Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

04 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить стягнути з ПАТ а «Українська охоронно-страхова компанія» 21739,18 грн., що включають неоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 11500,00 грн., пеню - 3454,41 грн., збитки від інфляції в сумі 5940,39 грн., 3% річних 269,38 грн. та моральну шкоди 575,00 грн. Крім того позивач просить стягнути з [PERSON] суму франшизи в розмірі 1000,00 грн. та покласти на відповідачів судові витрати по сплаті судового збору. При цьому позивач посилається на те, що виплата страхового відшкодування мала бути здійснена не пізніше 23.08.2014 р. в розмірі 21419,18 грн., але до цього часу здійснена лише частково в розмірі 9919,18 грн. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги в частині стягнення франшизи визнав. Представник відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не зявився, подав письмові заперечення по справі в яких позовні вимоги визнав частково, не погодившись з відшкодуванням моральної шкоди. 30.07.2015 року від представника позивача надійшли додаткові письмові заперечення, в яких щодо розміру моральної шкоди представник відповідача ПАТ «Українська охоронно страхова компанія» зазначив, що розмір моральної шкоди в даному випадку не може перевищувати 575 грн., та вказав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір на лікування за наслідком заявленої ДТП. Крім того представник відповідача визнав, що має перед позивачем заборгованість у розмірі 19977,92 грн., що складається з одновного боргу в розмірі 11500 грн., інфляційних витрат в розмірі 5415,77 грн., трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 198,49 грн., пені в розмірі 2863,66 грн., 14.09.2015 р. представник позивача надіслав до суду додаткові заперечення, в яких знову вказав, що заперечує проти стягнення моральної шкоди. Крім того, щодо стягнення збитків від інфляції, трьох відсотків річних представник відповідача вказав, що положення ст.625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням. На думку представника відповідача вимоги позивача стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними, оскільки в законодавстві України не передбачено застосування ст. 625 ЦК України до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією. Щодо вимог про стягнення пені представник відповідача зазначив, що 08.08.2014 року АТ «УОСК» направив на адресу відповідача повідомлення №7147 про прийняття рішення по події, яка мала місце 09.01.2014 року. На думку представника відповідача виплата страхового відшкодування мала бути здійснена 06.11.2014 року. Саме з цієї дати слід нараховувати пеню за прострочення виконання зобовязання. Таким чином, представник ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» визнає заборгованість перед [PERSON] у вигляді 11 500,00 грн., 2863.66 грн. пені, а всього 14 363,66 грн. Суд,\~дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що\~ підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09.01.2014 р. в м. Харкові, на перехресті вул..Матюшенко та вул. Шевченко внаслідок ДТП автомобіль позивача «Фольксваген Джетта» р.н. [NUMBER] зазнав технічних пошкоджень. Винуватцем ДТП є [PERSON], що підтверджується Постановою Київського районного суду м. Харкова від 06.03.2014 року справа № 640/2420/14-п./а.с.11/ Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до договору страхування № АС/2076598. Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 33 ЗаконуУкраїни «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вищезазначеного закону позивачем було повідомлено про страховий випадок. Відповідно ст..35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після розгляду страховиком наданих йому документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування, і протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення. В серпні 2014 року позивачем було отримано повідомлення ПАТ «УОСК» від 08.08.2014р. про прийняття рішення по події, яка мала місце 09.01.2014 року, в якому вказано, що [PERSON] повинно бути виплачено страхове відшкодування в розмірі 21419, 18 грн. Франшиза по даному полісу складає 1000,00 грн. Відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 днів з дня узгодження розміру страхового відшкодування. На даний час виплата страхового відшкодування ПАТ «УОСК» здійснено частково: 11.08.2014р.- 1419,18 грн.; 08.09.2014 р.- 2000,00 грн.; 10.09.2014р.-2000,00 грн.; 16.09.2014р-2000,00 грн.; 17.09.2014р.-2000,00 грн.; 03.11.2014р.-500,00 грн. Усього було сплачено 9919,18 грн. Залишок боргу за ПАТ «УОСК» складає 11500,00 грн. Вказана сума сторонами не оспорюється. Відповідно до п.1. ст. 992. ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Таким чином, станом на 03.06.2015 р. розмір пені складає 2863,66 грн. Відповідно до ст. 536 та 625 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми. Втрати від інфляції за термін прострочки складають 5415,77 грн., а 3% річних 198,49 грн. Згідно ст.36.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. На підставі викладеного, та враховуючи, що наявність заборгованості підтверджується представленими до суду доказами, визнається відповідачами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в розмірі\~19977,92 грн., що складається з: основного боргу в розмірі 11500,00 грн., інфляційних витрат в розмірі 5415,77 грн., трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 198,49 грн., пені в розмірі 2863,66 грн. Крім того на користь позивача підлягає стягненню сума франшизи в розмірі 1000 грн. Що стосується останніх заперечень представника ПАТ «УОСК» від 14.09.2015 року, суд не бере їх до уваги. Стосовно вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно зо ст.. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнає ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Перевіривши надані позивачем докази в обґрунтування своїх доводів щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження цих вимог суду не надано. На підставі зазначеного, ці вимоги задоволенню не підлягають, як недоведені та необґрунтовані. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial