Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

05.10.2018 [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить: скасувати наказ КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №443-к від 06.09.2018 про звільнення [PERSON] з посади лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф; скасувати наказ КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №221 від 21.08.2018 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності; поновити [PERSON] на посаді лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»; стягнути з КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20000 грн.; стягнути з КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що наказом №443-к від 06.09.2018 він був звільнений з посади лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (далі - Медичний заклад) за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього функціональними обов`язками та правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. В наказі зазначена підстава звільнення - рапорт заступника директора з медичної роботи - керівника служби екстреної (швидкої) медичної допомоги [PERSON] та копія протоколу засідання первинної профспілкової організації від 05.09.2018 №91. Позивач вважає, що він звільнений незаконно, виходячи з наступного. Так, до нього був застосований вид дисциплінарного стягнення в вигляді звільнення. Посилаючись на ст. 29, п. 3 ст. 40 КЗпП України, позивач зазначає, що керівництвом КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (далі - Керівництво) він не був ознайомлений ні з правилами внутрішнього трудового розпорядку, ні з колективним договором, ні з посадовою інструкцією. Вказані документи за період своєї роботи він жодного разу не бачив, йому невідомий їх зміст та вимоги. Хоча він звертався з рапортом від 02.11.2017 до завідуючого відділенням, в якому зазначив, що не має можливості ознайомитися зі своєю посадовою інструкцією в зв`язку з її відсутністю та просив ознайомити його з її змістом. Однак, він так і не був ознайомлений з жодним з вищевказаних нормативних документів. Таким чином, вважає [PERSON] , він протиправно притягнутий до відповідальності за порушення внутрішніх нормативних документів, які не були доведені до його відома. Позивач вважає, що Керівництво навмисно не ознайомило його з указаними документами, для того, щоб забезпечити собі можливість в будь-який час притягнути його до відповідальності та звільнити. Адже, працівник, який не ознайомлений з внутрішніми нормативними документами, може дуже легко припуститися порушення вимог таких документів. Крім того, зазначає позивач, докази порушення ним невідомих йому локальних нормативних актів Медичного закладу сфальшовані та не відповідають дійсним обставинам справи. Керівництво Медичного закладу постійно погрожувало йому звільненням, оскільки останнім часом він висловлював критику в його адресу з приводу прийняття нераціональних рішень щодо організації праці своїх підлеглих. Доповідну записку медичної сестри [PERSON] позивач вважає наклепом, написаною за вказівкою Керівництва з метою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Так, зазначає позивач, медична сестра [PERSON] повідомила заступника директора з медичної роботи - керівника служби екстреної (швидкої) медичної допомоги [PERSON] , що [PERSON] нібито ображав її в присутності родичів хворого при обслуговуванні виклику 07.08.2018. Вказана скарга була провокацією, здійсненою з метою підбурення позивача на вчинення необдуманих дій. Керівництво медичного закладу не приховувало від нього своїх планів щодо його звільнення, тому він розумів наслідки скарги медичної сестри. Позивач вказує, що такий вчинок медичної сестри вивів його з психологічної рівноваги, в зв`язку з чим йому було складно контролювати свої висказування щодо ситуації, яка склалася та в адресу ініціаторів провокації. Крім того, зазначає позивач, першим почав використовувати нецензурну лексику по відношенню до нього [PERSON] , звертаючись до нього в провокуючій формі, однак у позивача не було можливості технічної фіксації його розмови. Також, зазначає позивач, в їх професійній діяльності в зв`язку з високими навантаженнями та постійними стресовими ситуаціями застосування ненормативної лексики між керівниками різних ланок Медичного закладу є повсякденним явищем. І це не вважається невиконанням своїх посадових обов`язків. Просто в Медичному закладі склався такий стиль спілкування. Позивач вказує, що доказом того, що він не порушував правил медичної етики та деонтології при спілкуванні з медичною сестрою [PERSON] на виїзді 08.08.2018 слугує заява від 07.09.2018 [PERSON] , 1988 р.н., що мешкає за адресою: [ADDRESS] , в якій він повідомляє, що ні він, ні члени його родини не чули принизливих, образливих висказувань від лікаря до медичної сестри та зазначає, що в його присутності та присутності його родини поведінка лікаря по відношенню до медичної сестри була чемною, без образ та принижень. Також позивач зазначає, що при виконанні своєї роботи він дотримується правил медичної етики та деонтології, підтвердженням чого слугує його довгий трудовий стаж, починаючи з 1992 по 2018 рр., протягом якого він здебільшого працював у важких умовах лікарем швидкої медичної допомоги виїзної бригади. Крім того, в період з липня по жовтень 2014 р. він перебував в зоні проведення АТО, а саме в Луганській області в Щастинській міській лікарні в якості лікаря анестезіолога-реаніматолога та надавав ургентну допомогу з наступним лікуванням поранених військовослужбовців та цивільного населення, яке постраждало внаслідок бойових дій. Крім того, вказує позивач, результати його трудової діяльності були відмічені нагородами, а саме пам`ятною медаллю «Знання, душу, серце - людям» всеукраїнського об`єднання «Країна» та медаллю «За жертовність і любов до України» Української православної церкви Київського патріархату (Патріархом Київським і всієї Русі-України). Позивач звертає увагу суду, що із змісту наказу №443-к від 06.09.2018 та зазначених як підставу звільнення документів неможливо встановити за який саме проступок він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності в вигляді звільнення. Чи то за образи в адресу медичної сестри [PERSON] на виїзді, чи то за ненормативну лексику в адресу керівництва, чи то за розбите скло на дверях. [PERSON] зазначає, що показання медичної сестри [PERSON] спростовується заявою [PERSON] , 1988 р.н.; пошкодження скла дверей ніяким чином не є невиконанням посадових обов`язків, оскільки він розбив скло не навмисно (з необережності), яке він замінив на нове за власний рахунок; вище по тексту викладені пояснення з зазначенням причин використання ненормативної лексики при висказуваннях в адресу керівництва. Позивач вважає, що оскільки зазначені підстави притягнення його до дисциплінарної відповідальності в вигляді звільнення спростовані, а деякі з них не є дисциплінарним проступком, керівництво Медичного закладу не мало права притягувати його до відповідальності. Таким чином, на теперішній час склалася ситуація, за якої неможливо встановити в якій мірі кожна із зазначених обставин послугувала підставою для прийняття керівництвом Медичного закладу рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в вигляді звільнення. Крім того, зазначає позивач, для звільнення працівника з посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України необхідно, щоб працівник систематично порушував або не виконував свої посадові обов`язки і раніше притягався до дисциплінарного чи громадського стягнення. В даному випадку, зазначає [PERSON] , в наказі №443-к від 06.09.2018 не зазначено жодних розпорядчих документів про притягнення його до дисциплінарного чи громадського стягнення. Керівництво Медичного закладу не ознайомлювало його з будь-яким розпорядчим документом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Таким чином, вважає позивач, при винесенні оскаржуваного наказу відповідачем були порушені вимоги п. 3 ч. 1 ст. 40, ст. 149 КЗпП України, а саме: не доведено системності невиконання позивачем покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку обов`язків, не досліджено на предмет поважності причини такого невиконання та не доведено, що до позивача раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Також, керівництво Медичного закладу не врахувало ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинений проступок, і попередню роботу позивача та не ознайомило його під розписку з наказом №443-к від 06.09.2018. [PERSON] зазначає, що його представником адвокатом Альошиним В.В. було направлено до Медичного закладу адвокатський запит з метою отримання копій наступних документів: функціональних обов`язків лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицинй катастроф» [PERSON], Правил внутрішнього трудового розпорядку КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», рапорту заступника директора з медичної роботи - керівника служби екстреної (медичної) допомоги КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» [PERSON] (зазначений в наказі про звільнення [PERSON] ), протоколу первинної профспілкової організації КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 05.09.2018 №91, скарги медичної сестри [PERSON] на [PERSON] , особової справи лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» [PERSON] , колективного договору, трудового договору [PERSON] , посадової інструкції лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та докази ознайомлення з її змістом [PERSON] , статуту КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», докази систематичного невиконання функціональних обов`язків лікарем-анестезіологом відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» [PERSON] , покладених на нього функціональними обов`язками та правилами внутрішнього трудового розпорядку. А також, з метою отримання інформації чи притягався [PERSON] до дисциплінарної відповідальності в період перебування на посаді лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та інформації про нагороди [PERSON] за період роботи в Медичному закладі. Крім того, адвокатські запити з приводу надання характеристик позивача були направлені до КЗОЗ «Валківська центральна районна лікарня», КЗОЗ «Лозівська центральна районна лікарня» та до Шевченківської центральної районної лікарні. Станом на 05.10.2018 відповіді на вказані адвокатські запити не надходили, тому позивач позбавлений можливості подати копії вищевказаних доказів разом з поданням позовної заяви, вони будуть надані суду після отримання відповідей на адвокатські запити. Позивач вказує, що в зв`язку з незаконним звільненням він зазнав моральної шкоди, яка виразилась в переживаннях, душевних стражданнях, необхідністю додаткових зусиль для організації свого життя. Ухвалою суду від 05.10.2018 позовна заява прийнята до розгляду і відкрито спрощене позовне провадження. 04.12.2018 директор КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» подав до суду відзив на позовну заяву і просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування зазначеної вимоги посилався на те, що згідно наказу по КЗОЗ «ЦЕМД та МК» № 95 від 02.08.2013, того ж дня [PERSON] був прийнятий до КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на посаду лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної допомоги та медицини катастроф (табельний номер 123), отже із [PERSON] був укладений трудовий договір, що відповідає вимогам ст. 21 КЗпП України. 01.11.2017 лікар-анестезіолог [PERSON] наказом №261 по КЗОЗ «ЦЕМД та МК» був притягнутий до дисциплінарної відповідальності: оголошена догана за порушення трудової дисципліни, що виразилось в недотриманні ним правил медичної етики та норм деонтології в зв`язку з внесенням неетичних записів в службовий телефон. Підстави: витяг з протоколу №4 від 06.10.2017 засідання комісії щодо додержання етики та медичної деонтології, пояснювальна записка лікаря анестезіолога В ВКМД та МК [PERSON] від 01.11.2017, пояснення лікаря-анестезіолога [PERSON] від 01.11.2017, пояснювальна лікаря-анестезіолога [PERSON] від 11.10.2017. 21.08.2018 лікар-анестезіолог В ВКМД та МК [PERSON] наказом №221 по КЗОЗ «ЦЕМД та МК» був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, оголошена догана за порушення трудової дисципліни, що виразилось в порушенні правил внутрішнього трудового розпорядку (недбайливому ставленні до майна закладу), порушенні правил змінності бригад. Підстави: рапорт завідуючого В ВКМД та МК [PERSON] , пояснювальна лікаря-анестезіолога [PERSON] від 08.08.2018, пояснювальна фельдшера з МНС старшого [PERSON] . Від надання письмових пояснень [PERSON] відмовився, про що свідчить відповідний Акт від 10.08.2018. Після ознайомлення з наказом №221 від 21.08.2018 [PERSON] вказаний наказ був розірваний на шматки, про що свідчить відповідний акт від 22.08.2018 та частини оригінального документу. 07.08.2018 під час спілкування з заступником директора з медичної роботи [PERSON] лікар-анестезіолог В ВКМД та МК [PERSON] проявив неколегіальність, грубість з вживанням обсценної лексики. За даним фактом порушення [PERSON] трудової дисципліни відбулося засідання комісії щодо додержання етики і медичної деонтології КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», на якому були опитані шість свідків інциденту, вивчена пояснювальна [PERSON] , на підставі чого члени комісії дійшли висновку, що [PERSON] свідомо порушив норми етики і правила медичної деонтології при спілкуванні з заступником директора з медичної роботи [PERSON] , в зв`язку з чим вирішено рекомендувати притягнути лікаря-анестезіолога В ВКМД та МК [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, аж до звільнення. Представник відповідача вказує, що оскільки за наявності двох дисциплінарних стягнень протягом одного року, лікар-анестезіолог В ВКМД та МК [PERSON] знову порушив трудову дисципліну, було прийнято рішення про звільнення його з займаної посади відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України за згодою профспілкового комітету. З наказом про звільнення №443 від 06.09.2018 [PERSON] був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис на наказі. Представник відповідача зазначає, що з вимогами посадової інструкції [PERSON] ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис в «Посадовій інструкції лікаря-анестезіолога В ВКМД та МК КЗОЗ «ЦЕМД та МК»» та «Посадовій інструкції лікаря-анестезіолога В ВКМД та МК КЗОЗ «ЦЕМД та МК» [PERSON] . Одним із видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов`язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність. Підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного винного діяння, яке визначається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, як-то: законодавством, правилами внутрішнього розпорядку, посадовими інструкціями, трудовим договором, колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Для дисциплінарної відповідальності необов`язково завдання внаслідок вчинення дисциплінарного проступку матеріальної чи іншої шкоди власникові, оскільки сам факт вчинення дисциплінарного проступку є шкідливим. За своєю правовою природою трудова дисципліна - це сукупність, правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок і встановлюють трудові права та обов`язки сторін трудового договору, а також заохочення за успіхи в роботі та відповідальність за умисне невиконання трудових обов`язків. Правова сутність внутрішнього трудового розпорядку, як передумови забезпечення трудової дисципліни, залежить від багатьох чинників. Але найповніше вона визначається в чіткості прав і обов`язків сторін трудового процесу, що, у тому числі, передбачаються локальними правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до вимог «Клятви лікаря», що затверджена Указом Президента України від 15.06.1992 №349 «Про Клятву лікаря» кожен лікар повинен, між іншим, додержуватись правил професійної етики, утверджувати високі ідеали милосердя, любові, злагоди і взаємоповаги між людьми. Щодо вимог позивача про відшкодування завданої моральної шкоди представник відповідача вказує, що позивач не надав доказів в підтвердження спричинення йому КЗОЗ «ЦЕМД та МК» моральної шкоди. Також позивач не дотримався вимог п. 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України щодо визначення ціни позову загальною сумою всіх вимог в позовах, що складаються з кількох самостійних вимог. На підставі наведеного представник відповідача вважає, що всі дисциплінарні стягнення були застосовані до лікаря-анестезіолога В ВКМД та МК [PERSON] в відповідності з чинним законодавством, без порушення його прав. Тобто КЗОЗ «ЦЕМД та МК» виконані всі вимоги до порядку застосування дисциплінарного стягнення: а) виявлення дисциплінарного проступку; б) отримання від порушника письмового пояснення; в) додержання строків накладення дисциплінарного стягнення - один місяць з дня виявлення дисциплінарного проступку і шість місяців з дня його вчинення працівником; г) видання власником наказу чи розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення; д) доведення наказу (розпорядження) під розписку до відома працівника. Представник відповідача вважає, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не вказано розмір відшкодування та не обґрунтовано цей розмір; позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення суми моральної шкоди є безпідставними; ціна позову є невизначеною в зв`язку з не наведенням та не доведенням розміру середнього заробітку, що підлягає стягуванню. [PERSON] подав до суду позовну заяву з урахуванням збільшених позовних вимог, в якій зазначив, що указаний відзив та копії долучених до нього документів не спростовують доводів та обґрунтувань позовної заяви, а тільки їх підтверджують. Так, із змісту стажувального листа позивача, наданого відповідачем, вбачається, що він не був ознайомлений з посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором. На місці відповідної позначки про ознайомлення стоїть прочерк. Що суперечить вимогам ст. 29 КЗпП України. Крім того, вказує позивач, до відзиву відповідачем надано дві копії посадових інструкцій лікаря-анестезіолога відділення ВКМД та МК КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Перша посадова інструкція з зазначенням прізвища, ім`я та по батькові позивача, затверджена директором КЗОЗ «ЦЕМД та МК» [PERSON] , однак без проставлення дати такого затвердження. Інша посадова інструкція вже без імені позивача, проте з датою затвердження директором КЗОЗ «ЦЕМД та МК» [PERSON] 01.10.2013. Позивач зазначає, що обидві посадові інструкції містять сторінку №9, які повністю ідентичні (як текст, так і письмові записи), скопійовані з одного джерела. Ідентичність помітна неозброєним оком та не потребує проведення почеркознавчої експертизи. Залишається незрозумілим, вказує позивач, чому посадова інструкція на його ім`я містить відмітки про ознайомлення з нею інших осіб (стор. №10). Також позивач вважає незрозумілим, чому відмітка позивача про не ознайомлення з посадовою інструкцією проставлена 09.03.2016, а директор [PERSON] підписав її 01.10.2013. На підставі викладеного позивач вважає, що надані відповідачем посадові інструкції сфальшовані, зібрані з окремих документів або проектів документів. Саме тому відповідач не завірив належним чином копії посадових інструкцій, аби уникнути в разі виявлення фальсифікації документів встановленої законом відповідальності. Таким чином, вважає позивач, надані відповідачем копії посадових інструкцій не можуть вважатись належним та допустимим доказом. [PERSON] окремо зауважує, що відповідач не ознайомлював його з оригіналом посадової інструкції, йому лише був наданий проект посадової інструкції для обговорення та внесення пропозицій. Отже, стажувальним листом підтверджується факт не ознайомлення позивача в установленому законом порядку з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором. Указані документи за період своєї роботи позивач жодного разу не бачив. Йому невідомий їх зміст та вимоги. А щодо посадових інструкцій відповідач навіть вдався до фальсифікації документів. В зв`язку з викладеним [PERSON] вважає, що він незаконно притягнутий до відповідальності і звільнений за порушення внутрішніх нормативних документів, з якими не був ознайомлений. Також [PERSON] зазначає, що з відзиву відповідача йому стало відомо про існування наказу №221 від 21.08.2018 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Однак відповідач не ознайомлював його під підпис з наказом №221 від 21.08.2018. Акти, які відповідач надав до відзиву на позовну заяву, нібито про відмову позивача в ознайомленні з цим наказом та про відмову надати пояснення, не відповідають дійсним обставинам справи та створені за участі заінтересованих осіб, а саме [PERSON] та [PERSON] . Такі акти не можуть вважатися належними та допустимими доказами виходячи з наступного. Так, в рапорті від 08.08.2018 лікар-анестезіолог [PERSON] повідомляє директору [PERSON] та констатує факт, що лікарем-анестезіологом [PERSON] були забуті в умивальнику службові телефони. Після чого, 14.08.2018 старший фельдшер [PERSON] пише на ім`я директора [PERSON] пояснювальну, в якій зазначає, що саме ним 08.08.2018 на підвіконнику були виявлені службові телефони бригади №1119, які нібито [PERSON] забув та не передав [PERSON] . Виникає питання, чому [PERSON] повідомляла директору в рапорті зазначені обставини, хоча вона не була їх очевидцем. Складається враження, що як для [PERSON] , так і для [PERSON] припущення щодо наявності вини [PERSON] в тому, що службові телефони опинилися в умивальнику або на підвіконнику є встановленим фактом. Позивач зазначає, що знаходження службових телефонів в умивальнику або на підвіконнику не зафіксовано жодним чином. Доказів того, що саме позивач їх там дійсно забув відповідач до відзиву не надав. Позивач також звертає увагу суду, що всі пояснення та рапорти написані як під копірку, без зазначення будь яких доказів вини позивача, що, на його думку, свідчить про те, що це був черговий наклеп на нього з метою створення фіктивної підстави для звільнення в подальшому з посади. Позивач вважає очевидним, що всі вказані вище особи виконували вказівки керівництва, тому їх свідчення не можуть бути об`єктивними та неупередженими, а вказані акти та рапорти не можуть вважатися допустимою доказовою базою як існування зазначеної вище ситуації так і ознайомлення позивача з наказом №221 від 21.08.2018. [PERSON] також зазначає, що в наказі №221 від 21.08.2018 наявне посилання на порушення ним положень посадової інструкції з якою він не був в установленому законом порядку ознайомлений. Крім того, зазначає позивач, в результаті аналізу наданої відповідачем на двох аркушах копії опису документів, які містяться в особовій справі №123 на ім`я [PERSON] , виявлена відсутність записів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності протягом 2017-2018 рр. До опису внесений тільки наказ про звільнення, що є додатковим доказом відсутності дисциплінарних стягнень щодо позивача за минулий рік. Під порушенням трудової дисципліни, вказує позивач, слід розуміти винне протиправне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Таким чином, догана є заходом дисциплінарного стягнення за вчинений працівником дисциплінарний проступок (порушення трудової дисципліни чи правил внутрішнього трудового розпорядку). Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного, винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також в порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Таким чином, зазначає позивач, окрім того, що обставини, в результаті яких наказом №221 від 21.08.2018 він притягнутий до дисциплінарної відповідальності, не мали місця, відповідачем не надані докази наявності його вини, не зазначено, яку шкоду заподіяно, не вказано та не надано нормативних актів, які визначають порядок користування службовими телефонами та не надано доказів ознайомлення позивача з таким порядком. Позивач вказує, що навіть якщо припустити, що хтось залишив телефони на підвіконнику, відсутність наведених вище доказів унеможливлює встановлення винної особи та не дає підстав вважати такі дії дисциплінарним проступком. Тому, наказ №221 від 21.08.2018 є незаконним та підлягає скасуванню. Також [PERSON] звертає увагу суду, що в наказі про звільнення №443-к від 06.09.2018 не зазначено в чому саме полягає порушення трудової дисципліни та відсутнє нормативне посилання (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності). Позивач вказує, що із змісту наказу №443-к від 06.09.2018 та зазначених в наказі як підстава звільнення документів неможливо встановити за який саме проступок він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності в вигляді звільнення і в якій мірі кожен з них послугував підставою для прийняття керівництвом медичного закладу остаточного рішення про його притягнення до дисциплінарної відповідальності в вигляді звільнення. Адже, показання медичної сестри [PERSON] щодо вигаданих образ з боку позивача спростовується матеріалами справи, а деякі з них не є дисциплінарним проступком. Крім того, вказує [PERSON] , у відповідача були відсутні правові підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення в виді звільнення і звільнення його з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Так, виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання чи неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання чи неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Позивач зазначає, що підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов`язків, при цьому систематичним невиконанням трудових обов`язків вважається факт третього порушення за умови, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, крім того, таке звільнення допускається тільки за вини працівника. Таким чином, зазначає позивач, при винесенні наказу про звільнення №443-к від 06.09.2018 відповідачем були порушені вимоги п. 3 ч. 1 ст. 40, ст. 149 КЗпП України, а саме: не доведено системності невиконання позивачем покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку обов`язків, не досліджено на предмет поважності причини такого невиконання та не доведено, що до позивача раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Також, керівництво медичного закладу не врахувало ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинений проступок, і попередню роботу позивача. Крім того, наказ має вказані вище суттєві недоліки, в зв`язку з чим він є незаконним та підлягає скасуванню. [PERSON] вказує, що в зв`язку з незаконним звільненням він зазнав моральної шкоди, яка виразилась в переживаннях, душевних стражданнях, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. В зв`язку з наявністю в трудовій книжці запису про звільнення за статтею, позивач не може знайти роботу, яка б відповідала його професійному рівню і забезпечувала б дохід, достатній хоча б для побутових потреб. В зв`язку з незаконним звільненням позивач змушений відмовляти собі в належному харчуванні та обмежувати свої побутові потреби. Що, звісно, призводить до моральних страждань. Представник КЗОЗ «ЦЕМД та МК» подав до суду письмові пояснення на позовну заяву і просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім пояснень, аналогічних з викладеними директором КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» в поданому до суду відзиві на позовну заяву, представник КЗОЗ «ЦЕМД та МК» вказав, що 19.04.2017 Конференцією трудового колективу схвалений колективний договір між адміністрацією та профспілковим комітетом КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на 2017-2020 рр., що зареєстрований Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради 30.05.2017 3993 (надалі - Колективний договір), додатком № 1 до якого є «Правила внутрішнього трудового розпорядку комунального закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Відповідно до ст. 29 «Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих, службовців підприємств, установ, організацій», затверджених постановою ДК СРСР з праці та соціальним питанням №213 від 20.07.1984 «Правила внутрішнього трудового розпорядку комунального закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» були вивішені за місцем дислокації відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф у двох місцях, а саме: на першому поверсі приміщення вздовж стіни добре освітленого коридору загального користування та на другому поверсі: на видному місці на стіні в кімнаті загального користування всіх працівників відділу ВКМД та МК. До того ж, з правилами внутрішнього трудового розпорядку та умовами Колективного договору колектив відділу був ознайомлений представником профспілки на певних нарадах. Таким чином, вважає представник КЗОЗ «ЦЕМД та МК», твердження Позивача про нібито не ознайомлення його на момент накладання дисциплінарних стягнень з правилами внутрішнього трудового розпорядку не відповідають дійсності. Твердження позивача про те, що йому стало відомо про існування наказу №221 від 21.08.2018 саме з відзиву відповідача на позовну заяву, представник КЗОЗ «ЦЕМД та МК» вважає спробою ввести в оману суд. Адже наказ №221 від 21.08.2018 для ознайомлення йому був вручений особисто в присутності свідків. Але після ознайомлення зі змістом наказу (в присутності свідків), позивач (у присутності свідків) відмовився від проставляння свого підпису на наказі для засвідчення факту ознайомлення з ним та розірвав його на шматки. Свідками, в присутності яких здійснювалось вручення [PERSON] наказу №221 від 21.08.2018 для ознайомлення, складений Акт ознайомлення позивача з наказом, його відмова від підписання та знищення [PERSON] наказу. Представник КЗОЗ «ЦЕМД та МК» вказує, що в обґрунтування своєї позиції позивач посилається на відсутність в опису документів, що містяться в особовій справі №123 на ім`я [PERSON] , записів про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності протягом 2017-2018 рр., що, на думку позивача, є додатковим доказом відсутності дисциплінарних стягнень. Представник КЗОЗ «ЦЕМД та МК» вважає таке твердження безпідставним, адже відповідно до вимог п. 12 підрозділу 2 розділу ІV «Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 за №736/27181), відомості про стягнення, заохочення, виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, заміщення вакантної посади до опису особової справи не вносяться. Посилаючись на вимоги ст.ст. 13, 83 ЦПК України, представник КЗОЗ «ЦЕМД та МК» вказує, що позивачем не надані докази розміру середнього заробітку, що унеможливлює визначення на момент прийняття рішення судом суми стягнення середнього заробітку за кожен день вимушеного прогулу. Посилаючись на вимоги п.п. З, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, представник КЗОЗ «ЦЕМД та МК» вказує, що факт наявності моральної шкоди потребує доведення в установленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди й умовою цивільно-правової відповідальності. Позивач обґрунтовує заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації. Жодних доказів, які б підтверджували ступінь моральних страждань, в тому числі: висновків лікарів-спеціалістів, показання свідків, доказів призначення медикаментозного лікування, проходження психотерапевтичних процедур та/або докази оплати такого лікування тощо, позивачем не надано. Представник КЗОЗ «ЦЕМД та МК» вказує, що одним із видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов`язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність. Підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного винного діяння, яке визначається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, як-то: законодавством, правилами внутрішнього розпорядку, посадовими інструкціями, трудовим договором, колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Для дисциплінарної відповідальності необов`язкове завдання внаслідок вчинення дисциплінарного проступку матеріальної чи іншої шкоди власникові, оскільки сам факт вчинення дисциплінарного проступку є шкідливим. Посилаючись на викладене представник КЗОЗ «ЦЕМД та МК» вважає: всі дисциплінарні стягнення були застосовані до лікаря-анестезіолога відділу ВКМД та МК [PERSON] у відповідності із чинним законодавством, без порушення його прав. Тобто КЗОЗ «ЦЕМД та МК» виконані всі вимоги до порядку застосування дисциплінарного стягнення: а) виявлення дисциплінарного проступку; б) отримання від порушника письмового пояснення; в) додержання строків накладення дисциплінарного стягнення - один місяць із дня виявлення дисциплінарного проступку і шість місяців із дня його вчинення працівником; г) видання власником наказу чи розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення; д) доведення наказу (розпорядження) під розписку до відома працівника. На підставі викладеного представник КЗОЗ «ЦЕМД та МК» вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, ним не доведені. В судовому засіданні [PERSON] , а також його представники підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені в поданих до суду заявах. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК україни, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. На підставі викладеного суд не розглядає в рамках цієї справи посилання представника відповідача на той факт, що 01.11.2017 позивач наказом №261 по КЗОЗ «ЦЕМД та МК» був притягнутий до дисциплінарної відповідальності в вигляді догани за порушення трудової дисципліни в зв`язку з внесенням неетичних записів в службовий телефон, оскільки зазначений наказ не є предметом позовних вимог і позивачем не оспорюється. Трудова книжка [PERSON] серії [NUMBER] містить запис про прийняття його на посаду лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної допомоги та медицини катастроф до КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» згідно наказу №95-к від 02.08.2013. Згідно рапорту зав. відділу ВКМД [PERSON] на ім`я директора КЗОЗ «ЦЕМД та МК», 08.08.2018 черговий лікар [PERSON] по закінченню зміни не передав службові телефони з автомашини №1115 черговому лікарю [PERSON] , забувши їх на підвіконні службового приміщення (вмивальні). Службові телефони були знайдені старшим фельдшером ВКМД [PERSON] Лікарю [PERSON] по даному факту було запропоновано написати пояснювальну, від чого він відмовився, покинувши приміщення відділення. Аналогічні відомості містять також рапорт лікаря-анестезіолога ВВКМД [PERSON] на ім`я директора КЗОЗ «ЦЕМД та МК» від 08.08.2018 і пояснювальна старшого фельдшера ВВКМД [PERSON] від 14.08.2018. Згідно акту від 10.08.2018 за підписами зав. відділу ВКМД [PERSON] , старшого фельдшера ВКМД [PERSON] , старшого фельдшера ІІ-го відділення [PERSON], 10.08.2018, в кабінеті старшого фельдшера ВВКМД, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Челюскінців, 3-а, лікарю-анестезіологу [PERSON] було запропоновано надати письмові пояснення щодо факту залишення службових телефонів на підвіконні службового приміщення після закінчення зміни 08.08.2018. На неодноразові прохання надати письмові пояснення по даному факту [PERSON] в грубій і агресивній формі, з підвищенням під час розмови голосом, категорично відмовився. Згідно наказу директора КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №221 від 21.08.2018 лікарю-анестезіологу відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф [PERSON] за порушення посадових обов`язків оголошено догану, попереджено, що в випадку повторного невиконання функціональних обов`язків можливе звільнення з ініціативи адміністрації. Представником відповідача до матеріалів справи також долучена розірвана на шматки копія зазначеного наказу. Згідно акту від 22.08.2018 за підписами зав. відділу ВКМД [PERSON] , старшого фельдшера ВКМД [PERSON] ., лікаря-анестезіолога ВКМД [PERSON] , 22.08.2018, в 08:30 год., в кабінеті старшого фельдшера ВВКМД, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Челюскінців, 3-а, лікарю-анестезіологу [PERSON] було запропоновано ознайомитися і підписати наказ по «ЦЕМД та МК» від 21.08.2018 №221 про оголошення догани про порушення функціональних обов`язків п. 1.5, 2.3, ознайомившись з яким, в присутності свідків лікар-анестезіолог [PERSON] не підписав, розірвав його на маленькі шматки. Частиною 2 ст. 149 КЗпП України передбачено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Позивач вважає, що наказом №221 від 21.08.2018 догана йому оголошена необгрунтовано, оскільки особливий порядок передачі службових телефонів від однієї бригади іншій жодним нормативним документом не визначений. Зазначені телефони були ним передані наступній бригаді через третю особу, однак в зв`язку з відсутністю чітко визначеного порядку це не є порушенням трудової дисципліни і не може бути підставою для оголошення догани. Представник відповідача в судових дебатах зазначив, що наказ №221 винесений обгрунтовано і є правомірним, оскільки позивач в порушення п.п. 1.5, 2.3 Посадової інструкції лікаря-анастезіолога відділу ВКМД та МК не дотримався вимог ст. 139 КЗпП України, а саме не виконав закріплений в п. 3.1. Правил трудового внутрішнього розпорядку КЗОЗ «ЦЕМД та МК» обов`язок працівника дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладений трудовий договір, а саме не передав наступній по зміні бригаді, що заступала на чергування за ним, службові телефони, які являються майном КЗОЗ «ЦЕМД та МК» і перебувають на балансі закладу. Також представник відповідача зазначив, що відповідно до п. 16 Типового положення про бригад Е(Ш)МД, затвердженого Постановою КМУ від 21.11.2012 №1114, бригада забезпечує приймання та передачу черговій зміні обладнання та інших матеріальних цінностей. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи судом встановлена відсутність будь-яких даних, які б свідчили про ведення в КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» обліку прийому-передачі службових телефонів між черговими бригадами. Відсутні відомості щодо отримання в зазначену зміну службових телефонів [PERSON] , про передачу їх ним наступній бригаді. Суд вважає, що відсутність ведення такого обліку свідчить про відсутність єдиного чітко визначеного порядку передачі службових телефонів від однієї бригади до наступної за чергуванням бригаді. Дисциплінарна відповідальність настає лише в разі вчинення працівником дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком визнається винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього законодавством про працю, колективним і трудовим договорами трудових обов`язків. Безпосередні обов`язки працюючих закріплені в ст. 139 КЗпП України та правилах внутрішнього трудового розпорядку. Конкретні завдання та обов`язки працівника, його права та відповідальність закріплюються в посадовій інструкції. Саме за невиконання або неналежне виконання працівником з його вини таких трудових обов`язків може настати дисциплінарна відповідальність цього працівника. За таких обставин притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення не визначеного чітко порядку передачі службових телефонів є необгрунтованим і протиправним. Виходячи з викладеного наказ КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №221 від 21.08.2018 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності підлягає скасуванню. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Наказом директора КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №443-к про прийом та звільнення від 06.09.2018 [PERSON] (таб. №123) лікар-анестезіолог відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф звільнений 06.09.2018 за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього функціональними обов`язками та правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підстава: рапорт заступника директора з медичної роботи - керівника служби екстреної швидкої медичної допомоги [PERSON] , копія протоколу первинної профспілкової організації від 05.09.2018 №91. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 43 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання чи неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання чи неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Таким чином, підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов`язків, при цьому систематичним невиконанням трудових обов`язків вважається факт третього порушення, за умови, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Крім того, таке звільнення допускається тільки за вини працівника. Відповідачем під час судового розгляду не доведено систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Зокрема, суд дійшов висновку щодо незаконності наказу №221 від 21.08.2018 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про відсутність систематичного порушення трудової дисципліни позивачем, і як наслідок відсутність підстав для звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наказ КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №443-к від 06.09.2018 про звільнення [PERSON] є незаконним і підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на посаді лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф. Відповідно до ч.ч. 2, 7 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або рiзницi в заробiтку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не бiльш як за один рiк. Якщо заява про поновлення на роботi розглядається бiльше одного року не з вини працiвника, орган, який розглядає трудовий спiр, виносить рiшення про виплату середнього заробiтку за весь час вимушеного прогулу. Рiшення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення суду. Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати. Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки про доходи і податки, виданої КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», [PERSON] нарахована заробітна плата в липні 2018 р. в розмірі 2903,43 грн. і в серпні 2018 р. в розмірі 10525,62 грн., загалом 13429,05 грн. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 19.10.2017 №224/0/103-17/214, законодавством не передбачено єдиної норми тривалості робочого часу. Норма робочого часу працівників може бути різною залежно від багатьох чинників: тривалості робочого тижня, тривалості робочого дня, встановлених вихідних і т.д. Тому норму робочого часу роботодавці повинні розраховувати самостійно, виходячи з режиму роботи, запровадженого на підприємстві. В зв`язку з цим розрахунок середньої заробітної плати доцільно зробити виходячи з середньоденної заробітної плати позивача. В період липень-серпень 2018 р. було 44 робочих дні. Загалом за цей період позивачу нараховано 13429,05 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить: 13429,05 : 44 = 305,21 грн. Оскільки позивач був звільнений 06.09.2018, а повний розрахунок з ним не проведений як при звільненні, так і на день винесення цього рішення, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 07.09.2018 по 25.07.2019 включно (день постановлення рішення суду) за 221 робочий день, що складає 67451,41 грн. (305,21 * 221). На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, в розмірі 67451,41 грн. Також суд враховує вимоги п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 67451,41 грн., з утриманням при їх виплаті передбачених законом податків та обов`язкових платежів. Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Позивач вказує, що в зв`язку з незаконним звільненням він зазнав моральної шкоди, яка виразилась в переживаннях, душевних стражданнях, необхідністю додаткових зусиль для організації свого життя. В зв`язку з наявністю в трудовій книжці запису про звільнення за статтею, позивач не може знайти роботу, яка б відповідала його професійному рівню і забезпечувала б дохід, достатній хоча б для побутових потреб. В зв`язку з незаконним звільненням позивач змушений відмовляти собі в належному харчуванні та обмежувати свої побутові потреби, що призводить до моральних страждань, розмір яких він визначив в 20000 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що відповідач порушив законні права позивача шляхом накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани і шляхом звільнення позивача з роботи без законних підстав. Суд вважає беззаперечним, що ці обставини, необхідність відстоювати свої права в суді завдали позивачу моральних страждань, які підлягають компенсації відповідачем. Однак визначена [PERSON] сума в 20000 грн. належним чином ним не обгрунтована. З урахуванням наданих суду доказів, суд стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2007 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2114,40 грн. Суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» і стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за один місяць в розмірі 6131 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved