Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

06 серпня 2014 року [PERSON], звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] В заяві вказала, що 11 січня 2003 року [PERSON], батько [PERSON], купив у [PERSON], належний йому на право приватної власності житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями по [ADDRESS]. Який розташований на земельній ділянці площею 0,18 га та належить продавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Та нотаріально посвідчений державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори. З цього часу вона проживає в будинку, розпоряджається та користується земельною ділянкою. В 2014 році звернулася до державного реєстратора реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції для реєстрації права власності. Останній їй відмовив в реєстрації в зв'язку з тим що вона не оформила право приватної власності на землю та не отримала на своє ім'я Державний акт на право приватної власності. Позивач просить постановити рішення про визнання за нею право власності на земельну ділянку вказаного розміру. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач не заперечувала, щодо задоволення позовних вимог позивача. Оскільки її батько дійсно продав житловий будинок та передав покупцю державний акт на право приватної власності на землю. Останній за життя не переоформив право власності на землю на ім'я [PERSON], а відповідач [PERSON], помер. Заслухавши показання сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, Суд, прийшов до наступного. Судом встановленні такі факти і відповідні правовідносини. Відповідно до положень ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухому речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Судом установлено, що 11 січня 2003 року [PERSON], діючий від імені неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], придбав у приватну власність у [PERSON], житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями по [ADDRESS], який нотаріально посвідчений державним нотаріусом Снігурівської державної нотарільної контори. (а.с.6). Як вбачається з реєстраційного посвідчення видане Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації від 16 січня 2001 року право власності на нерухоме майно на житловий будинок [ADDRESS], зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі продажу. (а.с.12). Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0.18 га, переданій на підставі рішення Олександрівської сільської ради народних депутатів від 30 листопада 1992 року 13-ї сесії 21 скликання у приватну власність [PERSON], що підтверджується копією Державного акту, виданого 28 червня 1993 року та за реєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 212(а.с.5). 28 липня 2014 року [PERSON] отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ЗВ-4801090222014 та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруду по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 4825780400:18:012:0008, експертно грошова оцінка якої складає 39 058,18 грн.(а.с.9,29-31). 20 червня 2014 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Снігурівського РУЮ Миколаївської області відмовив позивачу у державній реєстрації прав на вказану земельну ділянку за відсутності право встановлюючих документів на неї.(а.с.8) Оскільки позивач після укладання договору купівлі продажу житлового будинку і нотаріального його посвідчення не виконав вимоги ст.125 ЗК України і не зареєстрував право власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим не відбулося виникнення права власності на вказане нерухоме майно. З 01 січня 2013 року вступив в дію новий Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У зв'язку з тим, що позивач після нотаріального посвідчення договору купівлі продажу житлового будинку не отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на своє ім'я, йому відмовлено у реєстрації прав власності на вказане нерухоме майно. Отримати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на теперішній час позивач не моє можливості, у зв'язку з змінами у дію чому законодавстві. За таких обставин, суд вважає, що вимоги представника позивача ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі, так як без визнання права власності на вказане нерухоме майно позивач позбавляється права у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Outcome: approved