Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

06.05.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 13.06.2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем у справі був укладений кредитний договір №49.29/00753/06-ТК-001000046 за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в сумі 3132,00 грн. з розрахунку 24% річних за користування кредитом на строк з 13.06.2006 року до повного повернення кредиту. 20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги і внаслідок укладення зазначеного договору відбулась заміна кредитора, а саме ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора за договором від 13.06.2006 року №49.29/00753/06-ТК-001000046 позичальником згідно якого є [PERSON]. Позивач зазначає, що у звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за договором кредиту станом на 06.04.2015 року наявна заборгованість у сумі 3704,50 грн. з яких: 3132,00 грн. тіло кредиту; 572,50 грн. - відсотки. Посилаючись на наявне у позивача право дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позивач просить стягнути з відповідача зазначений розмір заборгованості за договором кредиту. У змісті позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 13.06.2006 року між ВАТ КБ «Кредитпромбанк» та відповідачем у справі був укладений кредитний договір №49.29/00753/06-ТК-001000046 за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в сумі 3132,00 грн. з розрахунку 24% річних за користування кредитом на строк з 13.06.2006 року до повного повернення кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк», як продавцем та ПАТ «Дельта Банк», як покупцем був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с. 11-16). За змістом витягу з договору купівлі-продажу прав вимоги від 20.05.2013 року, позивач придбав право вимоги, зокрема, по кредитному договору №49.29/00753/06-ТК-001000046 від 13.06.2006 року укладеному з [PERSON] відповідачем у справі (а.с. 17). Відповідно до положень ст.ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За наведених умов кредитор у зобовязанні за кредитним договором 49.29/00753/06-ТК-001000046 від 13.06.2006 року укладеним між ВАТ КБ «Кредитпромбанк» та відповідачем у справі змінений на ПАТ «Дельта Банк» і вказане товариство набуло право вимоги за зазначеним договором у відповідності до вимог чинного законодавства України. Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав у звязку із чим виникла заборгованість на загальну суму 3704,50 грн., розрахована позивачем та перевірена судом, з яких: - 3132,00 грн. тіло кредиту; - 572,50 грн. - відсотки. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і відсутні докази належного виконання відповідачем умов укладеного ним договору кредиту. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки Відповідач порушив зобовязання, встановлені кредитним договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи немає, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по кредиту і штрафних санкцій. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved