Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

05 листопада 2014 року позивач звернулася з позовом до [PERSON], відділу Державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції про визнання права власності на нежитлове приміщення та зняття з нього арешту. У позові зазначила, що 16.10.2014 року на підставі виконавчих листів, виданих Березнегуватським районним судом Миколаївської області за рішенням суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] боргу, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області було складено акт опису та арешту майна, а саме нежитлового приміщення, розташованого по [ADDRESS]. Однак арештоване майно з 2003 року на підставі договору дарування належить їй, а не боржникові, а всі записи про право власності [PERSON] на частку нежитлової будівлі є помилковими. Посилаючись на те, що помилки щодо її частки у нежитловій будівлі виправленні, крім цього її частка виділена в окремий об'єкт, що має самостійну адресу, просила визнати за нею право власності на частину нежитлового приміщення, позначену як «39,12%», «39,12 часток», «39/12 частин», «36/100», «-/39.12», «3912/10000», розташовану по [ADDRESS] та зняти з неї арешт. Ухвалами суду від 27.11.2014 року і 04.12.2014 року до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено [PERSON], [PERSON] [PERSON], публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Представник позивача [PERSON] ( за довіреністю) позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач по справі [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] заперечували проти позову з тих підстав, що договір дарування нежитлового приміщення не було зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому позивач не набула права власності на нерухоме майно. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились до суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення. Представник відділу державної виконавчої служби Чаловський Є.С., Морозинський А.О. в судове засідання з'явились, позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що на підставі виконавчих листів № 2/470/68/14 від 21 січня 2014 року, № 2/470/115/14 від 29.04.2014 року виданих Березнегуватським районним судом Миколаївської області постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції від 03.03.2014 року та 17 вересня 2014 року були відкритті виконавчі провадження № 42302392, № 44758998, №44760672 про стягнення боргу з боржника [PERSON] на користь стягувачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.190-195). 25 вересня 2014 року виконавче провадження №44758998 з примусового виконання виконавчого листа № 2/470/115/14 виданого 04.09.2014 року було об'єднано з виконавчим провадженням № 44760672 у зведене виконавче провадження № 44873451, до якого було приєднано виконавче провадження №42302392 з примусового виконання виконавчого листа № 2/470/68/14 виданого 21.01.2014 року (а.с.196-197). 16 жовтня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції при примусовому виконання вказаного зведеного виконавчого провадження в присутності стягувачів [PERSON], [PERSON], було проведено опис та накладено арешт на -/39,12 частин нежилого приміщення розташованого по [ADDRESS], належного за записами у Реєстрі прав власності, боржнику [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу АВВ 772764 від 24.11.1999 року посвідченого Березнегуватською державною нотаріальною конторою, загальною площею 164,50 кв. м., загальною вартістю 10400 грн. Про що державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна ( а.с.5-8). З копії договору купівлі - продажу 78/24 ч. приміщення (серія бланка АВВ № 772764), що знаходиться в інвентарній справі № 12 Березнегуватської філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, убачається, що 24 листопада 1999 року [PERSON] купив у Березнегуватського районного споживчого товариства 78/24 часток приміщення, яке знаходиться по [ADDRESS]. Вказаний договір того ж дня був посвідчений державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 939 (а.с.148). В подальшому, 39/12 часток вказаного нежитлового приміщення [PERSON] продав [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі - продажу АВІ № 707416 від 04 березня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі № 249 (а.с.180). Інші 39/12 частин спірного нежилого приміщення [PERSON] подарував позивачу, про що свідчить копія договору дарування частини нежилого приміщення ВАР № 819729 від 09 грудня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі за № 1128. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, право власності позивачки на 39/12 частин нежилого приміщення за адресою [ADDRESS] було зареєстроване Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 29.12.2003 року за №4237487 (а.с.10). 21 листопада 2007 року на підставі рішення виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області № 126 позивачці за її заявою було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на 36/100 часток нежитлового приміщення по [ADDRESS], право власності на яке 24 листопада 2007 року було зареєстроване Березнегуватською філією міжміського бюро технічної інвентаризації ( а.с.15-17). Рішенням виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради № 24 від 15 жовтня 2014 року нежитловому приміщенню частка якого складає 3912/10000 площею 64,35 кв. м. розташованому по [ADDRESS], належного позивачу було присвоєно окрему адресу [ADDRESS] (а.с.25). 21 жовтня 2014 державним реєстратором реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції було вчинено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем на 3912/10000 часток спірного нежитлового приміщення та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.20-25,99). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, на нежиле приміщення розташоване за адресою [ADDRESS], загальною площею 164,50 кв.м. у записі № 16, книзі 1 зареєстровані відомості про право власності за: [PERSON] на -/21,76 частини приміщення, за [PERSON] на -/39,12 частин приміщення, за [PERSON] і [PERSON] по -/19,56 частин приміщення, та за позивачем на 39/12 частин приміщення (а.с.104-105). Крім цього, у Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно у записі № 163 в книзі 1 зареєстровані відомості про право власності позивачки на 36/100 частин спірного нерухомого майна ( а.с.105), та на 3912/10000 частин приміщення згідно запису 74 0 97 0 7 ( а.с.102). Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року по справі № 814/3336/14, скасовано запис в реєстрі прав власності про реєстрацію за [PERSON], права власності на -/39,12 частин нежитлової будівлі, розташованої по [ADDRESS], з підстав відсутності у останнього права власності на частку у спірному майні (а.с.93). Вказана постанова суду виконана реєстраційною службою Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, про що свідчить запис в Реєстрі прав на нерухоме майно про погашення 23 грудня 2014 року запису про право власності відповідача [PERSON] на частину нежитлового приміщення ( а.с.104 - на звороті). За довідками Березнегуватської філії комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 32 від 08.10.2014 року і № 35 від 21.10.2014 року позивач є власником 3912/10000 частин спірного нежитлового приміщення загальною площею 64,35 кв. м., які у записі № 16 книги 1 невірно були вказані як -/39,12 та 36/100 (а.с.18,19). Зазначені обставини підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які також повідомили, що відповідач [PERSON] не є власником жодної з частин нежитлової будівлі по [ADDRESS]. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції)- особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. На підставі викладеного вище, суд доходить висновку, що вимоги позивача, яка з 2003 року є власником 3912/10000 частин нежитлового приміщення щодо звільнення нерухомого майна з - під арешту є обґрунтованими. Доводи відповідача [PERSON] та її представника - адвоката [PERSON] про те, що після укладення договору дарування право власності на нерухоме майно не було своєчасно зареєстроване за позивачем, а тому його власником залишався [PERSON] суд вважає безпідставними. Так відповідно до ст.243 ЦК УРСР 1963 року ( що діяв на час укладення договору )- за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. За ст.ст. 244,227 ЦК УРСР 1963 року - договір дарування нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. За п. 7 Договору дарування укладеному між позивачем та [PERSON] право власності на 39/12 частин нежилого приміщення виникло у Обдарованої з моменту нотаріального посвідчення договору ( а.с.9). Тобто виникнення права власності на підставі договору дарування не пов'язувалось з його державною реєстрацією. Отже, виходячи з вищевикладеного, відповідач [PERSON] у грудні 2003 року розпорядився своїм майном (частиною нежитлового приміщення) на власний розсуд та з дотриманням вимог ЦК УРСР здійснив безоплатне відчуження свого майна на користь позивача на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, який на даний час є чинним. За таких обставин, право власності [PERSON] на 39,12 частин спірного нежитлового приміщення припинилось з моменту його відчуження - 09.12.2003 року, тому не зважаючи на наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 16 жовтня 2014 року, непогашеного запису про належність на праві власності нерухомого майна відповідачу, останній на час опису нежитлового приміщення та накладення на нього арешту державним виконавцем, його власником не був. Сам по собі факт зволікання позивача з реєстрацією права власності на нежитлове приміщення, отримання свідоцтва на право власності на нерухоме майно у 2007 року та наявність помилок при обрахуванні належної їй частки, не можуть обмежувати або спростовувати її права, як власника нерухомого майна. З огляду на викладене, вимоги позивачки про зняття арешту з належної їй частини нежитлового приміщення підлягають задоволенню. Разом з тим, оскільки позивач набула право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку, вказаний факт офіційно визнаний державою шляхом вчинення державної реєстрації, а невизначеності та помилки що існували при обчисленні належної їй частки усунуті державним реєстратором під час перереєстрації належних їй прав - немає потреби застосовувати захист права власності шляхом визнання за позивачкою права власності на частку нежитлового приміщення розташованого по [ADDRESS]. Тому у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Крім цього, оскільки під час дослідження в судовому засіданні матеріалів зведеного виконавчого провадження було встановлено, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не є стягувачем у виконавчому провадженні, відповідно є неналежним відповідачем, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до банку слід відмовити.

Outcome: partial