Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

06 червня 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що він є власником квартири №102 по проспекті Соборності, 20, що в місті Луцьку. Відповідач у вказаному житлі зареєстрована з 1989 року. Разом з тим, уже більше 10 років [PERSON] в квартирі не проживає, інтересу до житла не виявляє, витрат по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує. В добровільному порядку відповідач з реєстрації знятись не бажає. Відтак позивач вважає, що дана обставина не дозволяє йому розпоряджатися майном на власний розсуд, чим порушуються його права та інтереси, як власника майна. Окрім того, він змушений нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. А тому, просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №102 по проспекті Соборності, 20, що в місті Луцьку Волинської області. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач також подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення позову. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. З копії договору дарування (а.с. 4) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5) судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири №102 по проспекті Соборності, 20, що в місті Луцьку Волинської області. За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO]. Крім того, дана обставина стверджується відповідними записами в будинковій книзі (а.с. 6-8). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~ \~Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З повідомлення Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 07.04.2018 (а.с. 9) вбачається, що за результатами проведення працівниками поліції перевірки підтверджено факт не проживання [PERSON] протягом тривалого періоду часу за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, з поданої відповідачем заяви про визнання позову, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не заперечуються обставини викладені в позовній заяві та факт не проживання в спірному житлі близько 10 років. А відтак, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідача у квартирі позивача більше одного року. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що слід визнати відповідача [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №102 в будинку №20 по проспекті Соборності у місті Луцьку Волинської області. Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 267 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації.

Outcome: approved