overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

05.12.2013 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на квартиру загальною площею 68,1 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], визнавши за відповідачем право власності на легковий автомобіль Lancer марки Mitsubihi, 2008 року випуску, червоного кольору, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; легковий автомобіль AVEO марки Chevrolet, чорного кольору, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; мотоцикл-А, чорного кольору,кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованих за відповідачем. В судове засідання сторони не з'явились, до його початку надішли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2004 року, 13.09.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції видано свідоцтво про розірвання шлюбу між сторонами. Під час шлюбу сторони придбали квартиру загальною площею 68,1 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка була придбана у кредит, легковий автомобіль Lancer марки Mitsubihi, 2008 року випуску, червоного кольору, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; легковий автомобіль AVEO марки Chevrolet, чорного кольору, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; мотоцикл-А, чорного кольору,кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.01.2007 року, договором про надання споживчого кредиту від 22.01.2007 року, договором іпотеки нерухомого майна (а.с. 9-14), свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів (а.с. 18-20). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Стаття 69 СК України встановлює право дружини та чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи те, що викладені в позові вимоги про поділ майна обґрунтовані на законі, позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки сторони домовились, що вартість майна, яке виділяється відповідачу становить 200 000 грн., з нього необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 2 000 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

05.12.2013 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визначити її додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що є спадкоємицею померлого за заповітом, після смерті якого відкрилася спадщина на частину [ADDRESS] (далі - Квартира). В шестимісячний строк не встигла подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, оскільки хворіла та перебувала на тривалому лікуванні. Просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини терміном на 1 місяць, оскільки вважає причину її пропуску поважною. В судове засідання сторони не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в якій просили справу розглянути у їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач - не заперечив щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] /а.с.3/, який за життя розпорядився своїм майном, склавши 01.07.1994 року заповіт на ім'я позивача /а.с.6/. З заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті спадкодавця позивач протягом встановленого ст. 1270 ЦК України строку, який розпочався з [INFO] та закінчився [INFO], не звернулась. Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу від 18.11.2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю факту прийняття спадщини /а.с.4/. Поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкодавця саме на вчинення дій по прийняттю спадщини /п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про практику у справах про спадкування»/. Як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно була позбавлена можливості в шестимісячний строк подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки хворіла та проходила тривалий курс лікування /а.с.9-11/, а тому суд поновлює їй цей строк в один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

05.12.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності № 813 від 03.12.2002 р.(а.с. 5), в якій разом з нею проживають: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] До 2010 року у вказаній квартирі також проживав її зять [PERSON], з яким її донька розлучилась 12.02.2012 року. Посилаючись на те, що в період з 2010 р. по теперішній час [PERSON] в домоволодінні за адресою:[ADDRESS] не проживає без поважних причин та всі обов'язки, пов'язані з утриманням будинку та сплату платежів, передбачених чинним законодавством виконує вона, позивачка просить визнати його таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] Натомість, в зазначеній квартирі не проживає [PERSON], з яким донька позивачки розлучилася 12.02.2012 р. Зазначені обставини підтверджуються довідками Березанської селищної ради (а.с.6,7), актом обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с.3), витягом з будинкової книги (а.с.11,12), довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с.16), копією рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2012 року про розірвання шлюбу (а.с.13). Свідки [PERSON] та [PERSON], суду показали, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2010 року, після розлучення з донькою позивачки. Де проживає він зараз їм невідомо. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] був членом сім'ї власника квартири, позивачки [PERSON] Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Згідно ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири), повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) та проведення ремонту. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, вимоги позивачки є правомірними.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

05.12.2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» надалі (ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 13637,93грн., а також судовий збір в розмірі 229,40 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що остання не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання по виплаті кредиту. В судове засідання представник позивача не з'явився, просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 19.09.2007 року між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта» правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №003-14985-051007. Згідно договору позивач зобов'язується надати відповідачу кредит. Відповідно до кредитного договору, позивач відкриває відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також пін-код до картки. Судом встановлено, що Банк надає Держателю Кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії, що передбачена кредитним договором. Ліміт Кредитної лінії розраховується Банком самостійно. Згідно договору, відповідач зобов'язаний щомісячно в строки, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та овердрафтом. Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 25.12.2012 року виникла заборгованість за кредитним договором становить 13637,93грн., з яких: - Тіло кредиту: 4629,58грн.; - Заборгованість за комісіями: 6095,64грн.; - Заборгованість за відсотками: 2912,71грн. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Але відповідач свої зобов'язання за укладеним договором не виконує. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, а тому вимоги ПАТ «Дельта Банк» обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі. Також з відповідача необхідно стягнути судові витрати згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

05.12.2013 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (а.с. 2-5), в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 4743,39 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 11.10.2011 р. між ПАТ «МАРФІН БАНК» і [PERSON] було укладено кредитний договір №213209 про надання та використання особистої платіжної картки з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач належним чином свої обов'язки не виконує, у зв'язку з чим станом на 18.11.2013 р. виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складає 4743,39 грн. В судове засідання 08.04 2014 р. представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 39). В судове засідання відповідач не з'явився, про причини неявки не повідомив, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення у пресі (а.с. 40). За згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК| України.|речі| З'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 11.10.2011 р. між ПАТ «МАРФІН БАНК» і [PERSON] було укладено кредитний договір №213209 про надання та використання особистої платіжної картки з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-8). Банк свої зобов'язання виконав. Однак відповідач належним чином свої обов'язки не виконує, у зв'язку з чим станом на 18.11.2013 р. виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складає 4743,39 грн., з яких: заборгованість за овердрафтом - 3875,35 грн., заборгованість за відсотками - 868,04 грн. (а.с. 16, 17). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події. Статтею 628 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі невиконання зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

05.12.2013р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2012р. Вказує, що від шлюбу у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка проживає із нею та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач не надає їм жодної матеріальної допомоги, не займається вихованням дитини та не цікавиться її здоров'ям, добровільно утримувати дитину відмовляється. Стверджує, що відповідач має мінливий нерегулярний дохід, оскільки неофіційно працює на заводі «Яблуневий дар» у м.Городок, а тому просить суд стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1000 гривень щомісячно до її повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь витрати за надання юридичної допомоги. Вимоги позовної заяви підтримано позивачкою та її представником в судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що оскільки офіційно не працює, має мінливий нерегулярний дохід і не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши пояснення сторін та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано 10 серпня 2012 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції за актовим записом №1670. Від шлюбу у сторін народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивачки. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, копією свідоцтва про народження дитини, копією свідоцтва про шлюб між сторонами, довідкою про склад сім'ї позивачки. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини - дочки сторін [PERSON], стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є працездатним, однак має нерегулярний, мінливий дохід, не має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, дружини і те, що обов'язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, а тому суд вважає можливим визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі - в розмірі по 650 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Виходячи з вимог ст.367 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Також підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати у вигляді сплати судового збору, а в користь позивачки витрати за надання правової допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

05.12.2013 р. позивачка подала у суд даний позов мотивуючи позовні вимоги наступним. Сторони зареєстрували шлюб 12.02.1990 року у виконкомі Колочавської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області за актовим записом № 2 від 12.02.1990 року. Від шлюбу мають двох дітей, які вже є повнолітніми. Останнім часом спільне сімейне життя сторін не склалося, відповідач зловживає спиртними напоями, затіює безпричинні, необгрунтовані сварки, що призвело до припинення фактичних сімейних стосунків між сторонами, тому позивачка просить розірвати шлюб, який існує тільки формально. Позивачка позов підтримала, наполягає на розірванні шлюбу, повідомила, що з відповідачем не примирилася. Просить справу розглянути без участі відповідача. Відповідачка в судове засідання на розгляд справи не з'явився, про час і розгляд справи повідомлялася належно судовою повісткою. Заперечення на позов до суду не надходило, причина неявки в судове засідання суду невідома. Суд ухвалив, за згодою позивачки, про заочне провадження в справі. Оцінивши встановлене і позиції сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задовольненню, виходячи з такого. Як видно з позову та пояснень сторін, сторони більше року не підтримують шлюбних стосунків, фактично проживають окремо без ознак шлюбу і сім'ї, перебувають в неприязнених відносинах, зберегти сім'ю не мають наміру, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Отже, дальнійше існування зареєстрованого шлюбу є недоцільним, бо таке суперечитиме моральним засадам та інтересам сторін. Окрім цього, сторони у наданий судом строк для примирення не примирилися. Встановлене дає підстави застосувати ст.ст. 104, 105, 111, 112 СК України. Судових витрат до стягнення позивачкою не заявлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

05.12.2014 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що одруження із відповідачем виявилося невдалим, через несумісність характерів між сторонами. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], який проживає із позивачем. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач був належним чином повідомлений про день та час судового розгляду справи, однак до судового засідання не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: шлюб між сторонами зареєстрований 01.12.2007 Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського міського управління юстиції м. Запоріжжя, за актовим записом № 475. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], який проживає із позивачем. Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

05.12.2014 ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за спожиті послуги теплопостачання, який в ході розгляду справи уточнило та просило стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 7198,58 грн., суми індексації у розмірі 89,49 грн. та три проценти річних у сумі 397,79 грн., судовий збір у розмірі 243,60 грн. Ухвалою суду від 02.02.2015 позовні вимоги в частині до [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду. Представник позивача до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи документів. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомила, відповідних заяв та документів суду не надала. Зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання будинків Заводського району м. Миколаєва здійснювало ОКП «Миколаївоблтеплоенерго». Рішенням Миколаївської ради №1078 від 26.05.2006 позивач з 01.06.2006 є виконавцем послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. Правовідносини між позивачем та відповідачем за своїм змістом є зобов'язальні, оскільки позивач повинен надавати відповідачу послуги з теплопостачання, а відповідач повинен за них сплачувати. Свої зобов'язання щодо постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання поставщик виконав, однак від виконання своїх зобов'язань по сплаті отриманих послуг у повному обсязі відповідач відмовляється, про що свідчить заборгованість. Згідно розрахунку ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» розмір заборгованості відповідача за період з 01.12.2009 до 01.09.2013 складає 7159,58 грн. На підставі вищевикладеного, у відповідності зі ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст.ст.. 525, 526 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договором про постачання теплової енергії, тому з нього на користь відповідача слід стягнути суму боргу в розмірі 7198,58 грн. На підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, яки прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За період з 01.12.2009 до 01.09.2013, згідно розрахунків боржнику нарахована індексація суми боргу у розмірі 89,49 грн. та три проценти річних у сумі 397,79 грн. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений судовий збір у розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved