Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

06.08.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Волинського обласного управління Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», [PERSON], з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] про відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.05.2016 року о 08 год. 20 хв. на автодорозі Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече 98 км+250м, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням громадянки [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням громадянина [PERSON]. Про подію вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, у відповідності до вимог 33.1.4. Закону, [PERSON] та [PERSON] своєчасно повідомили ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». 29.06.2016 року позивачка на адресу судового експерта-автотоварознавця [PERSON] направила заяву з проханням провести дослідження автомобіля Audi A6, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та визначити, яка вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу і сума матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля Audi A6, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. На підставі поданої заяви, судовим експертом-товарознавцем, [PERSON], було складено висновок експертного дослідження від 04.07.2016 року за № 817, яким визначено, що вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Audi A6, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП, складає 64037,80 (шістдесят чотири тисячі тридцять сім грн. 80 коп.) гривень, які повинні бути стягненні солідарно з відповідачів по справі. Постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27.03.2018 року по справі № 157/3209/17 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, проте відповідач [PERSON] по сьогоднішній день відмовляється відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, мотивуючи таку відмову тим, що його цивільно-правову відповідальність застраховано. 12.04.2018 року позивач звернулася до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із письмовою заявою про страхове відшкодування з усім необхідним переліком документів, що є підставою для проведення виплат. Разом з тим, листами від 16.04.2018 року за № 84 та від 14.06.2018 року за № 2091/18 відповідач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» фактично відмовив позивачці у здійсненні страхового відшкодування з причин недотримання вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України № 1961-IV). За вказаних обставин, позивач просила суд стягнути солідарно з відповідачівматеріальні збитки завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 64037,80 (шістдесят чотири тисячі тридцять сім грн. 80 коп.) гривень. Ухвалою судді від 17 вересня 2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, третіх осіб і відкрито провадження у справі. Одночасно, відповідачам було надано строк для подачі відзиву на позовну заяву, а третій особі строк на подачу пояснень. 11.10 2018 року представником відповідача Волинського обласного управління Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» подано відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Відповідач [PERSON] та третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON], не скористалися своїми правами щодо подачі відзиву та письмових пояснень щодо позову. Крім того, позивачка не скористалася своїм правом на подачу відповіді на відзив, що поданий відповідачем Волинське обласне управління ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». 02.10.2018 року у зв'язку із звільненням у відставку головуючого у даній справі [PERSON] було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи іншому судді - Восковській О.А. Ухвалою від 04.10.2018 року головуючою-суддею [PERSON] вищевказану справу було прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду на 19.10.2018 року. Згідно довідки секретаря судового засідання від 19.10.2018 року судовий розгляд даної справи у вказаний день та час не відбувся у зв'язку із зайнятістю головуючої в іншому (кримінальному) провадженні і було призначено розгляд справи повторно на 04.12.2018 року. Ухвалою суду від 04.12.2018 року судове засідання по даній справі було відкладено на 14.30 годину 16 січня 2019 року, - за клопотанням сторони позивача. У судове засідання 16.01.2019 року позивачка та її представник не з'явилися, подали суду заяву, в які просять справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Таким чином, у зв'язку з ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Представник відповідача Волинського обласного управління Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, попередньо клопотав про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги не визнавав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON] у судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши наявні по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав та мотивів. Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом установлено, що 15.05.2016 року о 08 год. 20 хв. на автодорозі Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече 98 км+250м, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням позивачки [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON]. Постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27.03.2018 року по справі № 157/3209/17 у даній дорожньо-транспортній пригоді було визнано винним відповідача [PERSON] та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як убачається з матеріалів цивільної справи, доводи позивачки про те, що про подію дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.05.2016 року о 08 год. 20 хв. на автодорозі Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече 98 км+250м, у відповідності до вимог 33.1.4. Закону, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] своєчасно повідомили відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» такі доводи не підтверджуються жодними письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи. Разом з тим, судом встановлено, що саме 12.04.2018 року позивачка, [PERSON], звернулася до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою (№ 024) про страхове відшкодування. Згідно листа від 16.04.2018 року за № 84 відповідач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» повідомило позивачку, що у відповідності до вимог ст. 34.2. та ст. 33.3. їй необхідно надати для огляду транспортний засіб AUDI A6, який зазнав пошкоджень в результаті ДТП, яке відбулося 15.04.2016 року. Крім того, листом від 14.06.2018 року за № 2091/18 відповідач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» повідомила позивачку, що оскільки остання не є власником пошкодженого транспортного засобу, а до заяви не було надано документу, який посвідчує її право отримувати страхове відшкодування, у відповідності до вимог Законом України № 1961-IV, відповідач прийме рішення про здійснення чи відмову у здійсненні страхового відшкодування після отримання усіх належних документів, передбачених статтею 35 Закону України № 1961-IV, зокрема - довіреності виданої третьою особою, [PERSON], якою передбачено право позивачки на отримання страхового відшкодування. Суд погоджується з доводами представника відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», викладеними у відзиві на позовну заяву від 05.10.2018 р. № 3214/17 про відсутність у відповідача правових підстав для виплати стахового відшкодування з огляду на наступне. У відповідності до п. 33.1.4. ч. 33.1. ст. 33 Закону України № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно ч. 34.2. ст. 32 Закону України № 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до ч. 34.3 ст. 34 Закону України № 1961-IV, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Позивачкою та власником пошкодженого транспортного засобу не виконано вимог ст. 33 Закону України № 1961-IV, не надіслано ПрАТ «УПСК» повідомлення про ДТП, в строки визначені положеннями Закону України № 1961-IV та позбавлено права на визначення причин настання стархового випадку та розміру збитків. Відповідача ВОУ ПрАТ «УПСК» не повідомлено про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, всупереч вимогам п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092. Крім того, відповідно до п. 37.1.4. ч. 37.1. ст. 37 Закону України № 1961-IV неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди - є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Дорожньо-транспорта пригода за участі позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON], сталася 15.05.2016 року, тоді як із повідомленням про дану дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про страхове відшкодування позивачка [PERSON] звернулася до відповідача ВОУ ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» лише 12.04.2018 року. Позивачка не скористалася своїм правом на отримання страхового відшкодування та не звернулася до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в передбачений законом строк - 1 рік з дати дорожньо-транспортної пригоди для отримання страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] про відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в частині вимог до відповідача Волинське обласне управління Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до задоволення не підлягають. Разом з тим, суд вбачає підстави до задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] в частині вимог до відповідача [PERSON] з огляду на наступне. Відповідно до п. 33.1.4. ч. 33.1. ст. 33 Закону України № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Проте, матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували, що відповідач [PERSON] звертався, у відповідності до вимог п. 33.1.4. ст. 33 Закону України № 1961-IV до власного страховика - відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з письмовим повідомленням про про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. У відповідності до положень ч. 37.1. ст. 37 Закону України № 1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 1) навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 2) вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 3) невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 4) неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] не виконала своїх обов'язків щодо своєчасного повідомлення відповідача ВОУ ПрАТ «УПСК» про дорожньо-транспорту пригоду, що призвело до неможливості страховика встановити її причини та обставини, визначити розмір заподіяної шкоди. Крім того, позивачка [PERSON] із заявою про стархове відшкодування звернулася до відповідача ВОУ ПрАТ «УПСК» з порушенням встановленого Законом однорічного строку звернення з відповідною вимогою. Таким чином, у відповідача ВОУ ПрАТ «УПСК» не виникло обов'язку з виплати страхового відшкодування позивачці [PERSON], а отже відшкодування завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків має відбутися безпосередньо за рахунок особи заподіювача такої шкоди, тобто за рахунок відповідача [PERSON] Аналогічний правовий висновок зроблений у поставнові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у праві № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18), у пункті 72 якої зазначено: «Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування». Згідно статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Висновком експертного дослідження від 04.07.2016 року за № 817, складеного судовим експертом-товарознавцем [PERSON] встановлено, що вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Audi A6, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП, складає 64037,80 (шістдесят чотири тисячі тридцять сім грн. 80 коп.) гривень. Згідно квитанції №62 від 30.07.2018 року вбачається, що позивачем було сплачено при подачі позовної заяви до суду судовий збір в розмірі 704,80 гривень. Судовий збір відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial