Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

06.04.2017 позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» від 03.03.2017 №164-К «Про звільнення [PERSON]М.» та поновити позивача на посаді директора філії публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Черняхівський елеватор», а крім того визнати недійсними умови праці за контрактом №26 від 31.08.2016 року, як такі, що погіршують становище позивача порівняно з чинним законодавством, а також стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтував тим, що 13 травня 2015 року наказом № 221-К в.о. голови правління ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» переведено його на посаду директора філії «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Черняхівський елеватор». 31 серпня 2016 року між відповідачем та [PERSON] укладено контракт № 26 із встановленням строку його дії до 30.06.2017. 03 березня 2017 року наказом № 164 К його звільнено з посади директора філії у звязку із порушенням пункту 8 статті 36 КЗпП . Позивач, обґрунтовуючи вимогу про недійсність умов праці за контрактом вказує на те, що його посада директора філії не входить до переліку посад з яким можливо укладати трудовий контракт. Укладення контракту у випадках не передбачених законами України не допускається, оскільки це знижує рівень соціальної захищеності працівників і суперечить вимогам Конвенції Міжнародної організації праці № 158, ратифікованої Україною 04.02.1994. Окрім того філія ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Черняхівський елеватор » не має статусу юридичної особи, а тому директор філії не є керівником підприємства з яким можливо укладати контракт. Недійсність умов контракту зумовлює і незаконність звільнення за пунктом 8 статті 36 КЗпП у звязку із порушенням пункту 6.2.3 контракту. Вказані фактичні обставини стали підставами для звернення з даним позовом до суду. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON]В в судовому засіданні заперечила позовні вимоги в повному обсязі. У своїх письмових та усних запереченнях представник відповідача зазначив, що\~заперечує проти даного позову, з доводами викладеними в позовній заяві не погоджується, позовні вимоги вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до Розпорядження голови правління ПАТ «ДПЗКУ» від 28.07.2014 № 46-р «Про розробку та погодження типової форми контракту з директорами філій ПАТ «ДПЗКУ» та Наказу ПАТ «ДПЗКУ» від 01.08.2014 № 171 «Про затвердження типової форми контракту» з директорами філій ПАТ «ДПЗКУ» укладалися контракти, в тому числі і з директором філії ПАТ «ДПЗКУ» «Черняхівський елеватор» [PERSON] В укладеному контракті з позивачем [PERSON] чітко визначено строк його дії - з 01.09.2016 до 30.06.2017 включно. Підписавши зазначений контракт [PERSON] визнав усі умови\~\~контракту, у тому числі, пункт 6.2.3 контракту, яким передбачено можливість припинення дії контракту у разі порушенням керівником філії виконання пунктів розділу 2 і 3 контракту. Згідно п. 3.4.15 розділу 3 Контракту від 31.08.2016 № 26 керівник філії зобовязаний забезпечити збереження та ефективне використання майна, що передане філії в користування. В свою чергу директором філії ПАТ «ДПЗКУ» «Черняхівський елеватор» [PERSON] не забезпечив належних заходів щодо забезпечення збереження майна, що призвело до заподіяння товариству матеріальної шкоди на суму 512164 грн., що підтверджується актами службових перевірок. Окрім того, представник відповідач вважає, що жодним чином, лист Міністерства праці та соціальної політики України «Щодо контрактної форми трудового договору та переліку законів, якими дозволено її застосування» від 6 травня 2000 № 06/2-4/66, не обмежує право на укладання акту між ПАТ «ДПЗКУ» та директорами його філій. Також представник відповідача, посилаючись на положення ст. 233 КЗпП та ст. 267 ЦК України, заявив клопотання про застосування строків позовної давності до позовної вимоги [PERSON] з приводу оскарження контракту, так як в момент підписання контракту він погодився з його положеннями те не звернувся до суду в тримісячний строк. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав 13 травня 2015 року наказом № 221-К ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» заступника директора філії ПАТ«Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Черняхівський елеватор» [PERSON] переведено на посаду директора філії. Відповідно до п.7.2 Положення про філію ПАТ «ДПЗКУ» «Черняхівський елеватор» повноваження директора філії визначаються довіреністю виданою головою правління товариства. Головою правління ПАТ «ДПЗКУ» позивачеві було видано довіреність, на підставі якої останній діяв, здійснюючи управління поточною діяльністю філії ПАТ «ДПЗКУ» «Черняхівський елеватор». Розпорядженням ПАТ «ДПЗКУ» від 28 липня 2014 року № 46-р про розробку та погодження типової форми контракту з директорами філій ПАТ «ДПЗКУ» доручено юридичному департаменту до 31 липня 2014 року розробити типову форму контракту для підписання директорами філій ПАТ «ДПЗКУ». Наказом ПАТ «ДПЗКУ» від 01 серпня 2014 року № 171 затверджено типову форму контракту директора філії ПАТ «ДПЗКУ».\~\~\~\~ Отже, 31.08.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Контракт № 26 із встановленням стоку його дії до 30 червня 2017 року ( п.7.3). 03.03.2017 наказом №164-К в.о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» позивача було звільнено з посади директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Черняхівський елеватор» у звязку з порушенням пункту 6.2.3 Контракту за пунктом 8 статті 36 КЗпП. Пунктом 8 статті 36 КЗпП передбачено, що підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Пункт 6.2.3 контракту, яким передбачено можливість припинення дії контракту у разі порушенням керівником філії виконання пунктів розділу 2 і 3 контракту. Згідно п. 3.4.15 розділу 3 контракту від 31.08.2016 № 26 керівник філії зобовязаний забезпечити збереження та ефективне використання майна, що передане філії в користування. Частино 3\~ ст. 21 КЗпП України\~визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до\~статті 3 КЗпП України\~трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Частина друга\~статті 3 КЗпП України\~передбачає можливість установлення особливостей праці, тобто особливостей правового регулювання певних трудових відносин, надаючи окремим підприємствам, установам, організаціям право регулювати трудові відносини їхніми статутами, положеннями. Надавши це право\~КЗпП України, у\~статті 9\~закріплює норму, якою забороняє підприємству, установі, організації уводити до своїх внутрішніх нормативних актів умови, які погіршують становище працівників\~\~порівняно із законодавством про працю, в тому числі, які визначаються відповідним законодавством та статутами підприємств, установ, організацій. Питання про наслідки відступу від положень трудового законодавства при укладенні договорів про працю вичерпно вирішено у\~статті 9 КЗпП України, яка імперативно кваліфікує такі умови недійсними без необхідності визнання їх такими в судовому порядку. У той же час, власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до\~ст. 9 КЗпП\~недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України. Відповідно до\~ст. 80 ЦК України\~юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно із ч. ч. 1-4\~ст. 65 ГК України\~управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Частинами 5, 6\~ст. 65 ГК України\~визначено, що керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами. Керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) відповідно до закону. З аналізу наведених норм матеріального права слід дійти висновку, що правовою підставою для укладення контракту з керівником юридичної особи, незалежно від форм власності, є\~ст. 65 ГК України. Натомість у законодавстві відсутні правові підстави для укладення контракту з керівниками філій, представництв, директорами за напрямами діяльності, тощо, оскільки ці посади не належать до категорій керівників підприємства. Контракт є обов'язковою формою трудового договору для керівників державних підприємств, що укладаються відповідно до Типової форми контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженою\~постановою кабінету Міністрів України від 02 серпня 1995 року № 597\~(зі змінами) на підставі Положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203.\~\~ Судом встановлено, що відповідно до п. 3.1 Положення про філію публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Черняхівський елеватор», філія не має статусу юридичної особи, здійснює свою діяльність від імені товариства і в межах повноважень, встановлених цим Положенням та статутом товариства. Згідно з п. п. 7.1, 7.2 вказаного положення, управління поточною діяльністю філії здійснює директор філії, який є уповноваженим представником товариства. Повноваження директора філії визначаються довіреністю, виданою Головою правління товариства. Правочини від імені товариства директор філії вправі вчиняти тільки на основі довіреності та в межах передбачених у ній повноважень, із урахуванням цього положення. Отже, директор філії публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Черняхівський елеватор», яка не є юридичною особою, не є керівником юридичної особи. А тому з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач не мав правових підстав укладати із позивачем контракт, тому вимога про визнання недійсними умови праці за контрактом №26 від 31.08.2016 такими, що погіршують становище позивача порівняно з чинним законодавством, підлягає до задоволення. Оскільки суд прийшов до висновку, що контракт із позивачем [PERSON] було укладено з порушенням трудового законодавства, так як він не займав посади, яка передбачала можливість укладення контракту та його умови, погіршують становище працівника порівняно із законодавством про працю, встановлюючи додаткову відповідальності та підстави для звільнення, суд приходить до висновку про незаконність про звільнення [PERSON] на підставі пункту 8 ст. 36 КЗпП, наслідком чого є поновлення позивача на посаді. Суд вважає, що шляхом поновлення трудових прав позивача є визнання недійсними умов контракту (\~стаття 9 КЗпП) та поновлення [PERSON] на роботі (стаття 235 КЗпП). Суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу №165-к від 03 березня 2017 року, оскільки поновлення працівника на посаді є наслідком незаконності звільнення, а скасування судом наказів, розпоряджень керівництва підприємства виходить за межі повноважень суду. Не може бути підставою для відмови в позові [PERSON] правила\~статті 233 КЗпП\~щодо строку звернення до суду за вирішенням трудового спору. Порушення прав працівника умовами контракту, укладеного 31 серпня 2016 року, мають триваючу дію та продовжуються протягом всього часу роботи за такими умовами. Тому посилання представника ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на те, що перебіг строку на оскарження до суду укладення контракту закінчився через три місяці після його підписання, повязано з невірним розумінням характеру порушень та помилковим тлумаченням правил\~статті 233 КЗпП.\~\~ За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягає до задоволення. Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (із змінами і доповненнями) для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за два останні місяці роботи. Згідно з довідкою відповідача виплати позивачу за два останні місяці (грудень 2016 року та січень 2017року) склали 16882,68 грн. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Кількість відпрацьованих позивачем робочих днів у цих місяцях 40, отже середньоденний заробіток позивача складає: 16882,68:40 = 422,067 грн. У відповідності з п.8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Кількість робочих днів з дня звільнення до дня ухвалення цього рішення 193, отже за весь час затримки середній заробіток позивача склав: 422,067 грн. ? 193 р.д. = 81458, 93 грн. Відповідно до \~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки [PERSON] при подачі позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 1280 грн., а одна з позовних вимог не задоволена, тому з відповідача ПАТ «ДПЗКУ» на користь позивача слід стягнути 640 грн. Також підлягають стягненню із відповідача на користь держави сума судового збору, від сплати якої позивач був звільнений при зверненні до суду з вимогою про поновлення на роботі.

Outcome: partial