Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

05 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 6,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. В обґрунтування позову вказала, що в 2001 році при розпаюванні земель КСП «Україна», їй як члену вказаного підприємства, була виділена земельна частка (пай) розміром 6,24 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER]. Рішенням Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 27 лютого 2001 року №15 «Про складання проекту організації земельних ділянок (паїв) громадян власників сертифікатів», позивач отримала дозвіл на виготовлення справи щодо підготовки рішення по передачі у приватну власність земельних ділянок (паїв), на підставі якого було розроблено проект відведення земельної ділянки. На підставі рішення Грейгівської сільської ради від 24 травня 2001 року №3, яким було затверджено зазначений проект, [PERSON] передана у власність земельна ділянка площею 6,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах території Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та видано державний акт на право приватної власності на землю на її ім'я серії [NUMBER]. Звернувшись в 2017 році до товариства з обмеженою відповідальністю проектно-вишукувальної фірми «Лімб» із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості, позивачу було відмовлено, оскільки відсутні погодження на плані зовнішніх меж земельної ділянки, начальником відділу земельних ресурсів та відомості про реєстрацію державного акту в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. Оскільки реєстрація державного акту не була проведена, з метою захисту порушеного права, позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 25 червня 2018 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області Позивач в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач - Грейгівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в суд свого представника не направила, надіслала до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечує. Співвідповідач - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання свого представника не направив, 06 липня 2018 року надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області посилаючись на те, що Головне управління є неналежним відповідачем за пред'явленим позовом. В обґрунтування зазначив, що пунктом 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарськими підприємствами і організаціями» передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводиться відповідною районною державною адміністрацією. Після розпаювання земельних ділянок, що перебували у власності КСП «Україна», позивачу як члену вказаного підприємства було надано право на земельну частку (пай) розміром 6,24 умовних кадастрових гектарах, що розташована в межах території Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, Грейгівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» 24 травня 2001 року було прийнято рішення за №3 про виділення земельної частки (паю) в натурі та передання у приватну власність земельної ділянки [PERSON], як власниці земельної частки (паю). В свою чергу, районні державні адміністрації приймають рішення щодо земельних часток (паїв), що розташовані за межами населених пунктів. Крім цього, співвідповідач зазначив, що постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року№7 було вирішено питання щодо залучення відповідачів за позовами громадян, які пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права власності на земельну частку (пай), їх розміру, незаконністю відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), та встановлено, що відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, або ж виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, який вирішував питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. Пунктом 4.13 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року №308, передбачено, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення, в порядку, визначеному законодавством на території Миколаївської області. Таким чином, повноваження щодо розпорядження земельними ділянками колективної власності, які відводились у приватну власність, із земель КСП «України» не належить до повноважень Головного управління. До того ж, співвідповідач вказав на те, що вчинення дій щодо реєстрації прав власності земельних ділянок не належить до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пославшись на пункт 2 статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким передбачено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять суб'єкти державної реєстрації прав, а саме: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські, районні, районні к містах Києва та Севастополі державні адміністрації. Враховуючи це, Головне управління є неналежним відповідачем за пред'явленим позовом. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-УІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Виконавчими комітетом Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 27 лютого 2001 року було прийнято рішення №15 «Про складання Проекту організації земельних ділянок (паїв) громадян (власників сертифікатів)», яким надано дозвіл власникам сертифікатів, в тому числі й [PERSON] на виготовлення справи щодо підготовки рішення про передачу у приватну власність земельних ділянок (паїв) та розроблення Проекту організації земельних ділянок (паїв) з земель КСП «Україна» (а.с.41-42). З зазначеного рішення вбачається, що позивачу [PERSON] належало право на земельну частку (пай), з земель КСП «Україна» на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER]. Згідно рішення 18 сесії Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 23 скликання від 24 травня 2001 року №3 затверджено Проект організації земельних ділянок (паїв) та [PERSON] була передана у власність земельна ділянка площею 6,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. На підставі зазначеного рішення на ім'я позивача видано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.5). Відповідно до приписів частини 1 статті 22 ЗК України 1990 року (в редакції, чинній на час видачі позивачу державного акту на право власності на земельну ділянку) (далі - ЗК України) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно частини 1 та 3 статті 23 ЗК України, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43 (чинної на час видачі [PERSON] державного акту) (Інструкція на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03 липня 2013 року № 404 втратила чинність) (далі -Інструкція) державний акт на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю або право постійного користування землею видається на підставі рішення Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, а на право власності на землю - на підставі рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, міської, селищної, сільської ради. Згідно пункту 2.11 Інструкції державний акт на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею складається у двох примірниках, підписується сільським, селищним, міським головою або головою відповідної державної адміністрації і скріплюється відповідною гербовою печаткою. Сторінку державного акта з зображенням плану земельної ділянки підписує начальник районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Державні акти на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю або на право постійного користування землею видаються міськими, селищними, сільськими радами пункт 3.1 Інструкції. Пунктом 3.3 Інструкції передбачено, що державна реєстрація державних актів, що посвідчують право приватної власності на землю або право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) здійснюється районною, міською, селищною, сільською радою; договорів оренди - виконавчим органом міської, селищної, сільської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями; державних актів на право власності на землю - місцевими державними органами земельних ресурсів Держкомзему України. Забезпечення державної реєстрації державних актів, що посвідчують право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю або право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди покладається на державні органи земельних ресурсів Держкомзему України: 1) районні відділи земельних ресурсів; 2) управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування; 3) Київське та Севастопольське міські управління земельних ресурсів (пункт 3.4 Інструкції). Як встановлено в судовому засіданні, державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] був оформлений з порушенням вимог законодавства, чинного на момент його видачі. Оскільки власність на спірне нерухоме майно на підставі державного акту на право власності на землю не зареєстрована уповноваженим органом, при тому, що у відповідності до частини 1 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, право власності позивача на спірну земельну ділянку є невизнаним. На думку суду, державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за позивачем в даному випадку є похідною подією, що лише формалізує рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності і виду державного акту та набуття позивачем тих чи інших прав і обов'язків. Суд вважає, що позивач фактично набула право власності на спірну земельну ділянку відповідно до приписів статті 22 ЗК України. До зазначеного висновку суд прийшов виходячи з системного аналізу правил статей 8, 19, 41 Конституції України як Основного Закону та наступного. Згідно довідки виконавчого комітету Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 28 лютого 2018 року №136/04.03 спірна земельна ділянка належить [PERSON] на підставі державного акту серії [NUMBER]. Позивач обробляє земельну ділянку самостійно та сплачує земельний податок (а.с. 47). Відповідно до пункту 7 Перехідних положень ЗК України (в редакції від 2001 року) громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. На них поширюються положення чинного Земельного кодексу України. Згідно зі статтею 126 ЗКУкраїни, з 1 січня 2013 року, право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З січня 2013 року державні акти на земельну ділянку не видаються. Замість державного акту власник землі отримує свідоцтво про право власності на нерухоме майно (стаття 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень»), яке видається органами державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі і на права, які виникли до 01 січня 2013 року, оскільки повноваження Держземагенства в частині державної реєстрації прав на земельні ділянки припинені. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Факт одержання позивачем сертифікату про право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] та в подальшому на підставі рішення 18 сесії Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 23 скликання від 24 травня 20001 року №3 про передачу позивачу земельної ділянки, що є предметом спору, державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], сторонами не оспорюється та визнається відповідачами. Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав відносно земельної ділянки проводиться на підставі державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Пунктом 27 цього Порядку, встановлено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на земельну ділянку, що набута у власність до 01 січня 2013 року, можуть бути лише державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою або рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Одним зі способів захисту прав громадян на земельну ділянку - є визнання права (частина 3 статті 152 ЗК України). Як передбачено положеннями частини 1 статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Щодо доводів співвідповідача стосовно того, що Головне управління Держгеокадастру Миколаївської області у справі є неналежним відповідачем, суд ставиться критично та вважає їх помилковими, виходячи з наступного. Згідно пунктів 1 та 7 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 6 вересня 2012 року №5245-VІ, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими з 1 січня 2013 року. Як зазначено в частині 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Крім цього, до повноважень Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, у відповідності до приписів Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не належить вирішення будь-яких питань щодо земельних ділянок, які розташовані поза межами населеного пункту. В свою чергу, частиною 4 статті 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Земельна ділянка, визнання права власності на яку є предметом спору, розташована поза межами населеного пункту в межах території Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на зазначену спірну земельну ділянку не зареєстровано, тобто земельна ділянка не перебуває в приватній власності. В Миколаївській області територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин є Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, яке повинно відповідати за позовом.

Outcome: approved