overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

04 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1976 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.11.2014р. о 15 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.11.2014р. о 15 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош С.О. лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що напружений, негативістичний, агресивний, кричить, погрожує расправою, підозрілий, до чогось прислухається. Знаходиться в стані психомоторного збудження. Кричить, що не бажає жити. Злобно висловлюється на адресу оточуючих. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, галюцинаційно-парноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

04 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.11.2014р. о 09 год. 05 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.11.2014р. о 09 год. 05 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «Магдалинівська ЦРЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора розгублена, метушлива. Пам'ять та інтелект знижені. Виказує маячні ідеї відношення, збитку, впливу. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - маячний розлад органічного походження. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

04 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.11.2014 р. о 18 год. 51 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.11.2014 р. о 18 год. 51 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, збентежена, відчуває слухові обмани сприйняття. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія параноїдна. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

04 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.11.2014р. о 16 год. 48 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.11.2014р. о 16 год. 48 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Безкоровайної лікарні КЗ «ДСПЦ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий дезорієнтован в оточенні. У хворого психомоторне збудження, збуджений, інструкції не виконує. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - маячні ідеї збитку. Зорові обмани сприйняття. Судинна деменція з психотичними включеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

04 листопада 2014 року по даній справі Житомирським районним судом було ухвалено рішення, яким позов [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, тобто стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» на користь [PERSON] 2320 грн. 85 коп. на відшкодування майнової шкоди та 12 грн. 30 коп. на відшкодування моральної шкоди, стягнуто з ТОВ «Акріс-Логістик» на користь [PERSON] 175 грн. майнової шкоди, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» на користь [PERSON] 3875 грн. на відшкодування майнової шкоди та стягнуто з ТОВ «Акріс-Логістик» на користь [PERSON] 325 грн. майнової шкоди. 23 грудня 2014 року представник позивачів звернувся до суду з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення, оскільки під час ухвалення вищевказаного рішення суд не вирішив питання про стягнення з відповідачів сплаченого позивачами судового збору в сумі 458 грн. 80 коп. В судове засідання сторони не з'явились, однак їх присутність не є обов'язковою, тому суд розглянув справу без їх участі. Оглянувши матеріали цивільної справи №278/5585/13-ц, суд вважає, що у даній справі необхідно ухвалити додаткове рішення з наступних підстав. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Отже, враховуючи те, що судом під час ухвалення вищевказаного рішення від 04.11.2014 року не було вирішено питання про судові витрати позивачів, суд вважає, що необхідно ухвалити додаткове рішення з підстав, на які посилається представник позивачів, тобто суд у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідачів на користь позивачів сплачений ними судовий збір в загальній сумі 458,80 грн. (а.с. 3, 4) пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

04 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 1990 року. Шлюб зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану міста Маріуполя, про що вчинено актовий запис № 935. Від шлюбу дітей не мають. З відповідачкою проживали однією сім'єю до 2008 року, після чого стали проживати різними сім'ями, вести господарство окремо. Шлюбні відносини припинені через втрату взаємного порозуміння. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Спір про поділ сумісного майна подружжя між ними відсутній. Позивач у судове засідання не прибув, надіславши заву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, надіславши заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності у зв'язку з виїздом за межі міста Маріуполя. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 1990 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 28 грудня 1990 року відділом ЗАГС Приморського райвиконкому міста Маріуполя, актовий запис № 935. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, прийшов до висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідачка проти цього не заперечує. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачці залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

04 листопада 2014 року позивач, [PERSON], звернулась до Київського районного суду м.Полтави із позовними вимогами про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. При звернення до суду із позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 158 грн., визначивши ціну позову 15750 грн., тоді як мінімальна сума судового збору за позовними вимогами майнового характеру визначена 243 грн. 60 коп., отже позивач не доплатила судовий збір у розмірі 85 грн. 60 коп. Статтею 220 ЦПК України передбачено: 1. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:4) судом не вирішено питання про судові витрати. Ухвалюючи рішення по справі суд не вирішив питання про судові витрати, а саме не стягнув з позивача на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 85 грн. 60 коп. Відповідно до вимог ч. 3 ст.. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Враховуючи вимоги ч.3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу у відсутність сторін, що не з»явились. Оскільки позивачем при зверненні до суду із вищевказаною позовною заявою недоплачений судовий збір у розмірі 85 грн. 60 коп. він підлягає стягненню з позивача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

04 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2011 року. Від шлюбу мають дитину [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з листопада 2014 року через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, та різні погляди на сімейне життя та обов'язки подружжя. Відповідач вживає спиртні напої, після чого в сім'ї виникають сварки та суперечки. Подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Позивачка у судове засідання не прибула, надіславши заву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна. Проти вирішення справи в заочному порядку не заперечує. Після розірвання шлюбу просить залишити її прізвище без змін. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. За таких обставин суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 26 листопада 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 233. Судом також встановлено, що сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, прийшов до висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач, не бажаючи приймати участь у справі та реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, тим самим не оспорює наявних підстав для розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

04 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в 2005 році зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Від сумісного проживання мають доньку [PERSON], [INFO]. З вересня 2012 року сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, проживають окремо. Їх сімейне життя не склалося через постійні сварки, які доходили до бійок. Спору майнового характеру між ними немає. Позивач прийшла до впевненості, що їх сім'я з відповідачем розпалася остаточно та примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду надіслала заяву з проханням слухати справу за її відсутності та просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши прізвище, обране нею під час реєстрації шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та просив задовольнити позов. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого виконкомом Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, шлюб зареєстрований 04 грудня 2005 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №9. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.7). Сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, проживають окремо. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

04 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 07 грудня 2012 року у Донецькому міському відділі ДРАЦС Головного управління юстиції у Донецькій області, від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини сторони припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, з травня 2014 року сторони проживають окремо. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити (а.с.23). Відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, була повідомлена про день та час розгляду справи належним чином (а.с.21-22), тому суд має можливість розглянути справу у її відсутності та на підставі наявних документів - доказів винести заочне рішення по справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07 грудня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Донецькому міському відділі ДРАЦС Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1294, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Від спільного проживання сторони неповнолітніх дітей не мають. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. З травня 2014 року сторони мешкають окремо, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

04 листопада 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Сторони до суду не з'явились, але до початку розгляду справи, через канцелярію суду, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач в заяві позов підтримала, а відповідач позов визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбних відносинах з 02.02.2002 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження [NUMBER] та [NUMBER] (а.с. 5-6), які мешкають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, суд приймає до уваги проживання дітей сторін разом з матір'ю, перебування на її утриманні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову На підставі викладеного,

Outcome: approved