Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

05 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 20000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в квітні 2017 року домовився з відповідачем про продаж за 60000 грн. житлового будинку по вул. Гребінки, 8 в с. Мала Бузова Шишацького району Полтавської області, що належав батьку позивача та його померлій матері, спадщина після смерті якої ще не була переоформлена, а отже на вказаний момент були відсутні правовстановлюючі документи на будинок. З дозволу відповідача позивач разом з членами своєї сімї вселився до даного житлового будинку та під розписку від 30 квітня 2017 року сплатив відповідачу 20000 грн., домовившись, що договір купівлі-продажу будинку буде укладено найближчим часом. Незважаючи на неодноразові нагадування з боку позивача відповідач ухилявся від укладання договору купівлі-продажу будинку, а в газеті «Сільське життя» № 28 від 14 липня 2017 року прочитав оголошення про продаж даного будинку. 24 липня 2017 року позивач отримав від відповідача письмове попередження про необхідність негайного виселення з будинку. При цьому він відмовився повернути позивачу 20000 грн., оскільки вони є завдатком, який згідно ст. 571 ЦК України не повертається. Вважаючи дії відповідача незаконними позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Позивачем та його представником наданні пояснення, аналогічні доводам позовної заяви. Відповідач проти позову усно та письмово заперечував посилаючись на те, що зазначена позивачем сума 20000 грн. поверненню не підлягає оскільки придбати будинок відмовився саме позивач. В подальшому висловив іншу правову позицію, що зможе виплатити залишок авансу після того як судом з позивача будуть стягнуті понесені відповідачем витрати по погашенню виниклої заборгованості з комунальних платежів, приведення будинку у належний стан, стягнення моральної шкоди. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши в судовому засіданні дослідивши та оцінивши наявні письмові докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 99440851 від 05.10.2017 [PERSON] належить 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по вул. Гребінки, 8 в с. Мала Бузова Шишацького району Полтавської області, інша 1/3 частина вказаного будинку належить [PERSON]. Реєстрація права власності проведена 07.08.2017 року. Відомості про земельну ділянку на якій розміщено житловий будинок в реєстрі відсутні (а.с.18-19). 25 квітня 2017 року [PERSON] на імя [PERSON] видана довіреність на підготовку та продаж належну останньому частки у житловому будинку по вул. Гребінки, 8 в с. Мала Бузова Шишацького району Полтавської області (а.с. 36). При цьому іншим співвласником будинку [PERSON] довіреність на представлення його інтересів в тому числі щодо даного будинку [PERSON] не видавалась, а була видана 01 березня 2017 року дружині останнього [PERSON] (а.с.13). З пояснень обох сторін встановлено, що в квітні 2017 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], який діяв від імені співвласників вищевказаного будинку домовились про продаж вказаного житлового будинку та земельної ділянки на якій його розміщено площею 0,25 га, разом з земельною ділянкою для ведення підсобного господарства площею 1га за 60000 грн. В звязку з даною домовленістю 30 квітня 2017 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] у присутності свідка [PERSON] 20000 грн. під письмову розписку в якій вказані кошти іменовані завдатком. При цьому в розписці зазначено, що якщо [PERSON] передумає продавати будинок [PERSON] то він зобовязується повернути завдаток в повному обсязі (а.с.8). Вказаний факт сторонами не оспорюєтся та з їх пояснень вбачається, що решту грошей покупець повинен був передати при нотаріальному посвідченні договору купівліпродажу будинку. При цьому жодних договорів, щодо вказаного обєкту нерухомості, зокрема договорів купівлі-продажу, завдатку чи попереднього договору, сторони між собою в письмовій формі не укладали, а характер їх взаємовідносин з приводу даного будинку зводився до усних побутових домовленостей. З дозволу [PERSON], якого позивач вважав повноправним представником власників будинку, сімя позивача вселилась у даний будинок та почала там проживати. При цьому після отримання грошових коштів в сумі 20000 грн. [PERSON] передав [PERSON] декілька комплектів ключів від будинку. Як вбачається з пояснень сторін вони не досягли згоди щодо укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі продажу даного будинку. При цьому позивач зазначає, що причиною його відмови купувати спірний будинок стало зволікання відповідача та його родичів з реєстрацією права власності на вказаний обєкт нерухомості та відсутність документів, щодо приватизації відчужуваних разом з будинком земельних ділянок, а відповідач зазначає, що позивач відмовився від купівлі спірного будинку оскільки отримав більш кращу пропозицію від іншого продавця. Про обґрунтованість доводів позивача свідчить той факт, що право власності на вказаний будинок було зареєстровано лише 07.08.2017 року, а відомості про реєстрацію права власності на земельні ділянки за адресою знаходження будинку в реєстрі речових прав взагалі відсутні (а.с. 18-19). В районній газеті «Сільське життя» від 14 липня 2017 року № 28 було розміщено оголошення про продаж будинку в с. Мала Бузова (а.с.8). Подзвонивши по вказаному у оголошенні телефонному номеру позивач дізнався про продаж будинку який він мав намір придбати, в звязку з чим остаточно передумав придбавати вказаний будинок та вирішив повернути сплачений аванс. Для повернення авансу він в липні 2017 року звернувся до [PERSON] але отримав відмову мотивовану тим, що сплачені грошові кошти в сумі 20000 грн. є завдатком та поверненню не підлягають. 24 липня 2017 року позивач отримав він імені [PERSON], але за підписом [PERSON] пропозицію про вирішення спірних питань в досудовому порядку. У вказаній пропозиції [PERSON], посилаючись на вимоги ст. 570-571 ЦК України, відмовив у поверненні позивачу 20000 грн., які були сплачені в якості завдатку в звязку з відмовою позивача від укладання договору купівлі-продажу, а також вимагав від позивача виселення зі спірного будинку в термін до 01 серпня 2017 року. У разі незгоди позивача з відмовою у поверненні завдатку йому пропонувалось вирішити спірне питання в судовому порядку (а.с.9). З пояснень сторін вбачається, що спірний житловий будинок був звільнений позивачем та членами його сімї 02 серпня 2017 року. При цьому з пояснень відповідача вбачається, що будинок був повернутий позивачем у незадовільному стані, зокрема погіршився стан внутрішнього ремонту, була захаращена присадибна земельна ділянка. Крім того утворились борги за користування житлово-комунальними послугами, які відповідач був вимушений погашати за власний кошт, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.25-29). В звязку з цим відповідач висловив позицію, що суд повинен стягнути з позивача на користь відповідача наявну заборгованість за житлово-комунальними послугами, витрати на приведення будинку у належний стан (розмір не визначено) та моральну шкоду (розмір не визначено), а вже потім вирішувати питання про стягнення залишку завдатку сплаченого за даний будинок. З даними вимогами суд погодитись не може та їх не розглядає оскільки з відповідними позовними вимогами до [PERSON] [PERSON] на час розгляду справи не звертався. В той же час відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог. В той же час суд констатує, що відповідач [PERSON] не позбавлений в подальшому права звернутись до суду із позовом до [PERSON] про стягнення вищевказаних витрат (шкоди). Надаючи ж оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного. Як слідує зі змісту ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими є договори та інші правочини; створенням літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; в завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Основними видами зобовязань є договірні зобовязання тобто такі, що виникають на підставі договорів. Як встановлено ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частинами 1-2 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як слідує зі змісту ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. З аналізу вказаних правових норм випливає, що всі договори (договір купівлі-продажу, попередній договір) щодо обєкту нерухомості, а саме житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: Полтавська область, Шишацький район, с. Мала Бузова, вул. Гребінки, 8 між сторонами, в разі досягнення ними згоди щодо істотних умов договору, повинні бути укладені в письмовій формі з обовязковим подальшим нотаріальним посвідченням. В той же час судом встановлено, що у вказаній формі зазначені договори між сторонами укладені не були. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до вимог абз. 2 ч.1 ст. 360-7 ЦПК висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Так, у своїй Постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс13 у подібних правовідносинах Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Таким чином, зважаючи на відсутність між сторонами даного цивільного спору будь-яких зобовязань, які б виникали на підставі договору купівлі-продажу будинку, або навіть попереднього договору, в силу того, що відповідні договори між сторонами не укладались, суд приходить до висновку про те, що передана 30 квітня 2017 року позивачем відповідачу сума в розмірі 20000 грн. не є завдатком, як засобом забезпечення зобовязання в розумінні ст.ст. 546, 570 ЦК України, а являється авансом, тобто сплаченою покупцем (позивачем) частиною обумовленої сторонами суми вартості будинку, яка підтверджує реальність намірів покупця. В наслідок цього вказана сума підлягає поверненню особі яка її внесла (в даному випадку позивачу) у разі відмови від укладання договору купівлі-продажу будинку будь-якою стороною. Таким чином позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають повному задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та повністю покладає їх на відповідача. Судові витрати по справі становлять 640 грн. сплаченого позивачем судового збору (а.с.2) та 1000,00 грн. за надання правової допомоги адвокатом (а.с. 14). Враховуючи час протягом якого адвокат приймав участь у судовому розгляді, суд вважає, що вказані витрати на правову допомогу, що підлягають компенсації не перевищують граничних норм, встановлених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved