Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

07.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 22.07.2014 року вони з відповідачем [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з матір'ю. Сімейні стосунки між подружжям не склалися через різницю в характерах, на даний момент сім'я розпалася. Позивач вважає, що збереження сім'ї у подальшому не можливе, вказує на те, що збереження шлюбу суперечить його інтересам, просить суд: розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити дитину на вихованні відповідача, судові витрати залишити за позивачем. Позивач у судове засідання не з'явився, до канцелярії суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 22). Відповідач у судове засідання не з'явився, до канцелярії суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов про розірвання шлюбу визнала повністю (а.с. 23). Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності сторін. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 22.07.2014 року сторони по справі уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 1204 (а.с. 15). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Спору щодо місця проживання дитини у сторін не має. Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Сімейні відносини сторін припинені, сумісного господарства не ведуть. Вказані обставини відповідачем у заяві про визнання позову не заперечувались. Оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими: збереження сім'ї не можливо, на примирення сторони не згодні, шлюб існує лише формально, відтак позов підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Позивачем не заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат, тому суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: approved