Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

06.03.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від його заробітків, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і на час навчання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 7 липня 1997 року відповідач сплачував їй аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 27 червня 1997 року і до повноліття дитини. Зазначає, що [INFO] донька стала повнолітня і відповідач перестав сплачувати аліменти, однак донька на даний час продовжує навчатись в Житомирському вищому професійному училищі, де буде навчатись до 30 червня 2014 року. Вона ніде не працює, проживає за рахунок домашнього господарства і їй одній тяжко утримувати дитину, яка навчається. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, працює в місцевому сільгосппідприємстві, отримує заробітну плату і тому має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 15.05.2014 року подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу в своїй відсутності, позов підтримала в повному обсязі, не заперечила проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки в судові засідання не повідомив, заяв про розгляд справи в своїй відсутності та заперечень не подав, а тому суд, враховуючи думку позивачки, викладену в її заяві, вважає за можливе розглянути справу у відсутності належним чином повідомлених сторін на підставі наявних в справі доказів з постановленням заочного рішення . Дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку. З копію свідоцтва про народження дитини (а. с. 4) вбачається, що відповідач є батьком повнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано у 2000 році, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 7). Згідно постанови, виданої Новоград-Волинським нарсудом Житомирської області 07.07.1997 року (а. с. 6), з відповідача стягувалися аліменти на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? частини неоподатковуваного мінімуму доходів починаючи з 27 червня 1997 року і до повноліття дитини [INFO]. Як вбачається з довідки ДНЗ «Житомирське вище професійне технологічне училище» № 30 від 23.01.2014 року (а. с. 3) [PERSON] навчається в ДНЗ «Житомирське вище професійне технологічне училище» за професією кухар, бармен з 1 вересня 2011 р. по 30 червня 2014 р. на денній формі навчання (а.с. 3) та перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою виконкому Барвинівської сільської ради № 147 від 11.02.2014 року (а.с. 5). Ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України встановлено правову норму, у відповідності до якої, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. П. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року (далі в тексті - Постанова) передбачає, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що відповідач офіційно працює на посаді тракторист-машиніст с/г виробництва в приватному акціонерному товаристві «Райзмаксимко» з 01.04.2009 р., щомісячно отримує заробітну платню, що підтверджується довідкою від 31.03.2014 № РМА00000013 (а.с. 22), у відповідності до якої сукупний дохід відповідача за період з 01.09.2013 р. по 28.02.2014 р. склав 12 668, 92 грн., а тому він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки [PERSON]. П. 17 Постанови передбачає, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд, оцінивши докази по справі в їх сукупності, приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав, які породжують обов'язок відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] на період її навчання. При визначенні розміру аліментів, які повинні стягуватися, суд враховує матеріальне становище відповідача та повнолітньої доньки [PERSON], їх стан здоров'я, те, що з відповідача по інших виконавчих листах на користь інших осіб не проводиться стягнень, а також той факт, що відповідач не надав своїх заперечень проти предмету чи підстав позову, а тому задовольняє позов в повному обсязі. Також суд враховує п. 17 Постанови, відповідно до якого максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved