Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

06.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. При цьому просив виділити йому у власність: бойлер електричний вартістю 950 грн.; ванну вартістю 500 грн.; телевізор «Самсунг» вартістю - 2000 грн.; газово-електричну плиту «Беко» вартістю 3000 грн.; холодильник «Дніпр» вартістю -3000 грн.; два полірованих стола вартістю по 300 грн. кожен на загальну суму 600 грн.; два паласи розміром 3м х 2м вартістю 600 грн.; труби металеві в кількості 7 штук довжиною по 10 метрів на суму 1400 грн.; сітку рабицю 10 рулонів на суму 1700 грн.; насіння соняшникове 250 кг на суму 2000 грн.; два інкубатори вартістю по 500 грн. на суму 1000 грн.; обігрівач електричний вартістю 300 грн.; електромясорубку вартістю 600 грн.; паяльну лампу вартістю 150 грн., а всього майна на 18100 грн. Виділити у власність відповідачці: шифер б/у в кількості 87 листів на суму 1740 грн.; пральну машину автомат «Беко» вартістю 3200 грн.; морозильну камеру вартістю - 4300 грн.; пилосос вартістю - 400 грн.; деревяне ліжко вартістю 300 грн.; стільці в кількості 5 штук на суму 250 грн.; два деревяних пенала на суму 200 грн.; труби металеві в кількості 50 штук довжиною по 2 м на суму 2000 грн.; огорожу із металевих секцій кількістю 8 штук довжиною по 2 метри на суму 1200 грн.; вугілля 1 тонна на суму 2000 грн.; два мішки цукру на суму 1000 грн.; борошно 1,5 мішка на суму 375 грн.; дошку обрізну 1 куб. метр на суму 1500 грн.; ємність для води металеву на 320 л на суму 200 грн., а всього майна на 18365 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 06.12.2008 року, який було розірвано 11.06.2013 року. Дітей від шлюбу не було. За період шлюбу було придбано вищевказане майно на загальну суму 36465 грн. Після припинення 11.06.2013 року шлюбних відносин позивач запропонував відповідачці добровільно розподілити майно, але все майно вона забрала і ділити його не бажає. В звязку з чим він змушений звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали повністю і просили його задовольнити. В судове засідання відповідач не зявилась, а її представник [PERSON] позов не визнала у просила в його задоволенні відмовити, так як хоча сторони дійсно перебували у шлюбі з 06.12.2008 року по 11.06.2013 року, але сторонами не було придбано все майно, яке вказує позивач, і у відповідачки воно відсутнє. Більш того, ніяких доказів як придбання так і того, що все спірне майно знаходиться у відповідачки [PERSON] не надав. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Ст. 69 ч.1 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ст. 70 ч.ч. 1, 3 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Ст. 71 ч.ч. 1, 2 СК України передбачає, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя якщо інше не передбачене домовленістю між ними. Із копій свідоцтва про шлюб ( а.с.6) та рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.06.2013 року ( а.с.7) видно, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.12.2008 року і після реєстрації останній присвоєно прізвище «Ступаченко», а вказаним рішенням суду шлюб між ними розірвано і [PERSON] залишено прізвище «Ступаченко». [PERSON] вказує, що в період шлюбу ним разом з відповідачкою було придбано наступне спільне майно, яке підлягає розподілу, а саме: бойлер електричний вартістю 950 грн.; ванну вартістю 500 грн.; пральну машину автомат «Беко» вартістю 3200 грн.; телевізор «Самсунг» вартістю - 2000 грн.; морозильну камеру вартістю - 4300 грн.; газово-електричну плиту «Беко» вартістю 3000 грн.; холодильник «Дніпр» вартістю -3000 грн.; пилосос вартістю - 400 грн.; деревяне ліжко вартістю 300 грн.; 2 полірованих стола вартістю по 300 грн. кожен на загальну суму 600 грн.; 2 паласи розміром 3м х 2м вартістю 600 грн.; стільці в кількості 5 штук на суму 250 грн.; 2 деревяних пенала на суму 200 грн.; труби металеві в кількості 50 штук довжиною по 2 м на суму 2000 грн.; труби металеві в кількості 7 штук довжиною по 10 метрів на суму 1400 грн.; огорожу із металевих секцій кількістю 8 штук довжиною по 2 метри на суму 1200 грн.; шифер б/у в кількості 87 листів на суму 1740 грн.; 1 тонну вугілля на суму 2000 грн.; 10 рулонів сітки-рабиці на суму 1700 грн.; 250 кг насіння соняшника на суму 2000 грн.; 2 мішки цукру на суму 1000 грн.; 1,5 мішка борошна на суму 375 грн.; 2 інкубатори вартістю по 500 грн. на суму 1000 грн.; 1 куб. метр дошки обрізної на суму 1500 грн.; ємність для води металеву на 320 л на суму 200 грн., обігрівач електричний вартістю 300 грн.; електромясорубку вартістю 600 грн.; паяльну лампу вартістю 150 грн., а всього майна на суму 36465 грн. Наявність, кількість, вартість спільного майна подружжя та те, що воно знаходиться у відповідачки, позивач обґрунтовує копіями постанов про закриття кримінального провадження Первомайського МВ УМВС України в Миколаївській області від 31.03.2014 року (а.с.11) та від 21.10.2014 року (а.с.10). Також на підтвердження спільного майна подружжя ним надано акт огляду майна складеного в 2013 року (а.с.30), копію акту складеного 20.05.2014 року (а.с.4), а також технічні паспорти та інструкції з експлуатації на побутову техніку (а.с.31-42). Із вищевказаних актів не видно, щоб вони складались з участю [PERSON], із постанов про закриття кримінального провадження також не видно яке саме спірне майно та що воно знаходиться саме у відповідачки. Вищевказані акти складені без участі Також позовні вимоги були підтверджені в судовому засіданні допитаною в якості свідка донькою позивача від першого шлюбу [PERSON], яку суд вважає зацікавленою в результаті розгляду даної справи, а тому необєктивною. В судовому засіданні заперечення відповідачки підтвердили допитані в якості свідків її знайомі: [PERSON] та [PERSON], які категорично заперечували що [PERSON] забрала собі спільно нажите майно подружжя, а саме побутову техніку, меблі та інше рухоме майно. Ст.ст.10 ч.3, 60ч.1 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. Ст. 60 ч.4 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Ст. 184 ч.1 ЦК України передбачає, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Таким чином для визначення речей зазначених [PERSON] у позовній заяві спільним майном подружжя та можливості його поділу, ним повинен бути доведений факт придбання конкретних речей в період шлюбу, їх вартість на час розгляду справи та наявність цього майна на момент поділу. Між тим позивачем не надано доказів на підтвердження придбання вказаного ним в позові майна в період шлюбу та його наявності у сторін або у третіх осіб. Наполягаючи на розподілі побутової техніки та предметів побутового призначення [PERSON] не вказав при цьому індивідуальні ознаки кожної речі, рік придбання, за якою ціною придбалися, зокрема, не зазначив марку, модель, індивідуальний номер побутової техніки, не вказав індивідуальні ознаки меблів та інших речей для можливості їх ідентифікації. На підставі викладеного, суд знаходить що позивач не довів в судовому засіданні свої позовні вимоги, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed