Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

05 липня 2016 року позивач [PERSON], з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, звернувся до суду в порядку цивільного судочинства із позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі у тексті - ПАТ «Альфа Банк») про визнання іпотечного договору недійсним та вилучення записів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11 грудня 2007 року між ним та ПАТ «Альфа Банк» було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира під [ADDRESS] Підставою недійсності вказаного договору вважав те, що на момент укладення іпотечного договору у нього було відсутнє право власності на майно. Крім того, вказав, що при укладенні іпотечного договору його дружиною - [PERSON] не було надано згоду. Також, як на підставу недійсності послався на те, що при посвідченні іпотечного договору нотаріусом не було отримано згоду органу опіки і піклування. Крім того, вважав, що відповідачем не було внесено змін до договору іпотеки щодо зміни відсоткової ставки за кредитним договором. Вважав, що в іпотечному договорі відсутнє посилання на видачу заставної або її відсутність. Вказав, що до іпотечного договору не додано копію довіреності уповноваженої особи ПАТ «Альфа Банк» на підписання іпотечного договору, а також дозвіл голови правління ПАТ «Альфа Банк» на підписання уповноваженою особою іпотечного договору. Тому, позивач просив суд визнати іпотечний договір №80002784-И від 11 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., за реєстровим №10189, недійсним. Виключити запис від 11 грудня 2007 року №10190 про обтяження квартири (адреса: [ADDRESS] іпотекою, відповідно до договору іпотеки з Державного реєстру іпотек. Вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 11 грудня 2007 року №10190 про накладення заборони на відчуження нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що є предметом договору іпотеки. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року провадження у справі відкрито (головуючий суддя: Чала А.П.) (а.с.24). На підставі розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, і визначено головуючого суддю: Миколаєць І.Ю. (а.с.28, 29). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с.31). 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції. Так, відповідно до п.п.9 п.1 Розділу XIII (Перехідні положення) ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року визначений подальший розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.120-121). Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачі та/або позивач до суду не подавали. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, у якому зазначив, що під час укладання іпотечного договору сторонами було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстави для визнання недійсним такого договору - відсутні. Крім того, ПАТ «Альфа Банк» зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із позовом. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом установлено, що 11 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири під [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 11 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за №10185 (а.с.16). 11 грудня 2007 року у забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №800002784 від 11 грудня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа Банк» було укладено іпотечний договір №8000027-84-И, предметом якого є квартира під [ADDRESS] (а.с.7-8). [PERSON], яка на момент укладання іпотечного договору була дружиною позивача [PERSON] надала свою згоду на укладання правочинів, що безпосередньо або опосередковано пов'язані з укладанням кредитного договору, про що свідчать заяви від 11 грудня 2007 року (а.с.65, 66). 14 грудня 2007 року Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна посвідчило, що квартира [ADDRESS], що у місті Києві, зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності, про що видало реєстраційне посвідчення [NUMBER] (а.с.18). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній станом на дату укладання оспорюваного договору іпотеки) іпотека припиняється, зокрема, у разі: визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до статті 18 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній станом на дату укладання оспорюваного договору іпотеки) іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Проаналізувавши норми законодавства у їх сукупності із наявними у матеріалах справи доказами, суд доходить висновку, що при укладенні іпотечного договору №8000027-84-И від 11 грудня 2007 року сторонами [PERSON] та ЗАТ «Альфа Банк» було дотримано всіх вимог, передбачених статтею 18 Закону України «Про іпотеку». Твердження [PERSON] про те, що на момент укладення іпотечного договору у нього було відсутнє право власності на майно, спростовується судом з огляду на наступне. Частиною шостою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (у редакції чинній станом на дату укладання оспорюваного договору іпотеки) встановлено, що датою і часом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що зазначається в рішенні державного реєстратора прав, є дата і час внесення даних про присвоєння кадастрового номера об'єкту нерухомого майна, внесення даних про інші речові права, внесення даних про правочини, у зв'язку з якими відбулася зміна власника (власників) об'єкта нерухомого майна та (або) зміна самого об'єкта нерухомого майна. Встановлено, що відповідно до копії Витягу з Державного реєстру правочинів №5121185 від 11 грудня 2007 року, датою реєстрації правочину щодо купівлі-продажу квартири було 11 грудня 2007 року (а.с.17). Крім того, положеннями статті 18 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній станом на дату укладання оспорюваного договору іпотеки) встановлено, що у разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. Таким чином, ураховуючи, що іпотекою забезпечувалося повернення кредиту для придбання нерухомого майна, яке передавалося в іпотеку,

Outcome: dismissed