Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

06.08.2019 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього на підставі судового наказу, виданого 11.07.2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова на користь [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до 1/6 частини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при призначені аліментів не було враховано ряд обставин, які мають суттєве значення, а саме те, що у нього на утриманні перебуває непрацездатна матір - [PERSON] , 1958 року народження, яка є інвалідом ІІ групи та пенсіонером за віком. Крім того, його стан здоров`я погіршився, він змушений проходити лікування та купувати ліки. Також він зазначив, що приймав участь в утриманні спільної з відповідачем доньки, систематично передавав гроші матері дитини- відповідачу по справі, а також купував дитині речі. В подальшому він готовий брати участь в утриманні дитини, але у розмірі не більше 1/6 частини його доходів щомісячно. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, мотивуючи свої доводи аналогічно викладеному в позові. Просив суд зменшити розмір аліментів. Представник позивача адвокат Жарова-Тітарьова Л.М. вважала наявними підстави для зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини доходу позивача щомісячно. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що до того часу, як був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх спільної доньки - [PERSON] , останній на утримання дитини матеріальну допомогу в достатній мірі не надавав; позивач працює неофіційно, інших утриманців не має, тому просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Представник відповідача Равницька Л.С. наполягала на тому, що розмір аліментів в розмірі ј частини доходу позивача є законним, підстави для їх зменшення відсутні. Мотивувала свої доводи тим, що матеріальне становище позивача жодним чином не змінилось як під час видачі судового наказу, так і на момент розгляду цієї справи. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач - це її син; вона отримує пенсію за віком та є інвалідом ІІ групи, позивач допомагає їй матеріально. Свідки [PERSON] та [PERSON] . кожна окремо пояснили, що знають позивача як батька дитини - [PERSON] ; після того, як сторони стали проживати окремо, дитина залишилась з матір`ю - відповідачем по справі. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в судовому розгляді, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, ніким з учасників процесу не заперечується та підтверджується письмовими доказами у справі, що у сторін по справі [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась дитина - донька [PERSON] . В свідоцтві про народження [PERSON] в графі «батько» вказаний позивач - [PERSON] . Неповнолітня дитина мешкає разом з матір`ю. Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 11.07.2019 року було видано судовий наказ, згідно якого стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј заробітку платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.07.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 182, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Так, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач зазначав, що на його утриманні знаходиться матір пенсійного віку, яка є інвалідом ІІ групи, постійних доходів він взагалі не має і його матеріальне становище погіршилось внаслідок того, що він проходить лікування та вимушений у зв`язку з цим купувати ліки. Разом з тим, посилання позивача на погіршення його матеріального становища та фізичного стану здоров`я не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позивача в цій частині, крім того відомості щодо наявності у позивача протипоказань до працевлаштування за станом здоров`я також відсутні. Доводи позивача про те, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати [PERSON] [INFO] , яка є інвалідом ІІ групи та пенсіонером за віком, не заслуговують на увагуогляду на таке. З пояснень допитаної в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вбачається, що крім позивача в неї є ще двоє дітей, які також допомагають їй в тому числі матеріально; разом з нею мешкає донька; у встановленому законом порядку питання про стягнення з позивача аліментів на утримання матері не ініціювано; позивач періодично мешкає за іншою адресою разом з цивільною дружиною. Наявність у позивача матері-пенсіонерки за недоведеністю того, що вона потребує його допомоги, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів та не звільняє батька від обов`язку утримувати дитину. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17 січня 2019 року по справі № 308/5705/16-ц. З огляду на викладене, посилання позивача та його представника частині наявності в нього на утриманні матері інваліда ІІ групи також не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів в розумінні ст.ст. 182, 192 СК України. Згідно ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести, що у нього змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось здоров`я тощо. З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивач [PERSON] є фізично здоровою особою працездатного віку, а його матеріальний стан цілком дозволяє сплачувати аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі, визначеному судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.07.2019 року у справі № 644/5557/19. Беручи до уваги вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed