Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

05.04.2019р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.№2-3). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.04.2019р. позовна заява прийнята до розгляду, провадження відкрито і призначений розгляд справи порядку спрощеного позовного провадження (а.с.№15). В обґрунтування позовних вимог, представник позивачки - [PERSON] яка діє на підставі ордеру від 29.03.2019р. (а.с.№12) посилалася на те, що позивачка перебуває в шлюбі з відповідачем з 01.08.2015р., від якого сторони мають малолітню дитину- [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з позивачкою. З метою забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також враховуючи, що відповідач працевлаштований, має стабільний заробіток, інших дітей або не працездатних членів сім`ї не має, просила стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 30.05.2019р. на електронну адресу суду представник позивачки - [PERSON] надала заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу просила розглядати за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с.№27). Відповідач [PERSON] , в наданій до суду 30.05.2019р. заяві, позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини, оскільки не згодний із визначеним позивачкою розміром 1/3 частини. Зазначив, що кожного місяця добровільно надає позивачці 2000грн. на утримання дитини, а також кожної неділі приїжджає до своєї доньки з подарунками та витрачає кошти на дитячі ігрові кімнати. При винесенні рішення відповідач просив врахувати, що він працює у м. Дніпрі, власного житла не має, проживає у гуртожитку, має батьків, які є пенсіонерами, часто хворіють у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги. Просив стягувати з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 1/5 частини від доходу та розглянути справу за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с.№28). Враховуючи положення ст. 223, до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. З огляду на те, що відповідачем наданий відзив щодо заявлених позовних вимог і розгляд справи проводиться в спрощеному позовному провадженні, то справа підлягає розгляду з винесення рішення відповідно до положень ст. 279 ЦПК України за правилами, встановленими главою 6 розділу III ЦПК України. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, заявами представника позивачки та відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01.08.2015р., який зареєстрований Кіровським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 486 (а.с.№6). Від шлюбу сторони мають спільну доньку- [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 18.02.2016р. Ленінським відділом ДРАЦС ДМУЮ, актовий запис 184 від 18.02.2016р. (а.с.№7). Малолітня донька мешкає разом зі своєю матір`ю - [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 2392 від 21.03.2019р. (а.с.№11) і заперечень цьому відповідачем не надано. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, при цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019р.» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01.01.2019р. - 1626грн., з 01.07.2019р.- 1699грн., з 01.12.2019р. - 1779грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 01.01.2019р. - 2027грн., з 01.07.2019р. - 2118грн., з 01.12.2019р.- 2218грн. Під час розгляду справи судом, 10.04.2019р. було витребувано з ГУ ДФС у Волинській області інформацію про доходи [PERSON] (а.с.№15) і згідно відповіді, що надійшла до суду 14.05.2019р., протягом першого кварталу 2018р. відповідачу була нарахована заробітна плата в розмірі 8438грн. 58коп., з якої сплачений податок в розмірі 1360грн. 37коп., протягом другого кварталу - 34 286грн., з якої сплачений податок в розмірі 6171грн.48коп., протягом третього кварталу - 35 485грн. 18коп., з якої сплачений податок в розмірі 6387грн. 33коп., протягом четвертого кварталу - 35 056грн., з якої сплачений податок в розмірі 6310грн. 08коп.(а.с.№24). Загальний розмір доходу отриманого відповідачем у 2018році становить 113 265грн. 76коп., а сума сплаченого податку становить 20 229грн. 26коп. Відповідно до ч.1 ст. 70 закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до ч. 6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Фактичний заробіток (дохід) відповідача за 2018р. становить 93 036грн. 50коп., а середній заробіток за четвертий квартал 2018р., становить з урахуванням сплаченого податку 9 581грн. 97коп. (обчислення проведено виходячи з наступних сум: 35 056грн. (сума доходу за четвертий квартал 2018р.) - 6310грн. 08коп. (сума сплаченого податку)/3 місяці). Враховуючи, вік доньки сторін, то мінімальний гарантований розмір аліментів на її утримання не може бути меншім ніж 813грн. (1626грн. /50%). З огляду на те, що відповідач по справі працює, мав середній заробіток у четвертому кварталі 2018р. 9581грн. 97коп., то суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки на рівні ј частини, що становить близько 2395грн. і є більшим за суму мінімального рекомендованого розміру аліментів на дитину віком до 6 років. В іншій частині позовних вимог позивачки слід відмовити, у зв`язку з відсутністю в позовній заяві обґрунтування необхідності стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 1/3 частини. Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 140 СК України, позивачка має такі ж обов`язки щодо утримання дитини, як і відповідач і доказів того, що вона має можливість сплачувати на утримання дитини 1/3 від своїх доходів нею суду не надано. При визначені розміру аліментів, судом враховано, що після стягнення ј частини аліментів у відповідача залишається більше 50% заробітної плати ( положення ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»). Посилання відповідача на те, що він проживає в гуртожитку в м. Дніпро та на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, суд оцінює критично, виходячи з того, що належних та допустимих доказів цьому відповідачем суду не надано, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини, на якому наполягав відповідач. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги позивачки та стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця смт. Колки, Маневицького району Волинської області, аліменти на утримання його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] до досягнення нею повноліття, в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини - [PERSON] , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 05.04.2019р. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на ставки судового збору, визначені ст. 4 Закону України «Про судовий збір» для вимог майнового характеру, а також враховуючи що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то суд вважає за можливе, з урахуванням часткового задоволення позову, стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768грн. 40коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial