Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

05 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові [PERSON] вказала, що 25.11.2011 року вона уклала шлюб з [PERSON] Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Також позивачка зазначила в позові, що шлюбні відносини між сторонами припинились у звязку із взаємним непорозумінням, різних поглядів на вирішення важливих питань сумісного шлюбного життя, на фоні яких виникали часті сварки. На даний час сторони проживають окремо. Спір з приводу поділу спільного майна та стягнення аліментів відсутній. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з позивачкою. На підставі вищевикладеного просила суд розірвати між нею та відповідачем шлюб, укладений 25.11.2011 року. В судове засіданні позивачка зявилась, підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та підтвердив ті обставини, які викладені в позові. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст.\~174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбі з 25.11.2011 року підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС №104380, виданого Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №658 ( а.с.8). Від шлюбного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], вказане підтверджується копією свідоцтва про народження серії І ЖС №194045 від 11.05.2012 року, виданого Долинською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис №13. Враховуючи обставини, що сторони подружні стосунки не підтримують, позивачка та відповідач не мають наміру на збереження шлюбу, суд доходить висновку про те, що сім'ю зберегти немає можливості, тому шлюб підлягає розірванню. Спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами та стягнення аліментів не існує. Суд вважає, що за таких обставин позовні вимоги [PERSON] стосовно розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем 25.11.2011 року підлягають задоволенню. Згідно із ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду та виходячи зі змісту ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка в своєму позові зазначила , що після розірвання шлюбу просить суд залишити їй прізвище «Уйбікова». Тому суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище «Уйбікова», відповідачу «Уйбіков». Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачка не просила суд стягнути з відповідача судові витрати, тому суд питання стосовно розподілу судових витрат між сторонами по справі не розглядав. На підставі викладеного,

Outcome: approved