Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

04 червня 2013 року представник позивачки [PERSON] - [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, діючи в інтересах останньої, звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору доручення, укладеного відповідачкою 07.12.2011 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Хорольського нотаріального округу [PERSON]( далі по тексту приватним нотаріусом), яким уповноважила [PERSON] представляти її інтереси як учасника КП «Хорольська фабрика «Промінь» на загальних зборах цього Підприємства. 15 липня 2013 року представник позивачки [PERSON] - [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, діючи в інтересах останньої, звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання факту недійсності спірного договору доручення, укладеного відповідачкою 06.12.2011 року,що був посвідчений приватним нотаріусом, яким уповноважила [PERSON] представляти її інтереси як учасників КП «Хорольська фабрика «Промінь» на загальних зборах цього Підприємства. 19 липня 2013 року ухвалою суду вказані цивільні справи об'єднані в одне провадження. Свої позовні вимоги позивачка та її представник мотивували тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], уклавши спірні договори доручення, якими надали право [PERSON] представляти їх інтереси як учасників КП «Хорольська фабрика «Промінь» на загальних зборах учасників, порушили права позивачки [PERSON], так як на зборах учасників, що відбувалися в подальшому [PERSON] діючи на підставі спірних договорів доручень та голосуючи від імені відповідачів ухвалював рішення, якими позивачку [PERSON] було усунуто від виконання обов'язків директора. Зазначають, що спірні договори доручення були укладені строком на 3 роки, про те фактично припинили свою дію 15 грудня 2011 року, коли відповідачі поштовими переказами отримали вартість своїх пайових вкладів, а тому вважає, що спірні договори доручення є недійсними з 15 грудня 2011 року. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги, що стосуються відповідачки [PERSON] уточнив, просив договір доручення укладений цією відповідачкою із [PERSON] 06.12.2011 року та зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] під. № 2876 визнати недійсним із 15 грудня 2011 року. Уточнені позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові та в заявах про доповнення нормативного обґрунтування позову, які надав суду в письмовому вигляді. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про час та дати судового розгляду повідомлялися належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причин своєї неявки в судове засідання не повідомили. Представники третьої особи КП «Хорольська фабрика «Промінь» проти задоволення позовних вимог заперечили. Свої заперечення обґрунтували тим, що позивачка не є належним позивачем, так як спірні довіреності стосуються лише правовідносин між повіреним, тобто [PERSON] та довірителями , тобто відповідачами [PERSON] , [PERSON] Використання відповідачами свого права на представництво не порушило прав позивачки [PERSON] Крім того зазначили, що між відповідачами та [PERSON] договір доручення не укладався, а було оформлено довіреність, а тому визнати недійсними неіснуючі договори доручення немає правових підстав. Також зазначили, що факт отримання відповідачами грошових коштів за поштовими переказами не свідчить про продаж відповідачами своїх часток (внесків до статутного фонду), так як відповідачі згоди на це не давали, а тому правових підстав визнавати недійсними спірні довіреності надані відповідачами немає. Треті особи Держреєстратор Хорольської РДА та приватний нотаріус Хорольського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Вислухавши пояснення сторін, належно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до твердого переконання, що уточнені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. В судовому засіданні представник позивачки проти заочного розгляду справи заперечував, просив розглядати справу в загальному порядку, тому суд з урахуванням думки представника третьої особи КП «Хорольська фабрика «Промінь», який також заперечував проти заочного розгляду справи провів судовий розгляд в загальному порядку. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на основу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи судом встановлено наступне, що 06 грудня 2011 року відповідачка [PERSON] видала на ім'я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила останнього представляти її інтереси як учасника КП «Хорольська фабрика «Промінь» на загальних зборах підприємства з правом голосування за неї, подавання від її імені заяв, запитів, отримання і надання будь-якої інформації, підписання протоколів зборів Товариства з будь-яких питань, а також виконання інших дій, пов'язаних з цією довіреністю, здійснення належних розрахунків чи внесення обов'язкових платежів, оплати державного мита чи інших зборів. 07 грудня 2011 року відповідачка [PERSON] також видала на ім'я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила останнього представляти її інтереси як учасника КП «Хорольська фабрика «Промінь» на загальних зборах підприємства з правом голосування за неї, подавання від її імені заяв, запитів, отримання і надання будь-якої інформації, підписання протоколів зборів Товариства з будь-яких питань, а також виконання інших дій, пов'язаних з цією довіреністю, здійснення належних розрахунків чи внесення обов'язкових платежів, оплати державного мита чи інших зборів. [PERSON], діючи на підставі зазначених довіреностей, на засіданні загальних зборів КП «Хорольська фабрика «Помінь», що мали місце 12 грудня 2011 року голосував від імені відповідачів. Відповідно до ч.1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Відповідно до ч.1 ст. 1005 ЦК України повірений повинен виконати дане йому доручення особисто. Повірений має право передати виконання доручення іншій особі (замісникові), якщо це передбачено договором або якщо повірений був вимушений до цього обставинами з метою охорони інтересів довірителя. Повірений, який передав виконання доручення замісникові, повинен негайно повідомити про це довірителя, у цьому разі повірений відповідає лише за вибір замісника. Статтею 1006 ЦК України визначені обов'язки повіреного, він зобов'язаний повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно повернути довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. За своєю правовою природою договір доручення може бути визначений як консенсуальний та двосторонній. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Згідно з цим договором кожна зі сторін має певні права та обов'язки, які кореспондуються одне одному. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ч.3 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими. Тобто, законодавець визначив, що на підтвердження доручення в розумінні Глави 68 ЦК України має бути укладений договір доручення або ж видаватися на підставі такого договору довіреність. Зі змісту довіреностей, виданих відповідачами на ім'я [PERSON] вбачається, що як [PERSON] так і [PERSON] уповноважили [PERSON] на вчинення певних дій від свого імені та не за рахунок довірителя. Дана довіреність не є двостороннім договором в розумінні закону (ч.3ст. 626 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою та її представником не доведено належними та допустимими доказами факт укладення між кожним із відповідачів та [PERSON] договору доручення в розумінні закону. З матеріалів справи та змісту довіреностей від 06 грудня 2011 року та 07 грудня 2011 року вбачається, що між відповідачами - повірителями [PERSON] та [PERSON] та повіреним [PERSON] склались правовідносини представництва. Відповідно до ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Оскільки факт укладення договорів доручення кожним із відповідачів як [PERSON] так і [PERSON] з [PERSON] позивачкою та її представником не доведений, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними неіснуючих договорів. Крім того, суд вважає необхідним констатувати і наступне. Як встановлено судом позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] звернулися до суду з цивільним позовом, в якому просили визнати недійсними договори доручення укладені відповідачами [PERSON] та [PERSON] із [PERSON] відповідно 07 та 06 грудня 2011 року. Суд вважає, що позивачка [PERSON] не має права вимагати визнання в судовому порядку недійсними довіреностей виданих відповідачами, так як спірні довіреності не стосуються її прав та обов'язків. Зазначені довіреності стосуються лише відносин між довірителями, тобто відповідачами [PERSON] та [PERSON] та повіреним [PERSON] Суд констатує, що в даному випадку існування спірних довіреностей не порушує прав та свобод позивачки [PERSON], так як ці довіреності не стосуються будь яких прав та свобод позивачки [PERSON] та не обмежують її ніяким чином як співвласника КП «Хорольська фабрика «Промінь». Позивачка та її представник не надали суду ніяких доказів того, що [PERSON] діючи не в інтересах відповідачів [PERSON] та [PERSON] на підставі спірних доручень порушив права позивачки [PERSON] Відносини, що склалися між відповідачами та [PERSON] стосуються безпосередньо довірчих відносин між цими особами. Позивачка та її представник звертаючись до суду з вказаним позовом втручається в права інших осіб, при цьому не доводячи правовий зв'язок із виданням довіреностей та порушенням прав позивачки, чи виникненням в зв'язку з цим у неї нових обов'язків. Тому суд вважає, що це є додатковою підставою для відмови в задоволенні позову. Посилання представника позивачки на ту обставину, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] продали свої частки в пайовому фонді підприємства КП «Хорольська фабрика «Промінь» 15.12.2011 року, шляхом отримання через поштове відділення грошових коштів, що відповідають розмірам їх часток, як на підставу для задоволення позову, суд вважає безпідставним, так як позивачами не надано суду доказів, того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] після звільнення із КП «Хорольська фабрика «Промінь» у 2000 та 2001 роках відповідно, тобто до затвердження Статуту підприємства, були ознайомлені із рішеннями чи то зборів підприємства, чи Ради підприємства про повернення співвласникам-працівникам, які розірвали свої трудові відносини із підприємством належних їм вкладів (паїв). Сам факт отримання через поштове відділення грошових коштів еквівалентних розміру часток вкладів (паїв) цими відповідачами, не свідчить про їх намір продати свої частки будь-кому. Позивачкою та її представником на надано суду доказів того, що вищевказані відповідачі зверталися до підприємства із заявою про повернення їм їх вкладів (паїв). Таким чином суд приходить до твердого переконання, що підстав для задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] немає.

Outcome: dismissed