Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

06 липня 2018 року [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу. Свої вимоги представник позивачки обґрунтовувала тим, що з 31 травня 1995 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. За цей період подружжя набуло право власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га за цільовим призначенням будівництво та\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~та споруд за адресою: [ADDRESS] , на якій в подальшому за спільні кошти було побудовано житловий будинок. Право власності на вказані об`єкти нерухомого майна було оформлено на ім`я відповідача. У зв`язку з тим, що між ними виникали спори стосовно порядку користування і володіння вказаним майном, угоди щодо виділення часток у праві спільної власності між ними не досягнуто, просив поділити між сторонами майно, набуте під час шлюбу. 07 вересня 2018 року [PERSON] \~в інтересах\~ [PERSON] \~було подано зустрічний позов до [PERSON] , в якому він також просив поділити майно, набуте подружжям під час шлюбу. Крім вказаного вище майна, представник відповідачки також просив визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка була придбана в 2000 році на ім`я [PERSON] .. Свої вимоги обґрунтовував тим, що в 2001 році ним було продано квартиру в м. Очакові і за ці кошти було здійснено ремонт в квартирі позивачки. Ухвалою судді від 10 жовтня 2018 року позови об`єднано в одне провадження. Позивачка та її представник в судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги. Зустрічний позов [PERSON] не визнали, зазначивши, що спірну квартиру було придбано за особисті кошти позивачки. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення первісного позову та в повному обсязі підтримав вимоги зустрічного позову. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, а також інвентарну справу на спірний будинок, суд дійшов такого. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 березня 1995 року. Ці обставини не оспорюються сторонами, а крім того, підтверджуються відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу (а. с. 4). Суд вважає, що правовий режим спірного майна має визначатись за нормами КпШС України та СК України, оскільки СК України не має зворотної сили і поширюється на відносини, що виникли після введення його в дію, а джерело та час придбання спільно нажитого подружжям майна має враховуватись при вирішенні спору про поділ майна подружжя. У зв`язку з викладеним, порядок набуття спільного майна та його правовий режим по даному спору має визначатися нормами КпШС України, а поділ майна подружжя за правилами, які передбачені СК України. Так, згідно зі ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 69, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; дружина та чоловік мають право на його поділ; у разі поділу частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка загальною площею 0,25 га за цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за цією ж адресою були набуті сторонами як подружжям за час шлюбу, і вони належать їм на праві спільної сумісної власності, частки яких відповідно до ст. 70 СК України є рівними по 1/2 за кожним із подружжя. В цій частині сторони дійшли згоди щодо поділу між ними житлового будинку та земельної ділянки. Стосовно вирішення питання щодо визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартири [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Стаття 60 СК України визначає, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, не має значення, якими були юридичні підстави набуття майна купівля, обмін, придбання в кредит. Також не має різниці, на кого з подружжя було придбано майно, важливим є те, що це сталось під час шлюбу. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно було придбано не в шлюбі або за її особисті кошти. Втім, якщо заява про те, що річ була куплена на особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права сумісної спільної власності подружжя залишається непохитною. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 136887792 від 07 вересня 2018 року, позивачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS] (а. с. 51). Судом не беруться до уваги посилання позивачки та її представника на те, що спірну квартиру позивачка придбала на кошти від продажу нею квартири в м. Миколаєві, що належала їй ще до укладення шлюбу. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Отже, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] не давав своєї згоди на укладання договору купівлі-продажу квартири позивачкою, суд дійшов переконання, що ця квартира набута сторонами як подружжям за час шлюбу, і вона належать їм на праві спільної сумісної власності, частки яких відповідно до ст. 70 СК України є рівними по 1/2 за кожним із подружжя. Вартість спірного майна сторонами по справі не оспорювалася, тому суд вважає, що поділу між сторонами підлягає нерухоме майно загальною вартістю 810 178 грн 32 коп., і вони мають право на 1/2 частку зазначеного спільного сумісного майна подружжя кожний, вартістю по 405 089 грн 16 коп.. Дослідивши сукупність доказів, наданих сторонами, суд вважає позовні вимоги [PERSON] та вимоги за зустрічним позовом [PERSON] такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати суд відносить на рахунок сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved