Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

07.02.2018 року представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому просить: визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири №29 в житловому будинку №9 по вул. Центральна (кол. Куйбишева) в м. Балаклія, Харківської області, право власності на яку зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 30.10.2004 року (реєстр. №3174) та зареєстрованого в Балаклійському БТІ 29.12.2004 року (реєстр. №5885); Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір 1162,43 грн., 1000,00 грн. сплачені за висновок спеціаліста про оцінку нерухомого майна, 300,00 грн. за виготовлення технічного паспорта квартири, а всього 2462,43 гривень. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 21.03.2018 року відкрито спрощене провадження по справі. Відповідачу було запропоновано подати до суду відзив на позов протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження, однак на сьогоднішній день до суду не було надіслано відзиву на позовну заяву, інших клопотань або заяв від сторін не надходило. 20.03.2018 року ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області було призначено перше судове засідання на 21.03.2018 року по справі без повідомлення сторін. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані позивачем докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.\~\~ Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище «Сачева») [PERSON] і відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб 08.06.1991 року, який був розірваний за рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 16.11.2017 року. (а.с.7). Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO], який на цей час вже є повнолітнім. Згідно довідки Балаклійського БТІ від 25.01.2018 року право власності на квартиру № 29, що знаходиться за адресою: м. Балаклія, вул. Центральна (кол. Куйбишева), буд. 9 станом на 31.12.2012 року зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу [PERSON] 30.10.2004 року (реєстр. №3174) та зареєстрованим 29.12.2004 року (реєстр. №5885) в Балаклійському БТІ (а.с.8). На теперішній час вартість спірної квартири складає 232485,00 гривень, що підтверджено Звітом про оцінку нерухомого майна від 01.02.2018 року, виконаного ТОВ «Інститут правового консалтингу», яке має відповідні кваліфікаційне свідоцтво та посвідчення. (а.с.15-31) На підтвердження того, що позивач працювала, мала самостійний дохід за час перебування в шлюбі, нею надано суду копію трудової книжці серії БТ-ІІ №4141239 від 11.01.1990 року (а.с.11-14). Як вбачається з позовної заяви після придбання вищезазначеної квартири вони з [PERSON] та сином в неї вселилися і стали продовжувати вести спільне домашнє господарство, хоча позивач весь час була зареєстрована (прописана) за іншою адресою, що підтверджується відміткою в паспорті серії МК №544996, виданому Балаклійським РС ГУДМС України в Харківській області 12.11.2014 року. (а.с.4-5). Відповідно до ст. 60 СК України, вважається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т.п.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ст. 63 СК України свідчить, що подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Ст. 70 СК України свідчить, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділу спільного майна подружжя», вирішуючи суперечки між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що квартира №29 в житловому будинку №9 по вул. Центральна (кол. Куйбишева) в м. Балаклія, Харківської області є обєктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки була набута за час шлюбу. Суд, повно та всебічно з»ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи належать витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів експертів та проведенням експертиз. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1162,43 грн. судового збору (а.с.1). За залучення спеціаліста-експерта для проведення оцінки вартості спірної квартири позивачем було сплачено 1000,00 грн., що підтверджується рахунком №2 від 01.02.2018 року. (а.с.40) За виготовлення технічного паспорта квартири спеціалістами БТІ позивачем [PERSON] було сплачено 300,00 гривень, що підтверджується квитанцією від 12.01.2018 року.(а.с.41)

Outcome: approved