Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

06.06.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником одноповерхового житлового будинку за адресою вул.Московська,45-Б, с.Куземин, Охтирського району, Сумської області загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м., а також є власником земельної ділянки загальною площею 0,60 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за вищевказаною адресою. У вказаному житловому будинку проживає тільки позивач, а зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON], [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON] Просить усунути перешкоди власнику майна [PERSON] у володінні та користуванні житловим будинком за адресою вул. Московська,45-Б, с. Куземин, Охтирського району, Сумської області шляхом визнання [PERSON], [PERSON], разом з неповнолітнім сином [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою вул.Московська,45-Б, с.Куземин, Охтирського району, Сумської області. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 29 серпня 2017 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], яка діє самостійно та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації Сумської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням в частині до [PERSON] залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засіданні не зявилися, поштові конверти з судовими повістками повернуті до суду з відміткою «за закінчення терміну зберігання», за таких обставин, суд вважає, що вони повідомлені про розгляд справи у відповідності до положень ст.74 ЦПК України. Згідно ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи, що позивач та його представник не заперечують проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів. Від представника [PERSON] адвоката [PERSON] С.В.29.08.2017 року надійшла заява про відкладення розгляду справи, однак у відповідності до положень ст.169 ЦПК України суд вважає, що неявка представника відповідачки не є перешкодою для розгляду справи. Відповідачка [PERSON], яка діє самостійно та як законний представник неповнолітньої дитини [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що житловий будинок за адресою вул.Московська,45-Б, с.Куземин, Охтирського району, Сумської області будували разом їх батьки за час шлюбу, із сином в ньому зареєстрована, так як іншого житла немає,однак після сварки з батьком-позивачем у справі змушена була покинути будинок і на даний час вона мешкає з сином в м. Охтирка на зйомній квартирі. Представник Органу опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації Сумської області заперечувала проти позову в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та його матері, оскільки іншого житла вони не мають, стосовно інших осіб поклалась на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] за адресою вул.Московська,45-Б, с.Куземин, Охтирського району останній раз бачив років 8-10 тому, у позивача є дві дочки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у позивача є дві доньки [PERSON] та [PERSON], які близько 8-10 років за адресою вул.Московська,45-Б, с.Куземин, Охтирського району, після того як вибула їх мати, не проживають. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знайомий з позивачем близько семи років, за цей період в господарстві за адресою вул.Московська,45-Б, с.Куземин, Охтирського району крім [PERSON] нікого не бачив. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 27 червня 1987 року зареєстровано шлюб у виконкомі Куземинської сільської ради Охтирського району Сумської області, актовий запис №4, яка після одруження змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.73). Від спільного життя [PERSON] та [PERSON] мають дітей [PERSON] та [PERSON] На [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою вул.Московська,45-Б, с.Куземин, Охтирського району, Сумської області в комунальному підприємстві «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» за № 955 кн.4 стор.178, що підтверджується витягом про державну реєстрацію речових прав від 25.06.2012 року (а.с. 10). За вказаною адресою, відповідно до державного акту серії СМ 01294 від 27.10.1997 року, [PERSON] належить земельна ділянка. (а.с.12). Судом встановлено, що в житловому будинку за адресою вул.Московська,45-Б, с.Куземин, Охтирського району, Сумської області зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою Грунської сільської ради Охтирського району від 21.08.2017 року за № 1061. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює: право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Зокрема, відповідно\~\~до\~\~ч. 3\~\~ст.\~\~47\~\~Конституції\~\~України\~\~та\~ ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не\~\~може\~\~бути\~\~примусово\~ позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та\~пункту 2 частини першої статті 3,\~статті 321 ЦК\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі\~статтею 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Вирішуючи позов частині до [PERSON], суд виходить з наступного. Право власності на будинок за адресою вул.Московська,45-Б, с.Куземин, Охтирського району, Сумської області, зареєстроване за [PERSON], що підтверджується витягом про державну реєстрацію речових прав від 25.06.2012 року (а.с. 10), який з 1987 року по даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], частка в майні якої не визначена, доказів про те, що це питання вирішувалося подружжям в добровільному чи судовому порядку позивачем суду не надано. Вирішуючи позов в частині до [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON], [INFO], суд виходить зі слідуючого. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БП 109463 від 12.01.2011 (а.с.37). У вказаному будинку він прописаний з матірю з 2011 року, що підтверджується довідкою Куземинської сільської ради від 06.12.2016 року за № 1638 (а.с.13). Відповідно до\~ст. 160 Сімейного кодексу України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до\~ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»,\~ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства»\~, одним з правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки і піклування, є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням. За таких обставин, суд вважає, що позивач передчасно заявив позов до [PERSON] з якою на час розгляду справи перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 1987 року, право власності на вказаний будинок за позивачем зареєстровано в період шлюбу 25.06.2012 року, частка у майні подружжя якої не визначена на даний час, а також передчасно заявив позов до дочки [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON], [INFO], яка має право бути прописаною у частці своєї матері [PERSON], а [PERSON] разом зі своєю матірю. Тому в цій частині позов не обгрунтований, задоволенню не підлягає, доводи позивача про те, що вказані особи вибули з вказаного будинку не заслуговують на увагу з вище викладених підстав. Вирішуючи позов в частині до [PERSON], [PERSON] суд виходить з наступного. З правової позиції Верховного Суду України викладеної у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року вбачається, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України\~право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Згідно\~ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своєю власністю на власний розсуд, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усуненні будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Статтями 386 та 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України\~визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Виходячи з положень\~ст. 405 ЦК України, аналізуючи наведені докази, та вищевказані норми враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] не є членами сімї, відсутні за вказаною адресою без поважних причин тривалий період, починаючи з 2010 року не користується житлом за місцем реєстрації в будинку, що підтверджуються показами свідків, місце їх фактичного проживання не відоме, що підтверджується довідкою Грунської сільської ради від 19.06.2017 року (а.с.34-35), тому з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що доводи позивача, в цій частині заслуговують на увагу, а тому маються достатні підстави для захисту його прав та визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим будинком за вищевказаною адресою. В задоволенні решти позовних вимог відносно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовити за необгрунтованістю. Згідно\~ст. 88 ЦПК України\~ стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. По справі маються судові витрати в розмірі 2140 гривень, а саме сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 640 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн., що підтверджується квитанцією від 06.06.2017 року за № 6-06 (а.с.65), договором про надання правової допомоги (а.с. 61), актами виконаних робіт (а.с. 66-68), свідоцтвом про здійснення підприємницької діяльності (а.с. 46 т.с.1) дипломом спеціаліста [PERSON] (а.с. 61). Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» з урахуванням часу витраченого на підготовку позову до суду, на які суд відводить 1 годину, часу на підготовку письмових клопотань, ознайомлення з матеріалами справи (20 хв.), участі представника в судових засіданнях, загальна тривалість яких становить 1 година 55 хвилин, а також з урахуванням складності, катерогії справи, принципів розумності, виваженості, справедливості, суд вважає, що понесені витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] пропорційно задоволених вимог в розмірі 820 грн., оскільки, такий розмір є співрозмірним в даному випадку з вищевикладених підстав. На підставі викладеного ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212- 214, 224-228 ЦПК України суд,-

Outcome: partial