overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

06.03.2017 року позивачка [PERSON] звернулась до Новобузького районного суду з позовом до відповідача [PERSON], за яким просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття, мотивуючи тим, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивачка [PERSON] при судовому розгляді справи заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, направив до суду телефонограму за якою пред'явлений до нього позов визнав і не заперечував проти його задоволення. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Визнання відповідачем позову, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю, позивачкою [PERSON] Договір про утримання дитини не укладено. Стан здоров'я дитини задовільний. Відповідач працездатний, інших непрацездатних осіб на його утриманні немає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи наведене частка заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватись щомісяця позивачці, як аліменти на дитину, визначається у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача, в зв'язку з задоволенням позову, в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 гривні. На підставі ст.ст. 180-183, 191 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

06.03.2017 року позивачка звернулась до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що 15.07.2006 року вона уклала шлюб з відповідачем у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №457. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] З грудня 2016 року вони з відповідачем не мешкають однією сімєю та не ведуть сумісного господарства. Причиною розірвання шлюбу вважала виниклі особисті непрязливі відносини через сварки. Вважала, що їх сімя розпалась остаточно та в подальшому її збереження неможливе, відповідач постійно змінює місце мешкання , довгий час мешкають окремо. Просила розірвати шлюб. До судового засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, за можливе відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася та підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

06.03.2017 року представник позивача звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12149,31 грн. за кредитним договором №б/н від 28.12.2010 року та судові витрати у розмірі 1600, 00 грн.. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 12149,31 грн.. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що 28.12.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 31.01.2017 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 12149,31 грн. (а.с.3). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.3, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обовязки виникають на підставі договору або правочину. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Таких доказів суду не надано, вимоги позивача не спростовано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600,00 грн., які у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

06.03.2017 року представник позивача звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 43282,29 грн. за кредитним договором №б/н від 25.10.2011 року та судові витрати у розмірі 1600, 00 грн.. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 43282,29 грн.. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання ним судової повістки, причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 24.10.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 31.01.2017 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 43282,29 грн. (а.с.3-4). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обовязки виникають на підставі договору або правочину. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Таких доказів відповідачем суду не надано, вимоги позивача не спростовано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600,00 грн., які у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

06.03.2017 року представник позивача звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 44825,27 грн. за кредитним договором №б/н від 04.06.2013 року та судові витрати у розмірі 1600, 00 грн.. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 44825,27 грн.. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання нею судової повістки, причини своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 04.06.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 31.01.2017 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 44825,27 грн. (а.с.3-4). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обовязки виникають на підставі договору або правочину. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Таких доказів відповідачем суду не надано, вимоги позивача не спростовано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600,00 грн., які у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

06.03.2017р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем по справі одружились 15.12.1993 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка за згодою сторін мешкає із матір'ю. З січня 2017 року вони припинили спільне сімейне життя, причиною розпаду родини з'явилася та обставина, що вони втратили повагу до друг друга, спільне життя не можливе. Вони проживають в різних помешканнях, не ведуть спільне господарство, стосунки між ними як чоловіка та жінки припинені. Вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутність, на заявлених вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.12.1993р., від якого згідно свідоцтва про народження мають одну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб у сторін перший. З січня 2017 року сторони не проживають разом, сумісне господарство не ведуть. Будь який спір на час винесення рішення про розподіл сумісно нажитого майна у сторін відсутній. Вислухавши сторони по справі, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, враховуючи той факт, що позивачка категорично не бажає зберігати сімейні відносини, перспектива відновлення родини втрачена, відсутність майнової суперечки між подружжям на час розірвання шлюбу, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюбу припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини і неможливість надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

06.03.2018 відкрито провадження у даній справі. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 13.10.2007 зареєструвала шлюб з відповідачем, мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, останні півроку проживають окремо, вважає, що сімя розпалася, відновлювати шлюбні стосунки не бажає, тому просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне «Скорик», стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Приймаючи до уваги згоду позивачки, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України. В звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд проаналізував матеріали справи, врахував позицію позивачки, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до положень Сімейного кодексу України. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.10.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 337. Мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Відповідач не оспорив ту обставину, що на даний час сторони проживають окремо. Наміру відновлювати стосунки сторони не виявляють. За таких обставин суд дійшов висновку про розірвання шлюбу між подружжям, оскільки збереження шлюбу не сприятиме збереженню сімї і порушуватиме права сторін. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що позивачка при укладанні шлюбу змінила прізвище зі «Скорик» на «Прийма». Таким чином, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу змінити прізвище позивачки на дошлюбне «Скорик». Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

06.03.2018 відкрито провадження у справі. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що 30.09.2016 зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час сторони проживають окремо, дитина знаходиться на утриманні позивачки, також на її утриманні знаходиться донька від першого шлюбу - [PERSON], [INFO], власних коштів на утримання сина їй не вистачає, в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно, що підлягає індексації, до повноліття сина. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно, оскільки він не працює, має мінливий заробіток, добровільно надає допомогу старшому сину - [PERSON], [INFO], який навчається на третьому курсі Охтирського СНАУ. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення позивачки, врахував позицію відповідача, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідними нормами Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони являються батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується записом в свідоцтві про народження дитини. Сторони не оспорюють факт проживання дитини разом з позивачкою, що також підтверджується довідкою від 21.02.2018 №1017, виданою КК «Третя сотня». Також із зазначеної довідки вбачається, що разом з позивачкою проживає її донька - [PERSON], [INFO]. Сторони не дійшли згоди про добровільну участь відповідача в матеріальному утриманні дитини. Тому, відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, позов в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню. Суд враховує матеріальне становище сторін, те, що відповідач являється особою працездатного віку, має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має, що підтверджується зібраними доказами та не заперечується сторонами, тому, відповідно до положень ст. 184 Сімейного кодексу України, дійшов висновку про визначення розміру аліментів на утримання сина у розмірі 1500 грн щомісячно, що відповідає інтересам дитини. Належних та допустимих доказів в підтвердження надання допомоги повнолітньому сину, який навчається, відповідачем не надано, а тому ці доводи не можуть бути враховані судом. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

06.03.2018 позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 31.03.2017. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння, шлюб став суперечити їх інтересам. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено з 04 квітня 2017 року, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає подальше збереження шлюбу неможливим, тому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач не зявився, але до суду надано заяву, в якій просить дану цивільну справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання відповідач не зявилася, але надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, проти розгляду справи без її участі не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони 31 березня 2017 року зареєстрували шлюб, про що Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області складено відповідний актовий запис №249, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-КГ №116304 виданим 31.03.2017 (а. с. 5). Від шлюбу сторони дітей не мають. Судом встановлено, що на сьогоднішній день сторони фактично припинили шлюбні відносини, подальше збереження шлюбу неможливе. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved