overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

04 січня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 16 серпня 2013 року він уклав шлюб з відповідачкою від якого мають сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені з січня 2015 року, через те, що у них різні погляди на життя, різне ведення спільного господарство та виховання дитини. В судове засідання позивач не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, погодилася розірвати шлюб з позивачем. Суд, прийнявши визнання відповідачем позову, вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16 серпня 2013 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.4). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.3). Шлюбні відносини фактично припинені з січня 2015 року, через те, що у них різні погляди на життя, різне ведення спільного господарство та виховання дитини. Приймаючи до уваги визнання позовних вимог з боку відповідача та відсутність бажання сторін на примирення, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

04 січня 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 02 серпня 2013 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №767 - розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не з'явилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 02 серпня 2013 року. Від шлюбу вони дітей не мають. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

04 січня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею, знаходиться на її утриманні та вихованні, що потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку починаючи з дати подання заяви до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, просив розглянути справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про одруження вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 09.02.2005 року. Зі свідоцтв про народження дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], вбачається та сторонами не оскаржується, що батьком цих дітей є [PERSON]. Також відповідачем не оскаржується той факт, що діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати свої неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, у зв'язку з чим суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач визнає, що не проживає разом із сім'єю, а діти мешкають разом із матір'ю та знаходяться на її утриманні, визнає вимоги позивача, та не заперечує, щоб з нього на користь позивачки стягували аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме: з відповідача можливо стягнення аліментів на користь позивача у розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

04 січня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 05 червня 2010 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 червня 2010 року, актовий запис № 662 (а/с 5). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а/с 9). Крім того, [PERSON] також має сина - [PERSON], [INFO] (а/с 8). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

04 січня 2016 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, до досягнення нею повноліття. Позивачка вказує на те, що з 25.12.2010 р. по 23.12.2016 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати доньку належним чином. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у сумі 400,00 грн. та пояснив, що дитина два тижні у місяць проживає з ним, і у цей час знаходиться на повному його забезпеченні. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 25 грудня 2010 р. по 23 грудня 2016 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня ухвалення рішення суду і до її повноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

\~\~ 04 січня 2017 р. [PERSON] (далі за текстом\~позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до ДП Адміністрація морських портів України в особі Адміністрації Миколаївського морського порту Миколаївської філії ДП Адміністрація морських портів України (далі за текстом\~відповідач), в якій просить визнати незаконним та скаусвати наказ про її звільнення за № 1074 від 28 грудня 2016 року відповідно до пункту 9 ст. 36 КзпП України та п. 6 ст. 29 Закону України Про запобігання корупції, поновити її на роботі на посаді завідувача відділення денного перебування хворих медичного центру Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України , стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В обгрунтування позову позивачка посилалася на те, що з 1999 року працює лікарем до Миколаївського морського торгівельного порту , з 03.01.2006 року переведена на посаду завідувача відділення денного перебування хворих лікарні , з 12.06.2013 року переведена до медичного центру Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України . Наказом від 28.12.2016 року її було звільнено з посади відповідно до п.9 ст. 36 КзпП України та п. 6 ст. 29 Закону України Про запобігання корупції з метою врегулювання конфлікту інтересів та на виконання вимог частини 4 ст. 28 ЗУ Про запобігання корупції . Проте жодного конфлікту інтересів не було, сам наказ винесений з суттєвими порушеннями трудового законодавства та не відповідає дійсним обставинам справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала, просила про його задоволення з викладених в ньому підстав.Звернула увагу суду на те, що звільнення відбулося з порушенням строків, які сплинули з часу виявлення родинних звязків позивачки, а також, що відповідач не намагався усунути даний конфлікт інтересів, одразу застосувавши крайній захід. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову з викладених в письмових запереченнях підстав. Вислухавши пояснення спредставників сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Наказом № 1074 від 28.12.2016 року т.в.о начальника Адміністрації Миколаївського міського порту Про звільнення з посади , з метою врегулювання конфлікут інтересів та на виконання вимог ч.4 ст. 28 ЗУ Про запобігання корупції ( далі- Закон) щодо врегулювання конфлікту інтересів,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

04 січня 2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою в якій просила розірвати шлюб, який був укладений між нею та [PERSON] (далі відповідач), оскільки збереження шлюбу та подальше їх спільне життя суперечить інтересам сім'ї, що унеможливлює примирення. Позивач у судове засідання не зявилася, проте надала до суду заяву в якій просила задовольнити позовні вимоги та розглядати справу без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, направив до суду заяву в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просив розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних та встановлених судом обставин і визнаних відповідно до них правовідносин. 24 квітня 1999 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Затишанській селищній раді Фрунзівського району Одеської області, актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишаються проживати разом із матірю. Шлюб сторін виявився невдалим, оскільки їхня сімя розпалася на ґрунті взаємних непорозумінь, у звязку з чим шлюбні відносини між ними фактично припинені. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 СК України). За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч.1 ст.88 ЦПК України) Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, які суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

04 січня 2017 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з 06.08.2011 року вона уклала шлюб з відповідача, За час спільного проживання у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачкою і знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач їй не надає, відповідач працює на посаді охоронця в ТОВ АТБ-маркет. На даний час вона тимчасово не працює, інших дітей відповідач не має. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини, але не менше 30 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від для предявлення позову до суду (а.с.1). Позивачка в судове засідання не зявилася подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши наявні докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO] ( а.с.2 ). Згідно ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Положеннями ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В силу ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітної плати, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісячно, до її повноліття, починаючи з 04 січня 2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

04 січня 2017 року до суду надійшла заява завідувача 4 відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені [PERSON] [PERSON] про визнання доцільною госпіталізації та лікування в психіатричному закладі [PERSON], [INFO]. Заява обґрунтована тим, що 30.12.2016 року о 12 год. 20 хв. на стаціонарне лікування до ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева за направленням лікаря-психіатра Миргородської ЦРЛ була госпіталізована [PERSON], [INFO] з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. У звязку з чим просили суд визнати доцільною госпіталізацію та лікування в психіатричному закладі [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева [PERSON] заяву підтримав та просив задовольнити. Хвора [PERSON] в судове засідання за станом здоровя доставлена не була. Прокурор Сорочинська О.М. в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити. Суд, заслухавши думку представника ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева [PERSON] та прокурора Сорочинську О.М., вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.12.2016 року о 12 год. 20 хв. на стаціонарне лікування до ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева за направленням лікаря-психіатра Миргородської ЦРЛ була госпіталізована [PERSON], [INFO] з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. 04.01.2017 року висновком комісії лікарів-психіатрів ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева [PERSON] встановлено клінічний діагноз: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17.01.2008 року визнано [PERSON], [INFO] недієздатною. Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовного госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. У звязку з вищевикладеним, суд вважає за можливе госпіталізувати недієздатну [PERSON], [INFO] до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні.

Outcome: approved