Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

04 серпня 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просила визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона є власником вказаного будинку на підставі договору про поділ житлового будинку на праві спільної часткової власності. У будинку, крім неї, зареєстровано місце проживання [PERSON] та [PERSON] . Вказуючи на те, що відповідачі в будинку тривалий час не проживають, будь-якої участі у витратах на утримання будинку та проведення ремонту не приймають, комунальні послуги не сплачують, їхні речі в будинку відсутні, в добровільному порядку не знімаються з реєстрації за даною адресою, що перешкоджає їй, як власнику, належним чином користуватись та розпоряджатись будинком, просила визнати їх такими, що втратили право користування вказаним будинком. Ухвалою суду від 06 серпня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено її до судового розгляду на 03 вересня 2020 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала, у разі неявки в судове засідання відповідачів не заперечила проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті, до суду не з`явилися, причини неявки не повідомили, відзиви на позов, заяв про відкладення розгляду справи, чи розгляд справи у їх відсутності суду не надали. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору про поділ житлового будинку, що є спільною частковою власністю, посвідченого 03 грудня 2015 року приватним нотаріусом Петровською Л.О., № в реєстрі 2510, є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №65024375 від 04 серпня 2016 року. Відповідно до Витягу з рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради №269 від 18 грудня 2015 року домоволодінню по [ADDRESS] , що належить [PERSON] та визначене у договорі про поділ житлового будинку, що є спільною частковою власністю, надано окрему адресу. Відповідно до довідки №266 від 29 липня 2020 року, виданої квартальним комітетом Шепетівської міської ради №16 встановлено, що в будинку [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , але з 1995 року за даною адресою не проживають. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у томі числі житлового приміщення, будинку, квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у будинку позивача, однак більше дванадцяти років у ньому не проживають, реєстрація відповідачів у будинку не дозволяє розпоряджатися ним на власний розсуд та значно обмежує її законні права, тому порушене право позивача, як власника будинку підлягає захисту, а перешкоди у реалізації прав власника будинку можуть бути усунені шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим будинком. З огляду на викладене, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . Оскільки позов [PERSON] задоволено, тому на підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на її користь слід стягнути 840,80 грн. понесених нею судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved