Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

06 листопада 2014 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 2402/0908/02-035 від 26.09.2008 року в сумі 87912,53 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно станом на 03.11.2014 року становить 1138467,26 грн., з яких: 81418,75 дол. США - заборгованість по основній сумі кредиту; 5093,63 дол. США - заборгованість за процентами; 1400,13 дол. США - пеня. Свої вимоги мотивує тим, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» був укладений договір факторингу № 15, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2402/0908/02-035 від 26 вересня 2008 року, що був укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] Зазначає, що на даний час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс». Пояснює, що згідно укладеного 26 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] кредитного договору № 2402/0908/02-035, Банк надав [PERSON] кредит в сумі 90000,00 доларів США зі сплатою 12,5 процентів річних та кінцевим терміном повернення по 25 вересня 2025 року. В забезпечення зобов'язання [PERSON] за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений Договір поруки № 2402/0908/02-035/Р-1 від 26 вересня 2008 року, згідно з яким поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором і додаткових угод до нього. Зазначає також, що одночасно з укладанням Кредитного договору та договору поруки в якості забезпечення виконання основного зобов'язання між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, за яким остання передала належну їй на праві власності нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку у [ADDRESS] загальною площею 0,0551 га. Стверджує, що [PERSON] всупереч умовам кредитного договору заборгованість за кредитом не сплатив та не сплачує по теперішній час. Вказує, що загальний розмір невиконаних зобов'язань [PERSON] перед позивачем станом на 03.11.2014 року становить 87912,53 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 1183467,26 грн. Просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь зазначену вище заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 24 грудня 2014 року до участі в справі в якості третьої особи залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. В своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений у порядку, передбаченому ст.74 ЦПК України. Причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2402/0908/02-035, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 90000,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних зі строком повернення до 25 вересня 2018 року включно (а.с. 5-9). Згідно Договору про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору № 2402/0908/02-03 від 26 вересня 2008 року, укладеного 29 січня 2010 року, строк повернення кредиту встановлено до 25 вересня 2025 року (а.с. 15 на звороті). 26 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладений Договір поруки № 2402/0908/02-035/Р-1, згідно якого поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором № 2402/0908/02-035 від 29.09.2008 року і додаткових угод до нього (а.с. 19). 26 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, за яким [PERSON] в якості забезпечення належного виконання вимог, що випливають з кредитного договору № 2402/0908/02-035 від 26 вересня 2008 року, передала належне їй на праві власності нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку у [ADDRESS] загальною площею 0,0551 га (а.с. 21-22). 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали договір факторингу № 15, згідно якого ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Сведбанк» (а.с. 120-146). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підстав яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними, відповідно до ст. 58 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. В матеріалах справи наявна надана позивачем копія повідомлення ПАТ «Сведбанк» про відступлення права грошової вимоги за вихідним № 0028821 від 14 грудня 2012 року, адресоване [PERSON] (а.с. 36) та копія списку № 039150907694 згрупованих рекомендованих повідомлень (а.с. 37-38). Доказів одержання [PERSON] письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові суду не надано. Посилання представника позивача на те, що підтвердженням отримання повідомлення [PERSON] є здійснення ним платежів на користь фактора є необгрунованим, оскільки з наданих копій банківських виписок по рахунку не вбачається, що вказані платежі здійснені саме [PERSON] на рахунок нового кредитора - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс». (а.с. 167-168). Згідно п. 4 договору поруки № 2402/0908/02-035/Р-1 від 26 вересня 2008 року у разі невиконання позичальником зобов'язання в строк, поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за першою вимогою банку протягом10 календарних днів з моменту отримання поручителем надісланої банком письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов'язань, передбачених основним зобов'язанням, надісланою банком за адресою, зазначеною у реквізитах поручителя в цьому договорі. ( а.с. 19 ). Після укладання 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та позивачем договору факторингу № 15 останній, на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», листом № К-644 від 10 вересня 2013 року (а.с.74) змінив строк виконання боржником за кредитним договором основного зобов'язання з 25 вересня 2025 року до 10 жовтня 2013 року, вимагаючи з метою погашення заборгованості, тобто повного дострокового виконання зобов'язання, звільнити у місячний строк з дати отримання вимоги житлове приміщення та зняти з реєстраційного обліку всіх осіб, що в ньому зареєстровані. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню н7орми частини четвертої статті 559 ЦК України. Відповідно ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналогічні роз'яснення містяться у п. 24 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Жодних доказів направлення поручителю такої заяви та доказів повідомлення поручителя про відступлення права вимоги і заміну кредитора у встановленому порядку суду не надано. Також не надано доказів на підтвердження факту надання боржникові та поручителеві доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належить операції з факторингу. Відповідно до п.п. 1.2 розпорядження № 231 від 3 квітня 2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», до фінансової послуги факторингу віднесено - набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. Згідно ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Для укладення договору факторингу банк повинен мати банківську ліцензію видану НБУ, інші, ніж банки, фінансові установи (юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг та які внесені до відповідного реєстру ) можуть бути фактором за умови, що право на надання цієї фінансової послуги встановлено законами. Для здійснення небанківськими фінансовими установами факторингових операцій, що є валютними, останні повинні мати генеральну валютну ліцензію НБУ, згідно Положення, затвердженого Постановою правління НБУ від 09 серпня 2002 року № 297. Згідно п.12. цього Положення небанківська фінансова установа має право здійснювати операції, передбачені ст..4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями тільки після отримання генеральної ліцензії. Згідно ст. 7 цього Закону у разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Позивачем суду не надано відомостей щодо наявності у нього прав на придбання права вимоги за валютним кредитом до фізичної особи не суб'єкта господарювання, яким є відповідач по справі [PERSON] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed