Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

07.06.2018 р. представник позивача звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати виконавчий напис від 16.11.2017 року зареєстрований в реєстрі за №20815 вчинений ПН КМНО Швець Р.О. щодо стягнення з позивача за кредитним договором з ПАТ КБ «Приватбанк» від 13.06.2005 року №HAG9RK00880044 - таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат 1154,45 грн. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. 13.06.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №HAG9RK00880044, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 2449,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 12.06.2007 року. В 2013 році ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з позивача заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 33198,75 грн., проте рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2013 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено у зв'язку зі спливом строків позовної давності. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18.12.2013 року. не зважаючи на наявність вказаного судового рішення, банк звернувся до ПН КМНО Швець Р.О. з метою вчинення виконавчого напису, на підставі чого було 16.11.2017 року видано оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса про стягнення з позивача на користь відповідача боргу в сумі 82005,79 грн. за кредитним договором №HAG9RK00880044, за яким було відкрито виконавче провадження постановою державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області. Позивач випадково дізнався про існування вказаного виконавчого провадження, оскільки постанови про відкриття виконавчого провадження не отримував. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження та самим виконавчим написом нотаріуса, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, оскільки заборгованість за кредитним договором №HAG9RK00880044 від 13.06.2005 року не є безспірною, та письмову вимогу про усунення порушень позивач не отримував. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання представник позивача не з'явився, повідомлений належним чином, надав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без участі позивача, та позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно. Від третьої особи ПН КМНО Швець Р.О. та представника третьої особи Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області надійшли до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та за наявними в справі доказами. 07.06.2018 року до суду надійшла вказана позовна заява та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 11.06.2018 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 11.06.2018 року за клопотанням представника позивача було забезпечено позовні вимоги за даною справою шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням №56189348, яке перебуває на примусовому виконанні у Київському ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 82005,79 грн. на підставі виконавчого напису, вчиненого 16.11.2017 року ПН КМНО Швець Р.О. за реєстр. №20815. Ухвалою суду від 16.08.2018 року було закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що 13.06.2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є відповідач, та позивачем було договір №HAG9RK00880044, відповідно до якого банк надав позичальнику строковий кредит на строк по 12.06.2007 року включно в розмірі 2449,10 грн. на купівлю ТНС (системний блок) зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 1,00% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою комісії щомісяця в період сплати в розмірі 1,45%. У зв'язку з невиконанням позивачем умов вказаного договору, відповідач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 33198,75 грн. за кредитним договором №HAG9RK00880044 від 13.06.2005 року та судового збору в розмірі 331,99 грн., проте рішенням Київського районного суду м. Харкові від 07.11.2013 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено, оскільки останній звернувся за межами 3-річного строку для звернення до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18.12.2013 року дане рішення було залишено без змін. 16 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №HAG9RK00880044 від 13.06.2005 року у розмірі 80205,79 грн. Строк, за який провадиться стягнення складав 4463 днів, а саме з 13.06.2005 року по 01.09.2017 року (а. с. 29). Вказаний виконавчий напис відповідачем було пред'явлено до Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, за яким було відкрито виконавче провадження ВП №56189348, та винесена постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Позивач дізнавшись про існування вказаного виконавчого напису нотаріуса через свого представника звернувся до Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, а після ознайомлення - до суду за захистом свого права. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вищезазначене свідчить про те, що нотаріусом не було дотримано часових обмежень давності заявленої стягувачем заборгованості. Наявна заборгованість також не є безспірною, оскільки рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2013 року, яке набуло чинності, було встановлено, що строк дії договору та строк повернення кредиту за договором №HAG9RK00880044 від 13.06.2005 року сплинули 12.06.2007 року, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині позовної вимоги про визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 820 грн. 05 коп., а в іншій частині про стягнення судових витрат відмовляє, оскільки позивачем не доведений розмір судових витрат в розмірі 1154 грн. 45 коп..

Outcome: partial