Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

05 листопада 2015 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до умов договору б/н від 20.05.2006 відповідач отримав кредит у розмірі 1980.00 доларів США у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21.36% на рік на суму залишку заборгованості. В порушення норм ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України та умов договору відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором не виконує, в звязку з чим має заборгованість станом на 31.08.2015 року у сумі 1729,68 доларів США, яка складається з наступного: 608,59 доларів США - заборгованість за кредитом, 1016,25 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 23,60 доларів США штраф відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина), 81,24 доларів США штраф відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг (процентна частина). В зв'язку з цим, посилаючись на норми ЦК та ЦПК України позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість в сумі 1729,68 доларів США, що за курсом 21,19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.08.2015 складає 36651,88 грн., а також понесені ним судові витрати у розмірі 1218 грн. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, електронною поштою надіслала до суду заяву в якій позов підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач та його представник проти позову заперечували. По закінченню оголошеної судом в судовому засідання перерви відповідач в судове засідання після його відновлення не зявився, будь яких заяв чи клопотань від нього не надходило. За клопотанням представника відповідача, яка пояснила факт залишення відповідачем зали суду зайнятістю останнього по роботі, судове засідання продовжено без участі відповідача. Заперечуючи усно та письмово проти позову представник відповідача просила застосувати суд позовну давність в частині основної суми боргу, перебіг строку позовної давності, за її твердженням, розпочався з 29.02.2012 року. Нараховані позивачем відсотки за кредитом з річною ставкою 22% вважала недоведеними оскільки умовами договору, зокрема заявою позичальника, передбачена інша ставка у розмірі 18% річних, а чинним законодавством заборонена одностороння зміна відсоткової ставки за кредитом. Крім того з огляду на те, що інші документи, які є складовими кредитного договору, не підписані відповідачем вважала, що при вирішенні спору необхідно керуватись виключно заявою позичальника. Після дослідження судом заяви позичальника зняла свої заперечення з приводу відсоткової ставки. Також вважала недоведеним нараховані позивачем штрафи, оскільки у справі відсутній будь-який розрахунок з цього приводу. В судових дебатах просила суд при можливості зменшити розмір стягнення з огляду на сімейний стан та стан здоровя відповідача. Заслухавши пояснення представника відповідача, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши наявні письмові докази, суд встановив наступні юридичні факти та супроводжуючі їх правовідносини. Так, між позивачем ПАТ (на той час ЗАТ) КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] шляхом підписання останнім 20 травня 2006 року Заяви про відкриття рахунку та надання банківських послуг укладено Договір про надання банківських послуг б/н, датою укладення якого є дата відкриття рахунку зазначена в розділі «відмітки банку» Заяви - тобто 22.05.2006. Даний договір складається з Заяви (а.с.13), Умов та правил надання банківських послуг (а.с.14-19), Тарифів. За умовами даного договору позивачу було видано платіжну картку «Універсальна» № 4149 6053 5000 0725 та встановлено кредитний ліміт у розмірі 1980 доларів США (USD) зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 1,78% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Як встановлено судом із змісту заяви, відповідач власним підписом підтвердив свою згоду з тим, що ця заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку (а.с.13 зворотній бік). Таким чином твердження представника відповідача про те, що при розгляді спірних правовідносин суд повинен керуватись виключно положеннями заяви позичальника та не приймати до уваги інші складові кредитного договору через те, що вони не підписані останнім, суд до уваги не приймає. Як слідує з п. 3.1. Умов для надання послуг банк відкриває клієнту картковий рахунок та видає клієнту карти, вид та строк дії яких визначений в Заяві та в Памятці клієнта. Датою укладання договору є дата відкриття рахунку зазначена в розділі «відмітки банку» Заяви (а.с.15). Згідно п.п. 3.2., 3.3. Умов клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити кредитний ліміт. Підписання даного договору являється прямою та безумовною згодою тримача картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту (а.с.15). Згідно п. 9.12. Умов договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі даного строку жодна зі сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк (а.с.18). Згідно п. 6.5. та 6.6. Умов в обовязок клієнта входить погашення заборгованості по кредиту, процентам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах даного договору. У випадку невиконання зобовязань по Договору, на вимогу банка виконати зобовязання щодо повернення кредиту ( в тому числі простроченого) та сплаті винагороди банку (а.с.17). Згідно п. 8.6 Умов при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, він зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.17 зворотній бік). Вищевказаний пункт містить просту та зрозумілу методику нарахування неустойки у вигляді штрафів у випадку прострочення боржником зобовязання, а отже заперечення представника на відсутність розрахунку розміру штрафів також на увагу не заслуговують. Згідно п. 5.5. (5.5.1) Правил користування платіжною карткою (далі Правила) за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в рік. За несвоєчасне виконання боргових зобовязань (користування простроченим кредитом та овердрафтом) тримач картки сплачує проценти по підвищеній відсотковій ставці або додаткову комісію, розміри яких визначаються тарифами (а.с.19). Таким чином розмір відсоткової ставки за користування кредитом визначається не лише змістом заяви позичальника, в якій він зазначає бажаний розмір відсоткової ставки, а також і встановленими Тарифами Банку з якими позивач був ознайомлений, про, що зокрема свідчить його підпис у відповідній графі заяви позивальника. Згідно п. 5.2 Правил погашення кредиту здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому або безготівковому порядку. Згідно п. 5.3 Термін і порядок погашення Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) з визначеним мінімальним обовязковим платежем наведений в памятці Клієнта, яка є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами та частину заборгованості по кредиту (а.с.19). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позички, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Банк належним чином виконав свої зобовязання, надавши відповідачу кредит шляхом видачі їй платіжної картки № 4149 6053 5000 0725 та встановивши кредитний ліміт у розмірі 1980 доларів США, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та випискою по вказаному рахунку. Факт отримання кредиту також не заперечується стороною відповідача. (а.с.12, 46) Незважаючи на обовязки, визначені законом та встановлені договором, відповідач [PERSON] свої зобов'язання перед позивачем виконав неналежним чином, внаслідок чого, згідно розрахунку позивача станом на 31.08.2015 року, має заборгованість на загальну суму 1729,68 доларів США, яка складається з наступного: 608,59 доларів США - заборгованість за кредитом, 1016,25 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, а також додатково до цього 104,84 доларів США штраф (фіксована та процентна складові) (а.с. 7-10). Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а отже суд не бере до уваги посилання представника відповідача на стан здоровя та сімейний стан відповідача, який є інвалідом другої групи та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей (а.с. 54-58), як на підставу для часткового звільнення від своїх боргових зобовязань. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом в судовому засіданні. В той же час відповідачем, який заперечував проти позову не надано жодних належних доказів (в тому числі власного розрахунку заборгованості), що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог в тому числі й в частині нарахування позивачем процентів за користування кредитом, штрафів за невиконання зобовязання в певному розмірі. Не знаходить суд підстав і для застосування до правовідносин по стягненню заборгованості за тілом кредиту позовної давності, виходячи з наступного. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 261 ЦК України визначені умови початку перебігу позовної давності, зокрема ч.1 визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У своїй заяві про застосування судом позовної давності відповідач зазначив, що датою початку перебігу строку позовної давності є 29.02.2012 року тобто дата з якої позивачу стало відомо про несплату заборгованості за кредитом відповідачем. В той же час частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачена спеціальна норма згідно якої за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно правової позиції Верховний Суд України у постанові від 19.03.2014 року по справі 6/14цс-14 у подібних правовідносинах - перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Жодна зі сторін не надала до суду документ, який містить дані про строк дії виданої відповідачу кредитної картки або саму картку для огляду. В той же час при дослідженні судом розрахунку заборгованості та виписки по кредитному рахунку відповідача встановлено, що 01.11.2012 року позивачем внесено останній платіж на погашення заборгованості у сумі 200 доларів США, до цього вказані платежі вносились ним періодично на протязі 2006-2011 років, що свідчить про визнання ним боргу на протязі вказаних періодів часу. Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином навіть, якщо перебіг позовної давності розпочався 29.02.2012, як на це вказує відповідач, він був перерваний 01.11.2012 та розпочався заново До позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками застосовується визначена ст. 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки, а отже підстави для її застосування судом на даний час відсутні, оскільки з часу останнього переривання строку позовної давності трирічний термін не минув. Неустойка у вигляді штрафів відповідно до умов договору була нарахована позивачем безпосередньо на час його звернення до суду, а отже підстави для застосування щодо неї судом спеціальної позовної давності (ст. 258 ЦК України) у суду відсутні. З приводу позовних вимог щодо стягнення заборгованості в іноземній валюті суд виходив з наступного. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У своїй Постанові від 16 вересня 2015 року по справі 6-190цс15 у подібних правовідносинах Верховний Суд України скориставшись вищенаведеними нормами права висловив наступну правову позицію «не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті». Враховуючи те, що позивач має банківську ліцензію, а також спеціальний дозвіл Національного банку України на здійснення валютних операцій (а.с. 23,44-45) суд вважає можливим стягнути заборгованість за тілом кредиту та за процентами у іноземній валюті доларах США. В той же час, зважаючи на те, що нараховані позивачем штрафи у доларах США є фінансовою санкцією за несвоєчасне виконання зобовязання, а отже не є валютою виконання зобовязання в розумінні ст. 533 ПК України, а також те, що пунктом 8.6. Умов та правил надання банківських послуг прямо передбачено, що фіксована складова штрафу складає 500 грн., суд вважає, необхідним стягнути штрафи у національній валюті гривні, при цьому відсоткову складову визначити за курсом Національного банку України на день розгляду справи, що відповідатиме розясненням, наведеним у абз. 2 п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до службового розпорядження НБУ офіційний курс долару США по відношенню до національної валюти - гривні на 10 грудня 2015 року склав 22,894918 грн. за 1 долар (а.с.50). Таким чином у національній валюті відповідно до п. 8.6. Умов з відповідача підлягає стягненню неустойка у вигляді штрафу на загальну суму 2360,03 грн., що включає дві складові: фіксовану у сумі 500 грн. та відсоткову у розмірі 5% від сукупної суми за кредитом та процентами у сумі1860,03 грн. (1624,84 долари США*22,894918 грн./100*5). Враховуючи те, що нарахований позивачем розмір неустойки у вигляді штрафів не перевищує розміру завданих збитків (заборгованості за тілом кредиту) та судом не встановлено інших обставин для її зменшення з огляду на тривалість невиконання відповідачем своїх кредитних зобовязань, суд не вважає можливим застосувати до даного цивільного спору положення ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України щодо можливості зменшення розміру неустойки за рішенням суду. В звязку з вищевикладеним, суд вважає повністю обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 1729,68 доларів США та 2360,03 грн., яка утворилась станом на 31 серпня 2018 року та, з врахуванням приписів статті 88 ЦПК України, судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 1218 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved