Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

05 листопада 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання з відповідачем шлюбу, а також стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 часини усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі з 26 липня 1997 року, під час перебування у якому у подружжя народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З моменту реєстрації шлюбу подружжя проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, проте у зв`язку з тим, що [PERSON] припинив приймати участь у вихованні дітей та почав до них зневажливо ставитись, не допомагає по господарству належним чином, застосовує до членів сім`ї психічне, фізичне та економічне насилля, [PERSON] не має бажання в подальшому проживати з чоловіком однією сім`єю та продовжувати шлюбні відносини. У зв`язку з наведеним позивач звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, у якій просить також стягнути з відповідача аліменти на утримання дочок: малолітньої [PERSON] та повнолітньої [PERSON] , яка продовжує навчання, оскільки вони після розірвання шлюбу будуть проживати з матір`ю, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Про наявність спорів щодо поділу майна та визначення місця проживання дитини між подружжям у позовній заяві не зазначено. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 09 годину 00 хвилин 23 грудня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 23 грудня 2020 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 09 годину 30 хвилин 22 січня 2021 року, у зв`язку з неявкою відповідача. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою. 23 грудня 2020 року на адресу суду подала заява, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, розгляд справи просить проводити без її участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , який про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного зв`язку, до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі, як і відзиву на позовну заяву, на адресу суду не надав. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як було встановлено судом і таке підтверджується матеріалами справи, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] , з 26 липня 1997 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Часовоярським виконкомом Артемівської міськради Донецької області, про що зроблено актовий запис за № 42, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25 липня 1997 року (а.с. 12) Під час перебування у шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 10 червня 2000 року та серії [NUMBER] від 10 жовтня 2008 року (а.с. 9). Діти сторін зареєстровані та проживають разом з батьками за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з довідки № 3925, виданої 21 вересня 2020 року начальником/спеціалістом відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради Коцюбинською А. (а.с. 13). Повнолітня [PERSON] , [INFO] , є студенткою ІV курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти, групи ДОб-1-17-4.0д Київського університету імені Бориса Грінченка за спеціальністю «Дошкільна освіта» денної форми навчання з терміном навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року, що вбачається з довідки № 565, виданої директором Педагогічного інституту Київського університету імені Бориса Грінченка Котенко О. (а.с. 14). Згідно зі ст. 120 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Згідно ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності зі ст. 112 СК України, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, якими є відсутність взаєморозуміння, фактичне припинення шлюбних відносин та відсутність бажання в подальшому підтримувати шлюбні стосунки. Приймаючи до уваги фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін, такі, як відсутність спільного господарювання, фактичне припинення шлюбних відносин протягом тривалого часу, суд дістається висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню. Зі свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що при одружені позивач змінила дівоче прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] . При цьому, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку з наведеним, ухвалюючи дане рішення, суд вважає доцільним залишити після розірвання шлюбу позивачу прізвище, набуте у шлюбу, оскільки клопотань про відновлення дошлюбного прізвища нею не заявлено. Сторонами\~не заявлено про наявність між ними спорі щодо поділу спільного\~майна та визначення місця проживання малолітньої дитини. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом встановлено, що між сторонами не має домовленості відносно розміру сплати аліментів відповідачем на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, утому числі придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини від повідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 ЦПК України). Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. \~ Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , враховуючи: стан здоров`я відповідача, який є працездатною особою, та інші істотні обставини, що підтверджуються письмовими доказами, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів малолітньої дитини, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до вимог частини 1 статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2 ст. 200 СК України). Виходячи з вищевикладеного та із загальних засад справедливості цивільного судочинства, суд, враховуючи матеріальне становище сторін, зокрема те, що повнолітня [PERSON] , [INFO] , навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує коштів на проїзд, годування та вдягання, на придбання книжок для навчання, з урахуванням того, що відповідач на рівні з матір`ю зобов`язаний надавати допомогу дочці, оскільки вона навчається, і у зв`язку з цим утримувати її, вважає, що [PERSON] може виплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка навчається, у розмірі 1/6 частки усіх видів доходів відповідача щомісяця, починаючи з 05 листопада 2020 року і до закінчення терміну навчання, тобто до 30 червня 2021 року, або припинення навчання, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Суд, відповідно до положень п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved