Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

06.05.2021 року ПрАТ СК «Теком» звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою та заявою про уточнення позовних вимог від 15.12.2021 року на обгрунтування якої зазначено, що 26.12.2019 року відбулася ДТП, за участі транспортного засобу BMW, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що належить ТзОВ «Гама-Інвест», внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2020 року відповідача було визнано винним у вищевказаній ДТП. На момент події ЦПВ власника транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] була застрахованою у ПрАТ СК «Теком», у зв`язку з чим позивач здійснив на користь ТзОВ «Гама-Інвест» страхове відшкодування в розмірі 23240 грн. У свою чергу, ЦПВ власника транспортного засобу BMW, д.н.з. [NUMBER] , на момент події була застрахована в ПрАТ «УПСК», у зв`язку з чим страхова компанія винуватця ДТП сплатила на користь позивача 11200,81 грн. матеріального збитку, який був визначений з урахуванням положення ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Враховуючи наведене, просить суд стягнути із [PERSON] на користь ПрАТ СК «Теком» 12039,19 грн. матеріальної шкоди, яка різницею між фактично отриманим страховим відшкодуванням (11200,81 грн.) та фактично завданою матеріальною шкодою (23240 грн.), а також судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі посилаючись на ту обставину, що сума страхового ліміту за завдану майнову шкоду згідно договору страхування, укладеного із ПрАТ «УПСК», становить 100000 грн., а тому інша частина матеріального збитку, яка не була сплачена страховою компанією, повинна бути стягнута саме з останньої. Третя особа у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.12.2019 року о 14 год. 26 хв. в м. Луцьк, перехрестя вул. А. Метельницького та вул. Глушець, [PERSON] , керуючи транспортним засобом BMW 320d, д.н.з. [NUMBER] , не дотримався дистанції, не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду (далі - ДТП). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2020 року в справі про адміністративне правопорушення № 161/235/20 [PERSON] було визнано винним у вищевказаній ДТП. Дана постанова набрала законної сили та є чинною. На момент ДТП автомобіль Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] був застрахований у ПрАТ СК «Теком» за Договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 340-19Д/Т/ат від 10.10.2019 року. У свою чергу, цивільна-правова відповідальність відповідача як водія автомобіля BMW 320d, д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «УІІСК» згідно відповідного Полісу № АО/0252800. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 100000 грн. Франшиза - 0,00 грн. На підставі Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 340-19Д/Т/ат від 10.10.2019 року, відповідно до страхового акта № 143 від 06.02.2020 року, рахунку ФОП [PERSON] № ШВ-00000023 від 05.02.2020 року, Висновку експерта № 6649 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , складеного 31.01.2020 року, ПрАТ СК «Теком» за заявою страхувальника було сплачена суму страхового відшкодування у розмірі 23240 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Тобто, фактичними витратами понесеними ПрАТ СК «Теком» по Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 340-19Д/Т/ат від 10.10.2019 року є сума коштів у розмірі 23240 грн. Стаття 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної безпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.? Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Верховний Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Як встановлено судом, ПрАТ «УПСК», на підставі відповідної заяви, на користь ПрАТ СК «Теком» у порядку суброгації було проведено виплату за понесені витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом забезпеченого транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 11200,81 грн. Таким чином, різниця між фактично отриманим страховим відшкодуванням (11200,81 грн.) та фактично завданою матеріальною шкодою (23240 грн.) складає 12039,19 грн. Під час вирішення заявлених вимог підлягає врахуванню правовий висновок щодо їх застосування, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18) (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Однак, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За наведених обставин, та з урахуванням положень ст. 29 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає, що позовні вимоги ПрАТ СК «Теком» до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12039,19 грн. є в повній мірі обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, на підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ СК «Теком» підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 2270 грн.

Outcome: approved