Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

05.06.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просила розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем. Позовна заява мотивована тим, що 20 вересня 2006 року позивач зареєструвала шлюб з громадянином Туреччини [PERSON], про що в книзі реєстрації актів цивільного стану було зроблено відповідний актовий запис № 2574. В період шлюбу в сторін народилось двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В 2011 році відповідач залишив сім'ю. З тих пір, він не підтримує жодного зв'язку з позивачем та дітьми, не приймає участі в житті сім'ї та вихованні дітей. Враховуючи той факт, що [PERSON] з відповідачем сімейних стосунків не підтримує, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, їх шлюб фактично припинив своє існування. Подальше примирення між ними є не можливим. В силу викладених обставин, позивач звернулася до суду з даним позовом, у якому просила суд шлюб між нею та громадянином Туреччини [PERSON], що зареєстрований 20.09.2006 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак 23.07.2018 року звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Не заперечує щодо винесення заочного рішення. Також в заяві зазначає про те, що при розірванні шлюбу бажає залишити собі шлюбне прізвище та судовий збір просить залишити за нею. Відповідач в судове засідання призначене на 23.07.2018р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином. Згідно з частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик відповідача в судове засідання призначене на 23.07.2018р. було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України, проте відповідач в судове засідання призначене на 23.07.2018р. не з'явився повторно. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив, а позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. 20 вересня 2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №2574 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане 20 вересня 2006 року Вінницьким міським управлінням юстиції Вінницької області (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина - [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно 28 квітня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у м. Києві, та сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, видане 29.06.2007 року директором органу реєстрації району Малтепе (а.с. 6, 7, 8). Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Згідно з частиною другою статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може пред'явити один із подружжя. Згідно зі статтею 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оскільки позивач виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», при реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача зазначити «[PERSON]». Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, оскільки позивач на відшкодуванні судових витрат не наполягає, суд вважає, що судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору необхідно залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved