Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

05 березня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з заявою, в якій просить суд: встановити факт смерті\~громадянина України [PERSON], [INFO], яка померла 28 вересня 2018 року у м. Свердловськ, Луганської області та зобовязати Новобаварський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області здійснити державну реєстрацію, та видати свідоцтво про смерть [PERSON] Заяву обґрунтовує тим, що вона є рідною онукою [PERSON], [INFO], яка померла 28 вересня 2018 року у м. Свердловськ, Луганської області. Заявник вказує, що отримати свідоцтво про смерть у Новобаварському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий останнім для здійснення реєстрації смерті. Заявник зазначає, що встановлення факту смерті необхідно їй для отримання спадщини. В судове засідання заявник не з'явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність. Представник Новобаварського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання також не зявився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, заперечень по справі у відділу не має. За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 03 вересня1952 року народився [PERSON], батьками якого є: батько [PERSON], мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯД №090951, видане [PERSON] РАГС Ворошиловгр. обл. 12 вересня 1952 року. (а.с.18) 28 червня 1990 року народилась [PERSON], батьками якої є: батько [PERSON], мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІV-ЕД №458492, видане Відділом РАЦС м. Свердловська Луганської області 10 серпня 1990 року. (а.с.6) 04 вересня 2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], де після державної реєстрації прізвище заявника було змінено на [PERSON]. (а.с 7) Отже, судом встановлено, що заявник [PERSON] є рідною онукою громадянина України [PERSON], [INFO] З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], народилася 03 січня 1929 року, померла 28 вересня 2018 року у м. Свердловськ, Луганської області. Відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», постанови Верховної [PERSON] України від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», та постанови Верховної [PERSON] України від 17.03.2015 року «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування», м. Свердловськ, Луганської області визнано тимчасово окупованою територією. З приводу факту смерті окупаційними органами були видані так звані «Довідка про причину смерті № 587 від 28.09.2018 року» та «Свідоцтво про смерть, видане 28.09.2018 року», які не можуть сприйматися державними органами України, як належні та допустимі. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Факт смерті вбачається зі змісту так званих «Свідоцтва про смерть, яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської народної республіки, запис акту № 1265 від 28.09.2018 року» та «Довідки про причину смерті від 28.09.2018 року» де зазначено, що [PERSON], [INFO], померла 28 вересня 2018 року, причина смерті наслідки перенесеного інсульту. (а.с. 8,10) 27.02.2019 року Новобоварським районним у м. Харкові відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області заявнику [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], померлої 28 вересня 2018 року, у місті Свердловськ, Луганської області. (а.с.11) Отже, оскільки заявник не має можливості надати до відділу ДРАЦС документи, передбачені законодавством України, та які необхідні йому для отримання свідоцтва про смерть, суд приходить до висновку, що з метою захисту законних прав та інтересів громадянина [PERSON], необхідно встановити факт смерті її рідної бабусі [PERSON], яка померла 28 вересня 2018 року у м. Свердловськ, Луганської області. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України. Виходячи із вищевикладеного, взявши до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що надана в якості доказу свідоцтво про смерть, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської народної республіки, запис акту № 1265 від 28.09.2018 року, яке, хоча і не є документом встановленої форми про смерть, водночас вважається доказом, який достовірно свідчить про смерть особи у певний час і за певних обставин, а саме у м. Свердловськ, Луганської області, Україна, оскільки судом не встановлено іншого. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Стосовно вимог заявника, щодо зобовязання Новобаварського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області здійснити державну реєстрацію, та видати свідоцтво про смерть [PERSON] суд зазначає, що це є способом виконання рішення, а тому приходить до висновку, що у задоволені цієї частини вимог слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial