Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

07.07.2015 року [PERSON] через свого представника звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи - Управління Держземагентства України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області, [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було укладено 05.08.1989 року від якого мають спільну дитину - [PERSON] Шлюб розірвано 21.07.2011 року. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбано садибу, розташовану за адресою: [ADDRESS] та за рішенням суду за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку зазначеної садиби. Позивач стверджує, що під час шлюбу сторони отримали у власність вказану земельну ділянку, площею 0,062 Га, для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд на якій розташовано зазначену вище садибу і просить визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки, а іншу 1/2 частку цієї земельної ділянки залишити у власності відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином. Представник позивача в судове засідання з'явився, позов та його обґрунтування підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Пояснив, що земельна ділянка була приватизована в період шлюбу і саме з цих підстав має бути розділена. Відповідач позов визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що домоволодіння поділено, а тому і земельна ділянка має бути поділена по 1/2 частці за кожним. Треті особи в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі, виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, який укладено 05.08.1989 року та розірвано 21.07.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 9, 10). Згідно рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11.07.2012 року, садибу (домоволодіння) [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], оскільки воно придбане ними за час шлюбу, розподілено по 1/2 частині кожному, без виділення часток в натурі (а.с. 6). Відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав від 28.08.2012 року за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння за кожним (а.с. 7). Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], [PERSON] на підставі рішення сесії Вільногірської міської ради Дніпропетровської області за № 1254-52/ IV від 22.03.2006 року є власником земельної ділянки, площею 0,062 Га, для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS]. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 010610500007, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 8). Згідно копії витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], вона становить 121 393,08 грн. (а.с. 25). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. У ст. 119 ЦПК України передбачено форма і зміст позовної заяви особи, яка зокрема, має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. За вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги. При цьому змінювати зазначені у позовній заяві обставини суд не має права. За змістом частини першої статті 81 ЗК України громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України. Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання чинності відповідними актами; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Стаття 60 СК України встановлює презумпцію права спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу. Згідно положень ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Законом України від 11.01.2011 року № 1913- VI «Про внесення змін до ст. 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», що набрав чинності 8.02.2011 р., ст. 61 СК України доповнено частиною п'ятою, якою передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Частину п'яту статті 61 виключено на підставі закону № 4766- VI від 17.05.2012 року. Установлено, що рішенням сесії Вільногірської міської ради Дніпропетровської області за № 1254-52/ IV від 22.03.2006 року [PERSON] надано в приватну власність земельну ділянку площею 0,062 Га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 08.06.2006 року [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю. В даному випадку земельна ділянка отримана відповідачем у 2006 році, тобто правовідносини щодо неї виникли до набрання чинності зазначеним вище законом, тому спірна земельна ділянка не може бути предметом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою власністю відповідача, тому що набута останнім в порядку реалізації його права на приватизацію землі, і на її придбання не витрачалися спільні кошти подружжя. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-175цс12. Питання щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, згідно із частками в порядку приватної спільної часткової власності на садибу перед судом не ставилось. Виходячи з викладеного вище, при вирішенні спору про поділ майна, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 70 СК України на яку посилається в своєму позові [PERSON] Посилання позивача на те, що домоволодіння є постійним зареєстрованим місцем проживання спільної з відповідачем доньки, [INFO], не має правового значення для розгляду справи. Згідно положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, відповідно до положень ЗК України громадянин одержує у власність частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації у 2006 році, є його особистою приватною власністю і не може бути розподілена судом, як предмет спільної сумісної власності подружжя. В даному випадку суд дійшов висновку, що законних підстав для задоволення позову немає, позов є безпідставним, а відтак визнання позову відповідачем суперечить закону, тому суд не приймає визнання позову відповідачем і відмовляє в задоволенні позову. В зв'язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed