Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

07.05.2019 року позивач в особі представника адвоката Самойлової Є.І. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.08.2018. Окрім позивача, спадкоємцем першої черги також є син померлої [PERSON] - [PERSON] . 11.09.2018 року Марківським районним судом Луганської області було винесено рішення по справі №417/6353/18, яким задоволено заяву позивача та встановлено факт смерті [PERSON] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] позивач отримала 11.10.2018. 06.12.2018 року позивач звернулась до Другої державної Сєвєродонецької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері - [PERSON] . Заяву позивача було прийнято, заведено спадкову справу №416/2018. Проте державним нотаріусом Другої державної Сєвєродонецької нотаріальної контори Чиркіною Т.Д. було надано позивачу Постанову №319/02-31 від 17.04.2019 року, якою відмовлено у у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію через пропущення позивачем 6-ти місячного строку на подачу заяви про прийняття спадщини, відповідно до ст.1270 ЦК України. Отже, позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач просить визнати поважною причиною пропуск строку для прийняття спадщини, оскільки в позасудовому порядку, будь-яким іншим способом, реалізувати своє право на зазначену спадщину не має. Представник позивача [PERSON] та позивач в судове засідання не з`явилися, представник позивача в позові просила розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України» справи Слов`яносербського районного суду (а.с.27,32,36,42,47,52,58). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. 06.11.2019року згідно ст.281 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до протоколу судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, безпосередньо дослідивши кожний наявний у матеріалах справи доказ окремо, а також у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів, показань свідків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , мати позивача, [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 11 жовтня 2018 року, актовий запис №213 (а.с.8). Окрім позивача, спадкоємцем першої черги є син померлої - [PERSON] . За життя спадкодавець, [PERSON] , залишила на ім`я [PERSON] заповіт, посвідчений Шкурат О. А., державним нотаріусом Другої Слов`яносербської державної нотаріальної контори, 13.12.2012 року зареєстрований в реєстр за №901, на Ѕ частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже, після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина на вищевказану квартиру та пенсію. 06.12.2018 року позивач звернулася до Другої державної Сєвєродонецької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Заяву позивача було прийнято та заведено спадкову справу №416/2018. Проте державним нотаріусом Другої державної Сєвєродонецької нотаріальної контори Чиркіною Т.Д. було надано позивачу постанову №319/02-31 від 17.04.2019 року, якою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію через порушення позивачем шестимісячного строку на подачу заяви про прийняття спадщини, відповідно до ст.1270 ЦК України (а.с.12-13). Згідно копії медичної картки стаціонарного хворого №409 та витягу із амбулаторної картки позивач [PERSON] знаходилася на лікуванні, та обліку у врача - терапевта (а.с.14-15) Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). В той же час, відповідно до ст.ст.1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до державного нотаріуса Другої державної Сєвєродонецької нотаріальної контори Чиркіної Т.Д. з заявою про прийняття спадщини. Заява зареєстрована в реєстрі. Причиною пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини стала хвороба [PERSON] . Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд встановив, що факти, викладені позивачем в позові, а також підтверджені письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають. На підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та визнати причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] поважними, та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Позивач у позовній заяві не ставить питання про стягнення з відповідача судових витрат, тому доцільно судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved