Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

06 вересня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач з позовом до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначено, що в Управлінні-службі у справах дітей Центральної районної у м. Дніпрі ради на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах, за категорією «проживання дитини в сім'ї, в якій батьки або особи, що їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов'язків», перебуває дитина [PERSON] [INFO] Дитина проживає разом із неповнолітньою матір'ю [PERSON] [INFO] Умови проживання дитини не задовільні, присутній сторонній запах від паління та тварин, речі не мають порядку, брудні, речі особистого вжитку, гігієни, засоби харчування дитини в обмеженій кількості. Дитина [PERSON] часто залишалась без нагляду матері, під наглядом інших родичів. З 23 травня 2016 року під час неодноразових виходів за адресою мешкання дитини, мати [PERSON] переховується за місцем проживання, уникає спілкування, родичі під час комісійних виходів за адресою постійно зазначали, що мати з дитиною вдома тимчасово відсутні, доступу до житла не надавали. На телефоні дзвінки [PERSON] не відповідала, на запрошення до служби у справах дітей не з'являлась. Відповідачка безвідповідально ставиться до контролю за станом здоров'я своєї малолітньої дитини, яка має багато захворювань. Висновком Центральної районної у місті Дніпрі ради було за доцільне звернутись до суду з позовом про відібрання малолітньої дитини у матері без позбавлення батьківських прав. З урахуванням зазначеного позивач просить відібрати малолітнього [PERSON] [INFO] року у матері [PERSON] та передати органу опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради для подальшого влаштування, стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку матері, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи з дня надходження заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, на користь законного представника дитини (а.с.1-6). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Вказала, що відповідачка, яка є матір'ю дитини ухиляється від своїх батьківських обов'язків, на виклики служби не реагує. Відповідачка в судовому засіданні 27 вересня 2016 року проти позовних вимог заперечувала, в задоволенні позову просила відмовити. Зазначала, що вона сама має змогу доглядати за своєю дитиною, і не має наміру звертатись за допомогою. В подальшому відповідачка в судові засіданні не з'являлась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі позов просив задовольнити. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] року народився [PERSON], мати дитини - [PERSON], батько - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 24 грудня 2015 року, актовий запис № 538 (а.с.10). Державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька зазначені зі слів матері дитини, що підтверджується довідкою Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 05 лютого 2016 року № 168/10.5-26 (а.с.11). Сім'ю [PERSON] в якій виховується неповнолітня дитина [PERSON], на підставі рішення комісії взаємодії суб'єктів соціальної роботи із сім'ями, які опинились в складних життєвих обставинах було взято на облік сімей, які перебувають в складних життєвих обставинах, та на соціальний супровід (а.с.37). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою від 09 лютого 2016 року (а.с.12). За вказаною адресою зареєстровані також ще п'ять осіб (а.с.12). Відповідачці [PERSON] були роз'ясненні батьківські обов'язки, необхідність підтримання відповідних умов мешкання, контролю за станом здоров'я дитини, проводились бесіди з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків, остання попереджалась про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків (а.с. а.с. 22, 26). Разом з тим умови проживання дитини за місцем реєстрації не належні, меблі та підлога брудні, речі не мають порядку, присутній сторонній запах від паління та тварин, дитина має місце для сну, речі особистого вжитку дитини в обмеженій кількості, засоби особистої гігієни дитини та дитяче харчування в обмеженій кількості, речі особистого вжитку дитини не мають порядку, що підтверджується актами обстеження умов проживання від 23 грудня 2015 року, 31 січня 2016 року, 01 квітня 2016 року, 15 квітня 2016 року, 26 квітня 2016 року, 23 травня 2016 року (а.с. а.с.13-18). 08 червня 2016 року, 05 липня 2016 року, 01 вересня 2016 року, 21 липня 2016 року відповідачка зі своєю дитиною за місцем реєстрації, зі слів співмешканців, була відсутня, до квартири робітників управління-служби у справах дітей допущені не були, що підтверджується відповідними актами (а.с. 18-19). Вказане також було підтверджено свідком який був допитаний в судовому засіданні. При первинному патронажі новонародженого лікарем ЗП-СЛ та медичною сестрою мати дитини та бабуся відмовились від огляду новонародженого, до квартири медичних працівників не впустили. 22 грудня 2015 року (зі слів [PERSON]І.) вона оформила в амбулаторії відкріпні талони на дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з подальшим спостереженням дітей у приватний клініці за адресою: вул. Глинки, 15, що підтверджується довідкою КЗ Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 (а.с.31). З 12 лютого 2016 року по 23 лютого 2016 року дитина [PERSON] [INFO] знаходилась на лікуванні в КЗ «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва» ДОР. Адміністрацією закладу зазначено, що дитина має перебувати на диспансерному обліку лікарів. Під час перебування дитини на лікування мати виконувала всі рекомендації лікарів. Мати та бабуся отримали консультування про особливості догляду харчування, подальшого медичного спостереження дитини. Під час знаходження сім'ї у відділенні мати та бабуся ставились до немовля сумлінно (а.с.32). Після виписки дитини зі стаціонару, 14 квітня 2016 року адресу реєстрації дитини відвідала лікар ЗП-СЛ [PERSON] у якої дитина спостерігається, під час якого мати [PERSON] з дитиною [PERSON] були відсутні. 15 квітня 2016 року дитина [PERSON], при активному відвідуванні, оглянутий на дому лікарем ЗП-СЛ [PERSON] При активному відвідуванні лікарем адреси дитини 19 квітня 2016 року, нікого в дома не було. 21 квітня 2016 року мати з дитиною прийшла на прийом в амбулаторію. 25 квітня 2016 року, 26 квітня 2016 року при відвідуванні лікарем адреси дитини, вдома нікого не було. При особистому спілкуванні лікаря ЗП-СЛ [PERSON] з матір'ю [PERSON], [PERSON] пояснила, що матеріальну допомогу на дитину вона не отримує, сім'я знаходиться в скрутному матеріальному становищі (а.с.33-34). Матір'ю дитини не виконується рекомендація лікаря ЗП-СЛ щодо консультації. Останній раз дитина була на прийомі у лікаря 06 травня 2016 року. 26 травня 2016 року при відвідування адреси дитини лікарем, мати та дитина були відсутні. Неодноразові виклики на мобільні телефони матері та бабусі дитини, були проігноровані (а.с.33-36). Вказане було підтверджено свідком [PERSON] яка була допитана в судовому засіданні, крім того вона зазначила, що у мати дитини ігнорує рекомендації лікаря, до лікарні на виклики не з'являється, не надає можливості оглянути дитину. 19 серпня 2016 року виконавчим комітетом Центральної районної у місті Дніпрі ради було визнано за доцільним відібрання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у неповнолітньої матері [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав та передачу дитини органу опіки та піклування - виконавчому комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради, що підтверджується висновком виконкому Центральної районної у місті Дніпрі ради від 19 серпня 2016 року № 16/254 (а.с.44-45). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, ратифікованої Постановою Верховної ради УРСР №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, ст.27 Конвенції про права дитини та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитини», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною першою ст.170 СК України встановлено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Пунктами 2-5 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Як роз'яснено судам в п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про доведеність факту ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків, які полягають в тому, що відповідачкою не забезпечено належного контролю за станом здоров'я дитини, що проявляється в тому, що [PERSON] не надає можливості лікарю обстежити дитину, до амбулаторії не приводить, рекомендацій лікаря не виконує, що негативно впливає на стан здоров'я дитини. Відповідачкою чиняться перешкоди працівникам соціальних служб у огляді дитини, відповідачкою також не створено належних умов для нормального розвитку дитини в домашніх умовах. При цьому суд відзначає, що положення ч. 2 ст. 164 СК України про неможливість позбавлення прав неповнолітніх батьків з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, стосується саме позбавлення батьківських прав, а не відібрання дитини, оскільки ч. 1 ст. 170 СК України, яка регулює підстави відібрання дитини, має відсилання лише до ч. 1 ст. 164 СК України, а не до усієї цієї статті. За вказаних обставин, залишення дитини у відповідачки є небезпечним для її здоров'я і морального виховання. А тому, суд приходить до висновку про наявність передбачених п.2 ч.1 ст.164 та ч.1 ст.170 СК України підстав для відібрання дитини у відповідачки, обґрунтованість позовних вимог позивача в цій частині та необхідність їх задоволення, що буде відповідати інтересам дитини. При цьому суд також враховує, що відповідно до ч.3 ст.170 СК України відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При вирішенні питання щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] щомісячно у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку матері, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи з дня надходження заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, на користь законного представника дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Разом з тим на момент розгляду справи дитина знаходиться на утриманні відповідачки, під опіку або на виховання до відповідного закладу не передана, крім того сама відповідачка є неповнолітньою особою, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки вона заявлені передчасно. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial