Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

06 червня 2013 року на розгляд до суду поштою надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання за нею права особистої власності на квартиру [ADDRESS]. У позовній заяві [PERSON] було зазначено про те, що з 05 червня 1992 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON], від шлюбу дітей не мають. Під час перебування у шлюбі- 23 вересня 2005 року на підставі договору купівлі- продажу на її ім`я за 82 388 грн. була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS]. Цей договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1481. Ця квартира була придбана за кошти, які [PERSON] отримала від продажу п`ятикімнатної квартири [ADDRESS], яка належала їй на підставі договору дарування від 05 квітня 2004 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 березня 2004 року. Продаж п`ятикімнатної квартири було здійснено за 127 000 грн., тому отримані від продажу цієї квартири кошти належали їй особисто. Посилаючись на те, що її чоловік [PERSON] відмовляється надавати згоду на відчуження квартири [ADDRESS], бо вважає, що ця квартира є сумісною власністю подружжя, зазначала про те, що останнім не визнається її право власності на це нерухоме майно, тому на підставі статті 392 ЦК України та статті 57 Сімейного кодексу України просила визнати квартиру [ADDRESS] її особистою приватною власністю. ( т.1 а.с.2) До відкриття провадження по справі за цією позовною заявою позивачка [PERSON] [INFO] померла. Згідно ухвали суду від 26 вересня 2013 року до участі у розгляді справи у якості правонаступника померлої позивачки [PERSON] було залучено спадкоємицю за заповітом - [PERSON], яка 11 жовтня 2013 року подала до суду письмові заяви про уточнення позовних вимог. ( т.1 а.с. 90-91, т.2 а.с. 84). У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали і на їх обґрунтування [PERSON] зазначила про те, що вона є рідною сестрою [PERSON], з якою у неї були гарні стосунки при житті. Їх батьки - [PERSON] та [PERSON], брат [PERSON] та [PERSON] були з 21 травня 2003 року співвласниками п`ятикімнатної квартири [ADDRESS]. З 1998 року її сестра проживала із чоловіком - відповідачем по справі, у цій квартирі. Після смерті батька [PERSON] отримала у березні 2004 року у спадок за законом 1/8 частину цієї квартири, та продовжувала там проживати з відповідачем та їх матір`ю. У квітні 2004 року [PERSON] подарувала належні їй 3/8 частини квартири [PERSON] З причини підвищення оплати за комунальні послуги, на сімейній нараді було вирішено питання про необхідність продажу цієї квартири та купівлі для проживання [PERSON] меншої площі квартири, за умови, що вона і у подальшому буде здійснювати до смерті догляд за їх матір`ю, яка була особою похилого віку та потребувала стороннього догляду, і у подальшому буде заповідати, або подарить квартиру будь- кому із родичів, щоб житло і у подальшому залишилося у їх «родині» З метою можливості виступати [PERSON] єдиним власником цієї квартири їх брат- [PERSON] за договором купівлі- продажу від 02 серпня 2005 року передав [PERSON] право власності на свою частку у цій квартирі. 15 серпня 2005 року було нотаріально посвідчено договір купівлі- продажу цієї квартири, продаж вчинено за 125 000 грн., що було еквівалентно 25 000 доларам США і ці гроші отримала безпосередньо [PERSON], а у подальшому передала для зберігання позивачці по справі. За умовами договору звільнити продану квартиру [PERSON] повинна була до 15 вересня 2005 року і тому вони терміново приймали заходи для пошуку варіантів купівлі квартири в районі проживання їх у дитинстві, а саме по вулиці 301 Донецької дивізії у місті Макіївці, де також проживала [PERSON] зі своєю сім`єю. 23 вересня 2005 року було нотаріально посвідчено договір купівлі- продажу, за умовами якого [PERSON] купила за 82 388 грн., що еквівалентно 16 250 доларам США, двокімнатну квартиру [ADDRESS], куди переїхала для проживання з відповідачем по справі та своєю матір`ю. Розрахунок за придбання цієї квартири було проведено із грошей, які були отримані від продажу їх « сімейної квартири», розташованої у мікрорайоні « Сонячний». Враховуючи те, що придбана спірна квартира потребувала ремонту, на проведення таких дій, придбання будівельних матеріалів, а також придбання необхідної меблі та побутової техніки в «нову квартиру» і було використано залишок коштів, отриманих від продажу попередньої квартири. Ремонтні дії у цій квартирі проводила [PERSON] та її чоловік, відповідач надав лише незначну фізичну допомогу у цьому, посилаючись на плохий стан свого здоров`я та зайнятість на роботі. Їх мати - [PERSON] проживала у спірній квартирі разом з [PERSON] та [PERSON] до своєї смерті у 2010 році. У 2011 році [PERSON] почала хворіти, була прооперована у 2011 та 2012 роках. Під час хвороби [PERSON] за нею по черзі доглядали сестри - вона, [PERSON], [PERSON],яка приїхала із Ізраїлю на початку квітня 2013 року і перебувала у місті Макіївці до 17 червня 2013 року. В день свого народження - 17 травня 2013 року [PERSON] звернулася до свого чоловіка з проханням « зробити їй подарунок, щоб квартира залишилася в їх родині», але останній на це не погодився і зазначив про те, що не бажає звільняти квартиру. Про таку розмову їй повідомила безпосередньо сестра- [PERSON] наступного дня 18 травня 2013 року. Враховуючи таку відмову чоловіка, [PERSON] стала просити її чоловіка - [PERSON] надати їй допомогу у виклику - адвоката ( для вирішення питання про визнання через суд за нею права на квартиру), лікаря- психіатра для отримання довідки про її психічний стан, з подальшим наданням нотаріусу при укладанні заповіту про спадкування спірної квартири нею, як сестрою, проти чого не заперечували інші їх члени родини. 29 травня 2013 року за викликом за місцем проживання [PERSON], у відсутність відповідача по справі, прибув лікар- психіатр [PERSON], який після спілкування з останньою, надав довідку про відсутність у неї психічних захворювань та можливість самостійно усвідомлювати значення своїх дій. До 31 травня 2013 року [PERSON] по телефону спілкувалася з приватним нотаріусом [PERSON] і під час розмови вона висловила своє бажання скласти заповіт про спадкування належного їй на день смерті майна. Незважаючи на те, що внаслідок онкологічного захворювання [PERSON] були призначені медичні препарати наркотичного складу, але станом на 31 травня 2013 року вона самостійно пересувалася по кімнаті, приймала їжу, спілкувалася з родичами, які приходили до неї. Її сестра сама прийняла рішення про необхідність складання заповіту на неї, бо після переїзду у цю квартиру саме вона та її чоловік - [PERSON] зробили ремонт у спірній квартирі і надавали усю необхідну допомогу по господарству увесь цей час. 31 травня 2013 року за місцем її проживання за викликом її чоловіка приїздив нотаріус [PERSON], яка особисто спілкувалася з [PERSON], а після її уходу їй стало відомо про те, що спадкодавець усе своє майно заповідала їй. Стверджує, що при складанні заповіту були дотримані усі вимоги діючого законодавства. Заповіт було підписано особисто [PERSON], свою волю відносно спадщини вона особисто повідомила нотаріусу, тому [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання заповіту недійсним. При житті [PERSON] не розповіла чоловіку про цей заповіт, вона та сестри також не повідомляли [PERSON] про його укладання. Під час прибуття 31 травня 2013 року нотаріусу [PERSON] був відсутній у квартирі. 04 червня 2013 року [PERSON] особисто спілкувалася з адвокатом, який приїхав до неї, та висловила свою згоду на звернення до суду із позовом до [PERSON] про визнання за нею права особистої власності на спірну квартиру. Цей позов було надіслано до суду поштою. У середині червня 2013 року стан здоров`я [PERSON] погіршився, з нею постійно перебувала та здійснювала догляд хто-небудь із сестер, а [INFO] [PERSON] померла. У липні 2013 року відповідач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, а вона 16 серпня 2013 року подала відповідну заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті сестри, але отримати відповідні документи на підтвердження права власності на спадкову квартиру вона не може з причини оспорювання [PERSON] заповіту від 31 травня 2013 року та необхідності визнання у судовому порядку спірної квартири особистою власністю спадкодавця [PERSON] Посилаючись на положення статей 57 Сімейного кодексу України та статті 392, 1218, 1223, 1235 Цивільного кодексу України, [PERSON] та її представник [PERSON] просили суд встановити належность померлій [PERSON] спірної квартири на праві особистої приватної власності та визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом від 31 травня 2013 року, право власності на це нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом, бо в позасудовому порядку вирішити це питання спадкоємиця за заповітом не може. Відповідач [PERSON] зазначені позовні вимоги [PERSON] не визнав та 10 жовтня 2013 року подав зустрічний позов до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус [PERSON], про визнання заповіту від 31 травня 2013 року недійсним.( т.1 а.с. 78-80). У судовому засіданні [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив про те, що з [PERSON] він перебував у юридичному шлюбі з 05 червня 1992 року, дітей від шлюбу вони не мають. З 1972 року і по даний час він зареєстрований за адресою: [ADDRESS], де до 1998 року протягом 6 років він спільно проживав з [PERSON] З 1998 року він з дружиною став проживати у її батьків за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька у [INFO] його дружина отримала у спадок частку цієї квартири. У 2005 році [PERSON] йому повідомила про бажання її родичів - матері, сестер та брата продати квартиру [NUMBER], яка була п`ятикімнатна та купити для її проживання квартиру меншої площі. У серпні 2005 року, з його письмового дозволу, [PERSON] продала п`ятикімнатну квартиру, а через місяць у цьому ж 2005 році було оформлено нотаріально угоду купівлі- продажу нею двокімнатної спірної квартири. Визнає, що спірна квартира була придбана за гроші, які [PERSON] отримала від продажу попередньої квартири і їх особисті кошти не використовувалися при розрахунку за спірну квартиру. Крім того, різниця коштів ( приблизно 7 000 доларів США) від продажу попередньої квартири була використана у 2005 році для проведення ремонту у спірній квартирі та придбанні необхідної меблі та побутової техніки у цю квартиру. У спірну квартиру поселилися у 2005 році він, його дружина та її мати, яка проживала у квартирі до смерті у 2010 році. За станом здоров`я він не міг приймати участь у проведенні ремонтних робіт по квартирі, тому такі дії здійснювали [PERSON] та її чоловік. Його дружина - [PERSON] з 2011 року тяжко хворіла онкологічним захворюванням, була неодноразово прооперована. За місцем її проживання медичними робітниками, в тому числі і сусідками, їй робилися необхідні ін`єкції медичних препаратів, які містять наркотичні засоби. З 02 квітня по 17 червня 2013 року догляд за нею здійснювала також її сестра Кац, яка приїхала із Ізраїлю. 28 квітня 2013 року за місцем проживання позивачки мало місце зібрання родичів його дружини, куди був запрошений і він. [PERSON] повідомила про необхідність вирішення питання про долю « сімейної квартири», але він особисто запропонував зазначене питання до смерті його дружини не обговорювати. На початку червня 2013 року [PERSON] запропонував йому відмовитися від претензій по спірній квартирі і за його пропозицією вони приїздили на консультацію до нотаріусу, але він обміркувавши таку пропозицію вирішив, що при наявності спору це питання необхідно вирішувати через суд. Приїзд 29 травня та 31 травня 2013 року у спірну квартиру відповідно лікаря- психіатра [PERSON] та нотаріуса [PERSON] він оспорює, бо зазначені особи у ці дні не приїздили, в той час як він у ці дні перебував вдома. За станом на 31 травня 2013 року його дружина весь час знаходилася у ліжку, декілька разів на день їй за приписами лікарів робили ін'єкції медичних препаратів, які містять наркотичні засоби, одним із яких був препарат омнопон. При житті його дружина ніколи не виявляла бажання скласти заповіт на користь своєї сестри - [PERSON] У період його відсутності у спірній квартирі з 14 по 16 червня 2013 року, із квартири пропали: золота обручка дружини, документи на спірну квартиру, гроші, які передбачалося витратити на поховання дружини, ключі від квартири, медичні документи дружини. [PERSON] померла [INFO] у його присутності. Після її смерті йому стало відомо про наявність цього заповіту від 31 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу [PERSON], згідно умов якого належне майно його дружина заповідала сестрі - позивачці [PERSON] Вважає, що цей заповіт, який позбавляє його право на спадкування, відповідно до положень ст. 203 та 225 ЦК України повинен судом бути визнаний недійсним, оскільки він не відповідає волевиявленню заповідача, яка на день посвідчення заповіту внаслідок онкологічного захворювання та отримання на протязі декількох місяців наркотичних, обезболюючих медичних препаратів, правильно не сприймала навколишню обстановку - не орієнтувалася в оточенні, мала ускладнення при розмові( її мова була тягуча, перед відповіддю вона деякий час ( 20-30 секунд) мовчала, в основному її відповіді були « так» або « ні»), періодично перебувала після застосування ліків у сонливому стані, не могла самостійно пересуватися по квартирі та доглядати за собою, постійно скаржилася на болі, самостійно не могла приймати їжу (тримати ложку, чашку). Стверджував, що [PERSON] за станом на 31 травня 2013 року у зв`язку із хворобою та прийняттям наркотичних засобів, не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними. Його дружина ніколи при житті не висловлювала бажання заповідати належне їх майно [PERSON], а відносно спірної квартири у 2012 році особисто повідомила йому про те, що після її смерті квартира залишиться йому. [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив у їх задоволенні відмовити та зазначив про те, що спірна квартира була придбана [PERSON] під час їх шлюбу, дружина та її мати декілька років знаходилися у нього на утриманні, тому ця квартира є спільною сумісною власністю їх як подружжя. Йому нічого не було відомо відносно підписання його дружиною позовної заяви, яка надійшла на розгляд до суду 06 червня 2013 року. Приватний нотаріус Макіївського міського нотаріального округу [PERSON] пояснила у судовому засіданні про те, що до неї з питання оформлення виклику нотаріуса на виїзд, звернувся [PERSON] Перед виїздом вона особисто спілкувалася по телефону з [PERSON], яка під час розмови підтвердила свій намір укласти заповіт належного їй майна. Під час розмови нею було зроблено висновок про те,що [PERSON] повністю дієздатна, розуміє свої наміри досить чітко, має можливість керувати своїми діями, прозоро висловлює свою думку, тому сумнівів у її дієздатності у неї не виникло. 31 травня 2013 року вона прибула за викликом за місцем проживання [PERSON], де їй була надана довідка психіатричної лікарні № 1 міста Макіївки від 29 травня 2013 року про те, що [PERSON] оглянута лікарем- психіатром і будь-яких психічних розладів у неї не виявлено. Безпосередньо 31 травня 2013 року під час особистого спілкування з [PERSON] за її місцем проживання, вона повністю повідомила свої анкетні дані, намір заповідати майно сестрі, яка доглядає її, а коли вона запитала її про спадкування майна її чоловіком, то спадкодавець повідомила про те, що « її воля буде саме так і їй нічого питати про це у чоловіка». [PERSON] самостійно уголос прочитала складений текст заповіту і підписала його. За зовнішнім виглядом було видно її хворобливий стан ( худобу, жовтий колір обличчя, не голосний говір). Ніяких сумнівів у її дієздатності у неї не виникло, тому зазначений заповіт нею і було посвідчено. Вважає, що при його укладанні та посвідченні були дотримані усі необхідні вимоги чинного законодавства і заповідач [PERSON] не перебувала у стані, коли не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити. Аналогічні обставини посвідчення 31 травня 2013 року заповіту були викладені нотаріусом [PERSON] у письмових поясненнях суду. ( т.1 а.с.109). Вислухавши пояснення сторін та їх представників, приватного нотаріуса, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у шлюбі з 05 червня 1992 року. Дітей від шлюбу не мають.( т.1 а.с.3, 29, 43-45,60). З 01 червня 1972 року [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS], і має право власності на частку у цій квартирі. ( т.1 а.с. 29). Згідно договору купівлі- продажу від 23 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1481, [PERSON] купила двокімнатну квартиру [ADDRESS] (далі- спірна квартира) і зазначений договір було 01 жовтня 2005 року зареєстровано за № 34278 в книзі 211 КП « Бюро технічної інвентаризації м. Макіївка». ( т.1 а.с. 4-6) Із тексту договору купівлі- продажу від 23 вересня 2005 року убачається, що купівля квартири була здійснена за домовленістю сторін угоди за 82 388 грн., що еквівалентно 16 250 доларів США згідно з курсом Національного банку України на 23 вересня 2005 року, які продавці одержали від [PERSON] при підписанні цього договору. ( т.1 а.с.4). Згідно даних паспорту серії [NUMBER], який було 19 травня 1999 року видано Центрально- Міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області, на ім`я [PERSON], остання у цій квартирі була зареєстрована 15 листопада 2005 року, а з 07 вересня 1976 року по 21 жовтня 2005 року вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. ( т.1 а.с. 3). 31 травня 2013 року приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1528 було посвідчено від імені [PERSON], [INFO], заповіт, згідно якого остання на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження ( далі - за текстом заповіту) « 1.Усе належне мені майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені належатиме на день смерті і на що я за законом матиму право, я заповідаю [PERSON], [INFO].2. Зміст ст.ст. 1233-1236, 1241, 1254, 1307 Цивільного кодексу України мені нотаріусом роз`яснено. 3. Цей заповіт складено за допомогою загальноприйнятих технічних засобів та підписано в двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких зберігається у справах приватного нотаріуса [PERSON] за адресою: Макіївка, вул. Леніна, 155, а інший, викладений на бланку, - видається заповідачу- Солодовниковій [PERSON]. 4. Усний переклад тексту цього документа з української мови на російську зроблено нотаріусом до його підписання.» У посвідчувальному написі нотаріусу зазначено про те, що ( далі - за текстом) «заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON]. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у моїй присутності о 11-20 годин. Особу її встановлено, дієздатність перевірено. У зв`язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за місцем її знаходження, за адресою: [ADDRESS]». ( т.1 а.с. 64) Зазначений заповіт не скасовувався та не змінювався, про що свідчить лист приватного нотаріусу [PERSON] ( т.1 а.с.63) Із матеріалів справи убачається, що 06 червня 2013 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] з вимогами до чоловіка- Солодовникова В.І. про визнання квартири [ADDRESS], її особистою приватною власністю, як таку, що придбана по договору купівлі- продажу від 23 вересня 2005 року за особисті кошті, отримані від продажу у серпні 2005 року іншої квартири. Позовна заява з долученими до неї документами була надіслана 05 червня 2013 року поштою. ( т.1 а.с. 1-12). До відкриття провадження по цій позовній заяві позивачка [PERSON] померла [INFO], про що свідчить відповідний актовий запис за № 1108 від 26 червня 2013 року Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області.( т.1 а.с. 30, 39-40). Причиною смерті [PERSON] є «злоякісне новоутворення прямої кішки», про що свідчить довідка до форми № 106/0 від 26 червня 2013 року Макіївського відділення СМЕ. ( т.1 а.с.67). Внаслідок смерті [PERSON], на підставі положень статті 1220 ЦК України, відкрилася спадщина. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом, згідно статті 1261 ЦК України, мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом, згідно положень статті 1262 ЦК України, мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] спір відносно спадкування квартири [ADDRESS], виник і існує між її рідної сестрою - [PERSON] та чоловіком спадкодавця - [PERSON] Із відповіді завідуючої Першої Макіівської державної нотаріальної контори Макарової Н.І. від 16 вересня 2013 року убачається, що було заведено спадкову справу № 387 за 2013 рік до майна [PERSON], яка померла [INFO]. Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 03 липня 2013 року звернувся її чоловік- [PERSON].Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договори) було з`ясовано, що померла залишила заповіт, посвідчений 31 травня 2013 року приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером 1528. Від 03 липня 2013 року за номером 2249 нотаріальною конторою було зроблено запит приватному нотаріусу Макіївського міського нотаріального округу [PERSON] стосовно заповіту. 18 липня 2013 року [PERSON] знову з`явився до нотаріальної контори та йому було роз`яснено, що померла залишила заповіт на усе належне їй майно на ім`я [PERSON] та він повідомив про те, що буде звертатися до суду для оскарження цього заповіту. [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом 16 серпня 2013 року, тобто у визначений законодавством строк. ( т.1 а.с.51-70). Обгрунтовуючи свої доводи щодо позовних вимог до чоловіка, [PERSON] у позовній заяві від 05 червня 2013 року зазначала про те, що квартира [ADDRESS] ( спірна квартира) придбана була нею за кошти, отримані у сумі 127 000 грн. від продажу п`ятикімнатної квартири [ADDRESS], яка належала їй на праві власності на підставі договору дарування від 05 квітня 2004 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 березня 2004 року. ( т.1 а.с. 2) Такі ж доводи щодо належності особисто [PERSON] грошових коштів на придбання спірної квартири, надала суду під час розгляду і [PERSON] Як убачається із тексту договору купівлі- продажу від 15 серпня 2005 року, посвідченого за реєстровим номером 3678 приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] продала п`ятикімнатну квартиру [ADDRESS] за 125 000 грн., що еквівалентно 25 000 доларів США і повинна була звільнити та виписатися із цієї квартири до 15 вересня 2005 року, що було обумовлено пунктами 2.1 та 3.1.4 цього договору. У тексті договору було зроблено посилання на правовстановлюючі документи, згідно яких [PERSON] була власником предмету продажу. ( т.2 а.с. 11-12) Судом встановлено, що 24 червня 2005 року [PERSON] у відділенні Державного ощадного банку України ( м. Макіївка) було відкрито поточний рахунок № 155260 на ім`я брата- [PERSON], а згідно договору купівлі- продажу від 02 серпня 2005 року [PERSON] викупили у нього за 4 332 грн. ? частину квартири [ADDRESS] ( угоду від імені недієздатного [PERSON] уклав представник Макіївського психоневрологічного інтернату)/ ( т.2 а.с. 116-122). Доводи [PERSON] та його представника у судовому засіданні про те, що придбання за вищевказаною угодою [PERSON] ? частини квартири мало місце за спільні гроші подружжя- Солодовникової З.Г. та [PERSON], не приймаються судом до уваги як доказ обґрунтованості його вимог про визнання заповіту недійсним, бо відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] не заявлялися вимоги щодо його права на частку у цій квартирі [ADDRESS]. Більш того, самим відповідачем [PERSON] було визнано у судовому засіданні, що придбання спірної квартири [ADDRESS], було здійснено його дружиною [PERSON] за гроші, отримані від продажу п`ятикімнатної квартири у мікрорайоні « Сонячний». Матеріалами справи встановлено, що через один місяць та 8 днів після цієї угоди, [PERSON] за нотаріально посвідченим договором від 23 вересня 2005 року купила квартиру меншої площі ( двокімнатну), на придбання якої витратила 82 388 грн., що еквівалентно 16 250 доларам США ( різниця між продажем квартир складає 8750 доларів США). Вартість спірної квартири значна менша ніж вартість проданої [PERSON] за місяць до того п`ятикімнатної квартири. Зазначені обставини підтвердив у судовому засіданні чоловік [PERSON] - свідок [PERSON], який безпосередньо надавав допомогу [PERSON] у пошуку варіантів квартири для покупки та при укладанні угоди. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що відповідач по справі - [PERSON] не мав ніякого відношення до придбання [PERSON] п`ятикімнатної квартири у мікрорайоні « Сонячний», у якій він тільки проживав з 1998 року по 2005 рік і ніколи не був зареєстрований у цій квартирі. Факт використання [PERSON] на придбання спірної квартири грошей, отриманих за 1 місяць 8 днів до цього при продажі квартири, яка належала їй на праві особистої власності, у судовому засіданні безпосередньо визнав і [PERSON], який додатково також визнав, що їх ( його та дружини) спільні кошти для розрахунку за спірну квартиру не використовувалися, а залишок ( приблизно 7000 доларів США) були використані у 2005 році для проведення ремонту у спірній квартирі, для придбання необхідної меблі та побутової техніки для цієї квартири. Поселення у жовтні 2005 року у цю квартиру мало місце не тільки подружжя [PERSON], а і тещі відповідача- [PERSON], яка проживала у спірній квартирі до смерті у [INFO]. Відповідно до положень статті 57 Сімейного кодексу України, який набув чинності з 01 січня 2004 року і був у такій редакції чинним на час укладання угоди - договору купівлі- продажу спірної квартири, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Проаналізувавши вищенаведені фактичні обставини по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність перед судом того, що квартира [ADDRESS] належала при житті [PERSON] на праві особистої приватної власності, бо була у встановленому законом порядку придбана нею за кошти, які належали їй особисто. Про виникнення цього питання як спірного між нею та [PERSON], спадкодавиця [PERSON] заявила перед судом ще при житті, подавши до суду позовну заяву 05 червня 2013 року. Наявність такого спору щодо спірної квартири, про що його особисто повідомляв при розмові [PERSON], який є чоловіком сестри дружини, визнав під час судового розгляду і [PERSON] Посилання [PERSON] у судовому засіданні на те, що йому нічого не було відомо про підписання його дружиною позовної заяви до суду у червні 2013 року, і фактично «у поданні такого позову не було сенсу, бо 31 травня 2013 року було посвідчено заповіт» не беруться судом до уваги, бо відповідно до положень частини 1 статті 12 ЦК України особа, здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно зі статтею 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, законодавством не передбачено обов`язок громадянина погоджувати з відповідачем питання пред`явлення ним позову до суду. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про доведеність перед судом заявлених позовних вимог щодо визнання належності цієї спірної квартири померлій [PERSON] на праві особистої приватної власності. Доводи відповідача [PERSON] та його представника у судовому засіданні про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю його та його дружини, бо [PERSON] придбала її під час їх шлюбу і у подальшому дружина та її мати перебували декілька років у нього на утриманні, не приймаються судом до уваги, бо спростовуються вищенаведеними фактичними обставинами по справі. Крім того, зазначена відповідачем підстава «перебування на утриманні декілька років» не передбачена чинним законодавством як правова підстава набуття права спільної сумісної власності подружжя, враховуючи при цьому те, що спірне нерухоме майно було придбано [PERSON] за особисті кошти, отримані від продажу п`ятикімнатної квартири, яка належала їй на праві власності. Відповідно до положень частини 2 статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Із матеріалів справи убачається, що з липня 2011 року [PERSON] почала звертатися за відповідною медичною допомогою з приводу виявленого у неї онкологічного захворювання, і у подальшому вона у серпні 2011 року та липні 2012 року була прооперована в Інституті невідкладної та поновлювальної хірургії АМН України ім. В.К. Гусака. У подальшому вона перебувала на відповідному обліку за місцем проживання - КМУ «Центр первинної медико- санітарної допомоги № 3 міста Макіївки», що підтверджено наданням відповідної медичної документації та показаннями свідків [PERSON] [PERSON], та нотаріально посвідченими показаннями свідка [PERSON] ( т.1 а.с. 117, 154, 179-187, 198-250). Судом встановлено, що з весни 2013 року допомогу у здійсненні догляду за хворою [PERSON] відповідачу по справі надавали сестри спадкодавці- [PERSON], [PERSON], яка приїздила на два місяці із Ізраїля, та позивачка [PERSON] Ще 28 квітня 2013 року за місцем проживання [PERSON] мало місце зібрання родичів [PERSON], де був присутнім і відповідач по справі, де ставилося питання про долю спірної квартири і пропонувалося [PERSON] відмовитися від будь-яких претензій по цій квартирі, враховуючи те, що вона є їх « сімейною квартирою». Зазначені обставини безпосередньо визнанні сторонами по справі у судовому засіданні, тому відповідно до положень частини 1 статті 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. Крім того, судом встановлено, що питання необхідності вирішення долі спірної квартири на користь її родичів, просила вирішити безпосередньо [PERSON] у розмові 14 травня 2013 року з відповідачем по справі, що [PERSON] визнав у судовому засіданні, і ці ж обставини підтвердили суду свідки [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що при житті [PERSON] бажала, щоб квартира залишилася родичам по її лінії, а наявність між нею та [PERSON]. добрих стосунків та здійснення останньою за нею необхідного догляду під час хвороби, свідчить про наявність у [PERSON] саме такого волевиявлення, як було нотаріусом 31 травня 2013 року зафіксовано текстом заповіту. Лікар - психіатр КУ « Психіатрична лікарня № 1 міста Макіївки» [PERSON], допитаний у судовому засіданні у якості свідка, пояснив, що 29 травня 2013 року за зверненням до лікарні чоловіка позивачки - [PERSON], він здійснював вихід за місцем проживання хворої [PERSON] та доглядав її з питання наявності психічних захворювань. Причина його виклику була повідомлена [PERSON] як необхідність найближчим часом викликати до [PERSON] нотаріуса. Ним було отримано письмову згоду від [PERSON] з питання проведення її психіатричного огляду, як це передбачено положеннями статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу». Під час особистого спілкування з [PERSON] ніяких ознак наявності психічного захворювання не було встановлено, остання на питання відповідала логічно, послідовно. Мислення її було логічним, емоційно вона була адекватна, бредових мислень не висловлювала, пам`ять була у межах норми. Вважає, що за станом на 29 травня 2013 року [PERSON] розуміла значення своїх дій та могла керувати ними. Факт проведення огляду [PERSON] зазначеним лікарем- психіатром саме 29 травня 2013 року підтверджено проведеними записами у амбулаторній картці, про що свідчать відомості на а.с. 154,179-187 т.1. Свідок [PERSON] - рідна сестра спадкодавця, пояснила у судовому засіданні про те, що [PERSON] самостійно визначилася з питання свого бажання скласти заповіт на належне їй майно на користь їх сестри [PERSON], про що особисто повідомила їй у розмові у травні 2013 року. 01 червня 2013 року [PERSON] повідомила їй про те, що за день до цього у неї був нотаріус і вона склала заповіт на користь сестри [PERSON] , але про цей факт просила не інформувати її чоловіка. На травень 2013 року спадкодавець самостійно пересувалася по квартирі, здійснювала необхідні гігієнічні процедури,приймала їжу, відгадувала кросворди, дивилася телевізійні передачі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердив те, що [PERSON] бажала скласти заповіт на користь його дружини, тому особисто просила запросити до неї лікаря- психіатра та нотаріуса, що ним і було зроблено. На день складання заповіту - 31 травня 2013 року [PERSON] самостійно пересувалася по квартирі, користувалася комп`ютером, при спілкуванні була адекватна. У цей день він особисто на автомобілі привозив до [PERSON] нотаріуса [PERSON], яка посвідчила заповіт, про що йому повідомила [PERSON] Таким чином, у судовому засіданні не знайшли свого об`єктивного підтвердження доводи відповідача про те, що приїзд за місцем проживання [PERSON] лікаря- психіатра та нотаріуса відповідно 29 та 31 травня 2013 року не мав місце, і такі посилання [PERSON] суд визнає безпідставними. Згідно даних амбулаторної картки із КМУ « Центр первинної медико- санітарної допомоги № 3 міста Макіївки» та письмової інформації цієї медичної установи від 21 жовтня 2013 року, [PERSON], [INFO], перебувала на обліку з діагнозом ( далі - за текстом оригіналу документу) « аденокарцинома прямой кишки, Т4N0M1 метастазы в легкие, печень, пролонгация заболевания, 4 клиническая группа. Назначалось симптоматическое лечение по поводу указаного заболевания. С 17.09.12 г. дексалгин 2,0 в/м х 2 раза в день, седавит 1т.х3 раза в день. С 18.10.12 г. после консультации онколога назначен омнопон 2% 1,0 х 2 раза в день в/м ( в 10.00 и 16.00), налбуфин 1,0 х 2 раза в день в/м, соннат 1 т. на ночь, афобазол 2 т.х 3 раза в день. С 20.10.12 г. назначен омнопон 2% 1,0 в/м х 1 раз в день, налбуфин 2,0 х 2 раза в день в/м, дексалгин 2,0 в/м х 2 раза в день. С 22.11.12 г. в связи с усилением болевого синдрома увеличена доза омнопона 2% 1,0 в/м х 2 раза в день + дексаглин 2,0 х 2 раза в день в/м. Остальные мед. препараты отменены. С 09.04.13 г. в связи с усилением болевого синдрома после консультации онколога назначены омнопон 2% 2,0 в/м в 10.00 и 1,0 в/м в 16.00 + дексалгин 2,0 при болях 1-2 раза в сутки. С 30.04.13 г. после повторной консультации онколога назначен омнопон 2% 2,0 в/м х 2 раза в день ( в 10.00 и 16.00) + ренальган 5,0 в/в при болях, ксефокам 16 мг при болях, трифас 10 через день. 25.06.13 г. больная умерла» ( т.1 а.с. 117, 198-250). Матеріалами справи встановлено, що посвідчення спірного заповіту приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу [PERSON] мало місце 31 травня 2013 року об 11 годині 20 хвилин за місцем проживання спадкодавця у зв`язку з її хворобою (т.1 а.с. 64). Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Проаналізувавши викладені нотаріусом [PERSON] обставини посвідчення 31 травня 2013 року оспорюваного заповіту, у сукупності з викладеними даними свідками [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку про дотримання нотаріусом при його посвідченні у повному обсязі вимог, передбачених главами 1,3, 4,6, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, та зареєстрованого в МЮУ 22 лютого 2012 року за № 282/20595, щодо місця проведення нотаріальної дії, визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, встановлення волевиявлення та дійсних намірів особи при вчиненні цієї нотаріальної дії, порядку складання заповіту. При обґрунтуванні заявлених позовних вимог про визнання заповіту від 31 травня 2013 року недійсним [PERSON] посилався на положення статей 203 та 225 ЦК України. Відповідно до статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, відповідно до частини 1 статті 225 ЦК України може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно висновку посмертної судово- психіатричної експертизи № 597а/54а/173а від 06/21 березня 2014 року, проведеної на підставі наданих медичних документів відносно [PERSON] та матеріалів цивільної справи, спадкодавиця [PERSON] в період вчинення правочину - підписання заповіту від 31 травня 2013 року виявляла астенічний синдром внаслідок ракової інтоксикації (легкий когнітивний розлад, поєднаний із системним соматичним захворюванням- в редакції МКХ-10). [PERSON] в період вчинення правочину - підписання заповіту від 31 травня 2013 року за своїм психічним станом могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. При мотивуванні такого висновку експертами було зазначено про те, що (далі - за текстом пункту 22 висновку) «[PERSON] в период заключения юридической сделки - подписания завещения от 31.05.2013 г. обнаруживала астенический синдром вследствие раковой интоксикации (легкое когнитивное расстройство, сочетающееся с системным соматическим расстройством - в редакции МКБ-10).Вышеуказанный диагноз подтверждается сведениями из представленной медицинской документации о том, что в июле 2012 года испитуемой был установлен диагноз: рак прямой кишки. Опухоль была признана неоперабельной. С октября 2012 года по июнь 2013 года она не однократно осматривалась на дому терапевтом и консультировалась врачами- онкологами диспансерного онкологического отделения ГБ № 2 г. Макеевки, которые выставляли диагноз: аденокарцинома прямой кишки с метастазами в печень и легкие.При осмотрах испытуемая предъявляла жалобы на выраженные боли в нижней части живота, поясничной области, левой половине живота, слабость, недомогание, беспокойный сон, отсутствие аппетита.В связи с выраженным болевым синдромом с 17.09.2012 г. был назначен дексалгин, а с 18.10.2012 г.- омнопон (наркотический анальгетик). Таким образом, согласно данным медицинской документации до, после и на интересующий суд период времени ( 31.05.2013 г) испытуемая не выявляла каких- либо выраженных нарушений психической деятельности в виде расстройства сознания, галлюцинаторно-бредовой симптоматики и проч., у неё обнаруживалась астеническая симптоматика (общая слабость, недомогание, нарушение сна, отсутствие аппетита), обусловленная раковой интоксикацией. При этом у испытуемой в интересующий суд период времени не отмечалось каких-либо психических расстройств, связанных с приёмом наркотических препаратов, назначенных ей для купирования болевого синдрома. 29.05.2013 г. ( за 2 дня до подписания завещания от 31.05.2013 г.) була осмотрена психиатром ГПБ № 1 г. Макеевки, который не обнаружил у испытуемой данных за наличие психических расстройств. 31.05.2013 г.( в день заключения юридической сделки) при осмотре терапевтом предъявляла жалобы на выраженные боли в животе, больше слева и в нижних отделах, отсутствие аппетита, пастозность голеней и стоп, и объективно состояние было расценено как тяжелое, каких- либо нарушений психической деятельности объективно не зафиксировано. При осмотре терапевтом 10.06.2013 г. ( через 10 дней после заключения юридической сделки- подписания завещания от 31.05.2013 г.) испытуемая также предъявляла жалобы на выраженные боли в животе слева и в нижних отделах…, отсутствие аппетита, пастозность голеней и стоп. Объективно состояние было расценено как тяжелое. В сознании. Контакту доступна. В пространстве и времени не дезориентирована. Представленные медицинские данные свидетельствуют о наличии у испытуемой в период заключения юридической сделки - подписания завещания от 31.05.2013 г. астенической симптоматики в виде общей слабости, недомогания, выраженного болевого синдрома, отсутствия аппетита, обусловленной наличием раковой интоксикации вследствие онкологического заболевания (аденокарцинома прямой кишки с метастазами в легкие и печень).» ( т.2 а.с. 54-67). Правильність висновків вищевказаної судової експертизи підтвердив та обґрунтував у судовому засіданні експерт Чатанов С.І. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність цього висновку судово- психіатричної експертизи. Вона проведена з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними особами, які мають спеціальні пізнання для вирішення поставлених перед ними питань і тривалий стаж експертної роботи. Висновок експертизи науково обґрунтовано, і він не суперечить іншим доказам по справі, достовірність яких також встановлена судом. Проаналізувавши фактичні обставини встановлені судом по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] не надано суду об`єктивних, беззаперечних доказів того, що під час посвідчення заповіту 31 травня 2013 року волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало її волі відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК України, тому заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання цього заповіту недійсним не підлягають задоволенню. Оскільки при житті [PERSON] не скасувала та не змінила цей заповіт відповідно до положень статті 1254 ЦК України, то суд приходить до висновку про те, що на час відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] і саме відносно неї спадкодавцем зроблено 31 травня 2013 року розпорядження- заповіт, про спадкування її позивачкою [PERSON] Вищенаведеними матеріалами справи встановлено, що відновлення свого права на спірну квартиру у порядку спадкування після смерті [PERSON], позивачка могла здійснити лише після вирішення у судовому порядку як позову [PERSON] про визнання квартири об`єктом особистої приватної власності, так і зустрічного позову про визнання цього заповіту недійсним, тому у [PERSON] з урахуванням цих обставин відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі відповідного свідоцтва про право на спадщину у порядку спадкування за заповітом, бо обсяг її прав на цю спадщину залежить від наслідків розгляду судом по суті заявлених позовних вимог [PERSON] та відповідачем [PERSON] Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про законність заявлених спадкоємцем [PERSON] позовних вимог про визнання за нею права власності на спірну квартиру у порядку спадкування за заповітом, посвідченого 31 травня 2013 року приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу [PERSON] Враховуючи те, що предметом спору є спадкування квартири вартістю 82 388 грн.( за даними договору купівлі- продажу від 23 вересня 2005 року), то відповідно до положень статті 80 ЦПК України, ціна позову складає вартість цього майна. Саме із розрахунку такої ціни позову, відповідно до положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3674 -VI « Про судовий збір» і було сплачено судовий збір [PERSON] при зверненні до суду з позовними вимогами. [PERSON] не вимагала компенсації понесених [PERSON] судових витрат при звернення до суду з позовом. Між тим, при звернення до суду [PERSON] останнім відшукувалося у судовому порядку право на спадкування всієї спірної квартири, вартість якої складає 82 388 грн., а судовий збір при поданні позову про визнання заповіту недійсним було сплачено лише у сумі 229 грн. 40 коп., тому з останнього відповідно до положень статей 80 та 88 ЦПК України в дохід держави підлягає стягненню недоплачена сума судового збору у сумі 594 грн. 48 коп. ( один відсоток ціни позову 823 ,88 грн. - 229,40 грн. сплачено при зверненні = 594,48 грн.). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved