Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

07.08.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Болградської районної державної адміністрації Одеської області, Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області та просить: - визнати державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 023252 на земельну ділянку, площею 1,50 га, цільове призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, виданий [PERSON] 04 грудня 2001 року на підставі рішення 19 сесії ХХІІІ скликання Болградської районної Ради народних депутатів Болградського району Одеської області від 12 червня 2001 року № 217-ХХІІІ та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 971, таким, що втратив чинність; - визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 1,5000 га, розташовану на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5121485700:01:001:1944. Свої вимоги мотивує тим, що 04.12.2001 року він отримав державний акт на право приватної власності на землю на підставі рішення 19 сесії ХХІІІ скликання Болградської районної ради народних депутатів Болградського району Одеської області від 12 червня 2001 року № 217-ХХІІІ. Земельна ділянка площею 1,50 га була надана йому для ведення селянського (фермерського) господарства. Він відкрив Селянське (фермерське) господарство «Валера», зареєстрував його 24.03.2003 року, але пізніше вирішив припинити цю діяльність, тому у нього виникло питання щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. Йому роз`яснили порядок дій, спочатку він мав відмовитися від земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства, повернути державний акт, припинити фермерське господарство, потім звернутися з заявою до Болградської районної державної адміністрації про надання йому земельної ділянки у власність. Він почав виконувати ці вимоги, отримав відповідне розпорядження Болградської районної державної адміністрації, припинив селянське (фермерське) господарство «Валера» в 2007 році. Звернувся до проектної організації з землеустрою для отримання проекту відводу земельної ділянки йому у власність для ведення особистого селянського господарства і до 2016 року результат не отримав. 11.01.2018 року він отримав витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, в якій вказане, що він є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Наявність цих розбіжностей призвела до того, що він не може зареєструвати право власності на земельну ділянку, яка фактично в його власності знаходиться з 2001 року, але він змінив її цільове призначення, тому змушений звернутися до суду з цім позовом. 24.10.2019 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просить: - скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 023252 на земельну ділянку, площею 1,50 га, цільове призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, виданий [PERSON] 04 грудня 2001 року на підставі рішення 19 сесії ХХІІІ скликання Болградської районної Ради народних депутатів Болградського району Одеської області від 12 червня 2001 року № 217-ХХІІІ та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 971; - визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 1,5000 га, розташовану на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5121485700:01:001:1944. Позивач [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача - Болградської районної державної адміністрації - Рожков О.В., який діє на підставі довіреності (а.с.26) до суду не з`явився, надав заяву, в який просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.25). Представник відповідача - Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі (а.с.28). Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. За правилами ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, припинення дії, яка порушує право. Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно із ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Частинами 1, 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 1,50 га, розташована на території Оріхівської сільської ради, цільове призначення якої - для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 023252 виданим на підставі рішення 19 сесії ХХІІІ скликання Болградської районної ради народних депутатів Болградського району Одеської області від 12 червня 2001 року № 217 - ХХІІІ, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 971 (а.с.6). За заявою позивача Болградською районної державною адміністрацією було видане розпорядження №195/А-2007 від 23.03.2007 року, яким надано згоду на отримання райдержадміністрацією права власності на вищезазначену земельну ділянку площею 1,50 га ріллі, що належить [PERSON] , який відмовляється від неї для ведення селянського (фермерського) господарства та перевести дану земельну ділянку в землі сільськогосподарського призначення (а.с.7). Після цього Державне підприємство «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на замовлення [PERSON] , відповідно до договору №366 на виконання землевпорядних робіт (а.с.16-17), розробило проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.11-15). На підставі виготовленого проекту, було виділено земельну ділянку площею 1,5000 га, розташовану на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, який присвоєно кадастровий номер 5121485700:01:001:1944, дата державної реєстрації земельної ділянки 30.01.2017 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 11.01.2018 року (а.с.10). При зверненні позивача до Головного управління держгеокадастру в Одеській області, йому було повідомлено, що за наявною в управлінні інформацією, земельна ділянка що знаходиться у власності [PERSON] із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, тому відмовляє позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Розбіжність даних в цільовому призначенні земельної ділянки позбавляє позивача права оформити за собою право власності на вищезазначену земельну ділянку. Відповідно абзацу 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). За змістом правової позиції, викладеної у справі № 6-319цс15 ВСУ, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах № 6-33цс13 від 22 травня 2013 року та № 6-319цс15 від 01 липня 2015 року. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved