Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

05.08.2021 року заявники звернулись до Голосіївського районного суду м. Києва із спільною заявою подружжя про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.09.2001 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї між ними було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1791. Від шлюбу мають двох спільних дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітню (малолітню) дочку [PERSON] [INFO] . В обґрунтування заяви зазначають, що сімейне життя не склалось, стосунки погіршились, у зв`язку з чим подальше підтримання шлюбних відносин стало неможливим. Сторони із березня 2018 року проживають окремо, не ведуть спільного бюджету, не підтримують подружніх стосунків і спілкуються між собою виключно як батьки неповнолітніх дітей. Син до квітня 2020 року проживав разом із матір`ю, з квітня 2020 року проживає разом із батьком, а дочка - постійно проживає із матір`ю. Фактично із березня 2018 року шлюбно - сімейні відносини між ними припинені, а шлюб існує формально. Заявники вказують причиною розірвання шлюбу те, що вони зовсім різні люди за характерами, у них протилежні погляди на життя, підходи до виховання дітей, різні та несумісні поняття моральних та сімейних цінностей; різне ставлення до таких чеснот як любов і вірність і, як наслідок, різне відношення до сім`ї, сприйняття цінностей сім`ї для кожного з подружжя і значущості повноцінної сім`ї для гармонійного розвитку і виховання дітей, а отже, непорозуміння про необхідність її збереження; суттєва різність у ставленні до подружніх обов`язків і переважанні власного егоїзму над інтересами сім`ї, що в цілому призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові один до одного. 05.08.2021 року між ними було укладено договір про сплату аліментів на їхнє утримання, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків. Заявники в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначили, що заяву підтримують та просять задовольнити. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявники перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08.09.2001 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, про що зроблено відповідний актовий запис № 1791 (а.с. 17). Відповідно до ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти , яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини. Від шлюбу мають двох спільних дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітню (малолітню) дочку [PERSON] [INFO] (а.с. 8,9). 05.08.2021 року між заявниками було укладено договір про сплату аліментів на утримання дітей, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків (а.с. 10-12). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з поданої заяви, заявники фактично шлюбні відносини припинили та спільне господарство не ведуть. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам заявників, позовні вимоги заявників підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved