Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

05.07.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона разом із [PERSON] з 05.03.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них [INFO] народився спільний син [PERSON] . Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2012 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано, а також вирішено стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.09.2020 року було змінено спосіб стягнення вищевказаного розміру аліментів із 1/4 частини заробітку (доходу) на тверду грошову суму в розмірі 1800 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, син продовжує перебувати на її утриманні, у свою чергу відповідач самоусунувся від виховання сина. [PERSON] , [INFO] потребує належного фізичного, морального та духовного розвитку, однак сума аліментів, яка стягується із [PERSON] на її користь не достатня для належного забезпечення потреб сина. Як їй відомо, відповідач працює не офіційно, має не стабільні заробітки, які приховує, а тому має можливість утримувати їх спільну дитину. Інших неповнолітніх дітей у [PERSON] немає. На її переконання відповідач здатен сплачувати аліменти у збільшеному розмірі, ані ж у визначеному рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.09.2020 року. Враховуючи викладене, просить суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення сином повноліття. До початку судового засідання позивач подала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити, щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2010 року, за час якого у них народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2012 року в цивільній справі № 0308/15631/12 шлюб між сторонами було розірвано, а також вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.09.2020 року в цивільній справі № 161/9731/20 розмір аліментів, призначений судовим рішенням в цивільній справі № 0308/15631/12 було змінено на тверду грошову суму в розмірі 1800 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у зміненому розмірі призначено до стягнення з дня набрання рішенням законної сили - 06.10.2020 року (а.с. 14-15). Як встановлено судом, неповнолітній [PERSON] , [INFO] продовжує проживати разом зі своєю матір`ю - позивачкою [PERSON] (а.с. 11-12). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Верховний Суд України у своїй постанові від 05.02.2014 року в справі № 6-143цс13 висловив таку правову позицію: «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки)». При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідач є здоровим, працездатним, інших осіб та неповнолітніх дітей на своєму утриманні немає, розмір його заробітної плати невідомий. Суд також вважає доведеним, що у зв`язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, матеріальний стан позивача погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо зміни способу стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, а також те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, суд приходить до висновку, що [PERSON] спроможний та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, та пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача підлягає компенсація витрат по сплаті судового збору на користь держави в розмірі 908 грн. На підставі ст.ст. 180-182, 192 СК України,

Outcome: approved