Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

05.08.2020 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, щомісячно, у розмірі 1/4 частки всіх його видів заробітку, до закінчення дитиною навчання, тобто до 30 червня 2024 року, та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що [INFO] їх доньці виповнилося 18 років, однак вона є студенткою 1 курсу фармацевтичного факультету денної форми навчання в Одеському національному медичному університеті. Відповідач офіційно працює і отримує дохід, у зв`язку з чим має змогу надавати повнолітній дитині матеріальну допомогу на час її навчання. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 13 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та встановлено порядок спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала заяву, відповідно до якої просила позовні вимоги задовольнити повністю, а також вказала, що наявність інших дітей на утриманні не є підставою для відмови сплачувати аліменти добровільно. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив суд про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги в частині стягнення аліментів 1/4 від усіх видів заробітку до закінчення дитиною навчання - до 30.06.2024 року визнав. Позовні вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. не визнав, та вказав, що має на утриманні малолітню дитину, працює за мінімальну заробітну плату і з червня місяця знаходиться у відпустці за власний рахунок, у зв`язку із карантином. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази і їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.7), її батьком вказаний [PERSON] , який є відповідачем по справі. Згідно довідки від 08.07.2020 року № 19.00306, виданої Одеським національним медичним університетом, [PERSON] 01 вересня 2019 року була зарахована до фармацевтичного факультету денної форми навчання (контрактна основа) за спеціальністю «Фармація, промислова фармація», станом на момент видачі довідки була студенткою 1 курсу 2 семестру та передбачуваний термін закінчення навчання - 30 червня 2024 року (а.с.8). Як вбачається з виконавчого листа Саратського районного суду Одеської області від 18.04.2016 року у справі № 513/195/16-ц, з відповідача на користь позивачки стягувалися аліменти на утримання їх доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки доходу відповідача, щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття (а.с.9). Згідно листа Саратського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 13.07.2020 № 8560/5 аліменти з відповідача на утримання [PERSON] стягувались щомісячно до повноліття дитини, заборгованість станом на 13.07.2020 року відсутня (а.с.10). Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , яка досягла повноліття [INFO] , але не досягла 23-річного віку, та навчається в Одеському національному медичному університеті. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчаєть і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто для виникнення вищезазначеного аліментного зобов`язання ст. 199 СК України передбачає наявність сукупності наступних юридичних фактів: продовження навчання донькою, після досягнення нею повноліття; недосягнення донькою 23-річного віку; потреба доньки у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу. Суд при визначенні розміру аліментів, виходить з положень ст. 200 СК України, відповідно до якої суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У відповідності до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України згідно якої встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, з усіх видів доходів батька дітей, відповідно п.1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженим Постановою КМУ від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». [PERSON] навчається на денній формі, потребує належних умов для навчання та життя, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батьків. Відповідно до роз`яснень, що надані у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатись після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З огляду на те, що [PERSON] , після досягнення повноліття навчається на денній формі навчання, не має самостійного заробітку, перебуває на утриманні матері, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд враховує те, що відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання його повнолітньої дочки, яка продовжує навчання і потребує такої допомоги, а також те, що позивач в цій частині позов визнав. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вищевказаних обставин, а також приймаючи до уваги рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, до закінчення дитиною навчання - до 30 червня 2024 року. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь понесених нею витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В силу ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому відповідно до ч. 6 зазначеної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи». Матеріали справи містять позовну заяву підписану та подану адвокатом Власенко Л.В., яка діяла на підставі договору про надання правничої допомоги від 05.08.2020 року (а.с.13), ордеру серії ОД №462203 (а.с.11), та оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру №2 від 05.08.2020 року, відповідно до якої [PERSON] сплачено 2500 грн. на користь адвоката Власенко Л.В. за надання правничих послуг, згідно вказаного договору (а.с.16), акт про надання професійної правничої допомоги (юридичних послуг) від 05.08.2020 (а.с. 15), згідно якого вартість наданої правничої допомоги склала 2500 грн., а саме: укладення угоди про надання правничої допомоги і надання консультації (2 год.) - 500 грн.; збір доказів і підготовка пакету документів для позовної заяви (15 год.) - 500 грн.; вивчення законодавства України, Європейського законодавства і аналіз судової практики (8 год.) - 500 грн.; складання позовної заяви та подання її до Саратського районного суду Одеської області (5 год.) - 1000 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зокрема, сторона має довести, що витрати не відповідають складності справи та виконаних адвокатом робіт; часу, який був витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідач заперечує проти задоволення позову в частині витрат на правничу допомогу та обґрунтовує тим, що має на утриманні малолітню дитину, працює на мінімальну заробітну плату, з із червня місяця знаходиться у відпустці за свій рахунок, у зв`язку із карантином, до заяви додав копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , від 27.05.2020 року Серії [NUMBER] (а.с.28), довідку про доходи від 25.08.2020 року, відповідно до якої [PERSON] працює в ТОВ «Саратський коровай», дохід за період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року склав 17155,00 грн. (а.с.29), а також довідку про те, що до складу родини входять співмешканка [PERSON] , 1985 року народження та син [PERSON] , 2016 року народження (а.с.30). Враховуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, а також враховуючи фінансовий стан обох сторін, а також те, що перебування відповідача у відпустці без збереження заробітної плати є його правом та не є підтвердженням необґрунтованості витрат на оплату правничої допомоги адвоката, витрати є дійсними, були необхідними, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки щодо стягнення судових витрат у повному обсязі. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави у зв`язку з задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved