Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

05 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у\~розмірі 542600,00 гривень. Свої вимоги обґрунтував тим, що 25 вересня 2006 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 101000,00 гривень, що еквівалентно 20000,00 доларів США зі строком повернення грошових коштів до 25 вересня 2007 року. Отримання грошових коштів відповідачем підтверджено його підписом в існуючому договорі позики. Також, договором позики між сторонами передбачено його виконання в приміщенні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, грошові кошти у строк не повернув, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 20000,00 доларів США, що на момент звернення до суду з позовом становить 542600,00 гривень. 08 квітня 2019 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17 травня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні підтримав позовні вимоги, а в наступне судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Від відповідача на адресу суду надійшла заява про визнання позову, відповідно до якої останній позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позову [PERSON] Також просив суд розглядати справи за його відсутності. Дослідивши матеріали позовної заяви, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, суд прийшов до наступного. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним із моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками,\~ст. 1046 ЦК України. Так, 25 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (безвідсотковий) (а.с.8). Згідно п. 1.1 та п. 2.1 зазначеного договору [PERSON] надає [PERSON] безвідсоткову позику у сумі 20000,00 доларів США, а останній зобов`язується повернути позику у визначений строк, а саме до 25 вересня 2007 року. Відповідно до п 3.3. договору по закінченню строку позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути суму позики шляхом передачі готівки в приміщенні, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна, буд. 26. Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Таким чином, факт передачі грошових коштів від позивача відповідачеві підтверджується належним чином оформленим та підписаним договором позики від 25 вересня 2006 року. За загальним правилом\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 3 зазначеної статті позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться. Виходячи з вимог ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Проте, станом на 25 вересня 2007 року, як це передбачено договором позики, так і на дату звернення до суду з позовом відповідач свого обов`язку по поверненню грошових коштів за договором позики не виконав, тим самим допустив порушення взятого на себе зобов`язання, а тому розмір неповернутої суми боргу складає 20000,00 доларів США, що на момент звернення до суду з позовом складає 542600,00 гривень. Оцінюючи докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, як того вимагає ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення суми боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим суд зазначає, що оскільки ухвалою суду від 08 квітня 2019 року позивачеві [PERSON] було зменшено суму судового збору до 1000,00 гривень, а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору тільки у розмірі 1000,00 гривень.

Outcome: partial