Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

05.12.2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 04.12.2014 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 13 387.21 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов і правил банк має право проводити договірне списання з відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якій іншій заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи з невиконаних зобов'язань перед банком. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 23.10.2017 р. має заборгованість - 35 006,72 грн., яка складається з наступного: - 12431.29 грн. - заборгованість за кредитом; - 6209.30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 14917.50 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 1448.63 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. В судове засідання представник позивача надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації відповідно до ст.128 ЦПК України, причину неявки суду не повідомив. Таким чином, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 223 ч. 4, ст.280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Відповідно до ст.526 ЦК України «Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства». Відповідно до ст.527 ЦК України: «Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання зобов'язання». Згідно ст.530 ЦК України: «Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)». Відповідно до ст.625 ЦК України: «Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання». Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України: «Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором». Згідно ст.1054 ЦК України: «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти». Матеріалами справи встановлено, що згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 04.12.2014 р., укладеного між ПриватБанком та [PERSON], станом на 23.10.2017 р., загальна сума заборгованості становить 35 006,72 грн., яка складається з наступного: 12431.29 грн. - заборгованість за кредитом; 6209.30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14917.50 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 1448.63 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с.4), з копії анкети-заяви вбачається, що 04.10.2013 р. [PERSON] підписав вказану анкету, чим підтвердив приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.5), 04.12.2014 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.6). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 21.10.2015 р. по справі № 6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, то вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача штрафу, а саме: 1448.63 грн., що зазначений у розрахунку як складова заборгованості, не ґрунтується на законі, а тому не підлягає задоволенню. Таким чином, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню: 12431.29 грн. - заборгованість за кредитом; 6209.30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14917.50 грн. - заборгованість за пенею та комісією; загальною сумою 33 558,09 грн. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial