Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

05 квітня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася рада опіки та піклування при виконавчому комітеті Межівської селищної ради Дніпропетровської області в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на вихованні у відповідача перебувають малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з тіткою [PERSON] та бабусею [PERSON] по [ADDRESS]. Останні звертались із заявами до позивача з приводу відібрання малолітніх дітей у [PERSON], яка їхнім вихованням не займається, тривалий час дома не з'являється, на телефонні дзвінки відповідає рідко та місце свого перебування не повідомляє, матеріальної допомоги не надає. За твердженням сусідів, відповідач може бути відсутньою вдома більше трьох тижнів, при цьому взагалі не цікавитись дітьми, за якими піклуються [PERSON] та [PERSON] Сім'я відповідача перебуває під супроводом в районному банку сімей, яка опинилася в складних життєвих обставинах через неналежне виконання [PERSON] батьківських обов'язків, проводились неодноразові бесіди з приводу належного виховання малолітніх, однак їх результати були невтішними. Відповідач іноді зловживає спиртними напоями, соціальні виплати витрачає не за призначенням, за неналежне виконання батьківських обов'язків притягалася до адміністративної відповідальності. Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Межівської селищної ради Дніпропетровської області просить відібрати у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав терміном на один рік малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], стягнути з неї аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь опікунів за місцем знаходження дітей. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає. У разі неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення. Третя особа орган опіки та піклування виконкому Межівської селищної ради у судове засідання не з'явилася, надано суду заяву про розгляд справи без їхнього представника. Проти задоволення позову не заперечують. В разі неявки відповідача просять винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився хоча була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, і від неї не надійшло повідомлень про причини неявки. [PERSON] заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала. В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] серії [NUMBER] виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Межівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, 30 вересня 2014 року та 24 грудня 2015 року, актові записи №61 та №83, [PERSON] народився [INFO] року, а [PERSON] - [INFO] року, батьком яких записано [PERSON], а матір'ю - [PERSON] Зазначені відомості підтверджуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00014518945 від 30 вересня 2014 року та №00016148330 від 24 грудня 2015 року. Актами обстеження умов проживання дітей по [ADDRESS] підтверджується, що в будинку є сучасна побутова техніка, продуктами харчування забезпечені, у наявності мається місце для відпочинку. Діти забезпечені одягом, іграшками, мають охайний вигляд. Мати дітей залишає їх на прабабусю, кошти використовує не за призначенням, вживає спиртні напої, трапляться випадки тривалої відсутності матері, життям та здоров'ям дітей [PERSON] не цікавиться, низький рівень поведінки матері перешкоджає належно виконувати батьківські обов'язки про що неодноразово проводилися профілактичні бесіди. Згідно довідки Межівської селищної ради №823 від 15 березня 2017 року, до складу сім'ї відповідача входить син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], бабуся [PERSON], [INFO], та тітка [PERSON], [INFO]. 07 червня 2016 року [PERSON] попереджена про обов'язок піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, про відповідальність у разі ухилення від цього. Повідомленням інспектора Межівського відділення поліції відділу ювенальної превенції №43.2/7-8785 від 16 листопада 2016 року, яке адресоване службі у справах дітей Межівської РДА підтверджується, що на [PERSON] було складено та направлено для розгляду Межівському районному суду адміністративний протокол по ч.1 ст.184 КУпАП за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Згідно заяв [PERSON] та [PERSON], які адресовані голові ради опіки та піклування при виконавчому комітеті Межівської селищної ради Дніпропетровської області, вимагається відібрання малолітніх дітей у [PERSON], оскільки вона постійно відсутня вдома, про дітей не піклується, соціальні виплати використовує не за призначенням, діти знаходяться на їхньому утриманні. Така поведінка підтверджується письмовими поясненнями сусідів [PERSON] та [PERSON] Листом Межівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді №27 від 15 березня 2017 року підтверджується, що за час перебування сім'ї відповідача під соціальним супроводом неодноразово проводилася робота з формування здорового способу життя, навичок усвідомленого та відповідального батьківства. [PERSON] на співпрацю не йде, життям дітей не цікавиться, негативно реагує на зауваження, для покращення становища належних зусиль не прикладає. Письмовими заявами [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що створені умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Висновком органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Межівської селищної ради Дніпропетровської області підтверджується, що [PERSON] вихованням дітей не займається, їхнім здоров'ям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, батьківської турботи не виявляє. Орган опіки та піклування вважає за доцільне порушити питання про відібрання у відповідача малолітніх дітей на 1 рік без позбавлення її батьківських прав та стягнути з неї аліменти. Згідно ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Встановлено, що обов'язки передбачені ст.150 Сімейного кодексу України щодо виховання та розвитку дитини відповідачем не виконуються. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно з ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відповідно до ч.4 ст.170 СК України, при задоволе нні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положенням частини першої статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають повному задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved