Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

05.06.2020 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить розірвати їх шлюб, зареєстрований 19.05.2017, актовий запис №2. Позивач обґрунтовує свої вимоги наступними обставинами. 19.05.2017 позивач [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось. Відповідач під час спільного проживання вчиняв сварки та принижував позивачку. Із 19.02.2018 вони припинили шлюбні стосунки і перестали вести спільне господарство. Позивач із дочкою пішла жити в с.Комарники Турківського району, де і проживають до сьогодні. На примирення не згідна. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження їх сім`ї є неможливими, що є підставою для розірвання їх шлюбу. За результатами автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 19.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце проведення судового засідання. 28.09.2020 через канцелярію суду подала заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі. Позов підтримує повністю та незаперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання, відзив на позов не подав. 06.11.2020 через канцелярію суду подав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі. Позов визнає. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. З урахуванням заяв сторін у справі про розгляд справи без їх участі, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 19.05.2017 Виконавчим комітетом Комарницької сільської ради Турківського району Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за №03, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.05.2017. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (арк. справи 7). У шлюбі сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) (арк. справи 11). Позивач, вказуючи, що спільне життя і збереження її шлюбу з відповідачем є неможливим і суперечить її інтересам та інтересам їхньої малолітньої дочки, на підставі ст. 110 СК України звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вирішуючи цей сімейний спір між сторонами, суд виходить з наступних мотивів та норм права. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Положеннями ч.3, 4 ст.56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, то суд відповідно до ч.2 ст.112 СК України постановляє рішення про розірвання шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємини сторін у справі як подружжя та обставини їх життя, зокрема відсутність між ними взаємного розуміння, поваги, любові, припинення між ними шлюбних відносин, відсутність спільного побуту, наявність в них малолітньої дитини, небажання зберегти сім`ю, сторони наполягали на розірванні шлюбу, про що подали відповідні заяви, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а продовження існування їх шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Відтак суд дійшов висновку, що є підстави для розірвання шлюбу між сторонами, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи положення ст. 113 СК України, а також заяву позивачки, в якій вона просила повернути їй дошлюбне прізвище суд вважає за необхідне повернути їй прізвище [PERSON] . Судові витрати в цій справі складаються з витрат на професійну правничу допомогу. У матеріалах справи є квитанція адвоката Сенюги І.М. від 02.06.2020 про одержання від [PERSON] 400 грн. за складення позовної заяви про розірвання шлюбу. Водночас, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу належним чином не підтвердженні, оскільки позивачем надано лише квитанцію від 02.06.2020 про отримання від відповідача коштів за складання позовної заяви про розірвання шлюбу, не долучено опису наданих послуг адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги та договору про надання правничої допомоги. Відтак, позивачем не підтверджено понесених нею витрат на правничу допомогу в розмірі 400 грн., а отже такі стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: approved