Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

05.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на ? частину будинку в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно Заповіту, посвідченого 10 червня2011р. приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу, вона є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді ? частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. 21 лютого 2014 року вона звернулася до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину, але було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що нею не подано правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності на ? частину спадкового будинку за померлою, таким документом є Свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя, яке видане 10.07.1985р. реєстр №2-1395 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою. Нею дійсно не було подано вищевказаного Свідоцтва, через його відсутність в тих документах, які залишилися після померлої, на підставі чого просить визнати за нею [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] право власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Представник позивача неодноразово змінював позовні вимоги, останньою заявою від 28.07.2014 року представник позивача уточнив позовні вимоги та просив визнати за [PERSON], 1954р.н., реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] право власності на житловий будинок в цілому, загальною площею 53,3кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 60-61). В судове засідання позивач не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю (а.с.23). Представник позивача в судове засідання з'явився позовні вимоги, з урахуванням змін, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві з урахуванням уточнень. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника ради, проти позову не заперечував (а.с. 21). Третя особа - Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі (а.с. 20). Представник КП «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» в судовому засіданні пояснила, що в КП «БТІ» мається інвентарна справа на жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (первісна адреса: [ADDRESS]), який належав [PERSON] на підставі: ? частина будинку - свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя, виданому 10.07.1985 року №2-1395 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою та ? частина будинку - на підставі договору дарування, посвідченому 23.07.1985 року за №2-1525 Верхньодніпровською нотаріальною конторою. Нотаріально засвідчена копія свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя та Нотаріально засвідчена копія договору дарування знаходяться в матеріалах інвентарної справи. Після 1985 року [PERSON] робила перебудову, але усі зміни були узаконені відповідними рішеннями Верхньодніпровської міської ради. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 10.07.1985р. державний нотаріус Верхньодніпровської нотаріальної контори засвідчив, що в спільному майні подружжя, придбаному ними у шлюбі право власності належить [PERSON] на ? частку та [PERSON] на ? частку. Спільне майно складається із: житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. На присадибній земельній ділянці розміром 600 кв.м. розташованій один одноповерховий жилий будинок А-1, саманний, критий шифером, загальною жилою площею -28,9 кв.м., гараж Б-1, цегловий, критий шифером, уборна Д, водопровод №1, забор №2. Свідоцтва про право власності видане 10.07.1985 року Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №2-1395 (а.с. 26). 23.07.1985р. між [PERSON], від імені якого діяла [PERSON] (даритель) та [PERSON] (обдарована) уклали договір дарування відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар одну другу частину жилого будинку з господарчими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. На присадибній земельній ділянці розміром 600 кв.м. розташованій один одноповерховий жилий будинок А-1, саманний, критий шифером, загальною жилою площею -28,9 кв.м., гараж Б-1, цегловий, критий шифером, уборна Д, водопровод №1, забор №2. Одна друга частина жилого будинку з господарчими спорудами належить дарителю [PERSON] на підставі дублікату договору забудови, посвідченого В-Дніпровською нотконторою по реєстру за №3118 від 04.12.1957 року, виданого 22.08.1984р. по реєстру за №2-1640, зареєстрованого в В-Дніпровському інвентарбюро за №2198. Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №2-1525 (а.с. 15). В судовому засіданні досліджена нотаріально засвідчена копія Свідоцтва про право власності від 10.07.1985 року, яка міститься у матеріалах інвентарної справи КП «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації». Відповідно до ст.ст. 22, 27, 28 КпШС України, ред.. 1969р. (закон, який діяв під час виникнення правовідносин, щодо спільного майна подружжя) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно зі ст.ст. 243, 244 Цивільного кодексу Української РСР, ред. 1963 (закон, який діяв на час укладання договору дарування 23.07.1985р.), за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу. Відповідно до ст.. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Таким чином, [PERSON] набула право власності в целому на жилий будинок, який розташований в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області по вул. Дніпровській № 81 в порядку та на підставах, передбачених законодавством, що діяло на час виникнення права власності. Відповідно до Інформаційної довідки КП «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» від 07.02.2014р. №83, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], за даними інвентаризації, має загальну площу - 53,3кв.м., житлову площу - 35,7 кв.м. Прибудова літера А1-1 входить до об'єму будинку. Збільшення житлової площі на 6,8 кв.м. в т.ч.: збільшення жилої площі на 7,2 кв.м. узаконено рішенням Верхньодніпровської міської ради №248/1 від 25.09.1992 року; за рахунок внутрішнього переобладнання, без зміни призначення площі житлова площа збільшена на 0,3 кв.м.; за рахунок арифметичного уточнення житлова площа зменшена на 0,7кв.м. Сарай Г-1 узаконено рішенням Верхньодніпровської міської ради №248/1 від 25.09.1992 року. Самочинно влаштовано дверний пройом в несущій стіні в приміщенні житлової кімнати 1-5 в приміщенні житлової кімнати 1-3 житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 16). 10.06.2011 року [PERSON] склала заповіт, в якому зробила розпорядження на випадок її смерті усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось (в тому числі заощадження, що знаходяться на зберігання в банках України та Російської Федерації), усі майнові права та обв'язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть їй на день смерті, вона заповідала гр. РФ [PERSON], [INFO] (а.с.11). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 05.07.2011р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 48). Після її смерті відкрилася спадщина та відкрита спадкова справа №156/2012, про що внесені відповідні відомості до Спадкового реєстру. 21 лютого 2014 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 лютого 2014 року, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок вцілому в зв'язку з тим, що позивачем не надано правовстановлюючого документу на житловий будинок вцілому (а.с.14). Відповідно до Листа Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 18.02.2014р. за №39/01-21, дублікат свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя, виданого Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою 10.07.1985р. за реєстровим №2-1395 видати не можливо в зв'язку з відсутністю вищевказаного документа в справах Верхньодніпровської державної нотаріальної контори (а.с. 13). Як убачається із матеріалів Спадкової справи №156/2012 до майна померлої 29.06.2011 року [PERSON], інші спадкоємці (крім позивача) до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталися (а.с. 44-58). Рішенням Виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 06.02.2014р. за №16, затверджено адресу частині домоволодіння: [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON] (а.с.12). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.. Статтями 1268, 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.ст. 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, а також те що, спадкодавець набув право власності на спірний будинок у порядку та на підставах передбачених законодавством, що діяло на час виникнення права власності; усі перебудови узаконені, відповідно до вимог діючого законодавства; позивач є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину шляхом звернення до державної нотаріальної контори з відповідною заявою; заповіт, складений відповідно до вимог діючого законодавства, не скасований та не визнаний недійсним; відповідач не заперечує проти задоволення позову та наявність інших спадкоємців судом не встановлена, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 370 (триста сімдесят) грн. 32 коп. (а.с.1).

Outcome: approved