Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

05.01.2021 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на іншого з подружжя, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 02.07.2019 у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 02.07.2019 зроблено відповідний актовий запис за №216. Від шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . У добровільному порядку домовитись про спільне утримання дитини сторони не можуть. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьохрічного віку, окрім невеликої державної соціальної допомоги інших джерел для існування і заощаджень не має. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 05.01.2021, до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від всіх видів його заробітку (доходу), до досягнення дитиною трьох років. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини позовні вимоги не визнав, оскільки до шлюбу він утримував позивача. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні достовірно встановлено що 02.07.2019 у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 02.07.2019 зроблено відповідний актовий запис за №216, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.09.2020 (а.с.4). Від шлюбу у сторін є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.10.2020, де у графі «батько» записано [PERSON] , а у графі «мати» - [PERSON] (а.с.5). У судовому засіданні позивач пояснила, що малолітня дитина сторін проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Вказану обставину відповідач визнав, а тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України вона не підлягає доказуванню. Відповідно до витягу з наказу №00000000894 від 09.11.2020 ДП «Електричні системи» оператор верстатів з програмним керуванням (передмонтаж провідників) 2 розряду [PERSON] знаходиться у відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11.12.2020 по [INFO] (а.с.9). Положенням ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначено зміст принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Зокрема, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Положенням ч.3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію малолітньої дитини та її звичайні потреби, відсутність самостійного доходу, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задовільний стан здоров`я обох батьків дитини, обов`язок та відповідальність батьків малолітнього [PERSON] за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а також обов`язок батька дитини, який з нею не проживає дбати про здоров`я і матеріальний добробут сина, виходячи із найкращих інтересів дитини. Тому, з огляду на вищевикладене,

Outcome: partial