Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

05 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Вимоги мотивував тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON], який постійно проживав по [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] Після смерті батька позивач з матір'ю проживав за вказаною адресою та у зв'язку з цим фактично прийняв спадщину, крім того звертався за її прийняттям до нотаріальної контори. За відсутності реєстрації за батьком права власності на збудований житловий будинок по [ADDRESS], позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок та господарські споруди за вказаною адресою. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позов визнали та просили розглядати справу без їх присутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, із 05 квітня 1963 року [PERSON], 1940 року народження, разом зі своєю дружиною [PERSON], 1940 року народження, проживали у зареєстрованому шлюбі по [ADDRESS] (а.с.35, 48). Позивач [PERSON], 1968 року народження, є сином [PERSON] (а.с.7). [INFO] року [PERSON] помер за місцем свого проживання по [ADDRESS]. Відповідно до даних погосподарської книги за 2001-2005 роки [PERSON] значився головою домогосподарства по [ADDRESS], а разом з ним на час смерті проживали його дружина [PERSON], син [PERSON] невістка та онук (а.с.11, 48). За наданими Липоводолинською райдержнотконторою 19 грудня 2013 року відомостями, за заявою [PERSON] від 27 січня 2003 року була заведена спадкова справа №23/2003 після смерті [PERSON], відомості про інших спадкоємців, які вважаються такими, що прийняли спадщину відсутні. Заповіт від імені [PERSON] Липоводолинською держнотконторою не посвідчувався (а.с.28, 30). 27 січня 2003 року позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай), площею 3,42 умовних кадастрових гектарів. Із довідки Колядинецької сільради Липоводолинського району від 03 грудня 2013 року №329 вбачається, що земельна ділянка за адресою по [ADDRESS] виділялась у 70-х роках батькові позивача [PERSON] під житлову забудову рішенням загальних зборів бувшого колгоспу «Комунар» (а.с.9, 49), який до своєї смерті, що настала [INFO] року, постійно проживав у збудованому за вказаною адресою домоволодінні разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] (а.с.7). 09 січня 2014 року КП «Сумське МБТІ» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.40-43). Відповідно до даних технічного паспорту домоволодіння складається із житлового будинку літ.«А-І», загальною площею 75,1 кв.м, житловою - 43,5 кв.м, із прибудовою літ.«а» сараю літ.«Б», літньої кухні літ.«В», сараю літ.«Г», літньої кухні літ.«Д», гаражу літ.«Е», сараю літ.«Ж», огорожі «№1-4», колодязю №5, загальною інвентаризаційною вартістю 170947 грн. Так, згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, що набуті до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності цим Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, не передбачала обов'язкової реєстрації (інвентаризації) будинків і домоволодінь у сільських населених пунктах (п.4, 6 Інструкції), однак передбачала її проведення в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна введено лише Інструкцією, затвердженою наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121. Із записів погосподарських книг вбачається, що домоволодіння за вказаною адресою значилось за померлим [PERSON] Однак, зважаючи на правовий режим набутого у шлюбі зазначеного нерухомого майна, яке відповідно до ст.ст.22, 28 КпШС на праві спільної сумісної власності належало померлому та його дружині [PERSON] у рівних частинах, спадщина після смерті [PERSON] відкрилась лише на 1/2 частину домоволодіння. Згідно зі ст.549 ЦК України (1960 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що прийняв спадщину. Із матеріалів справи вбачається, що на час смерті [PERSON], яка настала [INFO] року, його дружина [PERSON] разом із сином (позивачем), будучи спадкоємцями першої черги, вважаються такими, що прийняли по 1/2 частині домоволодіння від належної померлому 1/2 частки, тобто кожний із них успадкував по 1/4 частині. Заява матері позивача [PERSON] від 03 грудня 2013 року про відсутність намірів спадкувати спірне майно не має правового значення у вирішенні даного спору (а.с.10), оскільки не є у розумінні вимог цивільного законодавства відмовою від прийняття спадщини. За таких обставин, оцінюючи записи у погосподарській книзі у сукупності з іншими письмовими доказами та наданими поясненнями, суд приходить до висновку, що наявних у справі доказів достатньо для встановлення факту належності померлому [PERSON] 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS], які він за життя не оформив належним чином. Тому враховуючи, що [PERSON] разом із матір'ю є єдиними спадкоємцями за законом після смерті свого батька та чоловіка, який за відсутності правовстановлюючих у розумінні сучасного законодавства документів на спадкове домоволодіння позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину і зареєструвати право власності на нього, беручи до уваги правовий режим спірного майна, набутого померлим у шлюбі, суд вважає, що спадкові права позивача підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на 1/4 (1- 1/2 - 1/4) будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Outcome: partial