Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

07.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 14.05.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ширяївського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 33; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Рясинцева», а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше як 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття та допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося у звязку з різністю характерів та морально-етичними поглядами на життя. В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча вважає, що може надавати таку допомогу, оскільки є працездатним у звязку з чим вона була змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, вказавши, що підтримує лише вимоги про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 14.05.2014 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ширяївського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 33 (свідоцтво про шлюб серії І-ЖД № 208353 від 14.05.2014 року). Від даного шлюбу є неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, які проживають з матірю. Відповідно до матеріалів справи шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не велось. Основною причиною припинення сімейних відносин є відсутність спільних інтересів та різність характерів. Майновий спір у сторін відсутній. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно\~ст. 56 СК України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до\~ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони вирішили прізвища залишити без змін. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах.

Outcome: approved