Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

06.06.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, - Кагарлицька міська рада Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в прохальній частині якої позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого: - визнати [PERSON] , [INFO] , уродженку с. Козин Миронівського району Київськоїх області (ІПН - [NUMBER] ), такою, що втратила право на користування належним їй житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] ; - в судовому засіданні допитати в якості свідків представлених нею жителів м. Кагарлик; - вирішити питання стягнення з відповідача на її користь понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами справи та нормами права: Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 червня 1993 року, виданого Кагарлицькою міською радою Кагарлицького району Київської області на підставі розпорядження № 91, вона визнана одноособовим власником квартири загальною площею 77,5 кв. м., розташованої в [ADDRESS] . Право власності на зазначене вище житлове приміщення за нею зареєстровано Фастівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації на підставі зазначеного вище свідоцтва про право власності та внесено запис у реєстрову книгу № 19 за№ 4235, що підтверджується записами зазначеними у вказаному свідоцтві, копія якого додається. Після офіційного визнання та реєстрації за нею права власності, у вказане житлове приміщення, в якості члена сім`ї, з 07 травня 1996 року за її згоди, як власника, була вселена та прописана (зареєстрована) в ньому її дочка [PERSON] , відповідач по даній справі, що підтверджується заисами в належному їй свідоцтві про народження, відповідними записами в належному їй паспорті, копії яких додаються, та довідкою міської ради, яка додається. Проте, відповідач вибула на проживання в житлове приміщення в даному населенному пункті за іншою адресою та з січня 2008 року, тобто, - на протязі більше одинадцяти років, за місцем постійної реєстрації не проживає без поважних причин, так нею фактично вибрано інше місце проживання, будь - які її особисті речі в будинку відсутні. Вказане вище, підтверджується актом обстеження належного їй житлового приміщення, який додається до даної позовної заяви. Згідно ст. 163 Житлового кодексу України (прийнятий ВР Української PCP 30 червня 1983 року) у разі тимчасової відсутност наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною 1 пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. У відповідності до вимог частини 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Проте, частиною 2 статті 405 ЦК України ( який набрав чинності з 0 січня 2004 року) визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним власником житла або законом. Частиною 2 ст. 163 Житлового кодексу України передбачено, що тимчасова відсутність наймача або членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Всі обов`язки по утриманню житлового приміщення, оплати комунальних послуг та газопостачання, електроенергію, а також по ремонту та його обслуговуванню в даний час несуться одною нею. Наявність реєстрації відповідача у належному їй житловом приміщенні позбавляє її можливості в повній мірі користуватися належними їй правами по утриманню житла та нею несуться додаткові обов`язки по його утриманню. На підставі частини 1 статті 317 Цивільного кодексу Україн власникові належать права володіння, користування та розпорядженн своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володії користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і це право є її конституційним, яке закріплене у статті 41 Конституції України, але факт реєстрації у належному їй житловому приміщені сторонньої особи, яка не проживає в ньому, є перешкодою у реалізації її майнових прав. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК Україн власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частина 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 рок визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв`язку з тим, що відповідач відмовляється знятися реєстраційного обліку (виписатися) добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання може виступити остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Водночас, відповідно до ст. 7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом тридцяти днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові відносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, як випливає із указаних норм права, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: - позбавлення права власності на житлове приміщення; - позбавлення права користування житловим приміщенням; - визнання особи безвісно відсутньою; - оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72,116,156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи той факт, що відповідач без поважних причин не проживає (відсутній) в належному їй на праві особистої власності житловому приміщенні більше одиннадцяти років, відповідачкою для свого проживання вибрано інше житло та вона не бажає самостійно знятися з реєстраційного обліку за житловим приміщенням - квартири [ADDRESS] , вона вважає відповідачку такою, що втратила право на користування ним, а тому вимушена звернутися до суду для визнання її такою в судовому порядку. Довести викладене та факт відсутності без поважних причин відповідача за місцем постійної реєстрації вона може: - Свідоцтвом про право власності на житло з реєстрацією прав власності на нерухоме майно; - Копією рішення про перейменування вулиць; - Довідкою міської ради про місце реєстрації відповідача; - Записами паспорта про реєстрацію її місця проживання; - Актом депутата міської ради про відсутність відповідача за місцем його реєстрації та його особистих речей у будинку; - Показами свідків. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 1 статті 23 ЦПК України визначено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті. Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування. Враховуючи зареєстроване місце проживання відповідача у м. Кагарлику Кагарлицькому районі Київської області, справа підлягає вирішенню Кагарлицьким районним судом. У відповідності до п. 10 ч. З ст. 175 ЦПК України позивач підтверджує, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. На підставі викладеного та беручи до уваги місце реєстрації відповідача - фізичної особи , згідно ст. 41 Конституції України, ст. ст. 71, 160 та 163 ЖК України, ст.ст. З, 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 та 405 Цивільного кодексу України, та

Outcome: approved