Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

05.03.2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою поліпшення житлових умов сім'ї, яка складалась: з його батька [PERSON], матері [PERSON] та нього, було передано у користування двохкімнатну квартиру [ADDRESS] була. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2015 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, його було визнано таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. На підставі даного рішення та зняття його з реєстраційного обліку, його батько [PERSON] приватизував квартиру на себе одноособово. 05.05.2016 року відділом реєстрації житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради [PERSON] видано свідоцтва про право приватної власності на житло: квартиру [ADDRESS]. Дізнавшись про існування заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2015 року, яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач звернувся з заявою про перегляд даного заочного рішення. Після скасування судом вищевказаного заочного рішення, ухвалою суду від 20.12.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без розгляду. Дана ухвала набрала законної сили. 26.07.2017 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішенням Луцького місьрайонного суду Волинської області від 05.12.2017 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Позивач вважає, що внаслідок незаконного визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку, порушено його право взяти участь у приватизації квартири [ADDRESS]. Оскільки свідоцтво про право власності на житло від 05.05.2016 року видане [PERSON] на підставі розпорядження відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради № 2080-р від 05.05.2016 року, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати дане розпорядження. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у поданому відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що двохкімнатна квартира [ADDRESS] була надана в користування сім'ї, яка складалась з [PERSON], його дружини [PERSON] та сина [PERSON] З довідки ЖКП № 3 від 12.04.2016 року № 1704 вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає у [ADDRESS] з 1976 року. Крім [PERSON] в даній квартирі був зареєстрований його син - [PERSON] (а.с. 25). Згідно п. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до п. 2 ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Внаслідок порушення з боку батька [PERSON] житлових прав позивача, на підставі рішення Луцького міського суду Волинської області від 30.03.2001 року у справі №2-84/2001 останнього було вселено у квартиру [ADDRESS] Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2015 року у справі №161/9295/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, [PERSON] визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] На підставі даного заочного рішення, Луцьким МВ УДМС України у Волинській області 30.09.2015 року [PERSON] знято з реєстрації [ADDRESS] На підставі даного рішення та зняття позивача з реєстраційного обліку, [PERSON] 14.04.2016 року звернувся до відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради з заявою про передачу у приватну власність квартири [ADDRESS] (а.с. 24). 05.05.2016 року [PERSON], на підставі розпорядження відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2080-р від 05.05.2016 року, видано свідоцтво про право власності на житло від 05.05.2016 року (а.с. 5, 6). Після звернення позивача до суду з заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.11.2016 року заочне рішення від 30.09.2015 року у справі №161/9295/15-ц скасоване. 20.12.2016 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області позов був залишений без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання. У зв'язку зі скасуванням заочного рішення від 30.09.2015 року у справі №161/9295/15-ц, Луцьким МВ УДМС України скасовано зняття з реєстрації [PERSON] у квартирі [ADDRESS] 26.07.2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішенням Луцького місьрайонного суду від 05.12.2017 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено (а.с. 10-12). Згідно ч. 4 та 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ці обставини можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Даним рішенням суду встановлено, що [PERSON] неодноразово вживав заходів стосовно недопуску [PERSON] до спірної квартири, тобто фактично у примусовий та самовільний спосіб перешкоджав у користуванні йому квартирою. [PERSON] не втратив інтересу до проживання та користування квартирою за адресою [ADDRESS], оскільки неодноразово звертався за захистом своїх порушених житлових прав в органи внутрішніх справ, крім того, він мав ключі від квартири та майно, яким користувач, а тому підстав для визнання його таким, що втратив право користування квартирою немає. Отже, [PERSON] на момент приватизації спірної квартири мав право на отримання її у спільну сумісну або часткову власність, однак на підставі заочного рішення суду від 30 вересня 2015 року був знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS], а тому його батько [PERSON] незаконно приватизував дане житло на своє їм'я. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична чи юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. У відповідності до частини третьої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно з приписами ч. ч. 1, 3, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього ж Кодексу суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, враховуючи, що приватизація спірної квартири була здійснена без участі позивача, який на той час на підставі рішення суду був знятий з реєстрації у даній квартирі, суд вважає, що право позивача на приватизацію спірної квартири порушено і підлягає захисту, тому його позов підлягає задоволенню. Крім того на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 грн. понесених витрат по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved