Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

06 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі [PERSON] «СК «Український страховий стандарт» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 04 січня 2014 року приблизно о 19.00 годині на регульованому перехресті вул. Електрозаводська та вул. Кресівська сталася ДТП за участю автомобіля «Мерседес Бенц» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а водій [PERSON] був травмований. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження № 12014040730000047 від 04.01.2014, в межах якого було проведено авто технічну експертизу, висновком якої встановлено невідповідність дій [PERSON] по керуванню автомобілем вимогам ПДР, що знаходиться в причинному звязку з ДТП, а в діях [PERSON] невідповідностей вимогам ПДР по керуванню автомобілем не вбачається. Постановою слідчого дане кримінальне провадження було закрито в звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП за постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19.08.2014, яка була скасована ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року в звязку з оскарженням [PERSON] постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Не зважаючи на відсутність юридичного документу, що встановлює вину [PERSON] у скоєнні ДТП, вважає останнього винним з огляду на обставини справи, зокрема висновок експертизи. Пошкодженням автомобіля спричинено матеріальну шкоду в сумі 55457,17 грн., яку просив стягнути з [PERSON] «СК «Український страховий стандарт» та [PERSON] в сумі 50000 грн. та 5457,17 грн. відповідно. Також, просив відшкодувати моральну шкоду, спричинену ДТП, стягнувши з [PERSON] 20000 грн. Крім того, просив стягнути з страхової компанії понесені витрати на оплату авто товарознавчого дослідження в сумі 1300 грн., витрати на поштові відправлення з відповідачів в сумі по 65,40 грн. з кожного, а також витрати на оплату судового збору в сумі по 560,04 грн. з кожного з відповідачів. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав суду письмові заперечення на позовну заяву, які долучені до матеріалів справи. Суду пояснив, що не вважає себе винним в ДТП, розслідування кримінального провадження проводилося неповно, зокрема за його участі не був проведений слідчий експеримент. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в звязку з відсутністю будь-якого документу, яким би було встановлено вину відповідача. Постановою слідчого кримінальне провадження було закрито за відсутністю в діях відповідача складу кримінального правопорушення, висновок експертизи не встановлює вину [PERSON] у скоєнні ДТП. Також відсутня постанова про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Представник відповідача [PERSON] «СК «Український страховий стандарт» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду цивільної справи був обізнаний, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення в матеріалах справи, в наданій суду письмовій заяві просив розглядати справу у його відсутність. В надісланому суду письмовому запереченні на позовну заяву пояснив, що позовні вимоги не визнає, оскільки відсутня встановлена вина особи у ДТП, а також наявні підстави для регресного позову і в разі визнання вимог позивача обґрунтованими, Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов, оскільки [PERSON] на час ДТП керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та його представника, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником автомобіля «Мерседес Бенц» державний номер [NUMBER], а [PERSON] власник автомобіля [NUMBER]. 04 січня 2014 року приблизно о 19.00 годині по вулиці Електрозаводській з боку Обїзної дороги в напрямку вулиці Десантної в м. Кривому Розі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля [PERSON] Віто 111 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], який перебував у стані алкогольного спяніння. За наслідками ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а водій [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження. За фактом даного ДТП було внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 12014040730000047 від 04.01.2014, за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 286 КК України ( а.с. 4 оглянутого кримінального провадження). Крім того, дані обставини підтверджуються повідомленням про початок досудового розслідування від 04.01.2014, карткою первинного обліку інформації від 04.01.2014 19.20 год., рапортом ст.слідчого СВ Жовтневого РВ КМУ, протоколом огляду місця ДТП від 04.01.2014 зі схемою та фототаблицею, висновком судово-медичної експертизи № 353 від 21.02.2014 (а.с. 5, 7-8, 11-21, 52 оглянутого кримінального провадження). У зазначеному кримінальному провадженні було проведено дві судові авто технічні експертизи № 58/27-58 від 26.03.2014 та 58/27-178 від 07.07.2014, згідно висновків яких в діях водія [PERSON] по керуванню автомобілем «Део» вбачається невідповідність вимогам п. 8.7.3 е, 8.10, 12.4, 12.9 б, 16.3 ПДР України, невідповідність дій цього водія вимогам 8.7.3 е ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному звязку з даним ДТП. В діях водія [PERSON] по керуванню автомобілем [PERSON] невідповідність вимогам ПДР України, які б могли знаходитися у причинному звязку з ДТП, не вбачаються (а.с. 78-81, 129-132 оглянутого кримінального провадження). Постановою слідчого СВ Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] від 08.07.2014 кримінальне провадження № 12014040730000047 у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, враховуючи, що внаслідок грубого порушення потерпілим вимог ПДР був травмований сам водій [PERSON] (а.с. 43-45). Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19.09.2014 відмовлено [PERSON] у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття провадження від 08.07.2014 (а.с. 78). Постановою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19.08.2014 відмовлено у притягненні [PERSON] до адміністративної відповідальності через сплив строку давності, передбаченого ст. 38 КУпАП (а.с. 46). Вищезазначена постанова від 19.08.20147 була скасована постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.09.2014 з огляду на те, що не закінчено розгляд по кримінальному провадженню по ДТП, яке мало місце 04.01.2014, оскільки відповідач оскаржує постанову про закриття кримінального провадження (а.с. 47). Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № Д28/01/14, проведеного 21 січня 2014 року судовим експертом авто товарознавцем СПД [PERSON], сума матеріальної шкоди, заподіяної володільцю пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz Vito 111 CDI, реєстраційний номер [NUMBER], становить 55457,17 грн. (а.с. 10-39). На день скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача [PERSON] «УСС», що підтверджено копією полісу обов'язкового страхового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6595407, відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 50\~000 грн., розмір франшизи 500 грн. (а.с. 35 оглянутого кримінального провадження). 03 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до [PERSON] «СК «Український страховий стандарт» з повідомленням про настання події, яка в подальшому може бути визнана страховим випадком за шкоду, заподіяну транспортному засобу потерпілої особи, в якому зазначив поліс № АС/6595407 (а.с. 48). Листом № 0835 від 10 березня 2015 року [PERSON] «СК «Український страховий стандарт» повідомив [PERSON] про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування (а.с. 49). Згідно ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 59, ч. 3, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 61, ч. 2, 4 ст. 212, ч. 1 ст. 213, п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відповідно до Закону України від 01.07.2004 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. У п. 22.1. ст. 22\~ вказаного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до положень\~ст. 29 Закону\~у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до ст. 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 18.03 2016 року зазначив, що\~\~ у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише втому випадку, якщо порушення положень договору страхувальником перешкоджало страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися окремо у кожному випадку. Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від в иплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чиє ця подія страховим випадком, тобто, якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обовязок виплатити страхове відшкодування. Положення ч. 1 ст. 1168 ЦК України визначають головну особливість цього спеціального делікту, яка виражається у тому, що володілець небезпечного обєкта джерела підвищеної небезпеки, буде зобовязаний відшкодувати шкоду незалежно від наявності в його діях вини. Згідно до частини 1 ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відносини, що виникли у результаті завдання шкоди внаслідок взаємодії джерела підвищеної небезпеки, є спеціальним деліктом, що врегульований ст.ст. 1168, 1187, 1188 ЦК України. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2014 № 4 (далі Постанова ВССУ № 4) встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до пункту 6 Постанови ВССУ № 4, особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини другої цієї статті шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, тобто відповідача. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача діючим законодавством покладено обов'язок доведення відсутності її вини в завданні шкоди позивачу. В той же час законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Саме такі правові висновки висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року N 6-183цс14. В силу\~ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищевикладене, враховуючи, що відповідачем по справі не надано суду будь-яких доказів на спростування своєї вини у скоєнні ДТП від 04.01.2014, в результаті якої пошкоджено автомобіль позивача, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди і стягнути з [PERSON] «СК «УСС» на користь позивача 49500 грн., зменшивши суму на розмір франшизи, з [PERSON] на користь позивача стягнути 5457,17 грн. Крім того, скоєним ДТП [PERSON] також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок пошкодження майна, позивач пережив стрес, втратив можливість використовувати автомобіль за призначенням, витратив багато часу для вирішення проблем, повязаних з ДТП. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, а також може відшкодовується грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана, з розміром цього відшкодування. Вказане також підтверджується позицією Верховного Суду України, викладеною в Постанові від 05.03.2012 року\~в справі № 6-96цс11. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом. В силу п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших осіб. В суду не викликає сумнівів дійсність спричинення позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях позивача через пошкодження його майна, неможливості їм користуватись до проведення відновлювального ремонту. Разом з тим, суду не надані будь-які докази, що об'єктивно свідчили б про істотність заподіяної позивачу моральної шкоди і настання суттєвих негативних наслідків саме для його психологічного та фізичного стану. З урахуванням викладеного, суд,

Outcome: partial