Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

06 серпня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява. Згідно з протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2021 року, призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи. Так, за штатним розписом в Красноокнянському районному суді Одеської області троє суддів, а фактично працює двоє суддів, з яких: суддя Бурдинюк О.С. була відключена, у зв`язку з перебуванням у відпустці, а також суддя Чеботаренко О.Л. була відключена, у зв`язку із перебуванням у відпустці з 02 по 31 серпня 2021 року. Тому після виходу судді Чеботаренко О.Л. з відпустки, а саме 01 вересня 2021 року, проведено повторний автоматизований розподіл справи, згідно з яким, справу було розподілено на суддю Чеботаренко О.Л. Після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, 15 вересня 2021 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 грудня 2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у них з відповідачем не склалося через розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства, відсутність взаємопорозуміння та довіри, різницю у характерах, поглядах на сімейні стосунки та цінності. З червня 2021 року сімейні відносини між ними були фактично припинені, спільне господарство вони не ведуть, хоча тимчасово проживають в одному будинку. Такі стосунки стомили позивача, тому вона бажає їх припинити. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її волі та інтересам тому вона просила їх шлюб розірвати. Крім того, після розірвання шлюбу вона просила відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.20/. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає /а.с.21/ Тому справа розглянута у відсутність сторін, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 29 грудня 2007 року Чорнянською сільською радою Красноокнянського району Одеської області, актовий запис №10 /а.с.7/. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] /а.с.8, 9, 10/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, з червня 2021 року не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільне господарство. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе. Тому суд дійшов висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при подачі сплатила судовий збір в сумі 908 грн. через філію-Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» за квитанцією №47 від 06.08.2021 року /а.с. 1/. Ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 454 грн. (50% від 908 грн., сплаченого позивачем через філію-Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» за квитанцією №47 від 06.08.2021 року), а іншу частину судового збору у сумі 454 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved