Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

07.06.2018 року позивач ПАТ «»Укрсоцбанк» звернувся до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що у 2008 році між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 5100 дол. США. В свою чергу, позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит за Договором у повному обсязі не сплачує, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту в розмірі 6077,68 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.06.2018 року цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.08.2018 року прийнято до розгляду вказану справу та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі за наявними у справі матеріалами. В судовому засіданні представник відповідача надав відзив на позовну заяву, який 21.08.2018 року також, було надіслано позивачу. У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував зазначивши, що відповідач [PERSON] не має жодних боргових зобов'язань перед позивачем, адже кредитні кошти були повністю сплачені у 2010 році. Доданий розрахунок заборгованості не може підтвердити факт існування боргу відповідача перед Банком. Крім того, разом із відзивом на позовну заяву, представником відповідача подана заява про застосування строків позовної давності в якій він просить застосувати строки позовної давності, як до основного зобов'язання так і до додаткових. Заслухавши представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що 28.08.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 961/6-060, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит на поточні потреби у розмірі 5100 дол. США зі сплатою 23 % річних та комісій в розмірі та порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 27 лютого 2010 року. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 09.03.2010 року змінено найменування позивача з АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» на ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Позивач в позові посилається на порушення з боку відповідача ст. 526, 1054 ЦК України та умов договору, у зв`язку з чим, згідно наданого розхрахунку, станом на 16.03.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 6077,68 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 4178,69 дол. США та сума заборгованості за відсотками в сумі 1898,99 дол. США. Представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Строком повернення кредиту, згідно п. 1.1 Кредитного договору № 961/6-060 від 28.08.2008 року є 27 лютого 2010 року, тобто кінцевим терміном пред'явлення вимоги банком з урахуванням трирічного строку позовної давності була дата 28 лютого 2013 року, однак позивач звернувся до суду лише 07.06.2018 року, що підтверджується відтиском штампу Ніжинського міськрайонного суду за вх. № 8655 від 07.06.2018 року. Також, умовами договору (порядком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до розрахунку вимог банку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованостіз кредитним договором останній платіж в рахунок сплати кредиту та відсотків відповідачем було здійснено 05 листопада 2008 року. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15 щодо права банку на проценти в межах позовної давності, у випадках якщо кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, однак вказане стосується випадку, коли проценти та пеня нараховуються на тіло кредиту, можливість стягнення якого не втрачена. У справі, що розглядається, банком пропущено позовну давність щодо вимоги про стягнення самого кредиту. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Суд вважає, що згідно з умовами кредитного договору, яким передбачено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повернення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, тобто з 08 грудня 2008 року, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку, тобто з 28 лютого 2013 року, однак позивач звернувся з позовом до суду лише 07 червня 2018 року, тому ним пропущено, визначений ст. 257 ЦК України, строк позовної давності. Поважних причин пропуску Банком строку звернення до суду судом не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило. Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (Правовий Висновок зробив ВСУ у справі №6-1138цс15 від 25.05.2016 року). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом як до основної вимоги так і до додаткової вимоги, то згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України це є підставою для відмови у позові. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed