overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

05 грудня 2016 року позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В позові вона зазначила, що 17.12.2010 року вона з [PERSON] зареєструвала шлюб у Новодолиньскій сільській раді Овідіопольського районну Одеської області, актовий запис №09. Від цього шлюбу народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Посилаючись на те, що у позивачки та відповідача різні погляди на подружнє життя, на цьому ґрунті виникають постійні сварки, а також на те, що на теперішній час вони разом не проживають, позивачка просила шлюб розірвати, дитину залишити їй на виховання. Позивачка у судове засідання не з'явилась, однак надала заяву, у якій позов підтримала, просила суд розглянути справу у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, у якій позов визнав, просив суд розглянути справу у його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 17.12.2010 року [PERSON] з [PERSON] зареєстрували шлюб у Новодолиньскій сільській раді Овідіопольського районну Одеської області, актовий запис №09. У сторін від спільного життя є син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. За час спільного проживання позивачка з відповідачем не зійшлися характерами, різні погляди на шлюбне життя. Сторони сумісне життя припинили, помиритись намірів не мають. З таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася повністю і зберегти її не можливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

05 грудня 2016 р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що перебувала в фактичних шлюбних стосунках з відповідачем. В період цих стосунків, а саме, 26 січня 2003 року народилася дитина - син [PERSON]. Позивач вказала, що на цей час проживають окремо з відповідачем, який ухиляється від батьківських обовязків щодо утримання дитини. Просила суд постановити рішення, за яким стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі ? частки щомісячно до її повноліття. Позивач у судове засідання не зявилася, але надіслала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути без її участі. Відповідач будучи своєчасно та неодноразово повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання двічі, 19.12.2016 р. і 27.01.2017 р. без поважних причин не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Положенням частини 3 статті 181 СК України визначено, що кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Під час спільного життя, а саме, 26 січня 2003 року народилася дитина, син [PERSON], батьком якого є відповідач, який цього не оспорює. Судом зясовано, що на даний час сторони проживають окремо. Відповідач [PERSON] має задовільний стан здоровя та є працездатним, інші аліментні платежі не сплачує, але й дитину на власні кошти не утримує. Наведене свідчить про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідно з вимогами ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 05 грудня 2016 року і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягають обовязковому негайному стягненню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

05 грудня 2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину майна набутого під час шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 1999 року по 2015 рік перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу придбали житловий будинок, розташований за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Нова Збурївка, вул. Декабристів, 4. Будинок зареєстровано за відповідачем. Рішенням суду від 24.07.2015 шлюб між сторонами розірвано. З посиланням на ст.ст. 60, 70 СК України, ст.357 ЦК України позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 1999 року сторони зареєстрували шлюб. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 липня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). За час спільного проживання сторони придбали житловий будинок, розташований за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Нова Збурївка, вул. Декабристів, 4 (а.с. 7, 8). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Нова Збурївка, вул. Декабристів, 4, так як жодна із сторін не заперечувала проти цього.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

05 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в позовній заяві посилався на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2014 року. Причиною розпаду сімї вказав несхвальне ставлення відповідача до проходження позивачем військової служби в зоні проведення АТО та неможливість подальшого спільного проживання і збереження шлюбу. Шлюбні відносини припинені з лютого 2017 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду подав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 3). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, у відповідност і до ч. 8 ст. 128 ЦПК України про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.18, 26, 36-37). Враховуючи згоду позивача суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони 06 вересня 2014 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 301 (а.с.4, 43). Від даного шлюбу подружжя дітей не має. На даний час сімя фактично розпалася, сторони проживають за різними адресами, шлюбні відносини припинені з лютого 2017 року. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, тому суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу. В звязку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

05 грудня 2017 року [PERSON] звернувся з позовною заявою\~ до [PERSON] Вказував, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2010 року. Від шлюбу подружжя дітей не має. Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб. Від позивача\~ надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. \~Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2010 року. Подружжя від шлюбу дітей не має. Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

05 грудня 2017 року [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] Вказував, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2014 року, подружжя має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2014 року. Подружжя має малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Дитина, за домовленістю сторін, залишається проживати разом з матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

05 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 04 березня 2006 року, актовий запис № 351. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі зареєстрували шлюб 04.03.2006 року, актовий запис № 351, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини припинили своє існування з 2015 року, спільне господарство не ведеться. Примирення між ними не можливе. Ухвалою суду від 09 січня 2018 року надано сторонам строк в два місяці для примирення. Позивач в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Додатково зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився. Про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка. Причини неявки суду невідомі. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у відсутність відповідача за наявними доказами у справі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного: Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 04 березня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 351 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с. 4, 5). Суд, приймаючи до уваги обставини життя подружжя, прийшов до висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаємопорозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинили своє існування, і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям не відбулося і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення у даній справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

05 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що з березня 2008 року вона проживала із відповідачем у громадському шлюбі, від якого мають дітей [PERSON], 2009 року народження та [PERSON], 2015 року народження. В теперішній час сторони однією сім'єю не проживають, відповідач не надає матеріальну допомогу на її утримання, що ставить її у скрутне матеріальне становище, адже вона не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивачка в ході розгляду справи уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу, справу розглянути за її відсутності. Відповідач до судового засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 17.07.2015 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №515. Згідно довідки КСН «сел.Волонтерівка» №107, виданої 22.11.2017 року [PERSON] проживає в [ADDRESS]. Згідно ч.ч.2, 3 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами, та підлягають задоволенню, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини щомісячно з усіх видів його доходів до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені, а її при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, то у порядку передбаченому ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 640грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

05 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що з березня 2008 року вона проживала із відповідачем у громадському шлюбі, від якого мають дітей Артема, [INFO] та [PERSON], [INFO]. В теперішній час сторони однією сімєю не проживають, відповідач не надає матеріальну допомогу на її утримання, що ставить її у скрутне матеріальне становище, адже вона не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивачка в ході розгляду справи уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу, справу розглянути за її відсутності. Відповідач до судового засідання не зявився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 17.07.2015 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №515. Згідно довідки КСН «сел.Волонтерівка» №107, виданої 22.11.2017 року [PERSON] проживає в [INFO]. Згідно ч.ч.2, 3 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами, та підлягають задоволенню, у звязку з чим з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини щомісячно з усіх видів його доходів до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції позивачка сплатила судовий збір в розмірі 640грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

05 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19 червня 1998 року Підсереднянською сільською радою Великобурлуцького району Харківській області, актовий запис №04. На обґрунтування позову вказала, що на даний час між нею та відповідачем існує повна психологічна несумісність, відносини між ними зійшли нанівець, вони неодноразово намагалися відродити їхні стосунки та розпочати спочатку, однак їм це не вдалося. На думку [PERSON], примирення між нею та відповідачем вже не можливе, збереження сім'ї суперечить їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Позивач зазначила, що за спільною домовленістю сторін дитину вони спільно утримують. Спору щодо поділу майна між сторонами немає. У підготовчому судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і просила суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу без надання строку на примирення. Відповідач позов визнав, про що подав письмову заяву, і також просив не надавати строк на примирення. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову, судом досліджено такі докази. Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] сторони зареєстрували шлюб 19 червня 1998 року у виконавчому комітеті Підсереднянської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис №04 (а.с.7). Від шлюбу у подружжя є неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Сторони заявили, що шлюбно-сімейні відносини між ними припинені близько шести місяців тому, спільного господарства вони не ведуть та не мають наміру зберегти сім'ю. На підставі зазначеного суд дійшов висновку про можливість ухвалити згідно зі ст. 112 СК України рішення про задоволення позову, оскільки таке рішення не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved