Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

04 січня 2019 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк» із заявою № б/н від 18.06.2007 року з метою отримання кредиту у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] своїм підписом у вказаній заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява без номеру від 18.06.2007 року згідно якої він отримав кредит у розмірі 1800,00 грн. разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» Договір. При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк». У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору позивач просив стягнути із [PERSON] заборгованість в сумі 46 742,05 грн., яка станом на 30.11.2017 року складається із : 1690,91 грн. - заборгованість за кредитом; 39189.14 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 3160,00 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2202,00 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.37). У встановлений судом строк представником відповідача, адвокатом Акрітовим К.К. було подано відзив у якому він заперечив позовні вимоги в повному обсязі. Вказав що відповідач карткою не користувався, карткою користувалася інша особа. Зазначив, що [PERSON] не підписував Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, а тому і відсутні підстави стверджувати, що вони були погоджені з боржником. Окрім того, вказані документи викладені російською мовою, якою [PERSON] не володіє. Вказував на недобросовісність позивача при пред`явлені позову (а.с.42-45). Представником позивача було подав відповідь на відзив, в якій він заперечив доводи представника відповідача, вказав на належну форму правочину. Вважає, що боржник своїм волевиявленням приєднався до запропонованих банком умов. Зазначив, що держатель картки самостійно несе ризик збитків у зв`язку з розголошенням конфіденційної інформації та передачі картки стороннім особам (а.с.53-56). У встановлений судом строк, представником відповідача було подано заперечення, в якому вказано ним було вказано на пропуск позивачем строку на подання відповіді на відзив (а.с.72-73). Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.05.2018 року зупинено провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача - [PERSON] , до моменту залучення його правонаступника (а.с.98). За результатами повторного автоматизованого розподілу головуючим суддею у справі було визначеного суддю Городівського О.А. (а.с.107). Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.12.2018 року провадження у справі відновлено. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області залучено в якості відповідачів, правонаступників [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] (а.с.153-154). В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.3, зворот,22). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, їх представник, адвокат Акрітов К.К. в судовому засіданні прохав у задоволенні позову відмовити з підстав, вказаних у відзиві. Заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що відповідно до Заяви позичальника № PLXRRX09840530 від 18.06.2007 року [PERSON] , звернувся до Банку з метою надання строкового кредиту у сумі 910 грн. 80 ком. терміном на 12 місяців, строком з 18.06.2007 по 18.06.2008 включно, з умовами сплати за користування Кредитом у розмірі 01,00% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Для проведення розрахунків по договору [PERSON] було видано кредитну картку № [NUMBER] , про що свідчить особистий підпис боржника у відповідній графі (а.с.7, зворот). За змістом статті 1054 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин за кредитним договором банк або інша фінансова установа кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Внаслідок неналежного виконання зобов`язання по кредитному договору [PERSON] було нараховано заборгованість у сумі 46 742,05 грн., яка станом на 30.11.2017 року складається із : 1690,91 грн. - заборгованість за кредитом; 39189.14 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 3160,00 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2202,00 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджено відповідним розрахунком (а.с.4-6). На підтвердження позовних вимог позивачем було долучено копію Умов та правил надання банківських послуг в якій міститься положення про права та обов`язки сторін, відповідальність сторін у разі порушення своїх зобов`язань по договору (зокрема умови стягнення пені та штрафів) та умови пролонгації. (а.с.8-13). Вказана копія не містить власноручного підпису боржника. Надаючи оцінку даним доказам, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду наведену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. За результатами касаційного перегляду рішень у даній справі, Велика Палата дійшла висновку, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. А наявні в матеріалах справи докази, зокрема копія Умов та правил надання банківських послуг не містять підтвердження, що саме дана редакція була погодження боржником при укладенні кредитного договору, а також те, що вказані документи на момент отримання Боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Таким чином, суд не вважає, що Умови та правила надання банківських послуг є належним доказом погодження умов кредитування, про які вказує позивач у позовній заяві. Тому суд не вбачає і правових підстав, для застосування до виниклих правовідносин положень Умов та правил надання банківських послуг, що регулюють права та обов`язки сторін, відповідальність сторін у разі порушення своїх зобов`язань по договору (зокрема умови стягнення пені та штрафів) та умови пролонгації. Отже у задоволенні позовної вимоги про стягнення суми пені та штрафів необхідно відмовити у повному обсязі. Під час розгляду справи, встановлено, що у Заяві про надання кредиту № PLXRRX09840530 від 18.06.2007 року сторонами було погоджено суму кредиту, визначено проценту ставку та строк кредитування. При вирішенні позову у даній частині, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду наведеної у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. За результатами касаційного перегляду рішень у даній справі, Велика Палата дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що сторонами було погоджено строк кредитування з 18.06.2007 року по 18.06.2008 року. Таким чином, на переконання суду, АТ КБ ПриватБанк з 19.06.2008 втратив право нараховувати боржнику відсотки передбачені заявою, у зв`язку зі спливом строку кредитування. З розрахунку вбачається, що відсотки почали нараховуватися вже поза межами строку кредитування, а тому у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. В той же час, відповідачами не спростовано отримання [PERSON] суми кредиту. Суд погоджується, з доводами представника позивача, з приводу того, що держатель картки самостійно несе ризик збитків у зв`язку з розголошенням конфіденційної інформації та передачі картки стороннім особам, без своєчасного повідомлення банку про даний факт. Тому використання за згодою боржника кредитної картки сторонньою особою не може слугувати підставою для звільнення боржника від обов`язку повернути суму кредиту. З огляду на вищенаведене, позовна вимога про стягнення основної суми боргу грнутується на законі, а тому підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимогна підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved