Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

06.09.2021 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку (зареєстрований судом 15.09.2021), мотивуючи тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі не проживають у квартирі з 2012 року, їх речей у житловому приміщенні немає, комунальні платежі вони не сплачують, не несуть будь-яких зобов`язань щодо утримання житла, а він змушений сплачувати за комунальні послуги з врахуванням всіх зареєстрованих у квартирі осіб, що є для нього надмірним тягарем, та факт їх реєстрації порушує його права власника щодо розпорядження даним майном. Тому, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . 30.09.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та пояснив, що квартира належить йому на праві приватної власності, відповідачі були зареєстровані у вказаному житловому приміщенні на прохання його знайомого, оскільки це було необхідним для влаштування на роботу в м. Біла Церква та оформлення дитини до навчального закладу. Його знайомий у 2010 році розлучився із дружиною та виїхав із квартири і знявся з реєстраційного обліку, а відповідачі проживали у квартирі до 2012 року, а потім також виїхали, але з реєстраційного обліку не знялися. Фактичне місце проживання відповідачів йому невідоме, їх особистих речей у квартирі немає, вони житлом не цікавляться, комунальні послуги не сплачують. Вказані послуги нараховуються на усіх зареєстрованих осіб, що є для нього надмірним тягарем, а факт їх реєстрації порушує його права власника щодо розпорядження даним майном. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили, відзив на позов та заяв з процесуальних питань до суду не подали. На підставі ст. 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу квартири від 22 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 6952 та у Білоцерківському МБТІ за № 405 в книзі № 2, є власником квартири [ADDRESS] , що також узгоджується з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.02.2006 та копією технічного паспорту на квартиру від 10.12.2005, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 6-10), З витягів з реєстру Маловільшанської сільської ради за № 158 від 26.08.2021 та № 134 від 04.08.2021 (а.с. 12,13), вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: з 09.03.2006 року: [PERSON] , [INFO] , який з серпня 2021 року був знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно із актом обстеження житла за адресою: [ADDRESS] , складеного комісією та посвідченого старостою Маловільшанської сільської ради ( а.с.14), у вказаній квартирі зареєстровані особи не проживають. Також, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та згідно копії свідоцтва серії [NUMBER] від 17.11.2010 ( а.с.11), шлюб між ними було розірвано, в період спільного їх проживання у них народилася дочка - [PERSON] . [PERSON] з 2010 року, а відповідачі: [PERSON] та [PERSON] з 2012 року в квартирі [ADDRESS] не проживають, їх особистих речей у житловому приміщенні немає, житлом не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, що підтверджується матеріалами справи, поясненнями позивача показами свідка [PERSON] . При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У рішенні Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99, зазначено, що Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов`язки наймача жилого приміщення та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов`язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина 2 статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Встановлено, що позивач, як власник квартири сплачує житлово - комунальні послуги та утримує житло у належному стані, однак не має можливості вільно користуватися, володіти та розпоряджатися майном. Відповідачі були зареєстровані у житловому приміщенні за згодою власника квартири, однак у житловому приміщенні не проживають більше року, особистих речей у ньому не мають, житлом не цікавляться, участі в його утриманні не приймають, поважні причини не проживання у квартирі відсутні, що підтверджено матеріалами справи, які узгоджуються з показами свідка та поясненнями позивача. Враховуючи вищевказані обставини, та те що між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] залишаючись зареєстрованими у квартирі [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , є сторонніми для нього особами, які перешкоджають позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушують його права, як власника. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі відзив на позов із запереченнями і відповідними доказами в їх підтвердження та спростування доводів позивача до суду не подали. Суд, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 908,00 грн. (а.с.1) та заявив клопотання про залишення даних витрат за ним без відповідного відшкодування.

Outcome: approved