Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

05 березня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві зазначила, що 04 грудня 2013 року сторони уклали договір позики, згідно з яким вона надала відповідачу позику у сумі 40000грн., а [PERSON] зобов'язався повернути грошові кошти до 15 грудня 2013 року. Відповідач порушив умови договору і 08 січня 2014 року борг повернув у сумі 3000грн., а 37000грн. до теперішнього часу не повернув. Позивачка просила суд стягнути з відповідача суму заборгованості 37000грн., 185грн.50коп. інфляційних, 249грн.50коп. - 3% річних, а всього 37435грн. та судові витрати у справі у розмірі 574грн.40коп. У судове засідання сторони не з'явилися, в своїх заявах просили суд справу розглядати за їх відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала повністю, а відповідач визнав вимоги позивачки у повному обсязі. Судом ухвалено слухати справу за відсутності сторін. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.ст.1046, 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, яка встановлює правило, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи спір, суд виходить з положень ст.61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з розписки відповідача на а.с.4, він 04 грудня 2013 року за договором позики отримав від позивачки 40000грн., які зобов'язався повернути до 15 грудня 2013 року. 08 січня 2014 року відповідач повернув позивачці 3000грн., а 37000грн. боргу не погасив, що підтверджується розпискою (а.с.5). Позивачем надано розрахунок заборгованості боргу на а.с.6, який складається з: суми боргу - 37000грн.; інфляційних за період з 15 грудня 2013 року по 01 лютого 2014 року - 185грн.55коп. та 3% річних від простроченої суми - 249грн.50коп., а всього заборгованість становить 37435грн. У попередньому судовому засіданні та в своїй заяві на а.с.25 відповідач позовні вимоги та розрахунки позивачки визнав повністю і не надав суду жодних заперечень. Суд вважає, що вимоги позивачки ґрунтуються на законі, визнані відповідачем та знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. За ст.ст.79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок по сплаті на користь позивачки судових витрат: судового збору у сумі 374 грн.40коп. та 200грн. за надання юридичної допомоги.

Outcome: approved