Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

04 серпня 2015 року прокурор в інтересах [PERSON] до Приватного сільськогосподарського підприємства «Світанок» про визнання договору оренди землі недійсним. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що проведеною у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів прокуратурою району перевіркою встановлено, що 01.03.2006 між [PERSON] та ПСП «Світанок» укладено договір оренди землі №12, відповідно до якого [PERSON] передала в оренду ПСП «Світанок» земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 6,0340 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Олексіївської сільської ради Краснокутського району (державний акт серії ХР №141618, державна реєстрація договору №040769900029 від 16.05.2007, кадастровий номер 6323580300:01:000:0317) строком на 15 років та затверджено її відповідними підписами. Викладені обставини змусили прокурора в інтересах [PERSON] звернутися до суду за захистом її прав. В відкритому судовому засіданні прокурор та [PERSON] позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Представник відповідача ПСП «Світанок» у відкритому судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. У відкрите судове засідання представник третьої особи Відділ Держземагенства у Краснокутському районі Харківської області не прибув, однак надав до суду пояснення в яких просить суду розглядати справу без участі представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,0340 га, розташованої на території Олексіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР № 141618. 01.03.2006 між [PERSON] (орендодавець) та ПСП «Світанок» в особі [PERSON] (орендар) укладено договір оренди землі відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,0340 га ріллі строком на 15 (п'ятнадцять) років Зокрема, статтями 1 та 13 Закону України „Про оренду землі передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.1 ст. 6 Закону України Про оренду землі орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та ПСП «Світанок» підписано його сторонами - орендодавцем та орендарем та 16.05.2007зареєстрованоКраснокутським районним відділом Харківської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру у Державному реєстрі земель за №040769900029. Разом з цим, підписи у вказаному договорі не належить орендодавцеві, доручень іншим особам на підписання договору від імені орендодавця [PERSON] не надавала. Вказаний факт підтверджується висновком судово- почеркознавчої експертизи НДЕКЦ при ГУ МВС України у Харківській області №226 від 19.07.2014 з якого вбачається, що підпис від імені [PERSON] в графі «орендодавець» в договорі оренди землі №12 від 01.03.2006 виконаний не [PERSON], а іншою особою. Відповідно пояснень [PERSON], орендну плату за користування земельною ділянкою, визначену в договорі оренди землі №12 від 01.03.2006 ПСП «Світанок» жодного разу не сплачувала. Таким чином, оскільки [PERSON] як орендодавець не підписувала спірний договір оренди, згоди та повноважень на його укладення й підписання іншій особі не надавала, є всі підстави вважати доведеною відсутність у орендодавця волевиявлення на укладення вказаного договору, а сам договір, виходячи з положень, передбачених ч.1 ст.215 ЦК України є недійсними у звязку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч.3 ст.203 цього Кодексу. Вказане також свідчить, що між орендодавцем та орендарем не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору оренди землі, зокрема, і щодо строку його дії, розміру орендної плати тощо. Частиною 2 ст.152 ЗК України в якості способів захисту прав на землю передбачено визнання угоди недійсною; застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною 2 ст.16 ЦК України в якості способу захисту цивільних прав передбачено визнання правочину недійсним. Відповідно ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Згідно ст.ст.14, 16, 18, 19 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов та державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1,3,5,6 ст.203 цього Кодексу, у тому числі щодо волевиявлення учасників правочину,яке повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Outcome: approved