Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

05.03.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в сумі 18165,40 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 10\~000 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що 23.06.2020 року в м.Ізмаїлі на перехресті вулиць Українська та Телеграфна сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі -ДТП) за участю транспортних засобів MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний номер [NUMBER] , належний йому та під його керуванням і FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] , що був під керуванням [PERSON] . Внаслідок порушення [PERSON] пункту 16.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, відбулося зіткнення вищевказаних автомобілів та їх механічне пошкодження. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2020 року у справі про адміністративне правопорушення за вказаною ДТП, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення. Таким чином, ДТП та механічне пошкодження автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний номер [NUMBER] , сталося з вини відповідача. Право приватної власності на зазначений автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний номер [NUMBER] , належить йому, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО-3941285, цивільна відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Вказаний Поліс було укладено на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Станом на сьогодні ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» розрахувало і сплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 5705,29 грн., що підтверджується випискою з банку та листом страховика №5625 від 27.07.2020 року. Відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний номер [NUMBER] , і страховою виплатою. Згідно висновку експертного дослідження №24 ОД від 27.11.2020 року, проведеного Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкоджень його автомобіля 23.06.2020 року, складає 13162,17 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 23870,69 грн. Таким чином, позивач вважає, що відповідач має сплатити йому невідшкодовану майнову шкоду, а саме різницю між вартістю відновлювального автомобіля (23870,69 грн.) і розміром страхового відшкодування (5705,29 грн.), а саме: 18165,40 грн. Отже, майнова шкода завдана позивачу з вини відповідача становить 18165,40 грн. Також, позивач зазначає, що окрім цього, внаслідок ДТП, він зазнав моральних страждань через стрес, вимушену участь у події самого зіткнення, а також душевні хвилювання спричинені протиправним пошкодженням належного йому майна. Через пошкодження транспортного засобу у нього порушився звичайний спосіб життя, що зумовило незручності для його сім`ї. З часу ДТП пройшло півроку, а автомобіль досі невідремонтований. До того ж, навіть при повній компенсації майнової шкоди за пошкодження транспортного засобу, у нього будуть труднощі у придбанні однієї із запчастин, що потребує заміни, оскільки її потрібно доставляти з іншої країни. Таким чином, тільки усвідомлення про час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану транспортного засобу, спричиняють у нього пригнічений стан. Крім цього, він вимушений був докладати додаткових зусиль для вирішення питань щодо відшкодування завданої йому шкоди, оскільки відповідач та власник транспортного засобу, яким керував відповідач, відмовилися добровільно відшкодовувати завдану його майну шкоду. Така відмова відшкодовувати шкоду, таке зневажливе і зухвале ставлення до порушених прав позивача з боку безпосереднього винуватця, ігнорування наслідків вини та необхідності компенсації завданої шкоди, не тільки завдає моральних страждань йому, а й порушує його честь і гідність. Отже, порушення відповідачем Правил дорожнього руху, спричинення ДТП та пошкодження майна позивача заподіяло йому моральної шкоди і є підставою для її компенсації. Вважає об`єктивним розміром моральної шкоди спричинений йому - 10000 грн. Він неодноразово і безрезультатно звертався до відповідача та власника транспортного засобу, яким керував відповідач під час ДТП, з проханням відшкодувати нанесену йому шкоду. Також, ним здійснено судові витрати у вигляді сплати судового збору загальною сумою 1816 грн. відповідно до квитанцій № 41988 та № 42080 від 04.03.2021 року, оплати експертного дослідження, проведеного Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України в розмірі 1015,20 грн. згідно рахунку-фактури №2020-2523 від 19.10.2020 року і квитанції від 23.10.2020 року та оплати послуг з правової допомоги в розмірі 2500 грн. згідно акту №1 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 03.02.2021 року за договором про надання правової допомоги від 31.08.2020 року та квитанції №31 від 25.02.2021 року. Очікується додаткове понесення судових витрат позивачем, а саме оплати послуг з правової допомоги в розмірі 12000 грн., на підставі додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 31.08.2020 року. У письмових поясненнях ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 26.08.2021 року на позовну заяву, представником зазначено, що 02.01.2020р. між [PERSON] та ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АО-3941285, за яким забезпечено транспортний засіб FORD TRANSIT державний реєстраційний номер [NUMBER] (далі - забезпечений т.з.). Строк дії 04.01.2020р. - 03.01.2021р. Ліміт відповідальності по майну 130000 грн., по здоров`ю 260000 грн. Франшиза 0 грн. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - ЗУ «ОСЦПВВНТЗ»), Законом України «Про страхування», Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами України. 23.06.2020р. у м. Ізмаїл сталася ДТП за участю забезпеченого т.з. та т.з. «MITSUBISHI», д.р.н. [NUMBER] , що належить позивачу. Відповідно до ст. 29 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.7.41. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. №142/5/2092, (надалі Методика), для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення Ез приймається рівним 0,7. Роком випуску автомобіля позивача є 2007, тобто на момент ДТП (23.06.2020р.) строк експлуатації становить більше ніж 12 років, а отже в даному випадку обов`язково (при розрахунку суми страхового відшкодування) має вираховуватись коефіцієнт фізичного зносу, що дорівнює 0,7. Згідно ремонтної калькуляції № 20-0314881 від 06.07.2020р. програми «AUDATEX», вартість відновлювального ремонту пошкодженого т.з. становить 14121,66 грн. та вартість відновлювального ремонту пошкодженого т.з. з урахуванням зносу - 5705,29 грн. Відповідно до ст. 36.2. ЗУ «ОСЦПВВНТЗ», страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. 21.07.2020р. позивачем було подано заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, згідно якої [PERSON] , зокрема, погодився із розміром страхового відшкодування 5705,29 грн. 27.07.2020р. вказану суму страхового відшкодування було виплачено. Таким чином, ПрАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» у повному обсязі виконано свої зобов`язання за полісом страхування № АО-3941285. Представник позивача в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) вимоги позовні підтримала повністю, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав. Вважав, що все повинна сплатити страхова компанія, а не він. Не розуміє, чому він повинен платити кошти. Згода щодо виплаченої суми була досягнута між потерпілим та СК. Це дуже великі гроші для нього. Пояснив, що він працював не офіційно у [PERSON] водієм-кур`єром (доставка товарів). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 23.06.2020 року в м. Ізмаїлі сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі -ДТП) за участю транспортних засобів MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] та під його керуванням і FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2020 року у справі №946/3776/20 про адміністративне правопорушення за вказаною ДТП, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином, ДТП та механічне пошкодження автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний номер [NUMBER] сталося з вини відповідача. Автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний номер [NUMBER] , належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО-3941285, цивільна відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Згідно з цим полісом на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 260000 грн., за шкоду, заподіяну майну 130000 грн., розмір франшизи 00,00 грн. Розрахунок суми страхового відшкодування склав 5705,29 грн., належна сума страхового відшкодування [PERSON] становить 5705,29 грн. Вказана сума була виплачена згідно виписки з банку та листа страховика №5625 від 27.07.2020 року Зазначена сума страхового відшкодування у розмірі 5705,29 грн. була узгоджена між [PERSON] та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про що підписано Заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно висновку експертного дослідження №24 ОД від 27.11.2020 року, проведеного Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] внаслідок пошкоджень його автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON», державний номер [NUMBER] , складає 13162,17 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 23870,69 грн. З аналізу чинного законодавства та практики ВС вбачається, що на страхову компанію може бути покладено обов`язок виплати лише розмір страхового відшкодування, що складається з вартості матеріального збитку з врахуванням фізичного зносу. Різниця між розміром відновлювального ремонту без врахування зносу та розміром матеріального збитку (відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту зносу) відшкодовується вже винуватцем ДТП. Як вбачається з матеріалів справи, СК було виплачено за взаємною згодою потерпілому 5705,29 грн. Вказана сума вирахувана як вартість матеріальної шкоди (з урахуванням зносу 0,7%). Позивач погодився на такий розрахунок розміру матеріальної шкоди. З висновку експертизи від 30.11.2020р., який поданий позивачем та на який він спирається в обґрунтування позовних вимог про стягнення вартості відновлювального ремонту, вбачається, що розмір матеріального збитку з урахуванням зносу складає 13162,17грн., а сума відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту зносу складає 23870,69грн. Та саме з розрахунку цієї суми позивач просить стягнути з відповідача 18165,40грн. Однак з винуватця ДТП може бути стягнута лише різниця між розміром відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту зносу та розміром матеріального збитку (відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу). При цьому, як вбачається з висновку експертного дослідження від 30.11.2020р., яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги така різниця складає 23870грн.- 13162грн., що дорівнює 10708,52грн., а не як зазначає позивач 18165,40грн. Сума за межами вказаної різниці повинна бути сплачена страховою компанією, однак позивач погодився на меншу суму згідно відповідної заяви про згоду, про яку йдеться вище. Покладання на застраховану особу-винуватця ДТП більшої суми, ніж можлива різниця між розміром відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту зносу та розміром матеріального збитку (відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу) буде суперечити чинному законодавству та суті страхування відповідальності власників наземних ТЗ. Той факт, що позивач погодився на виплату йому страховою компанією меншої суми, ніж встановлена експертним висновком, на який він посилається, не свідчить про необхідність покладення на винуватця ДТП більшого тягаря та про необхідність сплати ним суми більшої, ніж різниця між розміром відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту зносу та розміром матеріального збитку (відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу). Отже, з огляду на викладене вище суд приходить до висновку, що з [PERSON] , як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту зносу та розміром матеріального збитку (відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу), що складає 10708,52грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди» з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як вбачається з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 із подальшими змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В п.п. 5, 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, вказано, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Разом з тим, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно Постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013р. № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, виходячи із принципів розумності та справедливості, з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача та з вини якого позивачу було спричинено моральну шкоду, на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн., ця сума, на думку суду, відповідає рівню душевних страждань позивача. При цьому, при визначенні розміру моральної шкоди, серед іншого, що зазначено вище, суд враховує розмір майнової шкоди, присудженої до стягнення, той факт, що позивач добровільно погодився на виплату йому страхового відшкодування у такому невеликому розмірі як 5705,29грн. На думку суду безпідставними є твердження, що позивач весь період з моменту ДТП до дня винесення рішення судом не здійснював ремонт авто та був позбавлений можливості пересуватися на авто, так як він не був позбавлений такої можливості за доволі тривалий час з моменту ДТП. Крім того, як встановлено судом з пояснень представника позивача та відповідача до подання позовної заяви до суду, позивач був згодний отримати від відповідача лише 5000грн. для відшкодування усієї шкоди, яку він поніс, однак на що відповідач добровільно не погодився, вважаючи, що шкода повинна бути відшкодована страховою компанію, що також свідчить про невеликий розмір понесених моральних страждань позивачем та необґрунтованість вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000грн. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Питання щодо розподілу судових витрат буде вирішено в поярку ч.1 ст.246 ЦПК України після надання відповідної заяви.

Outcome: partial