Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

05 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати таким, що втратив право користування житлом [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі з 1997 року, однак не проживає в ній більше десяти років.Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача у квартирі порушує право власності позивача та утворює перешкоди у користуванні власністю, що виражається у сплаті зайвих комунальних платежів. Посилаючись на ст. 71,72 ЖК України, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі позивача. Позивач подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, підтримала позов у повному обсязі, просила розглянути справу за наявними матеріалами. Відповідач на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій позов визнав та просив задовольнити. Пояснив, що більше десяти років мешкає в РФ, має сім`ю та до України не приїздить. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.10). Згідно довідки виданої МЄІРЦ № 348 від 04.10.2018 року у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно відомостей ЦНАП Сумської міської ради від 08 листопада 2018 року, [PERSON] , 1981 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідач позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім`ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Із пояснень позивача, зазначених нею у позові, та письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач є членом сім`ї власника квартири, і що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше десяти років. Так ч. 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачав квартирі порушує права позивача як власника, так як позивач обмежена у своєму праві розпорядження власністю, а крім того відповідач у квартирі не проживає, витрат по утриманню житла не несе, і позивач несе зайві комунальні витрати. Крім того, заява відповідача про визнання позову не суперечать закону та не порушує права інших осіб. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованою, і відповідач визнається судом таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати у розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 391 ЦК України,

Outcome: approved