Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

05 червня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суд з позовом до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про звільнення майна з під арешту. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між «Приват Банк» та [PERSON] 09 вересня 2008 року було укладено кредитний договір, а 10 вересня 2008 року укладено договір іпотеки № 4186. Згідно п. 33.3 договору іпотеки [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові підвальні приміщення № І-ІV, загальною площею 127,1 кв.м., що розташовані за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. № 3, які належать [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2006 року № 2796 та нежитлові підвальні приміщення загальною площею 4,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. № 3, які належать [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 10 вересня 2008 року № 4173. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.05.2016 року у виконавчому провадженні № 51104082, постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.10.2010 року у виконавчому провадженні № 21542146, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.03.2012 року у виконавчому провадженні № 31697802 було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Відомості про обтяження нерухомого майна зареєстровані відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Отже, в публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» право на іпотеку виникло до винесення державними виконавцями відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції постанов від 16.05.2016 року, 19.10.2010 року, 16.03.2012 року про накладення арешту на нерухоме майно. Накладення арешту на іпотечне майно позивача порушує його права як іпотекодержателя, перешкоджає йому задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна. Справа перебувала в провадженні судді Бойчука О.В. На підставі розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду від 13 січня 2016 року проведено повторний автоматизований розподіл справи у звязку із закінченням пятирічного строку призначення судді вперше. 15 січня 2016 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначено головуючого суддю Бабій О.М. 15 січня 2016 року справу прийнято до провадження суддею Бабій О.М. 12 березня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги та визначив відповідачем окрім відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції також і [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та його представники в судові засідання не зявлялись, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Двічі подавали клопотання про відкладення судових засідань. Відповідач [PERSON] судові повістки не отримує, що підтверджується конвертами, які повернулись за закінченням терміну зберігання. Представник відповідача відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції в судові засідання не зявився, подав клопотання про доручення до матеріалів справи копій постанов про арешт майна боржника. З урахуванням положень ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] 10 вересня 2008 року було укладено договір іпотеки (а.с.12-14). Згідно п. 33.3 договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: нежитлові підвальні приміщення № І-ІV, загальною площею 127,1 кв.м., що розташовані за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. № 3, які належать [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2006 року № 2796 та нежитлові підвальні приміщення загальною площею 4,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. № 3, які належать [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 10 вересня 2008 року № 4173. Відповідно до п. 16.7. цього договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.05.2016 року у виконавчому провадженні № 51104082, постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.10.2010 року у виконавчому провадженні № 21542146, постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції [PERSON] про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2010 року у виконавчому провадженні № 21980867, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.03.2012 року у виконавчому провадженні № 31697802 було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження (а.с.10-11). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. З положень ст. 3 Закону України «Про іпотеку», вбачається, що у разі порушення боржником основного зобов'язання, відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких не передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку та зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 44 закону України «Про виконавче провадження» у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» регламентовано, що пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. За змістом ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Порядок і умови звільнення арешту з майна, на яке накладено арешт, право власності на яке належить не боржникові, а іншій особі визначені ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частин 1 та 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» регламентовано, що пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. В даному випадку договір іпотеки, укладений раніше, ніж винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження державними виконавцями. Обтяження всього нерухомого майна боржника унеможливлює звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 44, 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved