Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

06 грудня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про переоформлення договору найму житлової площі» № 2925/080 від 15.12.2014 року; скасувати розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про переоформлення договору найму житлової площі» № 2925/080 від 15.12.2014 року. Свої вимоги мотивував тим, що 10.10.2019 року він надіслав до Київської районної адміністрації Одеської міської ради заяву, в якій вимагав визнати недійсним розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про переоформлення договору найму житлової площі» № 2925/080 від 15.12.2014 року та запросити його для обговорення умов укладання нового розпорядження. Позивач зазначає, що за розпорядженням № 2925/080 від 15.12.2014 року його було визнано наймачем житлової площі, що складається із трьох кімнат, житловою площею 40,20 м2, загальною площею 54,50 м2, ізольованої квартири [ADDRESS] . Вказує, що в розпорядженні № 2925/080 від 15.12.2014 року було описано факт укладання договору найму, хоча він нічого не підписував та ніякого договору не укладав. На вказане звернення Позивач отримав лист-відповідь, датовану 25.10.2019 року за №0- 1421 за підписом першого заступника голови Т.О. Проданчука, в якому йому було відмовлено у визнанні недійсним розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про переоформлення договору найму житлової площі» № 2925/080 від 15.12.2014 року на підставі статті 160 Житлового кодексу Української РСР з посиланням на те, що із заявою від 24.11.2014 року Позивач звернувся до виконуючого обов`язки голови Київської районної адміністрації про внесення змін до раніше укладеного договору житла і розпорядженням голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради №684 від 05.12.2014 року, прохання було задоволено і Позивача було визнано наймачем житлової площі квартири [ADDRESS] . Відповідач також зазначив у своїй відповіді, що станом на сьогодні підстави для визнання зазначеного вище розпорядження голови Київської районної адміністрації недійсним відсутні. Позивач вважає відмову Відповідача визнати недійсним розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про переоформлення договору найму житлової площі» № 2925/080 від 15.12.2014 року із зазначених вище підстав протиправною, такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України і порушує його право волевиявлення під час укладання договору найму, а також вказує, що у розпорядженні була допущена помилка: замість «громадянин» було вказано «громадянка». Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою судді від 09.12.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання з`явився позивач [PERSON] , який позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав суду заперечення, в яких у задоволенні позову просив відмовити, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 24.11.2014 року [PERSON] звернувся до Київської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою про зміну договору найму кв. [ADDRESS] у зв`язку зі смертю матері [PERSON] . Розпорядження просив видати на його ім`я, складом сім`ї одна особа, додатково зазначивши, що ордер на квартиру втрачений. До вказаної заяви були надані всі необхідні документи, а саме: витяг з особового рахунку, довідка про склад сім`ї, копія свідоцтва про смерть матері, копія свідоцтва про народження позивача, копія паспорту останнього. Так, Київська районна адміністрація Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Київського району міста Одеси, згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та діє на підставі Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 26.04.2017 р. №1934-VII. У відповідності до положень Житлового кодексу Української РСР, п.5 ч.І ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад відносяться делеговані повноваження по здійсненню обліку відповідно до закону житлового фонду, контролю за його використанням, інші повноваження в сфері обліку та розподілу житла. На підставі п.п. 2.4, 2.7. Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, адміністрація виконує функції уповноваженого органу власника житлового фонду; видає ордери на службові жилі приміщення та жилі приміщення, які перебувають у власності територіальної громади міста; на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради укладає договори найму жилих приміщень та вирішує питання щодо внесення змін до договорів найму жилих приміщень та розподілу звільненого неприватизованого житла, приймає рішення про бронювання житла. Згідно чинного законодавства, стаття 58 Житлового кодексу Української РСР, пункт 69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених Постановою РМ УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно ст. 61 Житлового кодексу Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і прибудинкової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Згідно ст. 106 Житлового кодексу Української РСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. На підставі наданих позивачем документів, Київською районною адміністрацією Одеської міської ради у межах повноважень 05.12.2014р. було прийнято розпорядження № 684 «Про внесення змін до договорів найму жилих приміщень, внаслідок визнання наймачем іншого члена сім`ї та переоформлення особистих рахунків». Вказаним розпорядженням, зокрема, визнано наймачами жилого приміщення замість попереднього наймача та переоформлено особисті рахунки з нижче зазначеними громадянами, серед яких і гр. [PERSON] ( у зв`язку зі смертю квартиронаймача, матері - [PERSON] ), на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , складом сім`ї одна особа. Укласти з [PERSON] договір найму жилого приміщення. Директорам КП ЖКС «Вузівський», «Чорноморський» внести зміни до договорів найму жилих приміщень, внаслідок визнання наймачами інших членів сім`ї. В подальшому, на підставі зазначеного розпорядження, начальником житлово-комунального відділу Київської районної адміністрації Одеської міської ради Лукашенко М.В. 15 грудня 2014 року директору КП «ЖКС «Вузівський» було видано Розпорядження «Про переоформлення договору найму житлової площі» № 2925/080. Отже, на підставі розпорядження № 684 від 05.12.2014р. було видано розпорядження (доручення) від 15.12.2014р. № 2925/080 для директора КП «ЖКС «Вузівський» про переоформлення договору найму житлової площі, за підписом начальника житлово-комунального відділу. 10 жовтня 2019 року позивач звернувся до Київської районної адміністрації з заявою в якій просив визнати Розпорядження «Про переоформлення договору найму житлової площі» № 2925/080 від 15 грудня 2014 року недійсним та запросити його для обговорення умов укладання нового розпорядження. Листом, за підписом першого заступника голови КРА ОМР Проданчук Т.О. від 25.10.2019 року № 0-1421 позивачу було повідомлено про відсутність підстав для визнання зазначеного вище розпорядження недійсним. Суд зазначає, що оспорюване розпорядження є цільовим і видано для виконання певному адресату, а саме директору КП ЖКС, містить інформацію про особу, в інтересах якої необхідно вчинити певні дії, підписано не Головою Київської районної адміністрації, а начальником житлово-комунального відділу, а від вказаним розпорядженням жодним чином не порушені права позивача. Більш того, у своїй позовній заяві позивач просить: «визнати недійсним розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про переоформлення договору найму житлової площі» № 2925/080 від 15.12.2014 року; скасувати розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про переоформлення договору найму житлової площі» № 2925/080 від 15.12.2014 року», натомість, як з`ясувалось в ході розгляду справи, вказане розпорядження видав не голова Київської районної адміністрації Одеської міської ради, а начальник житлово-комунального відділу Київської районної адміністрації Одеської міської ради. Крім того, суд бере до уваги, що наявність технічної помилки у вказаному розпорядженні, а саме слова «громадянка» не тягне за собою ніяких наслідків, оскільки прізвище, ім`я та по-батькові заявника вказано вірно [PERSON] . Таким чином, залишилось не зрозумілим, яке саме порушене право захищає позивач, звертаючись до суду з даним позовом, враховуючи, що розпорядження за №2925/080 від 15.12.2014 року Головою Київської районної адміністрації взагалі не приймалось та в матеріалах справи відсутнє. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема,\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Реалізуючи передбачене\~ст. 64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.\~\~ Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, через їх необґрунтованість та безпідставність. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed