Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

05.12.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що 24.01.2013 року на перехресті бул. Перова та вул. Кибальчича у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фольцваген» під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки «Хюндай» під керуванням позивача. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідач [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Автомобіль марки «Хюндай» належить позивачу на праві приватної власності. Цивільна відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія», яка визнала даний випадок страховим і виплатила страхове відшкодування у розмірі 37983,85 грн. При цьому, згідно звіту №02/02/13 про оцінку вартості збитку складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] розмір матеріального збитку складає 80890,76 грн., тому посилаючись на положення ст. 1194 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 42906,91 грн. Також позивач просить стягнути на його користь спричинену моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. посилаючись на положення ст. 23 ЦК України і вказуючи на наявність душевних страждань пережитих у зв'язку з пошкодженням його майна, порушенням нормального способу життя внаслідок неможливості використовувати автомобіль більш ніж 10 місяців, обуренням за те, що відповідач [PERSON] не цікавиться наслідками ДТП, а також у зв'язку із тим, що позивач змушений докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, що потребує значних витрат та часу. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та письмових поясненнях, які приєднано до матеріалів справи, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що відповідач [PERSON] не довів наявності між ним та ТОВ «Фортуна Рент Е Кар» трудових відносин, позивач в свою чергу не згоден із тим, що його автомобіль був фізично знищеним і на початок розгляду справи пошкоджений автомобіль знаходився у позивача. Оскільки страхового поліса відповідача [PERSON] в розмірі 50000,00 грн. було недостатньо для відшкодування реальної вартості втраченого майна, що становить суму у 80890,76 грн. позивач відмовився визнати транспортний засіб фізично знищеним, а отже отримав від третьої особи ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП, що дорівнює сумі 37983,85 грн. Але це не позбавляє позивача права, регламентованого ст.ст. 22, 1192, 1194 ЦК України на стягнення з відповідача [PERSON] повного відшкодування завданої шкоди не покритої страховим відшкодуванням. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у розмірі 500,00 грн., що становить розмір франшизи за договором страхування, а також пояснив суду, що пошкоджене авто позивач йому не передавав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у розмірі 500,00 грн., що становить розмір франшизи за договором страхування з підстав викладених у письмових поясненнях, які приєднано до матеріалів справи, та додатково пояснив суду, що відповідач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Фортуна Рент Е Кар», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довіреності та технічного паспорту на автомобіль, отже взагалі не має нести відповідальність за спричинену шкоду. Стосовно розміру моральної шкоди, представник визнав її наявність але наголошує на тому, що заявлений розмір є необґрунтованим та нічим не підтвердженим. При цьому, представник зазначає, що сам відповідач [PERSON] після ДТП потрапив до лікарні і ніяких звернень від позивача не отримував, а донька відповідача повідомила, що тілесних ушкоджень позивач не отримав і матеріальні збитки відшкодує страхова компанія, тож у відповідача [PERSON] не було підстав вважати, що позивач має до нього претензії матеріального характеру. Представник вважає, що позивачу заподіяна шкода була відшкодована в повному обсязі і в даному випадку не може йти мова про недостатність страхової виплати, оскільки ліміт відповідальності по полісу складає 50000,00 грн., а виплачено було лише 37983,85 грн. Представник відповідача ТОВ «Фортуна Рент Е Кар» в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява представника про розгляд справи за його відсутності. Також представник подав до суду письмові пояснення з яких вбачається, що з метою визначення розміру спричиненого збитку було призначено проведення двох автотоварознавчих досліджень, а саме щодо визначення вартості спричиненого збитку та розміру утилізаційної вартості автомобіля після ДТП. Зважаючи на те, що автомобіль було визнано тотально знищеним, вартість спричиненої шкоди було визначено у розмірі ринкової вартості автомобіля 80890,76 грн., а також визначено вартість аварійно пошкодженого автомобіля у розмір 42637,67 грн. З вказаними звітами було ознайомлено позивача і будь-яких зауважень щодо вказаних документів від позивача не отримано. У подальшому, зважаючи на те, що позивачем не було висловлене бажання щодо передачі пошкодженого автомобіля ПрАТ «УТСК», розмір страхового відшкодування був визначений як різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП у сумі 38253,09 грн. та за вирахуванням франшизи в розмірі 500,00 грн. позивачу було виплачене страхове відшкодування у сумі 37753,09 грн. Таким чином, ПрАТ «УТСК» відшкодувало позивачу спричинену матеріальну шкоду у повному обсязі за виключенням франшизи. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до змісту постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 28.03.2013 року, 24.01.2013 року о 08 год. 20 хв. в м. Києві [PERSON], керуючи автомобілем «Фольцваген» д.н.з. GBU 129, на регульованому перехресті бул. Перова - вул. Кибальчича під час здійснення повороту ліворуч, не надав перевагу в русі автомобілю «Хюндай» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався прямо в зустрічному напрямку, в результаті чого сталося зіткнення, внаслідок якого пошкоджено два автомобілі та заподіяно матеріальні збитки. [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Постанова набрала законної сили 08.05.2013 року (а.с. 6-7). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що відповідач [PERSON] не довів належними та допустимими доказами наявність між ним та ТОВ «Фортуна Рент Е Кар» трудових відносин, оскільки наявність довіреності на управління транспортним засобом та технічного паспорту, зі змісту якого вбачається, що автомобіль належить ТОВ «Фортуна Рент Е Кар» жодним чином не підтверджують трудових відносин, а можуть свідчити лише про цивільно-правовий характер взаємовідносин між [PERSON] та ТОВ «Фортуна Рент Е Кар». Відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до звіту №02/02/13 від 04.02.2013 року про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу складеного ФОП [PERSON], величина вартості матеріального збитку дорівнює ринковій вартості та складає 80890,76 грн. Вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 101388,94 грн. (а.с. 9-15). Відповідно до звіту №02/02/13 від 04.02.2013 року про оцінку утилізаційної вартості аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу складеного ФОП [PERSON], утилізаційна вартість аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу складає 42637,67 грн. (а.с. 81-86). Згідно положень ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як роз'яснено у п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Судом встановлено, що позивач не погодився із визнанням транспортного засобу фізично знищеним і залишив пошкоджений автомобіль в себе, тому Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» законно та обґрунтовано відшкодувало заподіяну шкоду у розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди за вирахування розміру франшизи (а.с. 27-29). Згідно положень ст. 12 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Враховуючи викладені обставини та зазначені норми чинного законодавства України, для повного відшкодування шкоди заподіяної позивачу з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача розмір невиплаченої страховою компанією франшизи у сумі 500,00 грн., а в іншій частині відмовити, оскільки спосіб відшкодування був обраний самим позивачем і відповідно до цього способу відбулось відшкодування. В даному випадку положення ст. 1194 ЦК України не підлягають застосуванню, оскільки страховою виплатою відшкодовано завдану шкоду за виключенням суми франшизи. Стосовно стягнення заподіяної моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Враховуючи, що винними, протиправними діями відповідача [PERSON] позивачу завдано матеріальних збитків у зв'язку з пошкодженням належного йому майна, суд приходить до висновку, що в зв'язку з цим позивачу спричинені душевні страждання і вимоги про стягнення заподіяної моральної шкоди є обґрунтованими. При цьому, враховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності, вбачається, що розмір завданої шкоди, який просить стягнути позивач, підлягає зменшенню до 1000 грн. Жодних позовних вимог до ТОВ «Фортуна Рент Е Кар» позивачем не заявлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial