Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

05.09.2017 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви й до повноліття дитини. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що 20.04.1985 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 14.02.2013 року було розірвано. Від цього шлюбу у них народився син: [PERSON], [INFO] Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Син є інвалідом дитинства. Позивачка на даний час не працює, оскільки знаходиться по догляду за дитиною інвалідом і крім соціальної допомоги іншого доходу немає. Оскільки домовитися з відповідачем про утримання дітей не вдалося, вона змушена звернутися до суду із зазначеною позовною заявою. Позивачем до суду подано заяву в якій вона просила розгляд справи провести у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні подав письмові заперечення на позовну заяву в яких вказав про те, що він не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 888,50 грн., оскільки більша сума на даний час є для нього непосильною. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами рішенням Жмеринським міськрайонного суду Вінницької області шлюб від 14.02.2013 року розірвано шлюб. У вказаному шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Також, судом встановлено, що на утриманні у відповідача не перебувають інші особи (діти, непрацездатні батьки). Тому суд не може взяти до уваги заперечення відповідача щодо його тяжкого матеріального стану, оскільки відповідач фізично здоровий, працездатний та офіційно працює, також на утриманні у відповідача не перебувають інші особи (діти, непрацездатні батьки) . Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що дитина проживає разом із позивачем, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, враховуючи вік дитини та його стан здоров'я, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 640 грн., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст. ст. 180, 181, 182, 183, 184, 191 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та, ст.ст. 3,4,5,7,8,9,10,11,12,13,17,43,49,76-81,258,262,264,265,268,273,352, ЦПК України,

Outcome: approved