Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

05 травня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Любомльської міської ради, [PERSON] про визнання недійсним Рішення Любомльської міської ради №38/38 від 20.04.2010 року. Свій позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Любомль, вул. Ратушна (колишня-Крупської), 1. Право власності на вказаний житловий будинок було набуто нею на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2004 року, а в силу ч.1 ст.120 ЗК України і на земельну ділянку, на якій розміщений вищезазначений будинок. [PERSON] є власником сусіднього житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Любомль, вул. Ратушна (колишня-Крупської), 3. Право власності на вказаний житловий будинок остання набула на підставі Договору дарування житлового будинку від 16.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], а на земельну ділянку за вказаною адресою, пл. 0, 518 га., на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянку, серія ВЛ№043429 від 21.03.2005 року. Вказує, що 20 квітня 2010 року всупереч ч.2 ст.19 КУ, ч.3 ст.24 ЗУ «Про місцеве самоврядування», ч.2 ст.159 ЗК України Любомльською міською радою, на підставі заяви [PERSON] від 17.03.2010 року, було прийняте рішення №38/38 «Про затвердження схеми розподілу прибудинкової території житлових будинків», згідно якого було затверджено схему розподілу прибудинкової території між двома житловими будинками загальною площею 0,1126 га, в тому числі між двома землекористувачами: [PERSON], площею 0,0548 га, за адресою м. Любомль, вул. Крупської, 3, та [PERSON], тобто нею, площею 0,0548 га, за адресою м. Любомль, вул. Крупської, 1. Зазначає, що участі у розгляді вищезазначеної заяви і відповідно у прийнятті рішення не брала. Про рішення Любомльської міськї ради від 20.04.2010 року дізналася лише з відповіді Любомльської міської ради №137 від 16.03.2015 року, а тому відповідно й не порушила строків позовної давності. На підставі вищезазначеного, просила визнати рішення Любомльської міськї ради №38/38 від 20.04.2010 року недійсним. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, вказавши, що рішення Любомльської міської ради від 20 квітня 2010 року №38/38 «Про затвердження схеми розподілу прибудинкової території житлових будинків», згідно якого було затверджено схему розподілу прибудинкової території між двома житловими будинками загальною площею 0,1126 га, в тому числі між двома землекористувачами: [PERSON], площею 0,0548 га, за адресою м. Любомль, вул. Крупської, 3, та [PERSON], площею 0,0548 га, за адресою м. Любомль, вул. Крупської, 1 було прийняте всупереч ч.2 ст.19 КУ, ч.3 ст.24 ЗУ «Про місцеве самоврядування», ч.2 ст.159 ЗК України, а тому просив останнє визнати недійсним. Представник Любомльської міської ради в судове засідання не зявився, подав до суду заперечення, в яких просив розгляд справи проводити у його відсутності. В останніх посилається на те, що позовну заяву позивачем подано в супереч ст. 257 ЦК України, тобто з порушенням строків позовної давності. В задоволенні позову просив відмовити повністю. Відповідач [PERSON], проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачка [PERSON] неправомірно користується земельною ділянкою, а прийняте Любомльською міською радою на підставі п.34 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», ч.1 ст.123 ЗК України рішення, спрямоване на впорядкування землекористування, не порушує її права. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що 20 квітня 2010 року Любомльською міською радою, на підставі заяви [PERSON] від 17.03.2010 року, було прийняте рішення №38/38 «Про затвердження схеми розподілу прибудинкової території житлових будинків», згідно якого було затверджено схему розподілу прибудинкової території між двома житловими будинками загальною площею 0,1126 га, в тому числі між двома землекористувачами: [PERSON], площею 0,0548 га, за адресою м. Любомль, вул. Крупської, 3, та [PERSON], тобто нею, площею 0,0548 га, за адресою м. Любомль, вул. Крупської, 1. З протоколу засідання постійної комісії з питань землекористування, екології та раціонального використання земельних ресурсів №35 вбачається, що [PERSON] участі у розгляді земельного спору не брала. Приймаючи вищезазначене рішення, Любомльська міська рада керувалася ч.3 ст.158 ЗК України (в редакції, що діяла станом на 20.04.2010 року), де зазначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах, а також п. й) ст. 12 ЗК України (в редакції, що діяла станом на 20.04.2010 року), де вказується, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: вирішення земельних спорів. П.34 стаття 26.\~Закону України «Про місцеве самоврядування» зазначає, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: \~вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. \~А тому суд, твердження позивача і редставника позивача, що Любомльська міська рада при прийнятті рішення №38/38 від 20.04.2010 року вийшла за межі своїх повноважень до уваги не бере. Водночас, ст. 159 ЗК України (в редакції, що діяла станом на 20.04.2010 року) передбачено, що земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у місячний термін з дня подання заяви.\~Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин.\~Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення. Рішення передається сторонам у 5-денний термін з часу його прийняття. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Любомльською міською радою не було надано суду жодного документу, який підтверджував би факт повідомлення [PERSON] про розгляд земельного спору і факт надіслання/одержання останній(ьою) копії рішення щодо земельного спору. Водночас, не було наведено жодного аргументу з цього приводу і в наданих Любомльською міською радою заперечення, а тому суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовується твердження [PERSON] про порушення порядку розгляду земельних спорів. Враховуючи вищезазначене, викладені у запереченнях висновки Любомльської міської ради, що [PERSON] було пропущено строк позовної давності суд до уваги не приймає. У цивільному процесі строки звернення до суду (строки позовної давності) визначаються Цивільним кодексом України (ст.ст. 256-268). Так, відповідно до ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із положеннями ст. 258 Кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] про рішення Любомльської міськї ради від 20.04.2010 року, й відповідно про порушення свого права, дізналася лише з відповіді Любомльської міської ради №137 від 16.03.2015 року, а відтак перебіг позовної давності почався з 16.03.2015 року. Таким чином, Любомльська міська рада, в порушення ст. 159 ЗК України (в редакції, що діяла станом на 20.04.2010 року), не повідомила [PERSON] про розгляд земельного спору, чим порушила порядок розгляду земельних спорів органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування, і позбавила останню прав, передбачених ст. 160 ЗК України, зокрема: права знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його.

Outcome: approved