overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

05.04.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 11289 грн. 81 коп. і судових витрат, мотивуючи позов систематичним невиконанням відповідачем умов кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. З письмової згоди представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18.08.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5-30). Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 28.02.2017 року становить 11289 грн. 81 коп., та складається з: 296,36 грн. - заборгованості за кредитом, 7179,65 грн. - заборгованості за відсотками, 2800 грн. - пені та 1013,80 грн. штрафу, що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 4). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

05.04.2017 року позивач звернулась до суду з позовом та просить його задовольнити, мотивуючи свій позов тим, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька проживала з матірю, відповідач сплачував аліменти на її утримання до досягнення повноліття. Згідно свідоцтва про народження дитини її прізвище Маковоз, а після розірвання шлюбу, позивач і донька змінили прізвище на Гелла. Донька навчається на 1 курсі денного відділення факультету цикліничних видів спорту, спеціалізація автомотоспорт, Харківської державної академії фізичної культури. Батько матеріальної допомоги не надає. Позивач просить суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на період навчання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до суду, до закінчення навчання. Позивач в судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач до суду не зявився, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, причину неявки в судове засідання не повідомив, за таких обставин суд не має відомостей про причини його неявки, тому вважає потрібним відповідно до ст.224 ЦПК України, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] ( а.с. 4). [PERSON] є студентом першого курсу Харківської державної академії фізичної культури,, термін навчання з 01.09.2016 року до 30.06.2020 року, що підтверджується довідкою № 170-16/17 від 16.03.2017 р. (а.с.8). Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, до закінчення періоду навчання, або до досягнення дитиною 23 річного віку, що не суперечить вимогам закону, відповідає інтересам дитини та відповідача по справі. Так, згідно ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітня дитина продовжує навчатися і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки повинні утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. З відповідача також підлягає стягненню судові витрати в розмірі 640,00 грн. на користь Держави відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.180-182, 199 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

05.04.2017року позивач звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відносини між подружжям припинені через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, відсутності взаєморозуміння та постійних сварок. У судовому засіданні позивач була відсутня, надала заяву про підтримку позову і розгляд справи без її участі. Відповідач повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд ухвалив провести розгляд справи та постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд приходить до наступного. Матеріали справи свідчать, що сторони перебувають у шлюбі з 02.06.2015р. Спільних дітей не мають. Подружні взаємини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. З жовтня 2015р. шлюбні стосунки припинені. Спільне життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, відсутності взаєморозуміння та постійних сварок. Можливість примирення позивач заперечує. Відповідач про намір і можливість зберегти сім'ю суду не заявив. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалась і відновлення її неможливе. Збереження шлюбу в цьому разі буде суперечити істотним інтересам подружжя, а тому на підставі ст.112 СК України шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 640грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

05.04.2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Посилалася на те, що 03.07.1999 року зареєструвала шлюб з відповідачем та на теперішній час ще проживають однією сім'єю. Від спільного життя мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спір щодо поділу майна наявний, питання про стягнення аліментів не вирішене. Причиною припинення шлюбних стосунків вказувала те, що вони втратили взаєморозуміння, внаслідок чого сумісне життя стало неможливим, виникали постійні сварки, тому просила шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 03.07.1999 року зареєстрували шлюб, про що виконкомом Златоустівської сільської ради Волноваського району Донецької області в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №10. Від спільного життя мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, що подружжям втрачено почуття любові та поваги один до одного, позивач, згідно заяви, на позові наполягає, відповідач позов визнав, що свідчить про те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідача, що має істотне значення. На підставі ст.ст. 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

05.04.2017р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27.05.2006р. між нею та відповідачем [PERSON], було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Городоцького районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 35. У шлюбі в них дітей немає. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося з причини відсутності взаємопорозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного з них, відсутності сімейного вогнища. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON], [INFO], зареєстрований 27.05.2006р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Городоцького районного управління юстиції Львівської області, за актовим записом № 35. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги заявленого позову в повному обсязі. Пояснила, що у неї відсутні почуття поваги та любові до відповідача. На даний час зустрічається з іншим чоловіком, має намір з ним проживати. Відповідач в судовому засіданні заперечував у задоволенні позову, просив не розривати шлюб. Ствердив, що любить свою дружину. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.05.2006р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Городоцького районного управління юстиції Львівської області, за актовим записом № 35 (а.с.4). У шлюбі в них дітей немає. Сімейне життя у сторін не склалося, вони не підтримують подружніх відносин, позивач втратила до відповідача почуття любові і поваги. Спільного господарства вони не ведуть. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаємопідтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач втомилася від такого подружнього життя, відповідач заперечує проти розірвання шлюбу. Ухвалою Городоцького районного суду від 06.06.2017р. сторонам було надано строк для примирення три місяці, однак до бажаного результату це не призвело. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України (далі СК України) є всі підстави для розірвання шлюбу. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 18.04.2017р. [PERSON] з 07.12.2012 р. зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.14). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, однак позивач просила залишити за нею судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

05.04.2018 р. заявниця звернулася до суду із заявою, у якій просить надати їй право на шлюб з [PERSON] покликаючись на те, що це відповідатиме її інтересам, оскільки вони закохані, мають намір одружитися, однак шлюб укласти вона не може так як неповнолітня. Також вказала, що перебуває в стані вагітності 10-11 тижнів. У судовому засіданні заявниця підтримала заяву. [PERSON] у судовому засіданні підтримав заяву, підтвердивши викладені у ній обставини та намір укласти шлюб. [PERSON] заперечень проти заяви не висловила. Зазначила, що підтримує намір доньки вийти заміж. Вказала, що чоловік [PERSON] наразі знаходиться за межами України, заробляючи кошти на весілля. Представник Червоноградського МВ ДРАЦС у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. [PERSON] у судове засідання не зявився, заяв чи клопотань не подавав, про час і місце розгляду справи був належно повідомлений. Вислухавши учасників справи, оцінивши докази, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 22 Сімейного кодексу України, встановлено, що шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Згідно статті 23 цього ж Кодексу, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Згідно копії паспорта № 000081899 від 06.06.2016 р., заявниця народилася 19.05.2000 р., отже є неповнолітньою. Як видно з довідки № 44 від 03.04.2018 р., заявниця стоїть на обліку у медичному закдаді з діагнозом вагітність десяти тижнів. Відповідно до паспорта серії КС № 658111 від 24.07.2008 р., [PERSON] народився 28.08.1991 р. Виходячи з вищенаведеного, з врахуванням того, що заявниця тривалий час зустрічається з [PERSON], вони кохають один одного та мають намір створити сім'ю уклавши шлюб, а також, з огляду на те, що заявниця перебуває в стані вагітності, знаходиться на обліку в жіночій консультації, суд приходить до переконання, що їй слід надати право на реєстрацію шлюбу, оскільки це буде відповідати її інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

05.04.2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] (далі - відповідач) таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] з підстав, встановлених статтею 405 ЦК України. Позов мотивує тим, що відповідач добровільно покинув квартиру в жовтні 2011 року і з цього часу постійно не проживає в ній без поважних причин та не бере участі в утриманні квартири та оплаті житлово-комунальних послуг. У судовому засіданні позивач пред'явлений позов підтримала і наполягала на задоволенні. Будучи допитаною судом в якості свідка підтвердила, що в жовтні 2011 року відповідач добровільно покинув спірну квартиру, в зв'язку з припиненням сімейних відносин, і з цього часу він ніколи не намагався повернутися в квартиру, при цьому не бере участі в її утриманні та оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та допитавши свідка, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Позивач є власником квартирі [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.12.2007 року (далі - Квартира), в якій зареєстровано місце проживання відповідача (а.с. 8-10, 17). Як убачається з матеріалів справи (а.с. 16) та показань свідка, які узгоджуються між собою, в жовтні 2011 року відповідач добровільно покинув Квартиру і з цього часу не проживає в ній без поважних причин. Він не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг, чим ставить сім'ю позивача в скрутне матеріальне становище. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У зв'язку з доведенням факту не проживання відповідача в Квартирі без поважних причин понад один рік, є законні підстави для визнання його таким, що втратив право користування Квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

05.04.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 14.04.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану міста Камянця-Подільського Камянець-Подільського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 152. Ухвалою суду від 11.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У підготовчому засіданні зясовано, що в матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] до початку підготовчого засідання подала суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності, строк для примирення просить не надавати. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказує, що від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Жити разом не можуть, оскільки мають різні погляди на життя. Із-за чого в листопаді 2017 року припинили подружні відносини і ведення спільного господарства. Відновлювати шлюбні стосунки не має наміру, так як перебування в шлюбі з відповідачкою, суперечить його інтересам. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.04.2007 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між подружжям. Позивач\~\~на розірванні\~\~шлюбу наполягає, так як вважає, що сумісне життя суперечить його інтересам. Відповідач [PERSON] також наполягає на розлученні, просить строк для примирення не надавати. Майнового спору та спору про місце проживання дитини на даний час не має. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.\~\~\~Тому суд вважає, що збереження шлюбу між подружжям Косташ є недоцільним. Відповідно до ч. 3\~ст. 56 СК України\~кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини.\~\~\~ На підставі\~ст.110 Сімейного Кодексу України\~,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

05.04.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, зазначивши, що у них з відповідачем є спільний син [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно не надає допомоги на його утримання. Посилаючись на викладене, вона просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1500 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням суду від 08.11.2017 р. В свідоцтві про народження дитини [PERSON] зазначено, що він народився 24.12.2014 року і його батьком є відповідач по справі [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, син проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно відмовляється надавати її допомогу щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення повноліття. Враховуючи, що сторони дійшли згоди щодо аліментів у розмірі 1500 грн., позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

05.04.2018 року [PERSON] звернулася до Балтського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання втратившим право на житло. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона являється власником будинку, який розташований за адресою: с. Кармалюківка Балтського району Одеської області, вул. Слободянська, 3. В цьому будинку зареєстровано відповідача [PERSON], який у ньому не проживає з жовтня 2010 року, а також відповідача [PERSON], який з серпня 2015 року у даному будинку не проживає. Добровільно знятись з реєстраційного обліку вони не бажають, внаслідок чого створюють перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження будинком. Посилаючись на викладене, вона просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування належним її будинком. В судове засідання позивачка не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи, в звязку з чим відповідно до ст. 280 ЦПК України судом застосовано заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.03.2018 року позивачка являється власником будинку, який розташований за адресою: с. Кармалюківка Балтського району Одеської області, вул. Слободянська, 3. У вказаному будинку зареєстровано відповідача [PERSON], який у ньому не проживає з жовтня 2010 року, а також відповідача [PERSON], який з серпня 2015 року у даному будинку не проживає, що підтверджується довідками Балтської міської ради Одеської області від 05.04.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад шість місяців, проводиться в судовому порядку. Оскільки відповідачі не є співвласниками частини будинку, понад шість місяців без поважних причин не проживають у даному будинку, тому слід відповідачів визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved