Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

06 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилась 13 листопада 2005 року внаслідок смерті дядька [PERSON] тривалістю три місяці з дня набрання законної сили рішенням суду. В позовній заяві вказував, що 13 листопада 2005 року помер його рідний дядько [PERSON]. Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Харківця, 190 в смт. Зарічне, Рівненської області, який він успадкував після смерті матері [PERSON], яка померла 22 грудня 1994 року та брата [PERSON], який помер 12 лютого 2002 року, однак спадщини не оформив. Зазначав, що є спадкоємцем пятої черги за законом після смерті дядька [PERSON], який помер 13 листопада 2005 року. Строк для прийняття спадщини пропустив з поважних причин, оскільки вважав, що спадщину у встановленому порядку прийняла його мати [PERSON], як спадкоємець другої черги. Про неприйняття спадщини остання його не повідомила. Просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] три місяці. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без його участі у звязку з неможливістю прибути в судове засідання (а.с.37). Зарічненська селищна рада Рівненської області явку повноважного представника для участі в судовому засіданні не забезпечила. В адресованій суду заяві не заперечує проти позовних вимог позивача і оскільки в порядку ст. 1277 ЦК України не подавала заяву до суду про визнання спадщини відумерлою, тобто не претендувала на дану спадщину, просить розглядати дану справу без участі уповноваженого представника (а.с.37). Враховуючи неявку в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України є спадкоємцем пятої черги за законом після смерті свого рідного дядька [PERSON], який помер 13 листопада 2005 року (а.с.16). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно житловий будинок № 190, що на вул. Харківця, в смт. зарічне, Рівненської області, який рахується за попереднім власником [PERSON] (батьком спадкодавця), який помер 10 травня 1977 року (а.с.13). Зазначений житловий будинок [PERSON] успадкував після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 22 грудня 1994 року (а.с.14) та брата [PERSON], який помер 12 лютого 2002 року (а.с.15) відповідно до ст. 594 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (а.с.5-7), довідками Зарічненської селищної ради Рівненської області № 3376, 3375 від 22 квітня 2016 року (а.с.21,20), будинковою книгою для прописки громадян (а.с.25-29). З довідки КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» № 10/67 від 15 лютого 2016 року вбачається, що право власності на вказаний обєкт нерухомості не зареєстровано (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1270 ЦК України якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 08 червня 2016 року та довідки Зарічненської районної державної нотаріальної контори № 01-16/178 від 08 червня 2016 року вбачається, що заповіт спадкодавцем [PERSON], який помер 13 листопада 2005 року не посвідчувався, спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, ніхто із спадкоємців з заявою про прийняття спадщини не звертався (а.с.34-36). Впродовж шести місяців, тобто до 13 травня 2006 року, матір позивача [PERSON] спадщину після смерті свого брата [PERSON] не прийняла. Про неприйняття спадщини вона не повідомила позивача, як спадкоємця пятої черги, а відтак суд вважає, що зазначене обєктивно унеможливлювало звернення його з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12 від 26.09.2012 року, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Таким чином [PERSON] пропустив трьохмісячний строк для прийняття спадщини після смерті свого дядька [PERSON] з поважних причин, оскільки це було повязано з обєктивними обставинами, які не залежали від волі позивача, а відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, відтак позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 1265, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved