Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

05.12.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, в якому просив стягнути з відповідача аліменти на користь позивача щомісяця в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення повноліття - до 09.06.2017 р.; рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць просив допустити до негайного виконання. В обгрунтування позову [PERSON] зазначив, що він народився 09.06.1999 р. від шлюбу, укладеного 28.06.1997 р. між [PERSON], [INFO], і відповідачем [PERSON], [INFO] 29.01.2007 р. шлюб між його батьками був розірваний. Після розірвання шлюбувін залишився на вихованні і матеріальному утриманні у своєї матері. Батько платив йому аліменти згідно рішення суду, мешкав окремо. Позивач вказує, що 23.10.2012 р. його мати померла. Після смерті матері він проживав з бабусею - [PERSON], [INFO] і дідусем -[PERSON], [INFO], за адресою: Донецька область, Бахмутський район, сел. Хромове, вул. Молодіжна, 3/2, які виховували і утримували його матеріально. Крім того, йому була призначена пенсія в звязку з втратою годувальника. Позивач зазначає, що його батько постійно ухиляється від покладеного на нього законом обов'язку утримувати свою дитину. Крім того, з вересня 2016 р. він забрав у позивача банківську картку, на яку останній отримував пенсію в звязку з втратою годувальника, тому він опинився у важкому матеріальному становищі. [PERSON] вказує, що наказом №422-С від 12.08.2016 р. він був зарахований до Національного Юридичного університету ім. Ярослава Мудрого (м. Харків) на факультет підготовки кадрів для Пенсійного Фонду України за спеціальністю 081 «Право» (денна форма навчання). Навчання здійснюється на контрактній основі, стипендію він не отримує, мешкає в гуртожитку за адресою: м. Харків, вул. Динамівська,4. Позивач просить суд врахувати, що його бабуся є інвалідом 2-ї групи від загальної хвороби довічно, дід є інвалідом 3-ї групи в період проходження військової служби довічно. На цей час вони зазнають значні матеріальні труднощі, не в змозі надавати позивачу належну матеріальну допомогу, вимушені брати кошти в борг. Щодо [PERSON] позивач вказує, що за віком та станом здоровя він працездатний, працює суддею Артемівського міськрайонного суду, отримує достатню заробітну платню, утриманців та інших стягнень за виконавчими листами не має. Таким чином, вказує позивач, відповідач має можливість сплачувати йому аліменти до його повноліття щомісяця в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але ж відмовляється його утримувати. Також 05.12.2016 р. [PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення додаткових витрат по оплаті навчання дитини і просив стягнути з відповідача додаткові витрати, повязані з оплатою навчання на користь позивача в розмірі 1908,33 грн. на місяць, а також додаткові витрати на оплату гуртожитку в розмірі 302,50 грн. на місяць, на період навчання [PERSON] в Національному Юридичному університеті ім. Я. Му ярого, тобто з 01.09.2016 р. по 01.09.2020 р. Обгрунтовуючи вказані вимоги додатково зазначив, що згідно договору №2 про надання освітніх послуг від 01.09.2016 р., який був укладений між ним і Національним Юридичним університетом ім. Ярослава Мудрого, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання (чотири роки) становить 91600,00 грн. За кожен календарний рік окремо вартість освітньої послуги становить 22900,00 грн., а на місяць - 1908,33грн. За перший рік навчання дідусем позивача вже сплачено 22900,00 грн. Позивач також вказує, що в звязку з його навчанням в університеті та переїздом до м. Харкова з 01.09.2016 р. в нього виникли додаткові витрати на оплату проживання в гуртожитку в сумі 3630,00 грн. за 1-й курс навчання, а на місяць - 302,50 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2017 р. цивільні справи за позовами [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів і про стягнення додаткових витрат по оплаті навчання дитини об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовних заявах. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що він видає сину всі гроші, які нараховуються йому за втратою годувальника, однак не всю суму разом, а частинами впродовж місяця. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових виплат по оплаті навчання вказав, що позивач в силу свого віку не має права на звернення до суду з такими вимогами. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного. В відповідності зi ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ВЛ №051352, 28.06.1997 р. між [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], був зареєстрований шлюб, актовий запис №802. Пiсля реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прiзвище [PERSON]. Зi свiдоцтва про народження серії 1-НО №205983 вбачається, що 09.06.1999 р. народився [PERSON], актовий запис №234. Батьками дитини записані [PERSON] (батько) i [PERSON] (мати). Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] є сином [PERSON] Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО №068489, 29.01.2007 р. шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний, про що зроблено відповідний актовий запис №38. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу він проживав з матір'ю. Відповідач вказане твердження не оспорює. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-НО №656135, 23.10.2012 р. [PERSON] померла, про що зроблено відповідний актовий запис №1273. Відповідно до довідки №2349 від 10.10.2016 р., виданої Виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO], з 23.10.2012 по 29.08.2016 р. Відповідно до довідки 2350 від 10.10.2016 р., виданої Виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області, за адресою: Донецька область, Бухмутський район, с. Хромове, вул. Молодіжна, 3/2, зареєстрований [PERSON] На даний час, відповідно до довідки №243 від 11.11.2016 р., виданої за підписом декану факультету Підготовки кадрів для Пенсійного фонду України Національного юридичного університету ім. Я. Мудрого, [PERSON] є студентом 1 курсу 1 групи денного факультету Підготовки кадрів для Пенсійного фонду України Н,У ім. Я. Мудрого. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в зв'язку з втратою годувальника була призначена пенсія. Відповідно до пояснень, наданих [PERSON] в позовній заяві, і це не заперечується відповідачем, банківська картка, на яку здійснюється нарахування зазначеної пенсії, знаходиться у [PERSON] Відповідач стверджує, що всі грошові кошти, які надходять на вказану банківську картку в якості пенсії, призначеної [PERSON] в звязку з втратою годувальника, він в повному обсязі передає позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦК України, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право, зокрема, самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами. Враховуючи, що призначена [PERSON] пенсія за втратою годувальника відноситься до інших доходів, якими, відповідно до закону, має право самостійно розпоряджатись неповнолітній, суд вважає протиправним і таким, що суперечить закону, будь-яке обмеження позивача з боку відповідача в праві самостійного розпорядження і використання коштів, що нараховуються [PERSON] в звязку з втратою годувальника. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, наявність у позивача доходу в вигляді призначеної державою пенсії, не звільняє відповідача від покладеного на нього законодавством обовязку утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Вiдповiдно до ст. 79 СК України, алiменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до довідки №1150 від 09.03.2017 р., [PERSON] є суддею Артемівського міськрайонного суду. В 2016 р. за період з січня по грудень сума доходу склала 297166,94 грн. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища відповідача, відсутності у нього на утриманні інших осіб і вважає, що він в змозі виплачувати аліменти в розмірі ? частини всіх видів його доходів. Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в іншій частині, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином, відповідно до ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів; в звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, передбачений ст. 199 СК України. Так, вказаною статтею визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Аналогічне питання було вирішено судовою палатою у цивільних справах Верховного суду України при розгляді справи з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Постановою Верховного суду України від 24.02.2016 р. визначено, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобовязань, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Верховний суд України прийшов до висновку, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги в звязку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження обгрунтованості вимог щодо стягнення з відповідача на його користь додаткових витрат, а витрати на навчання не відносяться до додаткових і охоплюються загальними нуждами, на забезпечення яких з відповідача судом вирішено стягувати аліменти на утримання позивача, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Також суд зазначає, що відповідно до положень ст. 199 СК України, законодавством визначено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Таким чином, враховуючи, що позивач є неповнолітнім, на даний час звернення позивача до суду з такою вимогою є необгрунтованим. Однак з досягненням повнолітнього віку [PERSON] набуде права звернутись до суду з вимогою про стягнення з відповідача на його користь коштів на продовження навчання. На підставі виклаленого,

Outcome: partial