Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

05 серпня 2014 року [PERSON] подав до суду заяву для розгляду в порядку окремого провадження, вказавши в ній, що він разом із дружиною [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Заявник вирішив розпорядитися своєю власністю, у зв'язку з чим звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення відповідного правочину. Однак виявилося, що у правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності на житло його по батькові помилкового записано як «[PERSON]», тоді як за паспортом громадянина України та іншими документами зазначено його по батькові «[PERSON]». Заявник прохає встановити факт належності правовстановлюючого документа, оскільки в інший спосіб такий факт не може бути встановлений. Цей факт має для заявника юридичне значення у зв'язку із бажанням здійснити відчуження нерухомості. Заявник [PERSON] письмово повідомив судові про те, що він підтримує доводи поданої заяви, прохає її задовольнити на підставі наявних у справі доказів (а.с.17). Позицію заявника підтримав його представник - адвокат [PERSON], надавши судові відповідну письмову заяву (а.с.19). [PERSON] та реєстраційна служба, як заінтересовані особи, не заперечували проти задоволення заяви [PERSON], про що надали судові відповідні письмові заяви (а.с.21,23). Особи, які повинні брати участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.16,18,20,22), прохали судове засідання провести без їх участі (а.с.17,19,21,23). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію заявника і заінтересованих осіб щодо вирішення справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм оцінку, вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заявник [PERSON] народився [INFO] року в смт Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області. Його батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.4,8). 16 жовтня 1998 року на ім'я [PERSON] Куйбишевським РВ УМВС України в Запорізькій області було видано паспорт громадянина України, в якому по батькові зазначено «[PERSON]» (а.с.4). 28 березня 1973 року [PERSON] одружився із [PERSON], яка у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с.4 зворотна сторона). З матеріалів справи встановлено, що [PERSON], працюючи в орендному підприємстві «Комиш-Зорянський елеватор» та будучи наймачем квартири [ADDRESS], у березні 1998 року звернулася із заявою про приватизацію квартири до органу приватизації житла (а.с.15). Згідно наказу №2 від 12 березня 1998 року про приватизацію державної квартири, виданого керівником органу приватизації, прохання наймача [PERSON] було задоволено і їй передано вищевказану квартиру в приватну спільну власність. Разом з [PERSON] право на приватизацію житла отримав член її сім'ї - заявник [PERSON], як чоловік. 12 березня 1998 року комісією по приватизації житла при «Комиш-Зорянському елеваторі» на підставі розпорядження (наказу) від 12 березня 1998 року №2 було видано свідоцтво про право власності на житло на ім'я [PERSON]. Співвласником квартири на праві приватної спільної сумісної власності став інший член сім'ї [PERSON] - [PERSON] (а.с.9). Право власності зазначених осіб на квартиру було зареєстровано бюро технічної інвентаризації (а.с.9 зворотна сторона). Частиною першою статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. При цьому, у разі виділу частки із майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (частина друга статті 370 ЦК України). Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло, воно видано, зокрема, на ім'я [PERSON], тоді як за паспортом громадянина України та іншими документами зазначено його по батькові «[PERSON]» (а.с.4-7,9). У 2014 року заявник [PERSON] вирішив розпорядитися своєю частиною власності, у зв'язку з чим звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення відповідного правочину. Однак виявилося, що у правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності на житло його по батькові помилкового записано як «[PERSON]». Дана обставина перешкоджає заявникові здійснити відчуження нерухомого майна. Суд, встановлюючи факт належності правовстановлюючого документа [PERSON], бере до уваги сукупність даних щодо вказаної особи, а також про обставини набуття права власності на ? частину квартиру, які містяться у наданих до справи документах. Досліджені у справі обставини дають підстави стверджувати, що написання по батькові [PERSON] у свідоцтві про право власності на житло є відмінним від написання по батькові в паспорті громадянина України на ім'я заявника через допущену помилку, яка є наслідком довільного перекладу по батькові з російської на українську мову. З цих підстав суд вважає встановленим факт належності вказаного правовстановлюючого документа заявникові [PERSON]. Крім того, заінтересовані особи у справі не заперечували проти встановлення факту належності заявникові правовстановлюючого документа, погодившись із доводами, наведеними [PERSON] у заяві. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа певній особі має для заявника [PERSON] юридичне значення, який не може бути встановлений в іншому порядку, крім судового. Суд прийшов до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved