Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

05.10.2020 року до суду надійшла позовна заява ДП «КиївГазЕнерджі» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.06.2021 року позов було задоволено частково. 06.08.2021 року до суду надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення, в якій він просить скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду. Ухвалою від 26.08.2021 року заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам були встановлені строки на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. 23.09.2021 року стороною позивача було подано клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів - [PERSON] та [PERSON] , яку протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.09.2021 року було задоволено. У позовній заяві в новій редакції сторона позивача посилається на те, що, починаючи з 01.07.2015 року, послуги газопостачання на території дії свої ліцензії здійснює створене ПАТ «Київгаз» - ДП «КиївГазЕнерджі». Газопостачання за адресою: [ADDRESS] , до 30.06.2015 року здійснювалося ПАТ «Київгаз», дія ліцензії якого на провадження господарської діяльності припинилася у зв`язку з реформуванням газової сфери, яке полягає у відокремленні функцій з постачання та розподілу природного газу. Будинок, об`єкт побутового споживача, за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності в рівних частках (1/3) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім цього, [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою надання послуг, а особовий рахунок на об`єкт побутового споживача відкритий на і`мя [PERSON] . Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, які відповідають умовам типового договору, опубліковано 26.06.2015 року в газеті «Сегодня» за № 116. Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, затверджений постановою КМУ № 938, в редакції постанови КМУ від 02.03.2015 року № 74. Всі побутові споживачі, які продовжують після 30.06.2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти зазначений договір та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно. Перше після 30.06.2015 року отримання природного газу побутовим споживачем є моментом укладення договору. У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01.07.2015 року, він є таким, що з 01.07.2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам», який є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником та є однаковим для всіх побутових споживачів України. Відповідачі приєдналися до умов Договору шляхом фактичного споживання природного газу та сплатою рахунків позивача за спожитий газ, оскільки в період за який виникла заборгованість за послуги з газопостачання, здійснювалася часткова оплата послуг,а саме: 15.09.2016 року - 18 000 грн. За умовами Договору споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. 07.06.2019 року в «Газеті по-українські» за № 43 були опубліковані зміни до умов Типового договору. У зв`язку з порушенням порядку розрахунків встановленого Договором та Правилами, по особовому рахунку виникла заборгованість за надані послуги з постачання газу у сумі 72 255,46 грн., внаслідок чого проведено відключення від газопостачання об`єкту побутового споживача. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачів у розмірі, що відповідає належній кожному з них частці у спільному майні, заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг - 72 255,46 грн., 3 % річних - 7554,81 грн., інфляційні втрати - 20 591,46 грн., а також судовий збір - 2102 грн. В матеріалах справи міститься відзив [PERSON] та [PERSON] , що надійшов до суду 25.10.2021 року, в якому відповідачі не визнають позовні вимоги позивача та просять відмовити в задоволенні позову в частині вимог до них. Зазначають, що відповідно до умов Договору № 4000450066 від 20.07.2010 року та публічного договору приєднання - Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року, на які посилається представник позивача, особовий рахунок відрито на [PERSON] , а вони не мають жодних зобов`язань перед позивачем як співвласники будинку, оскільки статус споживача природного газу не є ідентифікатором складу співвласників об`єкта нерухомості. Крім того, типовим договором не передбачено солідарну або часткову у відповідності до часток у праві власності на будівлю зобов`язання співвласників. При цьому, вважають, що позивач не є тією особою, яка має право втручатися в порядок володіння та користування будинком. У поданих заперечення також вказали про те, що представник позивача помилково ототожнює обов`язок з утримання співвласником будинку спільного майна, який існує у кожного співвласника перед іншими співвласниками, із зобов`язаннями споживача за договором про надання житлово-комунальної послуги з газопостачання, які виникають у споживача послуги, що не є тотожним статусу співвласника. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, представником через канцелярію суду подано заяву, з якої вбачається, що вона просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без їх участі на підставі наявних матеріалах та з урахуванням заяв про застосування строку позовної даності. Слід зазначити, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18, від 16.06.2020 року у справі № 372/266/15-ц. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 01.07.2015 року постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] , здійснює ДП «КиївГазЕнерджі» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26.06.2015 року. Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опубліковано 26.06.2015 року в газеті «Сегодня» за № 116. Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, затверджений постановою КМУ № 938, в редакції постанови КМУ від 02.03.2015 року № 74. Всі побутові споживачі, які продовжують після 30.06.2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти зазначений договір та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно. Перше після 30.06.2015 року отримання природного газу побутовим споживачем є моментом укладення договору. У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01.07.2015 року, він є таким, що з 01.07.2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам», який є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. 07.06.2019 року в «Газеті по-українські» за № 43 були опубліковані зміни до умов Типового договору. За змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що відповідачі приєдналися до умов Договору шляхом фактичного споживання природного газу та сплатою рахунків позивача за спожитий газ, оскільки, зокрема, в період за який виникла заборгованість за послуги з газопостачання, здійснювалася часткова оплата послуг,а саме: 15.09.2016 року - 18 000 грн. До того ж, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. Відповідне позиція викладене у постанові КГС від 21.04.2020 року (справа № 910/7968/19). Нормами Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. За вимогами п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Аналогічні положення містяться в ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно яких споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. В свою чергу положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать, зокрема: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу. За положеннями ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно положень ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Так, за умовами вказаного договору Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором (п. 2.1). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом також встановлено, що будинок, в якому знаходиться об`єкт побутового споживача за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності в рівних частках (1/3) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. В разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанова ВСУ від 04.11.2015 року у справі 6-734цс15, постанови ВС від 20.09.2018 року у справі № 522/7683/13-ц, від 01.09.2020 року у справі № 352/2163/13-ц). [PERSON] та [PERSON] не викладено та не доведено обставин наявності домовленості, про яку йдеться вище, а [PERSON] не визнано таких доводів інших відповідачів, що є співвласниками житлового будинку. З огляду на викладене, суд вважає хибними твердження відповідача-2 та відповідача-3 про те, що обґрунтування позовних вимог в частині до них, яке полягає в виникненні в них обов`язку в силу належності їм на праві власності частини будинку, сплачувати за житлово-комунальні послуги, за укладеним договором третім співвласником, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З розрахунку заборгованості вбачається, що за вказаною вище адресою не сплачуються своєчасно грошові кошти за надані житлово-комунальні послуги, тому наявна заборгованість за послуги з постачання газу у розмірі 72 255,46 грн., що тягне за собою право позивача на стягнення цих коштів в судовому порядку. Розмір збитків від інфляції та 3 % річних, які також просить стягнути позивач, становить 12 592,78 грн. та 8476,8грн. відповідно. За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача ґрунтуються на законі. Між тим, відповідачами було порушено питання про застосування до позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання (ч. 5 ст. 261). Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] 05.10.2020 року, а до [PERSON] та [PERSON] заявлено вимоги 23.09.2021 року. Стороною позивача були подані заперечення щодо застосування строків позовної давності з посиланням на встановлений постановами КМУ карантин з 12.03.2020 року до 31.12.2021 року. Так, представник позивача просить врахувати положення п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Разом з тим, в даній справі відсутні підстави для врахування зазначеної норми з огляду на те, що заборгованість у відповідачів виникла з жовтня 2016 року, а строк позовної давності, який може бути застосований в такому випадку, не входить в період впровадження карантину. Тому суд приходить до висновку, що слід застосувати строк позовної давності щодо вимог позивача в межах щомісячних платежів для відповідача-1 у період з жовтня 2016 року по серпень 2017 року включно, для відповідачів-2,3 - у період з жовтня 2016 року по серпень 2018 року включно. З огляду на наведене, з відповідача-1 - [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за основним боргом у розмірі 16 158 грн. (72 255,46 - 23 781,45) / 3), з відповідачів-2,3 - [PERSON] і [PERSON] по 9 499,29 грн. (72 255,46 -43 757,59) / 3) з кожного. За розрахунками суду розмір інфляційних втрат за період заборгованості: з вересня 2017 року по червень 2019 року складає 10 171,41 грн. (11,02 + 27,05 + 60,81 + 152,79 + 117,29 + 185,98 + 159,81 + 0 + 0 - 139,83 + 0 + 379,54 + 348,45 + 364 + 240,10 + 353,38 + 204,09 + 409,83 + 456,31 + 330,31 - 285,42 + 6795,90), трьох процентів річних - 4373 грн. (2 + 7 + 15 + 25 + 29 + 42 + 48 + 49 + 48 + 49 + 49 + 48 + 51 + 62 + 74 + 87 + 91 + 112 + 109 + 116 + 113 + 3147); з вересня 2018 року по червень 2019 року - 9216,95 грн. (348,45 + 364 + 240,10 + 353,38 + 204,09 + 409,83 + 456,31 + 330,31 - 285,42 + 6795,90) та 3962 грн. (51 + 62 + 74 + 87 + 91 + 112 + 109 + 116 + 113 + 3147), відповідно. Отже, суми інфляційних втрат та трьох процентів річних, що підлягають стягненню з відповідача-1, складають - 3390,47 грн. (10 171,41 / 3) та 1457,66 грн. (4373 / 3) відповідно, а з кожного з відповідачів-2,3 по - 3072,31 грн. (9216,95 / 3) та 1320,66 грн. (3962 / 3). З урахуванням часткового задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів також підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, пропорційно задоволеним вимогам. Так, заявлений розмір позовних вимог з урахуванням уточненої позовної заяви складав 100 401,73 грн. За результатами розгляду справи з відповідача-1 стягнуто кошти у розмірі 21 006,13 грн., з відповідачів-2,3 по 13 892,26 грн., що в загальній сумі становить 48 790,65 грн. Тобто у відсотковому відношенні заявлений розмір позовних вимог зменшений на 51,40 % (різниця від 100/100 401,73 х 48 790,65). З відповідача-1 стягнуто 20,92 % (100/100 401,73 х 21 006,13) заявленої суми позовних вимог, з відповідачів-2,3 - по 13,84 % (100/100 401,73 х 13 892,26). Отже, стягненню на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі з [PERSON] - 439,74 грн. (2102-79,08 %), [PERSON] та [PERSON] - по 290,92 грн. (2102-86,16 %) відповідно.

Outcome: partial