Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

06 травня 2015 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Опікунська рада Малиновського району м. Одеси про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 08.05.2015 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 02.06.2015 року позивач виконав вимоги суду та ухвалою суду від 03.06.2015 року відкрито провадження по справі. У судовому засіданні 25.06.2015 року позивач подала заяву від 25.06.2015 року про те, що вона просить не розглядати по справі за її позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Опікунська рада Малиновського району м. Одеси вимогу про стягнення з відповідача аліментів. Разом з цим, [PERSON] позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підтримала та пояснила, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з донькою, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Позивач є бабусею дитини та виховує зі своїм чоловіком її. У три місяці малолітня донька важко захворіла, позивач разом із нею перебувала на стаціонарному лікуванні у м. Одесі. Своїх батьків дитина не пам'ятає. Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 01.04.2015 року, батька дитини [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. Також вказала, що відповідач не надає матеріальної допомоги доньки. Відповідач у судове засідання на 25.06.2015 року не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, про що свідчить розписка (а.с.28). Разом з цим, 15.06.2015 року від відповідача надійшла заява про розгляд вищевказаної справи за її відсутності. З позовними вимогами згодна (а.с.24). Третя особа - Опікунська рада Малиновського району м. Одесиу судові засідання 15.06.2015 року та 25.06.2015 року не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с.34, 35), а тому розгляд справи проводився за відсутності їх представника за наявними в матеріалах справи доказами. Суд, заслухавши пояснення позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON], [INFO] є матір'ю неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]., що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 24 липня 2014 року (а.с.4), батьком дитини є [PERSON]. Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 01.04.2015 року, батька дитини - [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Відповідно до заяви [PERSON] від 21.04.2015 року, адресованій начальнику служби у справах дітей Одеської міської ради, вказала, що вона погоджується з позбавленням її батьківських прав, оскільки не має можливості забезпечувати та виховувати свою доньку, не цікавиться її життям та здоров'ям (а.с.5). Відповідно до довідки Розквітської сільської ради Березівського району Одеської області №307 від 30 квітня 2015 року [PERSON], 2013 р.н., проживає у бабусі [PERSON] з 20 квітня 2014 року на території Розквітської сільської ради за адресою [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається з рішення Березівського районного суду Одеської області від 01.04.2015 року (набрало законної сили 14.04.2015 року), згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] проведений комісією у складі сільського голови, депутата сільської ради та секретаря сільської ради встановлено, що у будинку по [ADDRESS] мешкають [PERSON], її чоловік [PERSON], і онука [PERSON] Будинок має загальну площу 110,8 кв.м., житлову 46,6 кв.м., складається з 4 кімнат, об лаштований водо та газопостачанням. Є всі умови для мешкання і виховання онуки (а.с.6 зворотній бік). У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що позивач є бабусею малолітньої онуки [PERSON], [INFO] Дитина знаходиться на її утриманні з квітня 2014 року та вихованням займається саме вона. Відповідач вихованням дітей не займається, до доньки приїжджає рідко, спілкуватися з донькою не бажає та безвідповідально ставиться до неї. У відповідності з частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) «Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток». Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно міста перебування своєї доньки, а з боку [PERSON] не створювалися перешкоди у спілкуванні доньки з нею та прийманні участі в її вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на неї законом. Відповідно до частини другої статті 157 СК України передбачено: «Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні». Нехтування батьківськими обов'язками з боку мати, на думку суду, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права мати, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Як свідчать положення частини 4 статті 155 СК України: «Ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом». Відповідно до статті 164 СК України встановлено: «Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема,… ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини». Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Виходячи зі ст.18 Конвенції з прав дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В даному випадку, суд вважає, що маються всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved