Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

05.04.2017 року позивач звернулись до суду з позовною заявою до Новоград-Волинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме на гаражі № 1,2,3,4,5,6,7 за адресою: Житомирська область, м. Новоград-Волинський, вул. І.Франка, 29-а. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що після смерті батька [PERSON], який помер 01.10.2013 року, відкрилась спадщина, що складалась з будинку по вул. 1 Травня, 43 в м. Новоград-Волинський (далі Будинок). Спадкоємцями за законом є він, його брат [PERSON] та дружина батька [PERSON] Оскільки постійно проживав разом з батьком в Будинку, а після його смерті продовжував володіти та користуватись цим спадковим майном, думав, що фактично спадщину прийняв. У звязку з відсутністю у нього факту прийняття спадщини після смерті батька, позбавлений права на спадкування Будинку. На цих підставах, враховуючи, що можливості оформити спадщину іншим шляхом немає, позивачі просять суд визнати за ним право власності та встановити факт У судове засідання з'явився позивач та його представник, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково. Проти встановлення факту прийняття спадщини відповідач не заперечує. Для визнання права на частку в спадщині підстави відсутні, оскільки спір з цього питання відсутній. Третя особа позов підтримав. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. 01.10.2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ТП № 228475 від 18.02.2014 р. Його спадкоємцями за законом першої черги є позивач, відповідач та третя особа, що підтверджується свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З довідки, виданої комунальним підприємством «Новоград-Волинськжитлосервіс» від 10.09.2016 року, та копії будинкової книги від 18.01.1990 року слідує, що спадкодавець [PERSON] та його спадкоємці [PERSON] і [PERSON] на момент смерті [PERSON] були зареєстровані за адресою [INFO]. В судовому засіданні було оглянуто спадкову справу № 79/2014 і з довідки Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району від 03.10.2013 року вбачається, що померлий [PERSON] до дня своєї смерті проживав в [INFO] без реєстрації разом з дружиною [PERSON], відповідачкою по справі. Остання, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний термін, 02.04.2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] на банківський вклад з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією в філії Державного ощадного банку України. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.10.2015 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно п. 3 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Пленум) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. В п. 23 Пленуму зазначено, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач прийняв спадщину померлого батька, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, а тому його вимога про встановлення такого факту підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Главою 86 ЦК України а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат» (далі Закон), підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до\~ст. 67 Закону свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За ст. 49 Закону\~на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус\~\~або\~\~посадова\~\~особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в\~\~письмовій\~\~формі\~\~і роз'яснити\~\~порядок\~\~її\~\~оскарження. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ст. 50 Закону). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо у складі спадщини є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Пункт 23 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ зазначає про обов`язкову необхідність отримання позивачем відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину до звернення до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Необхідність відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування до звернення з позовом до суду обумовлена як необхідністю використання усіх засобів досудового врегулювання спадкового спору, так і тими обставинами, що нотаріус після заведення спадкової справи повинен отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстру прав власності на нерухоме майно та з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та обовязково зясувати наявність всіх спадкоємців і залучити їх до спадкової справи. За наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (Ухвала ВССУ від 22 липня 2015 року в справі N 6-1264св15). Позивач не надав суду докази на підтвердження того, що постановою нотаріуса йому відмовлено\~у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Будинок у звязку з відсутністю підтвердження факту прийняття спадщини. Суд, розглядаючи справу, не вправі підміняти собою інші органи, до компетенції яких віднесено здійснення певних дій і видача документів, зокрема не вправі перебирати на себе повноваження і функції нотаріуса по видачі свідоцтва про право на спадщину щодо конкретного майна у разі відсутності будь-якого спору з цього приводу. Таким чином, права позивача не порушені, і не підлягають судовому захисту.

Outcome: partial