Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

06 січня 2014р. представник ПАТ КБ «Надра» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] та [PERSON], про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнених позивач вказав, що 6 листопада 2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра») та [PERSON] укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1539-Н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 40 500,00дол.США в порядку та на умовах, визначених Договором строком до 5 жовтня 2027р. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 6 листопада 2007р. було укладено Договір поруки №1539-Н/2 між Банкок та [PERSON] Відповідно до п.1.1.-1.5 Договору поруки поручитель поручився перед Кредитором за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору. Відповідачі свої обов'язки перед банком не виконали у зв'язку чим станом на 22.07.2014р. утворилася заборгованість у розмірі 65 405,90дол. США основного боргу, та 91 843,56грн. пені та штрафу, з яких: - заборгованість за сумою кредиту - 39 419,53 дол. США; - заборгованість за процентами - 25 986,37 дол. США; - пеня - 44 638,38грн; - штраф - 47 205,18грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 65 405,90 дол.США основного боргу, та 91 843,56грн. пені та штраф, а також судовий. (а.с.а.с.1-2,172,186). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та прохала задовольнити його в повному обсязі. Пояснила, що укладати мирову угоду вона не може оскільки не має таких повноважень. Для того щоб вирішити питання мирним шляхом відповідачам необхідно звернутися до банку. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову, пояснили, що вони хочуть вирішити питання мирним шляхом, оскільки є покупець, що бажає придбати два домоволодіння за значні кошти, які цілком могли би покрити прострочену заборгованість, але банк не йде з ним на контакт. На неодноразові звернення банк ніяк не реагував. Висловив припущення про те, що банк хоче за безцінь продати будинок пов'язаній особі за домовленістю. Відповідач [PERSON] з'явилася лише два рази у судові засідання, які відбувалися 9.07.2014р. та 17.07.2014р. пояснити нічого не змогла, лише попрохала відкласти розгляд справи, оскільки їй необхідна правова допомога, судом був наданий достатній час для залучення представника, проте згодом [PERSON] до суду не з'явилася, представника не направила. Відповідач [PERSON] у своїх уточнених запереченнях не погоджувався із позовними вимогами, вважав, що вони не підлягають задоволенню оскільки було порушено строки позовної давності. Підтвердив своє бажання укласти мирову угоду (а.с.а.с.67-68,179). Вислухавши доводи представника позивача, пояснення відповідачів та представника відповідача, розглянувши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 6 листопада 2007р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1539-Н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 40500дол.США. в порядку і на умовах, визначених цим Договором за програмою «Іпотечний конструктор» строком до 05.10.2027р. (а.с.4-6). Комісія за розрахунки за Договором складає 1,25% відсотків від суми виданих коштів. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення Кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених Договором, можливих штрафних санкцій, Позичальник укладає з Банком договір іпотеки: домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. 2 листопада 2007р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON]. було укладено договір поруки №1539-Н/2 (а.с.7). Відповідно до п.1.1. договору поруки Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору №8/2007/840-К/1539-Н/2. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується заявою на видачу готівки №361 від 6 листопада 2007р. (а.с.8). Відповідно до уточненого розрахунку заборгованості представника позивача за кредитним договором № 8/2007/840-К/1539-Н [PERSON] має заборгованість станом на 22.07.2014р., 65 405,90дол. США основного боргу, та 91 843,56грн. пені та штрафу, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 39 419,53 дол. США; заборгованість за процентами - 25 986,37 дол. США; пеня - 44 638,38 грн; штраф - 47 205,18 грн. (а.с.187). При цьому суд виходить з курсу НБУ 11,6556 гривні за один долар США, отже у еквіваленті національної валюти України заборгованість складатиме за сумою кредиту - 39 419,53дол. США Х 11,6556=459458,27 (грн.) заборгованість по процентам - 25 986,37дол.США Х 11,6556=302886,73 (грн.) Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення кредиту та відсотків за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобов'язань у розумінні наведеної норми. Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності з ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом було встановлено, що кредитне зобов'язання відповідача [PERSON] було забезпечено порукою за договором поруки №1539-Н/2 від 2 листопада 2007р. Отже, зважаючи на те, що дотепер боржник за кредитним договором не виконав свої зобов'язання, позивач вправі одночасно (солідарно) звернути свої вимоги і до поручителів. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звертається увага на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Разом з тим, позивач зокрема просить суд стягнути із відповідача 47 205,18грн. в якості штрафів за неналежне виконання зобов'язання, заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені. Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України. У зв'язку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають. З огляду на те, що відповідач [PERSON] дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення суми заборгованості, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов'язань, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у заявлений позивачем спосіб. Крім того, суд вважає, що з відповідачів необхідно стягнути сплачений судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial