Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

06 листопада позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона, є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 вересня 2015 року. В її квартирі, яка належить їй на праві приватної власності за вищевказаною адресою, у 2015 році зареєстрований її син - [PERSON] , [INFO] . ЇЇ син більше чотирьох років, а саме: з вересня 2015 року за місцем реєстрації не проживає, його особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги він не сплачує, участі в утриманні квартири не приймає. Місце перебування відповідача їй не відоме, оскільки він про себе їй нічого не повідомляє і вони взагалі не підтримують ніяких стосунків. У зв`язку з цим вона не має можливості звернутися до сина з проханням, щоб він добровільно знявся з реєстрації місця проживання, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 19 листопада 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку. Клопотань від нього також не надходило. У зв`язку з цим відповідач, крім викликів за вказаною адресою, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковано 19 грудня 2019 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник Марганецької міської ради Дніпропетровської області у судове засіданні не з' явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в наслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Судом встановлено, що позивач, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 вересня 2015 року, є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11 вересня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Ковтюх А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-834 (а.с. 8-9) та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 11.09.2015 року нотаріусом Ковтюх А.В., Марганецької державної нотаріальної контори, номер запису про право власності - 11139409 ( аю.с.10). У квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності за вищевказаною адесою, з 2015 року зареєстрований її син - [PERSON] , [INFO] , який більше чотирьох років, а саме: з вересня 2015 року за місцем своєї реєстрації не проживає, однак значиться в ній зареєстрованим, що підтверджується копією домової книги ( а.с.7) та довідкою про склад сім`ї від 01.11.2019 року за № 1353, виданої Комунальним підприємством «Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м. Марганця (а.с. 11), його особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги він не сплачує, участі в утриманні квартири також не приймає. Як зазначає позивач у позові, що місце перебування її сина, їй не відоме, оскільки вони ніяких стосунків не підтримують. У зв`язку з цим вона не мала можливості звернутися до сина з проханням, щоб він добровільно знявся з реєстрації місця проживання. У зв`язку з реєстрацією в квартирі відповідача, позивач позбавлена можливості вільно та в повному обсязі реалізувати право приватної власності на нерухоме майно, а тому за захистом своїх прав та інтересів вимушена звернутись до суду. Актом від 01.11.2019 року, затвердженого ( Директором КП «Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м. Марганця та підписами сусідів підтверджується, що [PERSON] , значиться зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , однак в ній не проживає з 14.09.2015 року ( а.с.12). Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також і довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 13.11.2019 року ( а.с.15). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником або законом. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримін6альтних справ від 07.02.є2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( ст. 71,72,116,156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, судом встановлено, що відповідач мав можливість користуватися спірним житловим приміщенням, позивачем ніяких перешкод у проживанні відповідача у квартирі не чинилося, майно та речі відповідача у квартирі відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. На підставі викладеного та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнавши відповідача втратившим право на користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю і ці витрати належним чином підтверджені позивачем доданою до матеріалів справи квитанцією ( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved