Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

05.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 13.12.2012 року та витягом про державну реєстрацію прав № [NUMBER]. В будинку було зареєстровано відповідачів за даним позовом що підтверджується будинковою книгою та довідкою від 25.06.2018 року.З 2015 року відповідачі в будинку не проживають, не сплачують комунальні платежі,та не отримують кореспонденцію, особистих речей в будинку не мають і взагалі даним житловим приміщенням не цікавляться, перешкод в користуванні житловим приміщенням позивач не чинила. Весь тягар по підтриманню будинку в належному стані та сплаті комунальних послуг лежить на позивачці, тому на підставі вище вказаного просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про слухання справи, не сповістили суд про причини своєї відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За твердженням ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 13.12.2012 року (а.с. 19) та витягом про державну реєстрацію № [NUMBER] від 14.12.2012 року (а.с. 20). З акту депутатського обстеження від 21.062018 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS], відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, однак за вказаною адресою не проживає, а саме: [PERSON] з 2014 року, а [PERSON] з 2015 року, та їх фактичне місце проживання невідомо, вказаний факт також підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Відповідно довідки виконавчого комітету Апостолівської міської ради від 25.06.2018 року № 2860, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] за вищевказаною адресою не проживають, однак зареєстровані, тому суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації більше ніж шість місяців, тому вони повинні бути визнані такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved