Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

06.03.2015 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] та АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» про визнання частково недійсним договору застави майнових прав посилаючись на те, що між її чоловіком, [PERSON] та АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» були укладені договори застави майнових прав з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії від 27.12.2007 року. Предметом договору застави є майнові права вимоги, які виникли на підставі договорів про строковий валютний вклад: № 527/6 від 22.06.2012 року на суму 100 000,00 (сто тисяч) доларів США та № 527/7 від 21.06.2012 року на суму 1 500 000,00 (один мільйон п'ятсот тисяч) доларів США, загальна заставна вартість майнових прав за якими становить 1 600 000,00 (один мільйон шістсот тисяч) доларів США. Грошові вклади придбані під час її перебування у шлюбі з [PERSON], а тому є спільною сумісною власністю подружжя, і вона не надавала згоди на укладення договорів застави. Позивачка у своїй позовній заяві просить визнати недійсними договори застави майнових прав в частині заставної вартості майнових прав за договорами строкового валютного банківського вкладу, та визнати заставну вартість майнових прав за зазначеними договорами в розмірі 50 000,00 дол. США та 750 000,00 дол. США відповідно. В судове засідання позивач надав заяву про те, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розглядати справу за її відсутністю. [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про визнання позовних вимог та просив суд розглядати справу за його відсутністю. Представник відповідача, АТ «Банк Золоті ворота» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. 25.12.1993 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Московському районному відділі ЗАГС міста Харкова. Позивачці стало відомо, що грошові кошти у сумі 1 600 000,00 (один мільйон шістсот тисяч) доларів США, що були сумісно нажиті під час шлюбних відносин, були передані [PERSON] в заставу з метою забезпечення виконання останнім своїх зобов'язань за договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії від 27.12.2007 року (та всіма додатковими угодами до нього), та було укладено: · Договір застави майнових прав № 527/6 від 22.06.2012 року, згідно з умовами якого [PERSON] передав Акціонерно-комерційному банку «Золоті ворота» у заставу майнові права за договором № 1678 ДВ1 строкового валютного вкладу від 21.06.2012 року, вартість майнових прав складає 100 000,00 дол. США; · Договір застави майнових прав № 527/7 від 21.06.2012 року, згідно з умовами якого [PERSON] передав Акціонерно-комерційному банку «Золоті ворота» у заставу майнові права за договором №1679 ДВ1 строкового валютного вкладу від 21.06.2012 року, вартість майнових прав складає 1 500 000,00 дол. США. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, і належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до-сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Проте позивачка жодної згоди щодо розпорядження цими коштами, та зокрема згоди на передачу коштів в заставу, не давала, до суду не було надано доказів надання такої згоди. Статтею 578 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про заставу» майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Як вбачається із роз'яснень, викладених в п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при оспоренні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі. Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На даний момент право позивачки. на користування і розпорядження вищезазначеними грошовими коштами порушено внаслідок передання без її згоди даних грошових коштів в заставу. Вимогами ч.4 ст. 369 ЦК України, передбачено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved