Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

04 лютого 2019 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом. В прохальній частині позову визнати недійсним умови кредитного договору №200104081від 14 грудня 2017 року, укладеного між Публчним акціонерним товариством «Банк Форвард» та [PERSON] , [INFO], а саме: в частині встановлення щомісячної комісії яка становить 2,39% від суми кредиту, що згідно графіку платежів та кредитного договору складає 702 грн. 90 коп. на місяць. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між публічним акціонерним товариством «Банк Форвард» та ним 14 грудня 2017 року укладено кредитний договір №200104081 про надання соціального кредиту в сумі 29410,00грн. на споживчі потреби, зі сплатою процентів в розмірі 0,01% річних. Термін остаточного погашення кредиту 14 грудня 2020 року. Згідно з блоком 1 «Інформаційний блок оферти» Кредитного договору та п. 1 р.4 Паспорту споживчого кредиту, який є додатком до кредит нього договору, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2/,39% нараховується на загальну суму кредиту на день видачі, що згідно графіку платежів складає 702грн. 90 коп. на місяць. Фактично ним за кредитним договором було сплачено грошові кошти в рахунок погашення заборгованості в розмірі 17600грн. 00 коп. Вважає, кредитний договір в частині встановлення щомісячно комісії не законним (а.с. 1-3). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2019 року по даній справі було відкрито провадження та призначено до судового розгляду (а.с. 13). 17.04.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відповідь на відзив, який обґрунтований тим, що АТ «Банк Форвард», який є правонаступником ПАТ «Банк Форвард», вважає, що позов [PERSON] необґрунтований та такий, що порушує права та інтереси банку. Позивач не звернувся до банку з повідомленням про відмову від кредитного договору в чотирнадцятиденний строк. Зважаючи на наведене, кредитний договір укладено між позивачем та відповідачем 14.12.2017 року. Згідно п.2.3. Умов по кредитам, Кредит надається Банком Клієнту на строку, зазначений в заяві, шляхом зарахування суми кредиту на рахунок, та вважається наданим в момент такого зарахування. Згідно п. 3. 5 Умов по кредитам, щомісячна комісія за розрахункове-касове обслуговування підлягає сплаті клієнтом банку на щомісячній основі протягом строку на який наданий кредит. Щодо тверджень позивача про те, що банк не надав позивачу повну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість споживчого кредиту спростовується вже тим, що позивач сам долучив до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту (Додаток до договору «200104081 від 14.12.2017) Довідку про умови кредитування та Оферту №200104081 від 14.12.2017 (Інфляційний блок), а також Позивач був належним чином повідомлений про умови кредитування та щомісячну комісію відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 чинними на дату укладання кредитного договору. На підставі викладеного просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, розглядати справу без участі представника АТ «Банк Форвард» (а.с. 28-33). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляд справи повідомлявся належним чином, в поданих запереченнях просив розглядати справу без його участі (а.с. 28-33). Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 14 грудня 2017 року між публічним акціонерним товариством «Банк Форвард» та [PERSON] було укладено кредитний договір №200104081 про надання соціального кредиту в сумі 29410,00грн на споживчі потреби, зі сплатою 0,01% річних (а.с.6). 14 грудня 2017 року між публічним акціонерним товариством «Банк Форвард» та [PERSON] було укладено паспорт споживчого кредиту, додаток до договору №200104081 від 14.12.2017 (а.с. 7). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1. ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. У рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011р. зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також факту, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дій принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладання цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Відповідно до пункту 3.6 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача, тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладання кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). А блоком 1 «Інформаційний блок оферти» Кредитного договору та п. 1 р. 4 Паспорту споживчого кредиту, який є додатком до Кредитного договору, встановлено щомісячну комісію, яка становить (2,39%), що згідно графіку платежів складає 702 грн. 90коп. на місяць За умовами п.3.4. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки зобов`язані в кредитному договорі зазначити: види і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо). На виконання вимог ст. 80 ЦПК України відповідачем не надано доказів на спростування твердження позивача. В кредитному договорі відсутнє обґрунтування щомісячної комісії, а саме, що входить в цю послугу і що фактично зроблено ПАТ «Банк Форвард» для можливості встановлення фактичної вартості послуги, яка надана, фактично вона надана не була. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved