSON], отримавши грошові кошти за замовлення на виготовлення та доставку меблів [PERSON] 26.01.2015р., підтвердив факт укладення між сторонами договору 25.01.2015р. та своє зобов'язання за ним, і повинен був протягом 45 днів виготовити та доставити кухонні меблі позивачу, що не було виконано з його сторони. Тож, відповідач свої зобов'язання з передачі товару не виконав. Доказів на спростування вказаного в матеріали справи не подано. Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання. Відповідачем не надано суду доказів повернення позивачу суми попередньої оплати, що є предметом спору. За таких обставин, оцінюючи надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми попередньої оплати в розмірі 8225,00грн. обґрунтовані, підтверджені належними у справі доказами та підлягають задоволенню. Також позивач просить розірвати договір купівлі-продажу, укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] 25 січня 2015 року. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Верховний Суд України у своїй Постанові від 18.09.2013р. у справі № 6-75цс13 зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий ч. 2 ст. 651 ЦК України. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди мають встановити не лише наявність такого порушення, а й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності істотного порушення з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] своїх договірних зобов'язань. При цьому також враховується, що договір купівлі-продажу, який просить розірвати позивач, укладений сторонами у спрощений спосіб без підписання його позивачем та без проставлення печатки ФОП [PERSON] Тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. За змістом п 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» право споживача на відшкодування моральної шкоди виникає у разі, коли така шкода заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо купівлі-продажу товару. Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Моральна шкода має деліктне походження, тобто виникає із цивільного правопорушення, а не з договору, тому якщо між сторонами спору існують договірні зобов'язання , стягнути моральну шкоди за їх порушення неможливо, що також узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду України, у справі № 6-1575цс16 від 09 листопада 2016 року. Тому в задоволенні цієї частині позовних вимог слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог суд стягує з відповідача [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial