Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

06.05.2021 року позивачка [PERSON] звернулася до Новобузького районного суду з позовом до відповідача [PERSON] , в обґрунтування якого зазначила, що з 2002 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі і має від нього дочку [PERSON] , народжену [INFO] , яка на даний час досягнула повноліття. Між тим, шлюбні відносини з відповідачем не склалися, тому в серпні 2008 року їхній шлюб було розірвано та з відповідача стягнуто аліменти на утримання їх доньки до досягнення нею повноліття, після чого вони стали проживати з відповідачем відокремлено, при цьому дочка залишилася проживати з нею. 01.09.2020 року дочка [PERSON] вступила і на даний час навчається у Новобузькому коледжі Миколаївського національного аграрного університету, денної форми навчання на контрактній основі, однак відповідач відмовляється добровільно надавати їй матеріальну допомогу у зв`язку з продовженням навчання дочки. Посилаючись на те, що повнолітня дочка не має можливості працювати, оскільки являється інвалідом з дитинства - першої «Б» групи та потребує постійного стороннього догляду, а її навчання потребує додаткових матеріальних витрат (плата за навчання, плата за харчування в їдальні учбового закладу, придбання одягу, учбового приладдя, тощо), крім того позивачка ніде не працює, а лише отримує пенсію по догляду за дитиною інвалідом - просила ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки у зв`язку з продовженням навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до закінчення навчання. В судове засідання позивачка не з`явилася, проте надала через канцелярію суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте також надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Третя особа, без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч.4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у випадку якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В силу ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Зі змісту ст. 200 СК України вбачається, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу (стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення). У п. 20 постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Досліджені матеріали справи вказують на те, що відповідач [PERSON] являється батьком дочки [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження (копія) серії [NUMBER] від 04.07.2018 року), яка на час розгляду справи досягнула повноліття (а.с.9). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаївської області за № 1253 від 26.4.2021 року, разом з громадянкою [PERSON] , яка проживає на [ADDRESS] , також мешкає її донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 11,7). З довідки Новобузького коледжу Миколаївського національного аграрного університету за №342 від 26.04.2021 року видно, що [PERSON] є студенткою першого курсу даного коледжу, денної форми навчання, по спеціальності «Облік і оподаткування» на контрактній основі. (а.с.10). Сукупність досліджених доказів вказує на те, що повнолітня [PERSON] , яка продовжує навчання, у зв`язку з необхідністю оплати навчання та харчування в їдальні учбового закладу, придбання одягу, учбового приладдя, потребує матеріальної допомоги. Відповідач визнав позов повністю, вказав про спроможність сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини його доходів. Згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд дійшов переконання, що присудження до стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] у вищезазначеному розмірі у достатній мірі забезпечить рівність сторін - батьків цієї дитини, при несенні обов`язку її утримувати у зв`язку з продовженням навчання, а тому позовні вимоги позивачки ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до приписів ч. 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням відповідачем позову до розгляду справи по суті, з останнього належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн. (50% від суми судового збору, яка підлягає сплаті при поданні позову немайнового характеру 908,00 грн.), а решту суму судового збору в сумі 454,00 грн. належить компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved