Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

05 травня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з уточненим під час розгляду справи позовом до [PERSON], третя особа: Макіївська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, мотивуючи заявлені вимоги втратою оригіналу правовстановлюючого документу, що створює перешкоди для прийняття нею спадщини у встановленому законом порядку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги та здійснення представництва, підтримали заявлені вимоги, в обґрунтування яких послалися на факти і обставини, викладені у позовній заяві, та зазначили, що позивачка [PERSON] з 12 січня 1984 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. [INFO] її чоловік помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді належної останньому квартири [ADDRESS], єдиною спадкоємицею якої на підставі закону є позивачка. Спірне нерухоме майно чоловік позивачки отримав у спадщину після смерті своєї матері - [PERSON]. Після смерті чоловіка позивачка прийняла спадщину, звернувшись до державної нотаріальної контори з письмовою заявою про її оформлення, де було заведено спадкову справу. Однак державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, який втрачено. Крім того, під час вивчення державним нотаріусом документів було встановлено, що свого часу матері спадкодавця [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 1991 року у будинку [ADDRESS], тоді як відповідно до запису у домовій книзі, заведеній для реєстрації мешканців в житловому приміщенні, зробленим посадовою особою Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки [PERSON] в порядку спадкування набув право власності на квартиру за № 2, і саме в квартирі за № 2 був зареєстрований сам [PERSON], про що свідчить запис в його особистому паспорті. Після встановлення зазначених розбіжностей з'ясувалося, що свого часу квартира, яка була зареєстрована за [PERSON] у будинку [ADDRESS], має технічний ідентифікаційний номер « 1», а квартира з технічним ідентифікаційним номером « 2» у цьому ж будинку зареєстрована на ім'я [PERSON]. У 2010 році [PERSON] померла і тепер у належній їй квартирі проживає її син - відповідач за даним позовом [PERSON]. За таких обставин втрата правовстановлюючого документу і виявлені розбіжності у технічних ідентифікаційних номерах квартири не дає можливості підтвердити наявність права власності на квартиру за померлим [PERSON], а позивачка [PERSON] позбавлена можливості іншим шляхом, ніж у судовому порядку, реалізувати своє право на оформлення спадщини. Враховуючи викладені обставини, позивачка та її представник - адвокат [PERSON] просять суд визнати за [PERSON] право власності на квартиру з відповідним технічним ідентифікаційним номером « 1» у будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON]. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] визнав повністю, підтвердивши наведені позивачкою та її представником обставини. У судовому засіданні відповідач пояснив, що дійсно квартира № 2 у будинку [ADDRESS] на праві власності належала його матері - [PERSON], яка за життя постійно проживала за вказаною адресою. У 2010 році його мати померла, і на теперішній час в зазначеній квартирі зареєстрований та проживає він разом зі своєю родиною. У квартирі за номером « 1» у вказаному будинку завжди проживала сім'я померлої [PERSON]. До його квартири за № 2, ані позивачка [PERSON], ані її померлий чоловік [PERSON] ніякого відношення не мають. Вважає, що у свій час при оформленні права власності, посадовими особами була допущена помилка в зазначенні номеру квартири. Не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. Представник третьої особи Макіївської міської ради, який належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, не використав наданого законом права на участь в судовому засідання, надавши суду відповідну заву про розгляд справи за його відсутністю. При винесені рішення покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивачки, її представника та відповідача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), суд встановив наступне. Загальними положеннями цивільного права, передбаченими в частинах перших статей 15, 16 Цивільного кодексу України та частині 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, визнано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами статей 1216-1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі квартиру, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Право на спадкування, як передбачено в статті 1223 ЦК України, мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до реєстраційних даних, зроблених 06 вересня 1996 року уповноваженою посадовою особою Бюро технічної інвентаризації міста Макіївки в домовій книзі, на підставі Свідоцтва про право на спадщину виданого 28 лютого 1996 року за реєстровим № 1380 після смерті [PERSON] до [PERSON] перейшло право власності на квартиру № 2 у будинку [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер у віці 64 років, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 15 серпня 2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1410. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається, відповідно до реєстраційного запису Бюро технічної інвентаризації міста Макіївки, з належної померлому квартири № 2 у будинку [ADDRESS]. Між тим, як вбачається з матеріалів справи, за відомостями наданими на запит державного нотаріуса Третьої Макіївської державної нотаріальної контори комунальною установою «Макіївський міський архів» Макіївської міської ради, згідно архівних даних за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 1991 року за реєстровим № 3986 було зареєстровано право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: 86136, [ADDRESS]. Згідно отриманої на запит суду архівної копії свідоцтва про право власності на житло, виданого комісією по приватизації Макіївського КХЗ ім. Ф.Е. Дзержинського 04 червня 1993 року, квартира за № 2 у будинку [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON]. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що під час реєстрації права власності за [PERSON], посадовими особами Бюро технічної інвентаризації міста Макіївки було допущено помилку у зазначенні номера квартири, яка залишилась після смерті його матері [PERSON], яка фактично володіла квартирою за [ADDRESS], та замість вірного номера квартири «1» - помилково зазначено «№ 2», що не відповідає дійсності. У суду не має підстав ставити під сумнів обставини, зазначені позивачкою та її представником, оскільки вони підтверджені іншими доказами. У судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав, що квартира за № 2 у будинку [ADDRESS] дійсно належала на праві приватної власності його матері - [PERSON]. Родина [PERSON] завжди проживала в квартирі № 1 зазначеного будинку, і до квартири яка належала його матері ніякого відношення не мала і не має. Вищенаведені обставини відповідач визнав у судовому засіданні, тому згідно до вимог частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України вони не підлягають доказуванню. З матеріалів справи убачається, що за час свого життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав. Після його смерті в управління спадковим майном фактично вступила його дружина [PERSON], тобто, відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини за законом. Факт перебування [PERSON] з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12 січня 1984 року, виданим у Палаці одруження міста Макіївки Донецької області, актовий запис № 89. Таким чином, спадкоємцем першої черги спадкування за законом майна [PERSON] є дружина померлого - [PERSON] яка, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від неї. Правилами ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. З повідомлення Третьої Макіївської державної нотаріальної контори убачається, що 05 вересня 2013 року була відкрита спадкова справа № 283/2013 на ім'я спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від 05 вересня 2013 року від дружини спадкодавця [PERSON]. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Як убачається з матеріалів справи та пояснень представника позивачки наданих в судовому засіданні, у прийнятті спадщини яка залишилась після смерті [PERSON] у вигляді квартири [ADDRESS], його дружині, [PERSON], було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливістю встановити дійсну адресу і належність спадкового майна спадкодавцю, про що державним нотаріусом Третьої Макіївської державної нотаріальної контори Великановою Н.О. винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17 квітня 2014 року. Процедурою видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, визначеною у розділі 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від З березня 2004 р. № 20/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за № 283/8882, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] за законом, спір про право власності на спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] відсутній. У зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, а також допущеною реєстраційним органом помилкою у зазначенні номера квартири, яка належала померлому [PERSON] позивачка не може набути право власності на спадкове майно. За наведених обставин у інший спосіб, крім як за рішенням суду, [PERSON], яка є спадкоємицею за законом, не може реалізувати своє право на прийняття спадщини, яка складається з квартири [ADDRESS]. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд дійшов висновку, що визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду і розглядом судової справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved