Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

06 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, без згоди та дозволу батька, в обґрунтування позову позивач зазначила наступне. З відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24.04.2009 року. Під час шлюбу у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає разом із нею у м. Краматорськ Донецької області за адресою: [ADDRESS] . З відповідачем шлюб розірвано на підставі рішення Краматорського міського суду від 11.11.2016р., зв`язок втрачено і теперішнє місцезнаходження його їй невідомо. Вказане унеможливлює отримання письмового дозволу на в?їзд/виїзд дитини за межі України, а саме: до Арабської Республіки Єгипту для оздоровлення дитини в період з 19.03.2020р. по 19.04.2020р. Поїздка до Арабської Республіки Єгипту здійснюється для оздоровлення та відпочинку дитини на короткочасні терміни без мети постійного проживання за межами України. Викладене стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. В судове засідання позивач не прибула, надала до суду заяву про уточнення позовних вимог та просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, а саме: до Арабської Республіки Єгипту, Туреччини, Угорщини для оздоровлення дитини в період з 19.03.2020р. по вересень 2020р. Також просила справу розглядати без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області з 24.04.2009 року, актовий запис №223, що підтверджено копією рішення Краматорського міського суду від 11.11.2016р. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до заочного рішення Краматорського міського суду від 11.11.2016р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] . Відповідно до довідки від 31.01.2020 року позивачка [PERSON] разом із дитиною [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та фактично проживають за цією адресою. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Краматорської міської ради [PERSON] відмовлено у визначенні способу участі у виховані сина [PERSON] . Відповідно до довідки Центру ПМСД №2 Краматорськоїх міської ради від 31.01.2020 року, малолітній [PERSON] перебуває на «Д» учетах у лікарів: гастроентеролога, алерголога, лор-лікаря та потребує оздоровлення. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається потреба оформлення пропуску на в`їзд малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за кордон до Арабської Республіки Єгипту, Туреччини, Угорщини мета таких поїздок - відпочинок та оздоровлення дитини. Отримання нотаріальної згоди відповідача [PERSON] на виїзд дитини вивезення дитини за кордон - об`єктивно неможливо. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 270 ЦК України фізична особа має право, зокрема, на свободу пересування. Згідно ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до пунктів 3-5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З наведеного слідує, що чинним законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на перетин державного кордону, без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сили у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 712/10623/17 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України), в якому зазначено, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею; у такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини; кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини; тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Вирішуючи питання щодо надання дозволу позивачу на в`їзд/виїзд дитини за кордон, а саме до Арабської Республіки Єгипту, Туреччини, Угорщини без згоди батька, суд, враховує мету такої поїздки, а саме оздоровлення та відпочинок дитини та вважає, що виїзд дитини до зазначеної позивачем країни відповідатиме інтересам малолітньої. Тому відсутність згоди батька дитини порушує її права на вільне пересування, відпочинок та оздоровлення. При цьому, приймаючи до уваги зазначені вище положення законодавства, суд може надати дозвіл на в`їзд/виїзд дитини за кордон без згоди батька одноразово. З урахуванням обставин справи, віку дитини, тимчасовий дозвіл на в`їзд/виїзд малолітній дитині [PERSON] , [INFO] за кордон до Арабської Республіки Єгипту, Туреччини, Угорщини слід визнати доцільним строком на один рік з дня набрання рішенням законної сили. При виникненні знов питання про необхідність виїзду дитини, позивач не позбавлена права звернутися до суду з аналогічним позовом. Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, а відтак підлягають задоволенню.

Outcome: approved