Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

07.06.2018 р. позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій з подальшим уточненням просить розірвати шлюб між сторонами, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1100,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. 07.04.2012 року між сторонами був укладений шлюб, від якого останні мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. З червня 2017 року фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені у зв`язку з протилежними поглядами на шлюб, сім`ю. Відповідач не цікавиться інтересами дитини, офіційно не працює, а тому, у позивача є підстави вважати, що відповідач у добровільному порядку сплачувати аліменти на утримання дитини не буде, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Представником відповідача - адвокатом Гусаровою В.В. подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить визнати розмір аліментів в розмірі 1100 грн. на утримання спільної дитини, та зобов`язати позивача принести відповідачу вибачення за викладення неправдивих відомостей у позовній заяві, посилаючись на те, що позивач не надає жодних доказів щодо неправомірної поведінки відповідача, та відсутні будь-які звернення до правоохоронних органів з цього приводу, як і доказів зловживання спиртними напоями, та представник відповідача вважає, що аліменти у розмірі 1100 грн. є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Представник позивача - адвокат Трофімова Т.В. в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Представник відповідача - адвокат Гусарова В.В. в судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання про розгляд справи за своєї відсутності, та просила при розгляді справи врахувати відзив на позовну заяву. 07.06.2018 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. 07.06.2018 року було надано запити до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області для встановлення місцеперебування позивача та відповідача, відповіді на які повернулись до суду 30.07.2018 року. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 01.08.2018 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.10.2018 року було закрито підготовче провадження по справі, та справу призначеного до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 09.11.2018 року постановлено проводити заочний розгляд справи. 09.11.2018 року по справі ухвалено заочне рішення, яким позов [PERSON] задоволено. 18.03.2019 року до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Гусарової В.В. про перегляд заочного рішення по справі, яка ухвалою суду від 21.03.2019 року прийнята до розгляду. Ухвалою суду від 19.06.2019 року скасоване заочне рішення суду від 09.11.2018 року по вказаній справі, та справу призначено в підготовче судове засідання. 17.07.2019 року в судовому засіданні позивачем уточнено позовні вимоги в частині стягнення аліментів, а саме визначено його в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 17.07.2019 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до розгляду по суті. 07.08.2019 року позивачем спрямовано уточнену позовну заяву, в якій вона просить визначити розмір аліментів у розмірі зазначеному представником відповідача. Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочато не було, судом постановлено в судовому засіданні прийняти уточнену позовну заяву, так як розмір аліментів може бути визначений в частці від доходу платника аліментів, або в твердій грошовій сумі, а не у відсотковому співвідношенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони вступили у шлюб 07 квітня 2012 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис № 237. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Позивач на примирення не згодна, представник відповідача в судовому засіданні також зазначила, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно з ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. В силу ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один пере одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК). Частинами 3 та 4 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 111, ч. 1 ст. 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, від так збереження сім`ї на підставі наведених вище норм права є неможливим, а строк на примирення сторони не просять. З урахуванням особливого характеру сімейних відносин, встановлених фактичних взаємин подружжя, категоричного заперечення позивача проти збереження шлюбу, та згоди на це відповідача, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не працевлаштований, інших аліментних зобов`язань не має, зі стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, який фізично здоровий, здатен працювати та отримувати доходи, інших обставин, що мають істотне значення не встановлено, та погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1100 грн. щомісячно на утримання своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. А тому за таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. щомісячно, але не менше 50% суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується вимоги представника відповідача про зобов`язання позивача принести вибачення відповідачу, то в її задоволенні слід відмовити, оскільки це не є предметом розгляду даної справи, та зустрічного позову щодо спростування вказаної інформації до суду подано не було. У відповідності зі ст.430 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення аліментів.

Outcome: approved