Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

06.05.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Вінницької міської ради, [PERSON], треті особи на стороні відповідачів без самостійних вимог [PERSON], [PERSON] про встановлення факту, визнання частково рішення виконкому Вінницької міської ради від 24.11.2005 року № 2734, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло від 01.12.2015 року, визнання частково недійсним договору дарування від 15.05.2009 року, визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS] (а.с. 2-8). В ході розгляду справи позивач неодноразово змінювала і уточняла позовні вимоги (а.с. 69-75, 146-151, 163-169, 172-179), останній раз 25.01.2016 року і просила встановити факт, що [PERSON], який помер 13.12.1999 року є рідним батьком [PERSON]; визнати недійсним п. 1.12 рішення виконкому Вінницької міської ради від 24.11.2005 року № 2734 в частині визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 01.12.2015 року, видане на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 24.11.2005 року № 2734 про визнання права власності на квартиру за [PERSON], скасувати державну реєстрацію права власності на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS], що проведена КП «ВООБТІ» і записана в реєстрову книгу № 666 реєстровий номер № 80, 07.12.2005 року; визнати недійсним договір дарування на ім`я [PERSON], укладений 01.02.2006 року № 366, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], скасувати державну реєстрацію права власності на ім`я [PERSON] на квартиру № 100 в будинку № 21 по вул. В.Порика в м.Вінниці, що зареєстроване КП «ВООБТІ», записане в реєстрову книгу №666, за реєстровим номером № 80, 19.09.2006 року; визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач мотивувала вимоги тим, що її мати [PERSON] була членом житлово-будівельного кооперативу і разом з батьком [PERSON], під час перебування в шлюбі з 1967 року по 1987 рік, сплачувала пайові внески за квартиру [ADDRESS], тому відповідно до ст. 22 КпШС УРСР, Закону України «Про власність» це майно набуте подружжям у спільну сумісну власність і батько мав право на ? частку квартири як подружжя. В квартирі їх сім`я зареєстрована та проживає з 1972 року, а з 1975 року дня народження в квартирі зареєстрована та проживає [PERSON] 13.12.1999 року помер батько [PERSON] і вона одноособово прийняла спадщину у вигляді грошових вкладів, про що нотаріусом 14.06.2000 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Сестра [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняла, а мати [PERSON] не була спадкоємцем, оскільки на момент смерті шлюб із [PERSON] був розірваний. В березні 2015 року вона дізналась, що її мати [PERSON] незаконно набула право власності на спірну квартиру на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 24.11.2005 року № 2734 і отримала свідоцтво про право власності на житло від 01.12.2005 року та зареєструвала право власності в БТІ. 01.02.2006 року вона подарувала всю квартиру [PERSON], а 15.05.2009 року право власності по договору дарування перейшло до [PERSON] Вважає, що внаслідок незаконного прийняття рішення виконкомом 24.11.2005 року, без урахування ? частки батька [PERSON] на вказане житло, було незаконно оформлено право власності одноособово на [PERSON], а в подальшому відбулось незаконне відчуження квартири. В такий спосіб вона фактично позбавлена права власності на ? частку квартири, на яку мав право також її батько і спадщина на яку відкрилась після його смерті. Оскільки в порядку позовного провадження вирішується спір про право, проте у написанні її прізвища та написанні прізвища батька існує розбіжність «Дзіпетрук» та «Дзипетрук», також просила встановити факт родинних відносин. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали відповідно до уточненої позовної заяви від 25.01.2016 року. Представник відповідача виконкому Вінницької міської ради [PERSON] позов не визнала, подала письмові заперечення (а.с. 97-101, 117-122), а також заяву про застосування строку позовної давності відносно вимог про визнання недійсним рішення виконкому від 24.11.2005 року (а.с. 123). З приводу решти вимог покладалась на думку суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлялись шляхом надіслання повісток рекомендованими листами з повідомленнями, проте конвертів не отримували. Суд вважає, що відповідачі ухиляються від отримання повісток, оскільки їм достовірно було відомо про перебування на розгляді в суді позову [PERSON] Так, в судовому засіданні 04.06.2015 року були присутні відповідач [PERSON], треті особи за первинною позовною заявою [PERSON], [PERSON] (а.с. 46), проте пояснень по суті позовних вимог відповідачі не давали. Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] була членом ЖБК № 28, на її імя був відкритий рахунок № 100 для сплати пайових внесків за квартиру № 100 в будинку № 17 (21) по вул. Порика в м. Вінниці (а.с. 14). В 1984 році [PERSON] провела остаточний розрахунок із ЖБК, що підтверджується довідкою від 11.11.2005 року ПП «Майстер-КП» (а.с. 56). 14.11.2005 року [PERSON] звернулась до виконкому Вінницької міської ради із заявою про виготовлення свідоцтва про право власності на квартиру в звязку з повною сплатою її вартості (а.с. 58) і 24.11.2005 року виконкомом Вінницької міської ради прийнято рішення про оформлення за [PERSON] свідоцтва про право власності на виплачену кооперативну квартиру [ADDRESS] (а.с. 51). 01.12.2005 року на підставі рішення від 24.11.2005 року виконкомом Вінницької міської ради [PERSON] видане свідоцтво про право власності на двокімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS], житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 42,9 кв.м. (а.с. 13). Право власності зареєстроване в БТІ 07.12.2005 року і записане за № 80 в реєстровій книзі № 666. 01.02.2006 року [PERSON] розпорядилась своєю власністю і подарувала квартиру доньці [PERSON], про що приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір, зареєстрований в реєстрі № 366. 15.05.2009 року між [PERSON] та її донькою [PERSON] також був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі № 2-1134 (а.с. 42-44). Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 16.06.2015 року квартира належить на праві власності [PERSON] (а.с. 65). Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним п. 1.12 рішення виконкому від 24.11.2005 року № 2734 позивач зазначила, що виконком не мав права оформляти право власності на квартиру в цілому за [PERSON], оскільки квартира набута нею в спільну сумісну власність із [PERSON], тому частки кожного становлять по ?. Суд вважає, що твердження позивача є необґрунтованим. Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. 24.11.2005 року виконкомом Вінницької міської ради на підставі ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», наказу Міністерства юстиції України від 17.05.2004 року № 36/5 «Про затвердження змін до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» прийнято рішення про оформлення за [PERSON] права власності на кооперативну квартиру, як за членом житлово-будівельного кооперативу, який повністю сплатив пайовий внесок. Рішення прийнято на підставі заяви члена ЖБК [PERSON] (а.с. 58), довідки про сплату пайового внеску (а.с. 56), довідки КП «ВООБТІ» про технічну характеристику квартири та інформації про відсутність реєстрації права власності станом на 11.11.2005 року (а.с. 59). Отже, рішення виконкому Вінницької міської ради № 2734 відповідає вимогам п. 6.1 Тимчасового положення ( в редакції станом на 24.11.2005 року), відповідно до якого оформлення права власності на обєкти нерухомого майна провадиться місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або обєднання, які повністю внесли свої пайові внески. [PERSON], з яким [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі до 19.06.1987 року, не був членом житлово-будівельного кооперативу і доказів того, що він сплачував пайові внески, немає, тому підстав для оформлення за ним права власності на квартиру, не було. Особливо суд приймає до уваги, що після розірвання шлюбу в 1987 році і до моменту смерті 1999 року [PERSON] не предявляв своє право як власника на квартиру (пай) або на частку в паєнакопиченні, рішення суду про поділ квартири між колишнім подружжям немає, тому після його смерті спадщина на частку квартири не відкрилась. В 2000 році [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом лише на вклади, проте також не заявила свого права на частку у квартирі в порядку спадкування, а звернулась із позовом лише в 2015 році. З приводу спадкування квартири нотаріусом не приймалась відповідне рішення (про відмову у вчиненні нотаріальних дій або видачу свідоцтва про право на спадщину). При ухваленні рішення суд враховує розяснення, викладені в п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відповідно до яких у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Таким чином, спадкоємці набувають право спадкування на обєкт нерухомого майна лише в звязку зі смертю члена кооперативу і за повної сплати ним пайового внеску. Оскільки пайовий внесок був сплачений в 1984 році, Закон України «Про власність», на який посилається позивач, до даних правовідносин застосуванню не підлягає. Відповідні розяснення містяться також в постанові ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18.09.1987 року та п. 6 постанови ПВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року. Станом на 1984 рік також діяла норма ст. 146 ЖК УРСР, відповідно до якої предметом поділу між подружжям міг бути пай або квартира. Поділ квартири можливий лише при можливості виділення кожному ізольованого приміщення, з врахуванням інтересів інших членів сімї. В разі неможливості поділу за іншим подружжям визнавалось право на пай, із подальшим визнанням цього подружжя членом кооперативу (п. 43 Примірного статуту ЖБК, п. 6 постанови Пленуму ВС УРСР № 9 від 18.09.1987 р.). Враховуючи наведені обставини, а саме, що членом кооперативу була лише [PERSON], для оформлення права власності в 2005 році вона подала визначений перелік документів, спадкодавець [PERSON] за життя не предявив вимог щодо права на частку у квартирі, його частка в паєнакопиченні не була визначена і у спадщину не увійшла, станом на 2005 рік інших осіб, за якими виконкомом могло бути оформлене право власності, не було, тому підстав для визнання недійсним п. 1.12 рішення виконкому Вінницької міської ради № 2734 від 24.11.2005 року немає. Оскільки позов в цій частині задоволенню не підлягає, решта позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності, договору дарування, скасування реєстрації права власності та визнання права власності на частку квартири, які є похідними, також задоволенню не підлягають. Також суд вважає необхідним зазначити, що позовна вимога про визнання недійсним п. 1.12 рішення виконкому із подальшим визнанням права власності на ? частку квартири лише за [PERSON] не може бути вирішена без одночасного вирішення вимог про визнання права на частку квартири за [PERSON], проте відповідний позов позивач не подала. В разі скасування рішення виконкому і визнання права власності на ? частку за [PERSON] інша ? частка залишиться неоформленою і, як наслідок, стане перешкодою для подальшої реєстрації прав. Строк позовної давності, про застосування якого заявила представник відповідача [PERSON], застосуванню не підлягає, оскільки відповідачем не доведено, що позивач знала або могла знати про порушення свого права внаслідок прийняття рішення виконкомом до 2015 року. Оскільки із вирішенням спору про право позивачем предявлена вимога про встановлення факту родинних відносин, суд вважає можливим відповідно до вимог ст. 256 ЦПК України, встановити факт, що померлий [PERSON] був батьком [PERSON]. Незважаючи на розбіжність в написанні літери факт родинних відносин підтверджується сукупністю наданих доказів, в тому числі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.06.2000 року, в якому зазначено, що спадкоємицею майна померлого [PERSON] є його донька [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed