Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

05.04.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що шлюбні відносини припинені з 14.01.2016 року тому носять лише формальний характер, спільне господарство не ведуть, проживають окремо один від одного, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. Крім того, просила про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який фактично припинений з 14.01.2016 року. За час перебування у шлюбі у них народилась дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини з 01.01.2019 року. Також просила стягнути з відповідача на її користь усі додаткові витрати на дочку [PERSON] , [INFO] , пов`язані із навчання дитини у музичної школі №5 м. Миколаєва в сумі 250 грн. Ухвалою від 07.05.2019 року відкрите провадження у справі. 25.07.2019 року позивач надала до суду заяву, в якій просила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення. 25.07.2019 року відповідач надала до суду заяву, в якій просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.03.1997 року. Від шлюбу мають дітей, у тому числі неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені 14.01.2016 року, з того часу їх шлюб носить лише формальний характер, спільне господарство не ведуть, проживають окремо один від одного, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. Таким чином, суд вважає, що їх сім`я розпалася і зберегти її неможливо, тому згідно ст. ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них і мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач питання щодо відновлення їй дошлюбного прізвище не ставила, суд приходить до висновку залишити їй прізвище змінено у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Крім того, судом встановлено, що після фактичного припинення шлюбних відносин, дитина [PERSON] залишилась проживати разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Починаючи з 01.01.2019 року відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, участь у вихованні дитини не приймає. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів з [PERSON] , суд враховує матеріальний і сімейний стан відповідача, відсутність інших утриманців і вважає можливим, з урахування визнання позову відповідачем, стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Таким чином, з`ясувавши всі обставини справи, які досліджені доказами, суд приходить до переконання про задоволення позову про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини в зв`язку з тим, що дитина потребує матеріальної допомоги від батька, який згідно закону повинен утримувати дитину і має можливість це робити. Що стосується вимоги про стягнення усіх додаткових витрат пов`язані із навчання дитини у музичної школі №5 м. Миколаєва в сумі 250 грн. суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного: Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Так, згідно довідки Дитячої музичної школи №5 №51/01-19 від 05.04.2019 року [PERSON] з 01.09.2018 року по теперішній час навчається у школі на платній основі, щомісячне плата становить 250 грн. Отже, сплата за навчання дитини у музичній школі є додатковими витратами, пов`язаними із розвитком певних її здібностей дитини. В той же час, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами, зокрема довідками, чеками, рахунками тощо, із зазначенням про фактично зазнаних або передбачуваних витрат, проте позивач лише зазначила стягнути усі додаткові витрати пов`язані із навчання дитини у музичної школі №5 м. Миколаєва в сумі 250 грн. Отже, позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження вже понесених нею додаткових витрат на навчання дитини, або розрахунком витрат, передбачуваних, зокрема на час навчання дитини у музичній школі, тому позивач не довела свої позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на навчання дитини, у зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. та користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового забору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial