Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

06.10.2017 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа Виконавчий комітет Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставу своїх вимог позивач [PERSON] спирається на те, що вона є співвласником 1/3 частки квартири [ADDRESS] разом із сином [PERSON], 28.04.2005р.н., якому належить 2/3 частки вищезазначеної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 27.03.2015 року та договором дарування від 13.01.2017 року зареєстрованим в реєстрі за №12. У спірній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON], з яким позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. Однак, після розірвання шлюбу в квітні 2016 року відповідач переїхав на нове місце проживання, та у вказаній квартирі не зявлявся. За такого, на сьогоднішній день, відповідач у вказаній квартирі не проживає, з реєстрації за вказаною адресою не знявся, що створює для позивачів перешкоди в користуванні та розпорядженні даною квартирою. Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно належним чином. Представники позивачів [PERSON], [PERSON] до судового засідання не зявились, суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позову, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] є співвласником 1/3 частки квартири [ADDRESS] разом із сином [PERSON], 28.04.2005р.н., якому належить 2/3 частки вищезазначеної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 27.03.2015 року та договором дарування від 13.01.2017 року зареєстрованим в реєстрі за №12. Відповідно до довідки про склад сімї, виданої 21.09.2017 року за №2332 Житлово-Комунальним підприємством «Бриз», в квартирі №4 за адресою: м. Миколаїв, вул. Озерна, буд. 13-А проживають три особи, а саме: позивачі [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON]. Проте відповідач у вказаній квартирі з квітня 2016 року не проживає, витрат по утриманню житлового приміщення не здійснює. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному будинку більше року без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в звязку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved