Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

06 вересня 2018 року представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 17 серпня 2010 року між сторонами укладений договір про надання банківських послуг №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов зазначеного договору та ст.ст.526, 530 ЦК України відповідач належним чином не виконала покладених на неї зобов`язань по погашенню кредиту, у зв`язку з чим, станом на 21 червня 2018 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 94535,31 гривень, яку представник позивача просив стягнути з відповідача, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 1762,00 гривні. Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 04 лютого .2019 року ухвалено заочне рішення, яким задоволено позов частково: стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 серпня 2010 року у розмірі 89557,44грн. (тіло кредиту - 33575,65грн. та відсотки за користування кредитом 22362,77грн.), суму сплаченого судового збору в розмірі 1762,00грн. В решті позовних вимог - відмовлено (а.с.47, 48). За заявою відповідача про перегляд заочного рішення, ухвалою суду від 04 березня 2020 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду (а.с.65). Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позову, зазначила, що витяг з тарифів обслуговування кредитних карт, Умови та правила надання банківських послуг нею не підписані, неможливо встановити у якій редакції вони діяли на час укладення договору від 17 серпня 2010 року, який до позову не долучений. У анкеті-заяві є відмітка про бажання оформити пенсійну картку, а не кредитну, тому можна зробити висновок про те, заяви на оформлення кредитної картки вона не подавала. Розрахунок заборгованості не відображає тієї обставини, що банк самостійно без її участі проводив погашення заборгованості по кредитній картці засобом списання з її заробітної плати сум, навіть у 2018 році. Заява позичальника не містить розміру процентної ставки, відповідальності у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, строку повернення кредиту. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року, банк має право вимагати виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманих сум кредитних коштів. Просила у позові відмовити. Відповідь на відзив позивач отримав 06 травня 2020 року, правом надання відповіді на відзив не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, що 17 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладений договір про надання банківських послуг №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10). Кредитний договір укладено шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої останній погодився, що вказана Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконувала, в результаті чого, станом на 21 червня 2018 року, утворилась заборгованість, яка згідно розрахунків позивача становить 94535,31грн. та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 33575,65грн., заборгованості за відсотками - 22362,77грн., заборгованості за пенею - 33619,02грн., штрафи - фіксована частина - 500,00грн., процентна складова - 4477,87грн. (а.с.5-9). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля,перевезення транспортом загального користування,послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно,які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка,що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551ЦК України визначено,що предметом неустойки може бути грошова сума,рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. У анкеті-заяві від 17 серпня 2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17 серпня 2010 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору та містять пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, 12 місяців з моменту підписання, пунктом 1.1.7.31 згаданих Умов, позовну давність щодо вимог банку встановлено 50 років (а.с.12-26). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, розуміла відповідач [PERSON] та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відтак, до вказаних правовідносин неможливо застосовувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин, 17 серпня 2010 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 06 вересня 2018 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, щонайбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Таким чином, правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафів відсутні. Тому враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що вона не подавала заяви на отримання кредитної картки, оскільки в анкеті-заяві від 17 серпня 2010 року наявна лише відмітка щодо бажання отримати нею пенсійну картку, а не кредитну. Відповідачем не заперечується підписання заяви на отримання кредитних коштів від 17 серпня 2010 року та використання нею цих коштів. Відповідно до розрахунку позивача відповідачем за договором б/н від 17 серпня 2010 року розмір заборгованості за тілом кредиту складає 33575,65грн. Однак, за розрахунком, наданим позивачем, сума фактично використаних позичальником кредитних коштів (колонка розрахунку - витрати клієнтом кредитних коштів) складає 77304,37грн. (станом на 31 травня 2015 року - 1998,48грн. + за період з 01 червня 2015 року по 21 червня 2018 року - 75305,89грн.), з яких повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом 43784,92грн. (внесено коштів на банківський рахунок на погашення заборгованості за кредитом), а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума фактично використаних кредитних коштів - 33519,45грн. (77304,37-43784,92=33519,45). З урахуванням викладеного, загальна заборгованість, яку суд стягує з відповідача на користь позивача становить: 33519,45грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 33519,45грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подається юридичною особою, судовий збір дорівнює 1,5 відсотку ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762,00грн.). З урахуванням того, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, на користь АТ КБ «ПриватБанк» з [PERSON] підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні до суду 624,75грн. (із розрахунку 1762,00х33519,45:94535,31=624,75грн.) (а.с.1). З урахуванням викладеного,

Outcome: partial