Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

06.08.2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вона являється власником 1/6 частини будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] Зазначає, що в будинку також зареєстрований її (позивачки) чоловік [PERSON], відповідач по справі. Останній фактично не проживає там з 2001 року. Вказаний будинок покинув добровільно, забравши звідти усі свої речі. Покликається на те, що через формальну прописку відповідача в будинку змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що негативно впливає на її матеріальне становище. Стверджує, що факт не проживання відповідача [PERSON] в належній їй на праві власності частині житлового будинку підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання її (позивачки) сім'ї. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - 1/6 частиною будинковолодіння [ADDRESS], що належить їй (позивачці), і виписати відповідача із зазначеного будинку. Вимоги позивачкою підтримано в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] був своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в суд не з'явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, а надіслав заяву, в якій зазначив, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та просить розглядати справу за його відсутності. Враховуючи наведене, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить законові та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 1/6 частина будинковолодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] згідно реєстраційного посвідчення, виданого 25.10.1999 року Самбірським МБТІ. У вказаному житловому будинку, окрім позивачки, зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON], відповідач по справі. Останній з 2001р. в даному будинку фактично не проживає і житлом в такому не користується, будь-яких речей в будинку не зберігає, участі у витратах по утриманню такого не приймає, а залишається там по даний час формально зареєстрованим. Судом не встановлено обставин створення відповідачу [PERSON] будь-яких перешкод в користуванні спірним жилим приміщенням з боку позивачки [PERSON] чи інших осіб, останній за захистом своїх прав щодо проживання у вказаному будинку не звертався. Не встановлено судом і обставин, які б свідчили про поважність причин не проживання відповідача в спірному житловому приміщенні. Місце перебування та проживання відповідача судом не встановлено. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивачки; копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім'я позивачки [PERSON]; копією реєстраційного посвідчення про право особистої власності на частину будинку (будинковолодіння), виданого 25.10.1999 року Самбірським МБТІ на ім'я позивачки [PERSON]; копією будинкової книги для прописки громадян в будинку [ADDRESS]; актом обстеження матеріально побутових умов проживання позивачки [PERSON] від 29.07.2014р.; копією свідоцтва про укладення шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України передбачено, що позивач як власник має право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 зазначеного Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, та оцінивши їх в сукупності, враховуючи ті обставини, що відповідач [PERSON] відсутній за зареєстрованим місцем проживання - у спірному житловому будинку без поважних причин та більше строку, встановленого ст.405 ЦК України, а саме понад один рік (більше 13 років), такий не бере участі у витратах по його утриманню, а значиться там лише зареєстрованим, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в 1/6 частині будинку, що належить позивачці та розташований [ADDRESS] Щодо позовних вимог в частині виписки відповідача (зняття з реєстраційного обліку) за вказаною адресою, то вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Так, відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи , запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто питання зняття особи з реєстрації місця проживання є компетенцією органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Наявність же остаточного рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. З огляду на наведене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved