Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

06 січня 2014 року представник ПАТ КБ «Надра» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов було направлено поштою 24.12.2013 року (а.с. 18). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 29 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/624-Н, відповідно до якого останній було надано кредит у розмірі 55 000,00 доларів США в порядку та умовах, визначених договором, зі сплати 9,5% річних з кінцевим терміном повернення 20.11.2026 року. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, позивач надав відповідачу [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 55 000,00 доларів США, в порядку і на умовах визначених договором. В забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору відповідача [PERSON] від 29 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 624/1-Н. Остання в повному обсязі поручилася за виконання [PERSON] її зобов'язань по кредитному договору. Прийняті на себе зобов'язання відповідач [PERSON] не виконує, в установлений кредитним договором строк кредит погашено не було. Станом на 01 серпня 2013 року заборгованість за кредитним договором складає 207 918,24 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 661 890,49 грн., а саме: заборгованість за сумою кредиту - 52601,99 доларів США, що в еквіваленті становить 420477,71 грн.; заборгованість за процентами - 23140,11 доларів США, що в еквіваленті становить 184958,90 грн.; комісія 10803,18 доларів США, що в еквіваленті становить 86349,82 грн.; пеня - 115872,96 доларів США, що в еквіваленті становить 926172,57 грн.; штраф за невиконання зобов'язання - 5500,00 доларів США, що в еквіваленті складає 43961,50 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути солідарно із відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором 207918,24 доларів США, що в еквіваленті становить 1661890,49 грн. та судові витрати по справі у сумі 3441,00 грн. (а.с. 2-3). Представник позивача банку в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтував їх з тих самих підстав, що викладені у позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вважає, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність, оскільки строк виконання кредитного договору та договору поруки не минув. Банком подавалися письмові пояснення, які обґрунтовують тим, що факт укладення кредитного договору та надання банком коштів в повному обсязі відповідно до умов договору, не заперечується відповідачами. Грошові кошти були надані відповідачу у власність, що підтверджується фактом вільного розпорядження ними. Після отримання грошових коштів, відповідач [PERSON] вільно розпорядилася сумою кредиту, шляхом проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 29.11.2006 року та придбавши у власність нерухоме майно, а саме: домоволодіння [ADDRESS]. Після придбання майна у власність, відповідач передала зазначене майно в заставу (іпотеку) ПАТ КБ «Надра» на підставі договору іпотеки № 624/1-Н від 29.11.2006 року (а.с. 65-67). Також надали письмові заперечення на покази відповідачів у якості свідків, які обґрунтовують тим, що [PERSON] підтвердила, що вона, отримавши претензію від ПАТ КБ «Надра», визнала борг, зазначивши при цьому, що борг визнала частково, однак жодних доказів та обґрунтованих пояснень, чому борг визнавався частково не надала. Вона вчиняла дії, що підтверджують визнання боргу, а саме: оплатила частину заборгованості у розмірі 680,00 доларів США, зверталась до ПАТ КБ «Надра», разом із потенційним покупцем, для реалізації предмета застави, зверталась до банку шляхом направлення заяв та особисто приходячи до відділення, підтвердила, що вчиняла ці дії взимку 2012 року. Таким чином, навіть враховуючи те, що [PERSON] 22.03.2010 року отримала претензію, строк позовної давності не є пропущеним, оскільки відповідач неодноразово вчиняла дії до 2012 року, що свідчать про визнання нею боргу. Отже строк позовної давності має починатися з початку 2012 року. Крім того, відповідач [PERSON] підтвердила, що особисто підписала договір поруки, ознайомилася з умовами договору поруки. Таким чином, вважають, що надана представником відповідача претензія про погашення заборгованості, яка направлена [PERSON] по [ADDRESS] не може вважатись повідомленням кредитора до поручителя, поданим належним чином (а.с. 75-77). Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили суд у задоволенні вимог банку відмовити у повному обсязі, пояснили, що строк позовної давності пропущено, оскільки претензія надсилалася ще у 2010 році. Надали до суду заперечення проти позову, які обґрунтовують тим, що 22.03.2010 року відповідач [PERSON] отримала претензію, за умовами якої банк вимагав достроково, протягом 30 днів з дня отримання повідомлення, повернути всю заборгованість за кредитом. Крім того, така претензія передбачала задоволення банком вимоги відповідача щодо розірвання кредитного договору за згодою сторін. У зв'язку з тим, що 22.03.2010 року [PERSON] одержала претензію від банку, а також тим, що строк починається з наступного дня 23.10.2010 року, днем настання строку виконання основного зобов'язання в повному обсязі вважається 21.04.2010 р., тому останній строк звернення до суду у банку був 22.04.2013р. Також зазначають, що договір не містить умови про надання грошових коштів у власність відповідача, тому такий кредитний договір взагалі є неукладеним, адже умова в письмовій формі відсутня в умовах письмової форми договору. (а.с. 46-48). Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили суд у задоволенні вимог банку відмовити у повному обсязі, пояснили, що строк позовної давності пропущено, оскільки претензія [PERSON] як поручителю надсилалася у 2010 році. У 2010 році відповідачу [PERSON] надійшла відповідь, що банк надає згоду на розірвання договору і було зазначено про необхідність погашення боргу протягом 30 днів. Тому припинення договору було за домовленістю сторін. Відповідач [PERSON] підтвердила, що отримала кошти у користування, тому хотіла реалізувати іпотечний договір, а не кредитний. Також надали до суду заперечення проти позову, які обґрунтовують тим, що не заперечуються відповідачем обставини щодо: укладення кредитного договору, одержання грошових коштів, укладення договору поруки. Але заперечується обставини наявності саме такої заборгованості станом на 01.08.2013 року, оскільки позивачем не надано відповідних доказів. Також вважають, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду для стягнення заборгованості з поручителя. Відсутні докази, які підтверджують обставини передачі банком відповідачу [PERSON] грошових коштів у власність. Отже, 22.03.2010 року на адресу відповідача [PERSON] рекомендованим листом з повідомленням про вручення банком була направлена претензія про погашення заборгованості, банк вимагав протягом трьох банківських днів з дня отримання повідомлення, погасити в повному обсязі загальну заборгованість. Відповідач [PERSON] отримала претензію 22.03.2010 року, з умов якої банк вимагав дострокового, протягом 30 днів з дня отримання повідомлення, повернення всієї заборгованісті за кредитом. 22.03.2010 року вона отримала претензію, тобто починаючи з 23.03.2010 року, днем настання строку виконання основного зобов'язання в повному обсязі (достроково) вважається 21.04.2010 року, а отже з 22.04.2010р. по 22.10.2010р. позивач мав право звернутися до суду з вимогами про стягнення заборгованості з поручителя. Виходячи з того, що строк звернення до суду позивачем пропущено, порука є припиненою і у позовних вимогах до відповідача [PERSON] просять відмовити (а.с. 38-43). Допитана в судовому засіданні як свідок відповідач [PERSON] дала покази, що вона дійсно брала грошові кошти в банку за цим кредитним договором, повертала їх до настання фінансової кризи. У 2010 році особисто одержала у відділенні «НадраБанку» претензію про необхідність повернути всю суму заборгованості, після чого сплатила близько 680 доларів США одним платежем, більше жодних сум не вносила. Також намагалася врегулювати це питання з банком: влітку 2012 року самостійно знайшла покупця на будинок, який у іпотеці банку, приходила до відділення банку на вул. Сєрова, проте банк на уступки не пішов. З цього приводу жодних документів не складалося. Допитана в судовому засіданні як свідок відповідач [PERSON] дала покази, що у 2006 році дійсно підписувала договір поруки перед «Надра Банком» за зобов'язанням [PERSON] У 2010 році поштою отримала претензію від банку з вимогою повністю виконати зобов'язання за [PERSON], хоча воно було направлено за іншою адресою, банк знав дійсну адресу її проживання на той час. Жодних платежів не здійснювала, інших дій з приводу спірних зобов'язань ніколи не вчиняла, і на теперішній час не має змоги сплачувати за кредитним договором. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, допитавши відповідачів у якості свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити частково з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори й інші правочини. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Вказані вимоги закону відповідачем [PERSON] не виконуються. Зважаючи на те, що відповідач неналежно виконує свої обов'язки за кредитним договором, що полягає у фактичному припиненні сплати за нею, суд вважає правильним звернення до суду з позовом про дострокове стягнення кредитних коштів. Судом встановлено, що 29 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/624-Н, відповідно до якого останній було надано кредит у розмірі 55 000,00 доларів США для придбання домоволодіння в порядку і на умовах, визначених договором (а.с. 4-5). Відповідно до п. 1.3.1. кредитного договору, відповідач [PERSON] зобов'язалася сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 9,5% річних. [PERSON] зобов'язалася повернути кредит банку через 240 місяців, тобто до 20.11.2026 року, що відображено в п. 1.4., п. 3.3.4. кредитного договору. Змістом п. 3.3.2 договору визначено, що мінімальний необхідний щомісячний платіж складає 677,51 доларів США. Пунктом 5.1 цього договору встановлено, що у разі прострочення строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, [PERSON] сплачує Банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Крім того, відповідно до п. 8.3 договору, усі додатки, зміни та доповнення до цього Договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженимина те представниками Сторін, з обов'язковим посиланням на цей Договір. 29 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», назва якого змінена на Публічне акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки № 624/1-Н, за умовами якого остання в повному обсязі всім своїм майном поручилася перед ВАТ КБ «Надра» за виконання [PERSON] зобов'язань по договору № 8/2006/840-К/624-Н від 29 листопада 2006 року (а.с.8-9). Відповідно до заяви про видачу готівки № 280 від 29.11.2006 року [PERSON] одержала грошові кошти за кредитом суму у розмірі 55000,00 доларів США еквівалент у гривнях 277750,00 грн. (а.с. 6). В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідачі у судовому засіданні та в своїх письмових поясненнях не заперечують обставини щодо: укладення кредитного договору, одержання грошових коштів, укладення договору поруки. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 8/2006/840-К/624-Н від 29 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] вбачається, що станом на 01.08.2013р. у останньої нарахована заборгованість за кредитним договором складає 207 918,24 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 661 890,49 грн., а саме: заборгованість за сумою кредиту - 52601,99 доларів США, що в еквіваленті становить 420477,71 грн.; заборгованість за процентами - 23140,11 доларів США, що в еквіваленті становить 184958,90 грн.; комісія 10803,18 доларів США, що в еквіваленті становить 86349,82 грн.; пеня - 115872,96 доларів США, що в еквіваленті становить 926172,57 грн.; штраф за невиконання зобов'язання - 5500,00 доларів США, що в еквіваленті складає 43961,50 грн. (а.с. 7). Згідно претензії від 22.03.2010 року вих. 57 відповідач [PERSON] отримала претензію, за умовами якої банк вимагав достроково, протягом 30 днів з дня отримання повідомлення, повернути всю заборгованість за кредитом. (а.с. 46). Згідно претензії від 22.03.2010 року вих. 59 відповідачу [PERSON] рекомендованим повідомленням банком була направлена претензія про погашення заборгованості, банк вимагав протягом трьох банківських днів з дня отримання повідомлення, погасити в повному обсязі загальну заборгованість за кредитним договором № 8/2006/840-К/626-Н від 29 листопада 2006 року (а.с.44-45). Солідарне виконання зобов'язання передбачено ст.ст. 541, 543 ЦК України, в розумінні яких [PERSON] та [PERSON] можуть бути боржниками перед позивачем відповідно до кредитного договору та договорів поруки. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до договору, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. Але у задоволенні позовних вимог до поручителя - відповідача [PERSON] слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу [PERSON] та [PERSON] позивачем направлялася претензія 22.03.2010 року, виходячи з умов претензії, строк звернення до суду з вимогою до поручителя позивачем пропущено, порука є припиненою. Проте відповідач - позичальник [PERSON] повинна виконати свої зобов'язання в силу того, що договір не припинив своєї дії. Доводи представника про те, що у претензії зазначено про розірвання кредитного договору і його слід вважати таким на теперішній час, суд не бере до уваги, оскільки відповідно до п. 8.3 договору усі додатки, зміни та доповнення до цього Договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками Сторін, чого не відбулося. Разом з тим, позивач зокрема просить суд стягнути солідарно із відповідачів 5500,00 доларів США в якості штрафів, заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені. Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч.1 ст. 61 Конституції України. У зв'язку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають. Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У зв'язку з такими обставинами, позовні вимоги позивача є обґрунтованими в частині стягнення суми кредиту, відсотків, комісії але зважаючи на розмір заборговпаності по самому кредиту - 52601,99 доларів США, заборгованості за відсотками - 23140,11 доларів США, комісії 10803,18 доларів США суд вважає, що неустойку, яка складається із пені в розмірі, нарахованому банком - 115872,96 доларів США, враховуючи, що вона значно перевищує розмір збитків, слід зменшити до 50 000,00 доларів США. Виходячи із офіційного курсу Національного Банку України на день постановлення рішення 11,662983 гривні за один долар США, еквівалент суми до стягнення в національній валюті України складатиме 52601,99 + 23140,11 + 10803,18 + 50000,00 = 136545,28 (доларів США); 136545,28 (дол. США) Х 11,662983 (курс НБУ) = 1592525,28 коп. Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3441,00 грн.

Outcome: partial