Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

07.08.2013 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 10 000 грн. 00 коп., що підтверджується відповідною розпискою та зобовязувалась їх повернути до 20 грудня 2013 року з виплатою процентів в кінці строку. В зазначений строк [PERSON] не виконала свої грошові зобовязання перед [PERSON] у звязку з чим, останній звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення суми боргу. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2014 року позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з відповідача заборгованість за договором позики та судові витрати по справі, а всього 10 243 грн. 60 коп. Однак, незважаючи на повернуту суму основного боргу, питання про відшкодування відсотків за користування коштами вирішене так і не було, а тому позивач просив стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3% річних та процентів за весь час прострочення у сумі 18 037 грн. 14 коп. та 551 грн. 20 коп. судового збору. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву, в якій зменшив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача 3% річних від суми боргу, інфляційні витрати в розмірі 8893 грн. 85 коп., а всього 9593 грн. 85 коп. та розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому згідно ст. ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі було встановлено, що 07.08.2013 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 10 000 грн. 00 коп., що підтверджується відповідною розпискою та зобовязувалась їх повернути до 20 грудня 2013 року з виплатою процентів в кінці строку. В зазначений строк [PERSON] не виконала свої грошові зобовязання перед [PERSON] у звязку з чим, останній звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення суми боргу і Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2014 року позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з відповідача заборгованість за договором позики та судові витрати по справі, а всього 10 243 грн. 60 коп. На підставі виконавчого листа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 25 червня 2014 року по справі № 357/3079/14-ц, повну суму заборгованості [PERSON] сплатила лише 20 травня 2016 року, про що свідчить заява на видачу готівки № 75526326 на суму 9 150 грн. 00 коп. До цього відповідачем 04.04.2015 року було погашено частину боргу у сумі 990 грн. 00коп. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а також, якщо він прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання та три відсотки річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами (п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобовязання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства ,а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У розумінні положень ст. 625 ЦК України інфляційні витрати та 3% річних складаються тільки із суми боргу, а не від загальної суми, що стягнута судом при попередньому розгляді справи, тому при розрахунку інфляційних витрат та 3% річних враховуються лише грошові зобовязанні за договором позики. Таким чином, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за прострочення грошового зобовязання за договором позики 3% річних та інфляційні витрати на загальну суму 9593 грн. 85 коп., а також на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved