Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

05.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою : [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Балаклійською державною нотаріальною конторою 02.09.2008 року, належать 3/4 частини вказаного житлового будинку та 1/4 частина будинку належить на підставі свідоцтва про на спадщину за законом, виданого Балаклійською державною натаріальною конторою 21.06.2000 року. Право власності на будинок в цілому в БТІ зареєструвано 09.09.2008 року. В спірному будинку [ADDRESS] 09.09.2008 року він зареєстрував відповідача [PERSON], який є сином його колишньої співмешканки. Приблизно через рік відповідач разом зі співмешканкою позивача поїхали на заробітки до Російської Федерації. З того часу відповідач до м. Балаклія не приїздив, місце його знаходження не відоме. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заперечень проти позову не надходило, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовим розглядом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Балаклійською державною нотаріальною конторою 02.09.2008 року належить 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS], та 1/4 частина будинку належить на підставі свідоцтва про на спадщину за законом, виданого Балаклійською державною натаріальною конторою 21.06.2000 року (а.с.13). Як вбачається з копії домової книги в будинку за вищевказаною адресою зареєстрований син його колишньої співмешканки [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Як вбачається із акту обстеження від 27.02.2015 року, складеного депутатом Балаклійської міської ради Харківської області, під час перевірки за фактом реєстрації мешканців в будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] за вказаною адресою давно не мешкає, знаходиться в Російській Федерації (а.с.10). Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється на підставі рішенням суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). За змістом ч.2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності члена сім»ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач без поважних причин не проживає у зазначеному будинку більш ніж рік, втратив зв'язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом. На користь доводів позивача свідчить і та обставина, що судові документи відповідачем за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою його місця проживання чи місця перебування отримані не були. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки судом встановлена відсутність відповідача [PERSON] у житловому приміщенні понад один рік без поважної причини. На підставі викладеного,

Outcome: approved