Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

06 травня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] [INFO] про позбавлення батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] [INFO] , стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі ? частки з усіх видів заробітку та стягнення понесених судових витрат. В обґрунтування позову посилається на наступні підстави: так, з 25.09.2009 року по 23.09.2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, який згодом був розірваний на підставі рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 23.09.2011 року. Від сумісного проживання з відповідачем , [INFO] народився син [PERSON], який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. З моменту розлучення і до тепер [PERSON]., будучи батьком дитини, від участі у його вихованні та утриманні усунувся, не піклується про його фізичний і духовний стан, не цікавить його духовним і фізичним станом. На день звернення до суду, дитині виповнилося майже п*ять років і дитина не пам*ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, так за ці роки фактично не бачила батька. Син перебуває на обліку в групі динамічного спостереження, як такий, що часто тривало хворіє на респіраторні інфекції. За станом здоров*я рекомендовано оздоровлення в осінньо-зимовий період . У якості профілактичних заходів вона разом із дитиною здійснювала поїздки до Туреччини майже кожного року. Відповідач, знаючи про необхідність отримання дитиною санаторно-курортного відпочинку, робить перепони тим, що не надає дозволу на виїзд за кордон. На думку позивачки, відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування її та їх малолітньої дитини, перешкоди для його спілкування батька - відповідача по справі з малолітньою дитиною ніколи нею не створювалися. Тому, на думку позивачки, відповідач має реальну можливість спілкуватися з дитиною, дбати про її фізичний та моральний розвиток, надавати матеріальну допомогу, однак не бажає виконувати свої батьківські обов*язки. Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини у добровільному порядку не приймає, хоча не звільнений від цього обов*язку. На переконання позивачки, за законом батьки мають рівні права та обов*зки щодо дитини, а отже, батько дитини [PERSON] повинен також приймати участь у матеріальному забезпеченні малолітнього сина. Свої вимого щодо визначення частки відрахування із заробітку ( доходу ) відповідача в розмірі 1/4 частини обґрунтовує засадами розумності, виваженості та справедливості. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день та час розгляду справи ( а.с. 58 ). Представник позивачки [PERSON], діючий на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області 01 квітня 2015 року та зареєстрованої в реєстрі за № 1087, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, в обґрунтування позову послався на ті ж підстави, які були вкладені у позовній заяві і просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення у пресі ( а.с.65 ). Третя особа - представник служби у справах дітей Новоазовської райдержадміністрації, в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи ( а.с. 65 ). Прокурор Приазовської прокуратури Запорізької області підтримав позов і вважав за можливе його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача , вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні фактичні обставини: сторони перебували у шлюбі , який був зареєстрований 25 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новоазовського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис №86, який згодом був розірваний за рішенням Новоазовського районного суду Донецької області 23 вересня 2011 року (а.с.60 ). Від сумісного проживання , сторони мають малолітнього сина [PERSON] 25 серпня 2010 року і згідно свідоцтва про народження (а.с. 8 ), [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] (а.с. 8 ). За висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до його малолітнього сина [PERSON] [INFO] від 02.07.2014 за № - орган о 35/056вх орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] [INFO] ( а.с.34-35 ) встановивши, що [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання свого малолітнього сина, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується із дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Згідно з п.2 ч.1ст.164 Сімейного кодексу України мати , батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Із наведених позивачкою доказів вбачається, що відповідач не приймає участі в вихованні малолітнього сина [PERSON] [INFO], не піклується про нього, не забезпечує його матеріальні потреби, не виявляє ніякого інтересу до сина, не зустрічається та не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Орган опіки та піклування Новоазовської райдержадміністрації дійшов висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до його малолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с.34-5). А відтак, сукупність зазначених доказів, приводить суд до переконання , що позов в цій частині є обгрунтованним і таким, що підлягає задоволенню: [PERSON] 1983 року народження слід позбавити батьківських прав по відношенні до його малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст..182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст..114 СК України мати і батько мають рівні права та обов*язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов*язків щодо дитини. Таким чином, виходячи із зазначеного принципу рівності обов*язків обох батьків щодо дітей, кожен із них зобов*язаний забезпечувати утримання дітям не менше відповідного прожиткового мінімуму, що діє на час вирішення спору, при відсутності домовленості між батьками про розмір сплати аліментів. Відповідно до положень ст..8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. Доказів, які б вплинули на зменшення розміру аліментів, який визначила позивачка, відповідачем надано не було. А згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки, позбавлення батьківських прав не позбовляє [PERSON] від обов'язку з утримання малолітньої дитини, то суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] 1983 року народження на користь [PERSON], аліменти на утримання малолітньої дитини , сина - [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 06 травня 2015 року до досягнення ним повноліття. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст..10 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з*ясуванню обставин справи: роз*ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов*язкі, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов*язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачка при зверненні з позовом до суду сплатила судовий збір у сумі 243,60 грн., що підтверджується платіжним документом ( а.с. 1), ), але документально не підтвердила судові витрати, пов*язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача, тому у суду вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати - судовий збір у сумі розмірі 243 гривни 60 копійок ( двісті сорок три гривні 60 копійок ) . На підставі викладеного,

Outcome: approved