Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

05 червня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому було ним уточнено до відповідача про визнання права власності на частини земельної ділянки, визнати частково недійсним державний акт на право приватної власності на землю, зобов'язання до вчинення дій. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що позивач [PERSON], є власником 1/4 частки земельної ділянки, що розташована у [ADDRESS], та належить йому на праві приватної спільної часткової власності згідно державного акту на право приватної власності на землю від 10.12.2002 року. Крім позивача співвласниками зазначеної земельної ділянки є [PERSON] (1/12 частки земельної ділянки), [PERSON] (4/12 частки земельної ділянки) та [PERSON] (4/12 частки земельної ділянки). Згідно рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року, за позивачем [PERSON] визнано право власності на 17/100 та 20/100 часток житлового будинку, розташованого на спірній земельній ділянці за адресою [ADDRESS], які належали [PERSON] та [PERSON], відтак, в силу дії ст. 120 ЗК України передбачено автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі відчуження будівлі або споруди, що розташована на земельній ділянці. В зв'язку з вищенаведеним змушений звернутися до суду з даним позовом, просить визнати право приватної власності на 4/12 та 1/12 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,0512 га, кадастровий номер 4610137500:06:005:0197, цільове призначення - обслуговування житлового будинку, які належали [PERSON] та [PERSON], за [PERSON], визнати частково недійсним державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3-4 № 774-а від 10.12.2002 року на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0512 га, кадастровий номер 4610137500:06:005:0197, цільове призначення - обслуговування житлового будинку в частині права власності на 4/12 та 1/12 частки у праві спільної часткової власності, які належали [PERSON] та [PERSON], зобов'язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції видати позивачу [PERSON] свідоцтво на право приватної власності на нерухоме майно, а саме на 5/12 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0512 га, кадастровий номер 4610137500:06:005:0197, цільове призначення - обслуговування житлового будинку. В судовому засіданні представник позивача уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, з мотивів, що викладені в поданому до суду позові. Представник відповідача Львівської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, в подальшому в судові засіданні не з'явилася з невідомих суду причин. Представник відповідача Відділу держкомагенства у м. Львові проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції в судовому засіданні у вирішенні спору поклався на рішення суду. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явивлися з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлено про дату та час розгляду справи в суді. Заслухавши пояснення сторін по справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ЛВ № 002254 від 10.12.2002 року позивач [PERSON], є власником 1/4 частки земельної ділянки, що розташована у [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної спільної часткової власності. Загальна площа земельної ділянки становить 0,0512 га. Цільовим призначенням даної земельної ділянки є обслуговування житлового будинку, який на ній знаходиться. Згідно витягу з Поземельної книги про земельну ділянку від 13.12.2012 року, окрім позивача співвласниками зазначеної земельної ділянки є [PERSON] (1/12 частки земельної ділянки), [PERSON] (4/12 частки земельної ділянки) та [PERSON] (4/12 частки земельної ділянки). Станом на 19.05.2008 року будинок [ADDRESS] був зареєстрований та належав на праві приватної спільної часткової власності за наступними особами: [PERSON] належало 17/100 частки, [PERSON] належало 18/100 частки. [PERSON] належало 20/100 частки та [PERSON] належало 45/100 частки житлового будинку, що підтверджується довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 4184 від 19.05.2008р., що долучена до матеріалів справи. Згідно рішення апеляційного суду Львівської області від 28.03.2011 року, за позивачем [PERSON] визнано право власності на 17/100 та 20/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], які належали [PERSON] та [PERSON] Рішення набрало законної сили. Таким чином, як вбачається з довідки № 1/5535 від 28.05.2013 року, виданої ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 року будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] - 20/100 частки, [PERSON] - 17/100 частки, [PERSON] - 18/100 частки та [PERSON] - 45/100 частки. Відповідно до п. 1 ст. 120 ЗК України, У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У підпункті «г» п. 18 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму ВСУ 19.03.2010 року № 2, про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, зазначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити зокрема з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України, Законом України від 27 квітня 2007 р. № 997-У - і згідно зі статтею 120 ЗК України. переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. № 1702-УІ. Таким чином, з переходом права власності на 17/100 та 20/100 часток житлового будинку, які належали [PERSON] та [PERSON] до позивача [PERSON], останній набув у власність їхні частки земельної ділянки, які відводяться для обслуговування будинку, а саме 4/12 та 1/12. Відповідно ст. 321 ЦК України гарантується непорушність права власності, а саме: право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved