Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

05 лютого 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника (а. с. 2-8). У позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалась на те, що 13 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», найменування якого було змінено на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11183021000, за умовами якого банком був наданий позичальнику кредит у розмірі 37 400,00 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою 12,50% річних за користування кредитними коштами та строком повернення кредиту до 14 липня 2014 року. Відповідним пунктом даного договору [PERSON] передав в заставу банку автомобіль «Toyota Camry», 2007 року випуску, д/н [NUMBER], який належить йому на праві власності, вартість даного автомобіля встановлена 222 200,00 грн. ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 року відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» право вимоги за кредитним договором № 11183021000 від 13 липня 2007 року. Також 20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» був укладений договір факторингу № 05/12-КВ, за умовами якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 11183021000 від 13 липня 2007 року. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 08 січня 2014 року заборгованість останнього за цим договором становить 454 403,33 грн. У зв'язку з зазначеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11183021000 від 13 липня 2007 року, звернути стягнення на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» на предмет застави, а саме: автомобіль «Toyota Camry», 2007 року випуску, д/н [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля та укладення від імені [PERSON] ТОВ «Вердикт Фінанс» договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем; надати (визнати) право позивача підписувати від імені відповідача договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля під час його укладання з іншою особою-покупцем; витребувати у [PERSON] даний автомобіль, комплект ключів від нього, свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу та передати у володіння позивачу; надати ТОВ «Вердикт Фінанс» право (повноваження) вчиняти від імені [PERSON] усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів у відповідності до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженим Постановою КМУ № 1388 від 07 вересня 1998 року, в тому числі повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду; а також - стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, просили суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаюсь на відсутність акту прийому-передачі відповідно до договору факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 року на підтвердження переходу права вимоги за договором споживчого кредиту, укладеним з відповідачем до ТОВ «Кредекс Фінанс», також посилаючись на викрадення спірного автомобіля групою, на даний час встановлених, осіб, а також на невідповідність суми заборгованості, зазначеної позивачем, реальній сумі заборгованості (а.с.104-107). Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в розгляді даної цивільної справи, дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти: 13 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», найменування якого було змінено на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11183021000, за умовами якого банком був наданий відповідачу кредит у розмірі 37 400,00 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою 12,50% річних за користування кредитними коштами та строком повернення кредиту до 14 липня 2014 року. Пунктом 2.1. вказаного договору [PERSON] передав в заставу банку автомобіль «Toyota Camry», 2007 року випуску, д/н [NUMBER], який належить йому на праві власності, вартість даного автомобіля встановлена 222 200,00 грн. Викладене підтверджується копією даного договору, наявною в матеріалах справи (а.с.12-20, 33). Судом встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 року відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» право вимоги за кредитним договором № 11183021000 від 13 липня 2007 року (а. с. 61-64). Також 20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» був укладений договір факторингу № 05/12-КВ, за умовами якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 11183021000 від 13 липня 2007 року (а. с. 65-67). Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11183021000 від 13 липня 2007 року, наданим позивачем, станом на 08 січня 2014 року розмір заборгованості становить 454 403,33 грн. (а. с. 39-46). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між сторонами договорів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження; передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином законодавством України визначені саме такі вичерпні шляхи реалізації рухомого майна як предмета забезпечувального обтяження. Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (2004 рік) є спеціальним законом, згідно зі ст. 1 якого цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до прикінцевих та перехідних положень цього Закону норми Закону України «Про заставу» (1992 рік) діють в тому випадку, якщо вони не протирічать даному закону. Ведення Державного реєстру застав рухомого майна, створеного відповідно до Закону України «Про заставу», припиняється після початку діяльності Державного реєстру відповідно до цього Закону. Пункти 8.5 та 8.6 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11183021000 від 13 липня 2007 року не суперечать вказаним правовим нормам та кореспондуються з ними. Таким чином вирішуючи вимоги позивача до відповідача щодо звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль «Toyota Camry», 2007 року випуску, д/н [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності, враховуючи положення ст. 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», вимоги ч. 1 ст. 590 ЦК України, якими передбачена можливість звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду, у разі, якщо інше не встановлено договором або законом, а також те, що позивач не надав суду доказів про вжиття позасудових способів вирішення виниклих між сторонами спірних правовідносин, які також передбачені умовами договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11183021000, суд приходить до висновку про те, що позивачем обрано помилковий спосіб захисту своїх прав та законних інтересів та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині. Оскільки решта позовних вимог є похідними від вимоги про звернення стягнення на зазначений вище транспортний засіб, суд вважає за необхідне відмовити і у задоволенні інших позовних вимог позивача у повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги результат розгляду справи, на підставі ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору по даній цивільній справі не підлягають відшкодуванню позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed