Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

06 квітня 2017 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що сторони уклали шлюб 11 серпня 2007 року., який на даний момент носить формальний характер, спільний побут не ведеться, сторони мають різні погляди на подружні обовязки та сімю, втратили взаєморозуміння, довіру та повагу один до одного, спільних прав та обовязків не має, тому подальший шлюб суперечитиме інтересам позивача. Збереження сімї вважає неможливим. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. В даному випадку зареєстроване місце проживання позивача м.Ізяслав, вул. Новосадибна, 7, від шлюбу у сторін є малолітня дитина [PERSON], [INFO], тому справу необхідно розглядати Ізяславський районним судом. Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Згідно даних Укрпошти на поштових конвертах про направлення судових повісток відповідачу, зазначено, що за даною адресою адресат не проживає. Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, фізичній особі, що не має статусу підприємця, судова повістка надсилається за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи вищезазначене, відповідач [PERSON] у судові засідання не зявлявся, хоча неодноразово належним чином був повідомлений про дати, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до положень ст.ст.224-226 ЦПК України, суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, заслухавши доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 11 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції, актовий запис № 108, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-БВ № 035093. У подружжя від даного шлюбу є малолітня дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 01.06.2011 року. Як вказує позивач в поданому позові, шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, носять формальний характер, сторони мають різні погляди на подружні обовязки та сімю, втратили взаєморозуміння, довіру та повагу один до одного, спільних прав та обовязків не має, майнові суперечки відсутні. Подальший шлюб суперечитиме інтересам позивача. Відповідно до статей 21, 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, а також те, що подальше збереження шлюбу неможливе без взаємної згоди, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач жити разом із відповідачем не бажає, тривалий час сторони шлюбних стосунків не підтримують і в подальшому підтримувати наміру не мають, відносини між ними, як між подружжям фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку, що їх сімя розпалася остаточно і її збереження при таких обставинах суперечило б інтересам сторін та їх малолітньої дитини. Згідно вимог ст.88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги позивача задоволені, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved