Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

04 лютого 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 12 квітня 2013 року у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 226. В обґрунтування позову зазначила, що 12 квітня 2013 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначає різні погляди на сімейне життя та подружні обов`язки. З жовтня 2020 року подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведуть. Майнові спори між подружжям відсутні. Місце проживання дитини за спільною згодою з відповідачем визначено разом з матір`ю. Примирення та подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач надала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 12 квітня 2013 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (дівоче прізвище « [PERSON] »), [INFO] , Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб, актовий запис № 226, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 12 квітня 2013 року (а.с. 4). В шлюбі у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 липня 2013 року (а.с. 18). Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) також передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Подружнє життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та подружні обов`язки. Подружжя спільно не проживає та фактично шлюбні відносини припинено. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, ст. 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, ч. 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК України участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесені позивачем судові витрати підтверджуються квитанцією № 1 від 03лютого 2021 року про сплату судового збору в розмірі 908,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, суд дійшов висновку щодо повернення позивачу з державного бюджету суми сплаченого судового збору в розмірі 454,00 грн. (50% від загального розміру судового збору), а також щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 454,00 грн. (50% від загального розміру судового збору).

Outcome: approved