Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

05 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому з урахуванням уточненого позову від 29.07.2019 року, просила припинити право власності відповідачів на 6/25 часток у спільному майні - квартирі [ADDRESS] , та визнати за нею право власності на 6/25 часток вказаної квартири в будинку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що її бабусі [PERSON] належало на праві власності 9/25 частин домоволодіння по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті свідоцтво про право на спадщину на зазначене домоволодіння отримали її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , по 3/25 часток кожен. Батько позивача [PERSON] за договором дарування від 03 червня 1997 року передав позивачеві свою 3/25 частку жилого будинку з відповідною частиною надвірних побудов по [ADDRESS] розташований на земельній ділянці 910 кв.м. землі держфонду. Ще за життя бабусі позивача [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] було реально розділене на 2 квартири. На сьогоднішній день квартира № 1 належить позивачу та відповідачам по справі по 3/25 частки кожному, усього 9/25 частин домоволодіння. Квартира № 2 належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 31 грудня 1997 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за №7383 на 16/25 частин домоволодіння [ADDRESS] . Так позивач, вказує, що відповідачі - брати її батька, вже більше 21 року не піклуються про спадкове майно, проживають у різних містах і мають своє житло. Сама ж позивач іншого житла немає, з 1997 року разом з дітьми проживає в квартирі [ADDRESS] . Співвласник [PERSON] доглядає належним чином за своєю частиною будинку (16/25 частин) і вимагає від позивача тримати будинок в технічно справному стані, бо належний стан їх частки будинку може призвести до руйнування, погіршення технічного стану його частки будинку. Одноособово ж позивач не може вкладати кошти в ремонт та утримання частини будинку, яка належить трьом співвласникам. Крім того, спірний будинок не великий і реальний його розподіл між трьома співвласниками, на її думку не можливо, спільне володіння та користування майном є неможливим, а зважаючи на те, що відповідачі з 1997 року не цікавляться та не користуються спірним будинком, тому припинення їх права власності не завдасть істотної шкоди їхнім інтересам. Позивачем проведено експертизу, за висновками якої ринкова вартість квартири №1 ( 9/25 частки) в будинку [ADDRESS] , загальною площею 56,1 кв.м. складає 50 565, 00 грн., відповідно ж вартість 6/25 частки складає 33712,00 грн. Грошову компенсацію вартості належних відповідачам часток у квартирі, позивач готова внести на депозитний рахунок суду, іншим шляхом вирішити це питання не можливо, тому вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 06 вересня 2018 року відкрите провадження у справі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі відзив на позов не подали, в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на веб - порталі судової влади України, причина неявки не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] підтримав (а.с.79). Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власникам 3/25 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходиться в [ADDRESS] земельній ділянці 910 кв.м. землі держфонду, які належать їй на підставі договору дарування, посвідченого 03.06.1997 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р.№2273, зареєстрованого в БТІ 05.06.1997 за №Д9 стр.284 (а.с.8). Власниками будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , станом на 29 грудня 2012 року, окрім позивача, є відповідачі по справі [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10.07.1997 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за №3434, зареєстрованого в БТІ 10.07.1997 за р.№Д9 стр.284 (3/25 част.) та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 11.07.1997 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за №3463, зареєстрованого в БТІ 11.07.1997 за р.№Д9 стр.284 (3/25 част.), а власником 16/25 частин вказаного домоволодіння є третя особа у справі - [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 31.12.1997 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за №7383, зареєстрованого в БТІ 09.01.1998 за р.№Д9 стр .284, що стверджується повідомлення КП «Новомосковське МБТІ`ДОР» № 409/18 від 02.07.2018 року (а.с.14). Суду подано копію технічного паспорту на садибний (індивідуальний будинок) [ADDRESS] , виготовлений станом на 10 серпня 2007 року, у відповідності до якого співвласниками вказаного будинку є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , розмір частки кожного становить 3/25 та [PERSON] , розмір його частки становить 16/25. Згідно експлікації приміщень, будинок складається із: квартира № 1, загальною площею 56,0 кв . м ., житловою площею 24,2 кв.м. та квартира №2 , загальною площею 79,4 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., всього площа будинку 135,4 кв.м., житлова площа 73,6 кв.м. (а.с.9-11). Як зазначає позивач у своєму позові такий поділ житлового будинку [ADDRESS] був зроблений ще за життя її бабусі, а станом на сьогоднішній день квартира № 1 в будинку належить їй та відповідачам по справі по 3/25 частин кожному, а власником квартири № 2 є [PERSON] . [PERSON] зареєстрована та проживає у спірному домоволодінні з 21 листопада 1997 року, що стверджується відміткою про місце реєстрації у її паспорті (а.с.6), а також копією домової книги на будинок (а.с.12-13). Суду подано копію Звіту про оцінку майна, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , у відповідності до якого станом на 24 липня 2019 року ринкова вартість будинку, загальною площею 135,4 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] складає 140466,00 грн. Відповідно 9/25 частин житлового будинку складає 50 568,00 грн. (а.с.50-64). А отже, 3/25 частин квартири [ADDRESS] складає 16 855,00 грн. У відповідності до вимог ст. 365 ЦК України, право особи на часту у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз ст. 365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року (справа 6-68 ЦС14). Поряд з цим, ч. 2 ст. ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. У відповідності до ч.2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Поряд з цим, до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу, відповідачами по справі до суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем у позові. До початку розгляду справи по суті, позивачем внесено кошти на депозитний рахунок суду, в якості грошової компенсації вартості часток відповідачів, у розмірі 16855,00 грн. на користь кожного, про що надано оригінали відповідних квитанцій (а.с.80,81). За таких обставин, з урахуванням того, що майно у стані, в якому знаходиться на момент розгляду справи є неподільним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Встановлені судом обставини щодо сплати позивачем на користь відповідачів грошової компенсації, дають суду підстави для припинення права власності [PERSON] , [PERSON] на належні їм частки у спірній квартирі в будинку та визнання права власності на ці частки за позивачем [PERSON] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved