Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

05.05.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 24.05.2018 року уточнив (т.1, а.с. 125) та просить: - поновити йому строк звернення до суду із позовом про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки № [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:046:0080, який укладено між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І. 19 листопада 2011 року, зареєстровано в реєстрі за №5213; - визнати договір купівлі-продажу садового будинку, що знаходиться на земельній ділянці № [ADDRESS], укладеного 07.10.2011р. між [PERSON] та [PERSON] нікчемним; - визнати недійсним договір дарування земельної ділянки № [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:046:0080, який укладено між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І. 19 листопада 2011 року, зареєстровано в реєстрі за №5213; - визнати, що за [PERSON] , який помер [INFO] , значиться 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на садовий будинок з усіма приналежними до нього будівлями і спорудами, що знаходиться на земельній ділянці № [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:046:0080; - визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину садового будинку з усіма приналежними до нього будівлями і спорудами, що знаходиться на земельній ділянці № [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:046:0080; - визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину земельної ділянки № [ADDRESS], кадастровий номер 5110600000:01:046:0080; - витребувати з володіння [PERSON] садовий будинок з усіма приналежними до нього будівлями і спорудами та земельної ділянки № [ADDRESS] . Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебуваючи у шлюбі, укладеному 16.04.1966 року, з 1979 користуються земельною ділянкою № [ADDRESS] . В період часу з 1982 року по 1989 рік на вказаній земельній ділянці подружжям збудовано двоповерховий садовий будиночок загальною площею 46,3 кв.м.. 2006 року [PERSON] отримано державний акт на вищевказану земельну ділянку. [INFO] [PERSON] помер. Згідно заповіту від 15.11.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., [PERSON] заповів житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] - 3/5 частки, [PERSON] - 2/5 частки. Позивач, спадкоємець першої черги, бажаючи прийняти спадщину звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину. Письмовою відповіддю нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що відсутня будинкова книга і неможливо встановити місце відкриття та факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями померлого, а також відсутній правовстановлюючий документ на садовий будинок з надвірними спорудами, що розташований на земельній ділянці [ADDRESS] . У зв`язку з вищевикладеним позивачем було подано до суду позовну заяву про визнання права власності на спадкове майно. Під час розгляду справи він дізнався, що [PERSON] було відчужено вищевказаний садовий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований. Відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення прав на садовий будинок, слідує, що спірний будинок являється спільною сумісною власністю подружжя. Зважаючи на те, що позивач являється в порядку спадкування співвласником садового будинку нотаріусом неправомірно посвідчено договір дарування земельної ділянки з розташованими на ній будівлями. Укладенню спірного договору дарування земельної ділянки передувала домовленість між відповідачами про відчуження садового будинку, що розташований на вищевказаній земельній ділянці, про що свідчить видана [PERSON] розписка від 07.10.2011 року. Таким чином, відповідачами порушено вимоги цивільного законодавства щодо укладення угод відносно нерухомого майна. Нотаріус посвідчуюючи договір дарування мав звернути увагу на те, що на вказаній земельній ділянці розташований садовий будинок та відмовити в посвідченні договору дарування. Таким чином, договір купівлі-продажу садового будинку, що знаходиться на земельній ділянці № [ADDRESS], укладений 07.10.2011р. між [PERSON] та [PERSON] є нікчемним та договір дарування земельної ділянки № [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:046:0080, який укладено між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І. 19 листопада 2011 року, зареєстровано в реєстрі за №5213 порушують права позивача та позбавляють його можливості користуватися майно, на часку якого він претендує, як спадкоємець першої черги після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги від 23.05.2017 року в повному обсязі та просили позов задовольнити. Крім того, позивач пояснив, що про існування оспорюваного договору дарування йому стало відомо лише в кінці 2014 року із заперечень представника співвідповідача по справі № 2-2317/11 до яких була долучена копія договору дарування від 19.11.2011 року, тому він пропустив з поважних причин строк звернення до суду із позовом та просив поновити цей строк. Також пояснив, що нотаріус не перевіривши наявність нерухомого майна на земельній ділянці та не визначивши коло спадкоємців, посвідчила договір дарування вищевказаної земельної ділянки, чим порушила права спадкоємців. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Пояснила, що допустимих доказів укладення договору купівлі-продажу спірного садового будинку не надано, оригінал розписки від 07.10.2011 року відсутній і не є доказом укладання договору-купівлі продажу садового будинку. Крім того, земельна ділянка не являється спільною сумісною власністю подружжя, а тому не входить до складу спадкового майна. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву від 16.10.2018 року, згідно якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, 11.02.2019 року представником відповідача до суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимова Т.І. в судове засідання не з`явилась, надала до суду пояснення по суті справи, згідно яких пояснила, що на час посвідчення нею спірного договору дарування земельної ділянки відсутня інформація щодо заборони відчуження вказаного майна. На земельній ділянці згідно з планом меж земельної ділянки вказані споруди. Будівлі і споруди на земельній ділянці, наданій для ведення садівництва, згідно з законодавством України не відносяться до житлового фонду і на той момент їх реєстрація була не обов`язковою. Крім того, справу просить розглянути за її відсутності. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, підтримала правову позицію представника відповідача [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 07.02.1967 року Одеським міським відділом ЗАГС, батьками [PERSON] , [INFO] , значаться [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30.12.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] (т.1, а.с. 8). Згідно довідки №2 від 06.09.2004 року [PERSON] є членом товариства садоводів №11 з 21 березня 1979 року і їй виділена земельна ділянка площею 6 соток (т.1, а.с. 159). Рішенням Ізмаїльської міської ради від 21 липня 2006 року №113-У земельна ділянка № 151 в садовому товаристві № 11 площею 0,0542 га передано [PERSON] безоплатно в приватну власність (т. 1, а.с. 157). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №109521 від 08.06.2007 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0542 га, розташована в садівничому товаристві [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: ведення садівництва. Кадастровий номер земельної ділянки: 5110600000:01:046:0080 (т.1, а.с. 10). Відповідно до договору дарування земельної ділянки №5213 від 19.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., [PERSON] подарувала, а [PERSON] приняла у дарунок земельну ділянку № [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:046:0080 (т.1, а.с. 20). Згідно технічного паспорта на садовий (дачний) житловий будинок, розташований на земельній ділянці [ADDRESS] , виготовлений в липні 2012 року (т.1, а.с.15), площа садового будинку складає 46,3 кв.м., складається з приміщень: перший поверх - приміщення №1 площею 1,9 кв.м , приміщення № 2 площею 4,6 кв . м., приміщення №3 площею 9,8 кв. м , приміщення №4 площею кв .м. ; другий поверх - приміщення №5 площею 3,2 кв.м., приміщення №6 площею 18,7 кв.м., приміщення №7 площею 4,6 кв.м.; сарай, навіс (т.1, а.с. 15). Згідно копії розписки складеної 07.10.2011 року [PERSON] , остання отримала авансовий платіж розміром 8000 (вісім тисяч) гривень від [PERSON] , в рахунок вартості садового будинку, який знаходиться на земельній ділянці [ADDRESS] . Оригінал вказаної розписки суду не надано (т.2, а.с. 63). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 13.02.2017 року (справа № 2-2317/11, провадження № 2/500/390/17) за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 35/60 частин об`єкта будівництва та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 15/60 частин об`єкту будівництва та за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 38/72 частини будівельних матеріалів та конструкцій, частки земельної ділянки було визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частин будівельних матеріалів, конструктивних елементів і обладнання об`єкта незавершеного будівництва (жилого будинку з надвірними спорудами) розташованого в [ADDRESS] , а також визнати право забудовника на даний об`єкт. Визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частини земельної ділянки в [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини спадкового майна, а саме будівельних матеріалів, конструктивних елементів і обладнання об`єкта незавершеного будівництва (жилого будинку з надвірними спорудами) розташованого в [ADDRESS] , а також, визнати право забудовника на даний об`єкт. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини земельної ділянки при вказаному житловому будинку. Визнано за [PERSON] у порядку спадщини після померлого [PERSON] усі повноваження забудовника на 1/3 частин, всіх будівельних матеріалів та конструкційних елементів у недобудовані й споруді [ADDRESS] , , а також визнати право забудовника на даний об`єкт. Визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частин земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] . В задоволені позову [PERSON] на 1/72 частину всіх будівельних матеріалів та конструкційних елементів у недобудовані споруді [ADDRESS] , та частину земельної ділянки - відмовлено. В задоволені решти частини основного та зустрічних позовів - відмовлено (т.1, а.с. 32). Постановою апеляційного суду Одеської області від 25.01.2018 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 13.02.2017 року змінено й ухвалено нове рішення (т.1., а.с. 56). Позивач в позовній просить поновити йому строк звернення до суду із позовом про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки № [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:046:0080, який укладено між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І. 19 листопада 2011 року, зареєстровано в реєстрі за №5213, мотивуючи тим, що йому стало відомо про існування оскаржуваного договору дарування лише наприкінці 2014 року, під час розгляду цивільної справи №2-2317/11 (провадження №2/500/390/17). Згідно до ст. 256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З наявних в матеріалах справи доказів, а саме: копії доповнень до заперечень від 15.12.2014 року на доповнення до зустрічного позову [PERSON] від 03.10.2014 року (т. 2, а.с. 58), встановлено, що копію оскаржуваного договору долучено до матеріалів цивільної справи №2-2317/11. З наведено вбачається, що саме з грудня 2014 року позивачу стало відомо про існування договору дарування земельної ділянки № [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:046:0080, який укладено між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І. 19 листопада 2011 року, зареєстровано в реєстрі за №5213, та перебіг позовної давності починається з грудня 2014 року, відтак спливає у грудні 2017 року. З позовною заявою про визнання вищевказаного договору дарування недійсним [PERSON] звернувся до суду 05.05.2017 року, тобто в строк передбачений законодавством для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Враховуючи викладене, підлягає поновленню строк звернення [PERSON] до суду із позовом про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки № [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:046:0080, який укладено між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І. 19 листопада 2011 року, зареєстровано в реєстрі за №5213. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ч.2 ст.209 ЦК нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом (або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії) у відповідності до закону України «Про нотаріат» шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Частиною першою ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: ... «Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Крім того, згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: … «Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Рішенням суду не може бути зобов`язано сторони здійснити державну реєстрацію правочину, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК). Норма частини третьої статті 182 ЦК щодо можливості оскарження до суду відмови у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК. На підтвердження факту укладення 07.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу садового будинку, що знаходиться на земельній ділянці № [ADDRESS], позивачем надано лише копію розписки датованої 07.10.2011 року про отримання [PERSON] від [PERSON] авансового платежу за будинок, який знаходиться на земельній ділянці № 151 . На думку суду вказана розписка не є належним та допустим доказом укладення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу садового будинку, також позивачем не було надано інших належних доказів укладання договору. Таким чином, суд вважає, що між [PERSON] та [PERSON] не було вчинено 07.10.2011 року договору купівлі-продажу садового будинку, що знаходиться на земельній ділянці № [ADDRESS]. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 13.02.2017 року (справа № 2-2317/11, провадження № 2/500/390/17) встановлено, що згідно довідки №2 від 06.09.2004 року [PERSON] являється членом товариства садоводів №11 з 21 березня 1979 року їй виділена ділянка площею 6 соток. Рішенням міської ради від 21 липня 2006 року №113-У земельна ділянка № 151 в садовому товаристві № 11 площею 0,0542га передано останній безкоштовно в приватну власність. Згідно довідки №1790 від 11.05.2012 р. виданої Ізмаїльським МБТІ - право власності на садовий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Як вбачається із Статуту товариства садоводів №11 від 23.11.2008 року п.3.5 - У випадку смерті члена товариства право на вступ надається одному із спадкоємців померлого; п. 7.4 земельна ділянка приватизована членом товариства є його (особистою) приватною власністю. 08.07.2007 року [PERSON] виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивач [PERSON] жива тому відсутній спір про спадщину. Постановою апеляційного суду Одеської області від 25.01.2018 року, встановлено, що приватизована [PERSON] земельна ділянка № 151 у садовому товаристві №11 належить їй на праві приватної власності й не входить до складу спадкового майна після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , а садовий будинок є самочинним будівництвом і теж не входить до складу спадщини. Отже, вона має право розпорядитись своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи, що при розгляді справи беруть участь ті самі особи, обставини встановлені рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 13.02.2017 року та постановою апеляційного суду Одеської області від 25.01.2018 року не підлягають доказуванню. На підставі ч. 2 ст. 376 ЦК України - особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, у [PERSON] не виникло, передбачене ч. 1 ст. 317 ЦК України, право володіння, користування та розпорядження садовим будинком, що знаходиться на земельній ділянці [ADDRESS] . За таких обставин, доводи позивача про те, що спірне майно являється спільною сумісною власністю відповідача [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , судом не приймаються до уваги. Враховуючи, що приватизована [PERSON] земельна ділянка № 151 у садовому товаристві №11 належить їй на праві приватної власності й не входить до складу спадкового майна після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , суд вважає, що вона мала право на укладання договору дарування земельної ділянки № [ADDRESS] . Суд не приймає до уваги твердження позивача, що нотаріус посвідчила договір дарування земельної ділянки з розташованими на ній капітальними будівлями, в зв`язку з тим, що садовий будинок є самочинним будівництвом і не є об`єктом права власності. За таких обставин, не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу садового будинку, що знаходиться на земельній ділянці № [ADDRESS], укладеного 07.10.2011р. між [PERSON] та [PERSON] нікчемним та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки № [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:046:0080, який укладено між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І. 19 листопада 2011 року, зареєстровано в реєстрі за №5213. В зв`язку з тим, що садовий будинок є самочинним будівництвом, суд вважає, що у [PERSON] , за життя, не виникло право на частку у спільній сумісній власності на це майно, тому не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визначення, що за [PERSON] , який помер [INFO] , значиться 1/6 частка у праві спільної сумісної власності на садовий будинок з усіма приналежними до нього будівлями і спорудами, що знаходиться на земельній ділянці № [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:046:0080. Враховуючи, що приватизована [PERSON] земельна ділянка № 151 у садовому товаристві №11 належить їй на праві приватної власності й не входить до складу спадкового майна після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , а садовий будинок є самочинним будівництвом і теж не входить до складу спадщини, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частину садового будинку з усіма приналежними до нього будівлями і спорудами, що знаходиться на земельній ділянці № [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:046:0080 та визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частину земельної ділянки № [ADDRESS], кадастровий номер 5110600000:01:046:0080. Цивільним законодавством передбачені способи захисту права власності, та одним із них є право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Так, відповідно до ст. 387 ЦК України - власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Однак, враховуючи те, що у [PERSON] не виникло право власності на садовий будинок з усіма приналежними до нього будівлями і спорудами та на земельну ділянку № 151 , що знаходяться у товаристві садоводів № 11 ум. [ADDRESS] , відсутні підстави для застосування заходів захисту вказаного права. Таким чином, в задоволенні позову [PERSON] про витребування з володіння [PERSON] садового будинку з усіма приналежними до нього будівлями і спорудами та земельної ділянки № [ADDRESS] необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed