Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

06 серпня 2015 року позивач ПАТ «Страхова компанія АХА страхування»звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову посилається на те, що 19.11.2012 року між позивачем та [PERSON] (Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 168573Га/12дп, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль Mitsubishi Colt д.р.н. АЕ 2315 ВЕ. 14 грудня 2012 року о 14:30 по н/п Красногвардійський, Дніпропетровський район, Дніпропетровська обл., вул. Тітова 36, сталося ДТП за участю Mitsubishi Colt д.р.н. АЕ 2315 ВЕ, яким керував водій [PERSON] та автомобіля Subaru Легасі д.р.н. АЕ 7766СХ, яким керував водій [PERSON] (він же власник автомобіля). Згідно Відомості № 9125502 про ДТП та постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2013 року, ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем п.10.11 ПДР України. 17 грудня 2012 року Страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 1.001.12.05141/VESKO36529 від 26.12.2012 року та умов Договору страхування № 168573Га/12дп, розмір страхового відшкодування становить 16549,20 грн., яке було сплачене позивачем. Згідно інформації з Відомості ДАІ № 9125502 цивільно-правову відповідальність відповідача на дату ДТП було застраховано у поліс № АЕ 1774395 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 03 вересня 2013 року позивачем було направлено заяву про виплату страхового відшкодування за полісом. Згідно листа-відповіді СТзДВ «Гарантія» поліс № АЕ 1774395 числиться як невикористаний. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача відшкодування шкоди в розмірі 16549,20 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, та задовольнити заявлені вимоги (а.с. ). Відповідач в судове засідання не зявився, суду причини неявки не повідомив, повідомлявся належним чином про дату судового засідання, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. 14 грудня 2012 року о 14-30 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по прилеглій території ТЦ «Аполло», розташованого на вул. Тітова у м. Дніпропетровську, в місці, де перетинаються траєкторії руху транспортних засобів, не надав дорогу автомобілю ДЕУ Ланос під керуванням водія [PERSON], котрий приближався до нього праворуч, після чого, втративши керування своїм автомобілем, скоїв наїзд на автомобілі, які було припарковано ліворуч, в тому числі автомобіль [PERSON] н/з [NUMBER] водій [PERSON], що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.10.11 Правил дорожнього руху України. ДТП сталася з вини відповідача [PERSON], що підтверджується постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2013 року по справі № 3-200-0172-13. 19 листопада 2012 року між позивачем та [PERSON] (Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 168573Га/12дп, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль Mitsubishi Colt д.р.н. АЕ 2315 ВЕ. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 1.001.12.05141/VESKO36529 від 26.12.2012 року та умов Договору страхування № 168573Га/12дп, розмір страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль Mitsubishi Colt д.р.н. АЕ 2315 ВЕ становить 16549,20 грн. Вказана сума була сплачена позивачем, що підтверджується копією платіжного доручення № ДП00017251 від 27.12.2012 року. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею\~\~22 Закону України\~\~«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що\~\~ у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зробленим навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі п. 1. ч. 1. ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З листа СТзДВ «Гарантія» від 30.12.2013 року вбачається, що поліс № АЕ 1774395, відповідно до якого, згідно з інформацією позивача, винна в ДТП особа застрахована в СТзДВ «Гарантія», числиться як невикористаний. Отже, відповідач має сплатити позивачу 16549,20 грн. суму страхового відшкодування в межах фактичних витрат позивача. Листом від 05.12.2013 року позивач звертався до відповідача з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування сплачена не була. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved