Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

04 листопада 2019 року до суду звернулася [PERSON] з позовом про стягнення з [PERSON] коштів на утримання малолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] . Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн. до досягнення дитиною повноліття. Вказувала, що з відповідачем проживає окремо, відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає, дочка перебуває на її утриманні. Ухвалою судді від 09\~грудня 2019\~року було відкрито провадження у справі, визначено та залучено сторін у справі, призначено у порядку спрощеного позовного провадження судове засідання (а.с.20). 20 січня 2020 року відповідачем надано відзив на позовну заяву. Відповідач з позовом погодився частково, зазначив, що має на утриманні малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , є офіційно працевлаштованим з січня 2020 року та отримує дохід в розмірі 4723 грн., а отже, не має можливості сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі запропонованій позивачем. Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою учасників справи, залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог [PERSON] 17 березня 2020 року від третьої особи [PERSON] надійшло письмове пояснення, відповідно до якого остання просила позов задовольнити частково, зазначила, що в добровільному порядку з відповідачем досягнуто згоду про те, що останній надає допомогу на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1200 грн. щомісячно. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала, зазначила, що також згодна на визначення рзміру аліментів в 1/4 частини доходів про що надала письмову заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав частково, вказував, що згоден на сплату аліментів у частці від заробітку (доходу) - 1/4 частини доходів про що надала письмову заяву. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Третя особа [PERSON] у судове засідання не прибула, раніше надала вказану вище заяву. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом достовірно встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у 2013-2014 роках. [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого 23 липня 2014 року Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №725, яка проживає та перебуває на утриманні матері позивача у справі. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги позивачеві на утримання дитини дочки [PERSON] , [INFO] , не надає. Крім того, відповідач та третя особа мають на утриманні малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що постає з відзиву та пояснень третьої особи, а також підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 лютого 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №69, на утримання якої відповідач сплачує третій особі кошти у розмірі 1200 грн. щомісячно добровільно за домовленістю. За ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.\~182\~Сімейного Кодексу\~України при\~визначенні\~розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч. 1 ст. 183 згаданого Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтями \~8,\~11 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до\~ст. 9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною. Відповідач не надав суду жодних належних і допустимих, безспірних і достовірних доказів про відсутність у нього можливості надавати позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини. Суд, на підставі встановлених фактів, а також враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, відповідача, який працює, не є інвалідом, має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , має можливість надання належної і достатньої матеріальної допомоги позивачеві на утримання малолітньої дитини, недопущення погіршення матеріального становища відповідача та його малолітніх дітей та інших обставин, що мають істотне значення, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Необхідно стягнути [PERSON] на користь [PERSON] кошти (аліменти) на утримання малолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 листопада 2019 року до досягнення дитиною повноліття, а також на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. за ставкою на день подання позову. Крім того, суд враховує, що випадків, передбачених статтею 184 Сімейного Кодексу України щодо зменшення відсотку прожиткового мінімуму для дитини не встановлено. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави згідно ст. 141 ЦПК України. Відповідно ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне \~допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць.

Outcome: partial