Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

04 травня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») в особі представника за довіреністю Гаренко Н.В. звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому зазначало, що 22 серпня 2011 року між ним та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає договір про надання банківських послуг. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 28 лютого 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 42192,86 гривень, з яких: 2971,52 гривень - заборгованість за кредитом, 36535,97 гривень -заборгованість по процентам за користування кредитом, 200 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 гривень - штрафу (фіксована частина), 1985,37 - штрафу (процентна складова). Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2011 року. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 травня 2019 року у справі № 263/5528/18 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково, та стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22 серпня 2011 року станом на 28 лютого 2018 року у розмірі 39 507 гривень 49 копійок, а також судовий збір в сумі 1762 гривні. За заявою відповідача [PERSON] ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 18 листопада 2019 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 травня 2019 року було скасовано та справу призначено до нового розгляду. Під час нового розгляду справи 13 січня 2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», в яких він просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. 17 лютого 2020 року від АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника за довіреністю Савіхіної А.М., до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій посилаючись на раніше викладене обґрунтування позовних вимог, просили стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22 серпня 2011 року у розмірі 183897,12 гривень станом на 31 грудня 2019 року, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 2971, 52 гривень, та заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 180925,60 гривень, а також судові витрати у сумі 2758,46 гривень. 06 березня 2020 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», в якому не визнаючи позовних вимог, просив суд відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності та необґрунтованістю вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь сплачений судовий збір у розмірі 384, 20 гривень. 13 травня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь АТ КБ «ПриватБанк» на відзив [PERSON] , в якому представник АТ КБ «ПриватБанк» Ванжа Н.В. зазначила, що оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином, між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Зокрема, згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Просила задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі. 04 червня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він просив суд відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову, та виключити з числа доказів надані позивачем довідку про видачу кредитних карт, копію довідки про умови кредитування, розрахунок заборгованості за договором та виписку по картковому рахунку, та розглядати справу на підставі інших доказів. 01 липня 2020 року представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» Ванжа Н.В. було надіслано письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача - АТ КБ «ПриватБанк» Осовалюк М.О. уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила задовольнити уточнений позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з урахуванням його позиції, викладеної у запереченнях та відзиві на позовну заяву. Представник відповідача - адвокат Алфьорова О.А. у судовому засіданні підтримала позицію відповідача та пояснила, що [PERSON] підписував лише анкету-заяву, додаткової угоди відповідач не підписував та не надавав заяви про продовження дії картки, тому проценти мали нараховуватись лише до закінчення дії картки і не більше. Таким чином, термін дії кредитного договору та строк повернення заборгованості за кредитом та відсотками становить до 22 серпня 2013 року. Отже, позовні вимоги Банку є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню за спливом строку позовної давності. Тому у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 серпня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав із [PERSON] договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку та довідки про умови кредитування, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився і погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Проте у письмових запереченнях на позов [PERSON] вказував, що він підписав анкету-заяву від 22 серпня 2011 року. Однак при підписанні заяви позичальника він не був ознайомлений з цими документами та не підписував будь-яких Умов, Правил чи Тарифів, а тому згоди на встановлення банком умов та правил надання кредиту не давав; представлені банком документи не можуть підтвердити факт існування боргу, оскільки ці документи не є первинними бухгалтерськими документами. Доводи відповідача про відсутність договірних відносин з банком спростовуються матеріалами справи. На підтвердження своїх вимог до [PERSON] в частині стягнення заборгованості по процентам позивач надав суду першої інстанції анкету-заяву від 22 серпня 2011 року, з якої вбачається, що боржник приєднався до Тарифів банку, довідку про умови кредитування з підписом відповідача, розрахунок заборгованості, виписку про рух коштів по рахунку відповідача за період з 22 серпня 2019 року по 31 грудня 2019 року, довідку про строк дії кредитних карток. Доводи відповідача [PERSON] про те, що представлені позивачем докази у вигляді розрахунку заборгованості та виписки по рахунку не є тими первинними бухгалтерськими документами, які дають право стверджувати про існування кредитного договору та відповідальності за порушення умов його виконання, суд вважає безпідставними. Таким чином, судом встановлено, що саме при укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов`язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договорів. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з Правилами користування платіжною карткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на платіжній картці. За користування Кредитом Банк нараховує відсотки у розмірі встановленими Тарифами Банку, із розрахунку 365/366 календарних днів на рік. За змістом Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Строк дії картки вказаний на картці (місяць, рік). Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів. Таким чином, АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а відповідач, в свою чергу порушив свої зобов`язання перед банком. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням визнається право відношенням, на підставі якого одна сторона боржник зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майна, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші право чини відповідно до ст.11 ЦК України. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У разі порушення зобов`язань відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора зобов`язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов`язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Згідно до ч.1. ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до кредитного договору відповідач зобов`язався виконувати погашення кредиту в порядку та строки відповідно до договору. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом користування кредитними коштами є виписка по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мінюсту від 12 квітня 2012 року № 578/5. Згідноз п.5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим Постановою НБУ від 18 червня 2003 № 254, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2003 року за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованогоп ервинного документа (паперового або електронного) (п.5.1. цього Положення). Розмір заборгованості за тілом кредиту підтверджений виписками по особовим рахункам, в яких міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитними договорами за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором. Як вбачається з виписки по рахунку, відповідач після отримання карти активно користувався кредитнимти коштами: неодноразово здійснював операції як щодо знятття готівки з карткового рахунку, розраховувався за придбані товари, так і частково погашав заборгованість по кредиту. Разом з тим, з поданих до суду заперечень відповідача [PERSON] , вбачається, що свої вимоги про погашення заборгованості позивач пред`явив до нього за межами строку позовної давності і тому, вирішуючи спір відповідач просив застосувати строки позовної давності до вимог АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц (провадження 14-96цс18) зазначено, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). З наведеного вбачається, що суд застосовує позовну давність у тих випадках, коли є підстави для задоволення позовних вимог, проте позивачем було пропущено передбачений законом строк позовної давності. Судом встановлено, що кредитний договір було укладено 22 серпня 2011 року і відповідач отримав першу кредитну картку № [NUMBER] . Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] отримав дві кредитні картки № [NUMBER] та № [NUMBER] строк дії останньої визначено по серпень 2016 року; останній платіж в рахунок виконання умов кредитного договору в межах первісно заявлених позовних вимог [PERSON] здійснив 19 червня 2015 року на суму 300, 00 гривень, Оскільки загальний строк позовної давності для захисту порушеного права встановлений у три роки, а позов до суду АТ КБ «ПриватБанк» первісно подано 04 травня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності, то це свідчить про те, що позивач не пропустив строки звернення до суду. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем в порядку уточнення позовних вимог, вбачається, що відповідач [PERSON] має загальну заборгованість, яка утворилася за кредитним договором від 22.08.2011 року у сумі 183897, 12 гривень, з яких: 2971,52 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 180925, 60 гривень - проценти за користування кредитними коштами. З огляду на наведе, суд вважає доведеними та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 2971,52 гривень, що становить заборгованість за тілом кредиту. Щодо стягнення нарахованих процентів суд прийшов до наступного висновку. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разу укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з заяви - анкети [PERSON] про видачу кредиту, а також підписаної ним довідки про умови кредитування, позичальник погодився з Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді і який підписав без застережень. За таких обставин, позивачем надані підтвердження про запропоновані відповідачу умови оплати процентів за користування кредитним коштами, а тому документи, які наявні в матеріалах даної справи та містять підпис відповідача, можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22.08.2011 року шляхом підписання заяви- анкети та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна». З наданого позивачем розрахунку вбачається, що по 01.12.2012 року включно нарахування відсотків здійснювалось відповідно до Тарифів, що діяли, з 22.08.2011 року, щомісячна процентна ставка складала 36.00 відсотків на рік; з 01.01.2013 року, щомісячна процентна ставка складала 30,00 відсотків, з 01.09.2014 року - 34,8 відсотків, з 01.04.2015 року - 43, 20 відсотків на рік (згідно розрахунку позивача та даних з офіційного веб-сайту АТ КБ «ПриватБанк»). Згідно з п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком. Відповідно до анкети-заяви, особа, яка її підписала, зобов`язана виконувати умови і правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті АТ КБ «ПриватБанк». З наявної в матеріалах справи анкеті-заявці про приєднання до умов та правил надання банківських послуг убачається, що сторонами обумовлено проценту ставку за користуванням кредитом 36,00 % річних на залишок заборгованості. Після підвищення обумовленої сторонами відсоткової ставки, відповідач активно користувався зазначеною карткою, про що свідчать операції про зняття грошових коштів та погашення заборгованості. Таким чином, суд вважає, що відповідач шляхом активного користування кредитною карткою, внесенням коштів на неї, погодився із підвищеною відсотковою ставкою за цим кредитним договором. Крім того, статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повергнення позики. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно із умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, кредит надавався відповідачу з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто, як вбачається з наданої позивачем довідки, по серпень 2016 року, тобто по 31 серпня 2016 року. Нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору, тобто за період з 01 вересня 2016 року по 30 квітня 2019 року, суд вважає неправомірним, оскільки вони нараховані після спливу визначеного договором строку кредитування. Таким чином, на користь позивача з відповідача належить стягнути заборгованість в сумі 12 662, 56 гривень, а саме: 2 971, 52 гривень заборгованості за кредитом; та 9691, 04 гривень - заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 22 серпня 2011 року по 31 серпня 2016 року, тобто в межах строку дії кредитного договору. Зокрема, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» із відповідача [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати по справі пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 189,94 гривень судового збору ( (2758,46 х 12662, 56) / 183897,12).

Outcome: partial