Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

07.07.2014 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та просила визнати встановленим факт незаконності дій відповідача та зобов»язати відповідача відшкодувати позивачці матеріальну шкоду в розмірі 764,43 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона звернулася до Солом'янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS], проте їй було відмовлено в реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Посилається на те, що 21.05.2014 року Окружним адміністративним судом міста Києва було ухвалено постанову у справі № 8256/5506/14, якою визнано незаконною відмову Відділу Державної міграційної служби Солом'янського району м. Києва від 28.01.2014 року № 10/с-Б17 у реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і зобов'язано відповідача зареєструвати [PERSON] за цією ж адресою. Позивач вважає, що через неправомірні дії відповідача нею було витрачено 165,78 грн. на залізничний квиток від ст. Київ-Пасажирський до ст. Бахчисарай на ім'я [PERSON] від 28.12.2013 p., 169,13 грн. на залізничний квиток від ст. Сімферополь до ст. Київ- Пасажирський від 28.12.2013 р. на ім'я [PERSON], 138,19 грн. на придбання залізничного квитка від ст. Київ-Пасажирський до ст. Бахчисарай від 03.02.2014 року на ім'я [PERSON], 279,33 грн. про придбання залізничного квитка від ст. Бахчисарай до ст. Київ-Пасажирський, що підтверджується довідкою № 4 від 07.05.2014 р., 12.00 грн. за сплату довідки № 4 від 07.05.2014 р., а всього 764,43 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просила задовольнити позов в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. В обґрунтування своїх заперечень посилалася на те, що [PERSON] було відмовлено в реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS], оскільки всі надані позивачем копії документів підтверджують володіння її чоловіком [PERSON] тільки 1/6 частиною житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] а саме: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, де чітко вказано вид власності - спільна часткова та у зв'язку із відсутністю згоди інших власників вказаного будинку, оскільки відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Представник відповідача вважає, що матеріальних збитків позивачу з боку відповідача завдано не було, а тому просила відмовити в задоволені позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач звернулася до Солом'янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS], проте їй було відмовлено в реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Не погоджуючись з відмовою відповідача від 28.01.2014 року, позивачка звернулася до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Солом»янського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в м.Києві про зобов»язання вчинити дії. Постановою вказаного вище суду від 21.05.2014 року , позов [PERSON] задоволено. Згідно даної постанови, визнано незаконною відмову Солом»янського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в м.Києві від 28.01.2014 року за № 10/с-Б17 у реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та зобов»язано зареєструвати [PERSON] за адресою мешкання її чоловіка, [PERSON] за адресою:[ADDRESS]. Вказане рішення сторонами не оскаржувалося та у встановленому законом порядку набрало чинності. В судовому засіданні позивачка посилалася, що внаслідок неправомірних дій відповідача, що підтверджується постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 21.05.2014 року їй було завдано матеріальної шкоди (збитків) всього в розмірі 764, 43 грн., до яких вона відносить витрати пов»язані з придбанням залізничних квитків від ст. Київ-Пасажирський до ст. Бахчисарай та у зворотньому напрямку від ст. Сімферополь до ст. Київ-Пасажирський за період січень-лютий 2014 р.р. (а.с.14-16) стверджуючи , що вказані витрати пов»язані з оформлення у Бахчисарайському районному відділі ДМС України процедури зняття з реєстрації та зміну паспорту в зв»язку з одруженням. Як на правову підставу задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, позивач посилається на ст. 1166 ЦК України та ст. 22 ЦК України. Суд не знаходить підстав для задоволення даних вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Виходячи з тлумачення ст. 1166 ЦК України вбачається, що правила даної норми застосовуються до деліктних правовідносин, тобто правовідносин, що виникають внаслідок завдання шкоди. Таким чином, підстав для застосування даної норми до спірних правовідносин, суд не знаходить. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Виходячи з приписів вказаної вище норми вбачається, що для відшкодування збитків, необхідною є наявність чотирьох умов відповідальності, зокрема, протиправна поведінка відповідача, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення, а не якихось інших обставин; вина боржника. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Оцінюючи матеріали справи, суд вважає, що витрати, які позивач понесла для придбання залізничних квитків та отримання довідки, не є збитками в розумінні вимог ст. 22 ЦК України, яких позивач зазнала, внаслідок неправомірних, на її думку, дій відповідача. Також суд вважає, що позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв»язку між понесеними витратами позивача, які вона мусила здійснити для відновлення своїх прав та діями відповідача, тобто рішенням відповідача від 28.01.2014 року. Крім того, 21.05.2014 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 8256/5506/14, було визнано незаконною відмову Відділу Державної міграційної служби Солом'янського району м. Києва від 28.01.2014 року № 10/с-Б17 у реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і зобов'язано відповідача зареєструвати [PERSON] за цією ж адресою. Таким чином, права позивача були поновлені ухваленням відповідно рішення , тобто після здійснених витрат на придбання квитків та отримання довідки, що свідчить про те, що витрати понесені позивачем не пов»язані з неправомірним рішенням відповідача, в розумінні вимог ст. 22 ЦК України. Враховуючи наведене вище, суд не знаходить підстав для задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди . Що стосується вимог позивача про визнання факту незаконності дій відповідача на підставі постанови Окружного адміністративного суду м.Києва. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. За таких обставин, проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов в цій частині не містить вимог про захист порушеного,невизнаного чи оспорюваного права. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: dismissed