Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

05 жовтня 2017 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] «Про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини», на обґрунтування якого позивач зазначила, що 31 жовтня 2015 року було зареєстровано шлюб між відповідачем та [PERSON], від якого народився син - [PERSON], [INFO]. На даний час батьки малолітнього [PERSON] знаходяться на лікуванні від мільтирезесцентного туберкульозу, у зв'язку з чим малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 19.12.2016 року за розпорядженням Нововодолазької районної державної адміністрації № 649 позивача було призначено опікуном над малолітнім [PERSON] Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, але отримує пенсію. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менш 50% від прожиткового мінімуму щомісячно до повноліття дитини (а. с. 1 - 2). Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, зареєстровану за вхідним № 3902/17-вх від 08.12.2017 року, з проханням справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі й просить його задовольнити (а. с. 24). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явилась, про місце та час розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, зареєстровану за вхідним № 3901/17-вх від 08.12.2017 року, в якій просила справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі (а. с. 22). Відповідно до частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін по справі свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним надання позивачем та відповідачем особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог та відповідач при їх визнанні, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до свідоцтва про шлюб (серії [NUMBER]), виданого 31.10.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 31.10.2015 року, про що в цей же день складено відповідний актовий запис № 139. Прізвища подружжя після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а. с. 5). Згідно Свідоцтва про народження (серії [NUMBER]), виданого 23.04.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, [PERSON] народився [INFO] року, про що в цей же день складено відповідний актовий запис № 47, та його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). З розпорядження голови Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області № 617 від 30.11.2016 року вбачається, що малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. с. 8). Відповідно до розпорядження голови Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області № 649 від 19.12.2016 року, [PERSON], [INFO], призначено опікуном над [PERSON] у зв'язку з тривалою хворобою батьків, що перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки (а. с. 9). Згідно довідки КЗОЗ «Обласна дитяча інфекційна лікарня» м. Харкова від 27.09.2017 року, [PERSON] перебуває на лікуванні у відділенні з 30.11.2016 року по час надання довідки (а. с. 10). Отже, зазначеними доказами доведено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], перебуває під опікою [PERSON] у зв'язку із тривалою хворобою його матері - [PERSON], що перешкоджає їй виконувати свої батьківські обов'язки. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями). Відповідно до положень частини 1 статті 1 та частини 1 статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов'язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Положеннями частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тотожне за своїм правовим змістом роз'яснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Крім того, суд виходить з того, що зазначений обов'язок також закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь-якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття (стаття 51 Конституції України). У свою чергу, положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27.02.1991 року) передбачають, що дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень частини 2 статті 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України). Норми права, які містяться у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачають, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на положення частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, суд враховує, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (частина 1 статті 191 Сімейного кодексу України). За досліджених обставин суд приходить до висновку, що [PERSON]не виконує по відношенню до своєї малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], батьківські обов'язки, передбачені сімейним законодавством, та ухиляється від належної участі по його утриманню у грошовій чи будь-якій іншій формі. Приймаючи до уваги викладені обставини, з урахуванням стану її здоров'я, сімейного та майнового положення, визнання позову відповідачем, відсутності доказів щодо існування інших дітей та осіб, які мають право на отримання аліментів від відповідача, суд вважає, що аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], необхідно встановити у частковому відношенні, тобто в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) її матері [PERSON] На підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць підлягає негайному виконанню. Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов [PERSON] до [PERSON] «Про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини»повністю, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 214 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 88 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В той же час частина 3 цієї ж норми права обумовлює, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної частини вимог. При цьому приписи частини 1 та 2 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір - це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. На підставі приписів частини 1, абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Із зазначеним позовом [PERSON]звернулась до суду у 2017 році. Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456 - VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України. Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» № 1801-VІІІ від 21.12.2016 року (із змінами та доповненнями) з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 1600 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 640 гривень, виходячи з розрахунку: 1600 гривень х 0,4 = 640,00 гривень. Однак на підставі приписів пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона як позивач у справі про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору. Отже, ухвалюючи рішення та задовольняючи позов [PERSON]повністю, суд доходить й до висновку про те, що з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір у сумі 640,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved