Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

04 січня 2017 року до Жовтневого районного суду звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 60\~908, 79 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 12.05.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 03006032714. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору ТОВ «ПростоФінанс» зобовязався надати відповідачу кредит у сумі 85\~600, 00 грн., а відповідач в свою чергу зобовязався повернути кредит та сплатити проценти у встановлені договором строки. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобовязувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобовязувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору відступлення. Таким чином, ТОВ «ПростоФінанс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право грошової вимоги за Кредитним Договором № 03006032714 від 12.05.2008 року. Відповідно до умов Кредитного договору та Договору відступлення, позивач вправі вимагати дострокового погашення Кредиту у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору. У порушення умов Кредитного договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 08.12.2016 року має прострочену заборгованість у розмірі 60\~908, 79 грн., яка складається з заборгованості по відсоткам 50\~496, 68 грн., комісії 8\~089, 20, штрафу 2\~322, 91 грн. Вказані обставини і вимусили представника позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 січня 2017 року відкрито провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні. (а.с. 42) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року у задоволенні заяви [PERSON] про закриття провадження у справі відмовлено. (а.с. 71) 09.10.2017 року та 13.04.2018 року від відповідача по справі надійшли заяви про застосування строків позовної давності. (а.с. 70, 91) Згідно розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі було призначено повторний автоматичний розподіл справи на підставі п. 2.3.49 та п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року. (а.с. 104-106) Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2018 року для розгляду даної цивільної справи, суддею було визначено головуючого суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. (а.с. 107) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 червня 2018 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. Справу вирішено розглянути в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено справу до розгляду в судове засідання. (а.с. 108) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 липня 2018 року у задоволені заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про забезпечення позову у цивільній справі №639/15/17 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. (а.с. 132-133) 18 жовтня 2018 року від представника відповідача по справі надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає, що позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» є необґрунтованими та такими, що не відповідають діючому законодавству виходячи з наступного. Так, позивач не повідомляв відповідача про зміну відсоткової ставки за користування кредитом та не отримував від відповідача ніякої згоди на це. На думку відповідача, вказана зміна процентної ставки була незаконною. Розрахунок наданий позивачем не відповідає дійсності, оскільки в ньому не було враховано деякі із платежів, які вносилися відповідачем. Окрім того, на теперішній час вже існує рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором. Вказане рішення було повністю виконане в порядку виконання судового рішення шляхом реалізації заставного майна автомобілю. Зарахування вказаних коштів на тіло кредиту, а не на процентні залишки суперечить вимогам діючого законодавства України. Також, на думку відповідача, позивачем було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з вказаною позовною заявою. 18\~жовтня 2018\~рокувід представника відповідача надійшла до суду заява про витребування доказів, а саме витребування з архіву матеріалів цивільної справи № 2-2683/11, яка ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2018 року, постановленою на місці без видалення суду до нарадчої кімнати, була задоволена. 11 грудня 2018 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі Довіреності від 08.08.2018 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі Довіреності від 26.09.2018 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на обставини викладені в письмових поясненнях. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що на підставі анкети [PERSON] від 06.05.2008 року 12 травня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 03006032714. (а.с. 6-8, 9, 10, 11) Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, кредитодавець згідно умов цього договору зобовязується надати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Кредитодавцю кредит у сумі 85\~600, 00 грн., яка підлягає погашенню в термін до 2013.05.10. З п. 1.2. договору вбачається, що кредит надається позичальнику для оплати ним автотранспортного засобу Nissan Tiіda, державний номер [NUMBER]. Згідно п.п. 2.1, 2.2, 2.3. договору Позичальник сплачує Кредитодавцю проценти за користування кредитом в розмірі 12.5% річних від не погашеної суми кредиту. Згідно з Кредитним договором Позичальник сплачує разову комісію за надання кредиту у розмірі 1.5% від початкової суми кредиту. Згідно з Кредитним договором позичальник щомісячно сплачує комісію за управління кредитом в розмірі 0.15% від початкової суми кредиту. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» своє зобовязання за кредитним договором виконало в повному обсязі, відповідач в свою чергу, зобовязання за договором не виконав не повернув грошові кошти у термін визначений договором. Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 квітня 2012 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» суму заборгованості за договором кредиту № 03006032714 від 12.05.2018 року в розмірі 94\~748 (девяносто чотири тисячі сімсот сорок вісім) гривень 50 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» судові витрати в сумі 947 (девятсот сорок сім) гривень 49 копійок судового збору та 120 (сто двадцять) гривень 00 копійок витрат на інформаційно-технічне забезпечення. (цивільна справа №2-2683/11 а.с. 47-48) Вказаним рішенням встановлено, що як вбачається з розрахунку, [PERSON] станом на 10 червня 2010 року має заборгованість у сумі 94\~748, 50 грн., яка складається з наступного: залишок кредиту 56\~240, 90 грн., простроченої заборгованості за щомісячними платежами 33\~988, 36 грн., штрафні санкції 4\~519, 24 грн. (а.с. 32-34) Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобовязувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобовязувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору відступлення. (а.с. 14-18) Відповідно до Витягу з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за кредитним договором № 03006032714 від 12.05.2008 року укладеним з [PERSON] (а.с. 32) У відповідності до статті 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобовязанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобовязанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобовязальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом. Отже, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за кредитним договором № 03006032714 від 12.05.2008 року укладеним з [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи 17 вересня 2013 року ІДПС, ДПС № 3 РМС ДАІ лейтенантом міліції [PERSON] було складено [PERSON] огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, згідно якого 17.09.2013 року о 15.06 год. було затримано транспортний засіб Nissan Tiіda, АХ 0234 ВК, відповідно до постанови про розшук майна боржника винесеної Жовтневим ВДВС Харківського МУЮ. (а.с. 52) Як вбачається з повідомлення Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 17.06.2015 року, на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження № 47193513 з примусового виконання виконавчих листів, зокрема виконавчого листа по справі № 2387/11 виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 30.05.2013 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму заборгованості за договором кредиту № 03006032714 від 12.05.2008 в розмірі 97\~748, 50 грн. (а.с. 53) З [PERSON] про проведення електронних торгів від 10.06.2016 року вбачається, що в рамках зведеного виконавчого провадження № 47193513, зокрема з примусового виконання виконавчого листа № 2-2387/11, виданого 30.05.2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 97\~748, 50 грн., в ході проведених електронних торгів 10.05.2016 року було реалізовано автомобіль Nissan Tiіda, № державної реєстрації АХ0234ВК, майно було придбане за 136\~000, 00 грн. (а.с. 55) Відповідно до Розрахунку заборгованості за кредитом [PERSON] - 10.05.2016 року, сума заборгованості, яка була стягнута рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 квітня 2012 року у сумі 94\~748, 50 грн. була внесена в рахунок погашення заборгованості. (а.с. 33-34) Згідно вказаного розрахунку, починаючи з дня винесення рішення, а саме з 10.06.2012 року, відповідачу нараховувалась заборгованість за відсотками, комісією і штрафам, яка станом на 08.12.2016 складає 60\~908, 79 грн., яка складається з заборгованості по відсоткам 50\~496, 68 грн., заборгованості по комісії 8\~089, 20 грн., заборгованості по штрафам 2\~322, 91 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. (а.с. 33-34) Вимога про погашення вказаної заборгованості була направлена відповідачу по справі, однак не була ним виконана. (а.с. 35) Вказану суму у вигляді нарахованих відсотків, комісії та штрафів у загальному розмірі 60\~908, 79 грн. позивач і просив стягнути з відповідача по справі. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що банк, у зв'язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 квітня 2012 року з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 03006032714 від 12.05.2018 року в розмірі 94\~748, 50 грн. Яка, як вбачається з матеріалів справи, була погашена відповідачем. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі предявлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобовязання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У справі, яка є предметом перегляду, встановлено, що попередній кредитор ТОВ «ПростоФінанс» скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. [PERSON] Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові [PERSON] Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобовязання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Із матеріалів справи вбачається, що згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобовязання в обумовлений сторонами строк у квітня 2012 року ТОВ «ПростоФінанс», правонаступником якого є позивач, використав право вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобовязання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, ухваливши 05 квітня 2012 року у справі № 2-2387/11 рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ПростоФінанс». З огляду на вказане, необґрунтованими є посилання ТОВ «Кредитні ініціативи» на те, що на підставі статті 1048 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти та пеню до 02.12.2016 року, так як право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припинилося після предявлення до позичальника вимоги та ухвалення Жовтневим районним судом м. Харкова рішення від 05 квітня 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» суми заборгованості за договором кредиту № 03006032714 від 12.05.2018 року в розмірі 94 748 (девяносто чотири тисячі сімсот сорок вісім) гривень 50 копійок. Окрім того,\~суд звертає\~увагу,\~що зобовязання\~за кредитним\~договором було\~повністю виконане\~відповідачем шляхом\~його погашення\~за рахунок\~предмету іпотеки\~ заставленого\~майна \~автомобіляNissan Tiіda, № державної реєстрації АХ0234ВК. Щодо посилання відповідача на застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 25.06.2012 року по 08.12.2016 року позовна давність не може бути застосована, оскільки такі вимоги є безпідставними. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. У відповідності\~до вимог\~ст.\~141\~ЦПК України\~судові витрати\~залишаються за\~позивачем по\~справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed