Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

05 жовтня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» в особі Кіріченко В.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 43732,83 гривень В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що між позивачем та відповідачкою 28 лютого 2014 року було укладеного кредитний договір, відповідно до якого відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. Свої зобов`язання позивач виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Відповідачка своєчасно не виконала зобов`язання, не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням. Станом на 15.06.2020 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 43732,83 гривень, яка складається з 27251,57 гривень - заборгованість за тілом кредита, 9794,72 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України, 6685,54 гривень - пеня. З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 04 січня 2021 року, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 28.02.2014 року у розмірі 37046,29 гривень, яка складається з тіла кредиту у розмірі 27251,57 гривень та відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК, а також понесені позивачем судові витрати. 27 листопада 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідачки [PERSON] , в якому вона просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилалася на те, що матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості в неї за кредитним договором у розмірі 43732,83 гривень. Крім того, позивачем нарахована пеня за прострочення виконання зобов`язання за період з 28.02.2014 року по 15.06.2020 року, тоді як період, за який нараховується пеня, не може перевищувати один рік. Також, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг,а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, можна дійти висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника вона була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані їй Умови та Правила банківських послуг відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з нею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. 28 грудня 2020 року від представника позивача в особі Меркулової В.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якої остання зазначила, що банком надані такі докази, що підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідачки, за яким був оформлений кредитний договір, виписка по рахунку та фото клієнта з карткою. В анкеті-заяві зазначено, що відповідачка ознайомлена та згодна з Умовами та правилами, своїм підписом вона підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку. Погашаючи заборгованість по кредиту, відповідачка прийняла умови договору та погодилася з ними. Розрахунок заборгованості відповідачкою не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічної експертизи по справі не призначалося. 20 жовтня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи в його відсутності. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Будучі раніше присутньою у судовому засіданні, відповідачка пояснила, що не згодна з сумою заборгованості, нарахованою Банком. Вважає, що сума заборгованості складає приблизно 9000 гривень. Проводити експертизу на предмет визначення розміру заборговансоті, не бажає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» 28.02.2014 року уклав з [PERSON] договір б/н, відповідно до якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва АТ КБ Приватбанк»). Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку», яка підписана відповідачкою, розрахунок заборгованості, виписку за договором станом на 15.06.2020 року. Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 15.06.2020 року становить 43732,83 гривень, яка складається з 27251,57 гривень - заборгованість за тілом кредита, 9794,72 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України, 6685,54 гривень - пеня. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як убачається із матеріалів справи, зокрема із анкети-заяви позичальника в ній відсутні його умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ «Приватбанк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути відсотки по ст.625 ЦК України. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.06.2020 року, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, відповідальності за прострочене зобов`язання, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору від 28.02.2014 року у вигляді заяви-анкети вбачається, що він не містить строку повернення кредиту (користування ним), а тому в суду відсутні підстави стверджувати про прострочення повернення суми та можливість застосування положень ст.625 ЦК України (підставою застосування якої є прострочення сплати боргу). При цьому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, які підлягають захисту шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача сума несплаченого тіла кредиту в розмірі 27251,57 гривень. При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідачки на невідповідність суми заборгованості, вказаної у розрахунках Банку, дійсної існуючої заборгованості, оскільки на підтвердження зазначених обставин позивачкою не надано суду жодних доказів. Судом було роз`яснено відповідачці право на проведення судової економічної експертизи, однак остання відмовилася від її проведення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1546 (одна тисяча п`ятсот сорок шість) гривень 25 копійок. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial