Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

06.08.2020 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва АТ КБ «ПриватБанк»), в якій позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 8\~301,58 грн. Свій позов [PERSON] обґрунтувала тим, що рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 23.03.2020 у цивільній справі №487/2083/19 її позов до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним задоволений, визнано недійсним кредитний договір №NKH3FA06360193 від 16.12.2016 з моменту укладення. Постановою Заводського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12.05.2020 виконавче провадження №48519337 закінчено, проте за період примусового виконання виконавчого напису №3702 від 20.07.2015 в рамках ВП №48519337 з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто 8\~301,58 грн, що підтверджується листом ДВС від 15.06.2020 за вих. №59676/107-36/12. У зв`язку з чим, 18.06.2020 року позивач звернулася до Відповідача з заявою про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, проте, до теперішнього часу Відповідач у добровільному порядку кошти позивачу не повернув, тому позивач була змушена звернутися до суду для захисту своїх порушених законних прав. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.08.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до підготовчого судового засідання. 24.11.2020 у справі закрито підготовче провадження та справу призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Дідух К.О., 23.03.2021 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача до суду не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, вказана ним причина повторної неявки визнається судом не поважною, відзив на позов не подав та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. На розгляді Заводського районного суду міста Миколаєва перебувала цивільна справа №487/2083/19 за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору №NKH3FA06360193 від 16.12.2016 недійсним. Розглядаючи справу №487/2083/19, суд встановив що [PERSON] 01.12.2001 документована Заводським РВ ММУ МВС України в Миколаївській області паспортом громадянина України серії [NUMBER] у зв`язку з втратою паспорта серії [NUMBER] виданого Заводським РВ ММУ МВС України в Миколаївській області від 21.10.1997, що підтверджується відповідним повідомленням Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області. Крім того, встановлено, що 16 грудня 2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та фізичною особою, яка представилась [PERSON] , було укладено кредитний договір №NKH3FA06360193. На виконання умов договору, відповідач надав фізичній особі, яка представилась [PERSON] кредит у розмірі 4873,00 грн. на наступні цілі: купівля ТНС, в обмін на її зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Особу заявника позичальника, було встановлено на підставі паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Заводським РВ ММУ МВС України в Миколаївській області 21 жовтня 1997 року. Також судом встановлено, що 20.07.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 3702 за кредитним договором від 06.12.2006, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів у сумі 97684,18 грн. 28.08.2015 державним виконавцем Герасименко К.Є., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження виконання зазначеного виконавчого напису. 16.01.2019 старшим державним виконавцем Шелетіною І.С. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] та направлено до ТОВ «Охоронна компанія «Альфа Безпека» для виконання. Після відрахування грошових коштів із заробітної плати позивача згідно постанови державного виконавця, позивачу стало відомо про стягнення з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору. За результатами розгляду цивільної справи №487/2083/19 ухвалено рішення від 23.03.2020, яким позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним задоволений, визнано недійсним кредитний договір №NKH3FA06360193 від 16.12.2016 з моменту укладення. Вказане рішення не було оскаржено та набрало законної сили. В подальшому, постановою Заводського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12.05.2020 виконавче провадження №48519337 закінчено, у зв`язку з визнанням кредитного договору недійсним. Згідно листа Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) від 15.06.2020 за вих. №59676/107-36/12 за період примусового виконання виконавчого напису №3702 від 20.07.2015 в рамках ВП №48519337 з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто 8\~301,58 грн (з яких: 6\~732,79 грн перераховано на рахунок стягувача, 1\~368,79 грн виконавчий збір та 200 грн витрати виконавчого провадження). 18.06.2020 року позивач звернулася до відповідача з заявою з проханням повернути безпідставно отримані грошові кошти, проте відповідач у добровільному порядку не повернув позивачеві отримані грошові кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Аналіз положень статті 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права тобто не є унормованими. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. З матеріалів справи, вбачається, що в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні ВП №48519337, відповідач набув утримані з заробітної плати позивача грошові кошти у розмірі 6\~732,79 гривень за виконавчим написом нотаріуса, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №NKH3FA06360193 від 16.12.2016, який судом визнано недійсним. Рішення на теперішній час набрало законної сили, не змінено та не скасовано. В подальшому було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Слід зазначити, що набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №552/6676/16-ц. Таким чином, правова підстава, на якій АТ КБ «ПриватБанк» набуло кошти від позивача у сумі 6\~732,79 грн, внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, відпала, оскільки рішенням суду кредитний договір на підставі, якого вчинено виконавчий напис визнано судом недійсним. Тому, суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. В свою чергу, суд вважає безпідставним стягнення з відповідача коштів виконавчого провадження, а саме виконавчого збору у сумі 1\~368,79 грн та 200 грн витрат виконавчого провадження, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (частини 2 та 4 статті 42 Закону 1404-VIII). На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. Отже, підставами для повернення стягнутого виконавчого збору є: 1) закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню; 2) визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з тим, що [PERSON] в супереч вищевказаним нормам, просить стягнути виконавчі витрати саме з АТ КБ «ПриватБанк», суд дійшов висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту до неналежного відповідача. За такого, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягнувши з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти у сумі 6\~732,79 грн, які перераховані відповідачу як стягувачу у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису №3702, що вчинений на підставі кредитного договору від 06.12.2006, який в свою чергу визнаний недійсним. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 681,91 грн.

Outcome: partial