Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

05 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської селищної ради Білопільського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов вмотивований тим, що 12 січня 2006 року помер [PERSON], який був дядьком позивача по лінії батька та проживав разом із ним на день смерті, так як дітей та дружини не мав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку загальною площею 4,309 га, кадастровий номер 5920655300:03:004:0162, розташовану на території Миколаївської (Жовтневої) селищної ради Білопільського району Сумської області. Позивач фактично вступив в управління спадковим майном, але, вважаючи себе повноправним спадкоємцем, внаслідок юридичної необізнаності, пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. На даний час має намір переоформити спадщину на себе, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом внаслідок пропуску строку для прийняття спадщини. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті дядька, [PERSON], який помер 12 січня 2006 року, тривалістю в три місяці. Ухвалою від 08 жовтня 2018 року позов [PERSON] залишено без руху через невідповідність вимогам ст. 175 ЦПК України (а. с. 21-22) Ухвалою від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 26-27). У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 44). Представник відповідача Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Селищний голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а. с. 40). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління [PERSON] надіслала листа про розгляд справи без її участі. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 46). У звязку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 3 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. За змістом ч. 3 ст. 1268ЦК України спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. При цьому відповідно до п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 підтвердженням факту постійного проживання із спадкодавцем на день смерті є відмітка в паспорті спадкоємця про реєстрацію, або довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що 12 січня 2006 року помер двоюрідний дядько позивача по лінії батька - [PERSON] (а. с. 8-11, 14-15). Баба позивача по лінії батька, [PERSON], померла 04 червня 2007 року, а батько - [PERSON], помер 30 травня 2011 року (а. с. 11 13, 15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,309 га з кадастровим номером 5920655300:03:004:0162, розташовану на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії РЗ №738334, виданим на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації №385 від 10 вересня 2002 року (а. с. 16). За даними Миколаївської селищної ради, [PERSON], який помер 12 січня 2006 року, постійно і на день смерті проживав без реєстрації у селищі Калинівка Білопільського району Сумської області. Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка площею 4,309 га, розташована на території Миколаївської селищної ради. Спадкоємцем всього майна [PERSON] за законом є його племінник - [PERSON] Заповіт від імені померлого не складався. Арешт на майно не накладався. Позивач фактично вступив в управління спадковим майном шляхом постійного догляду за померлим дядьком до дня його смерті та протягом шести місяців після смерті [PERSON] зберігав цінні папери, розпорядився речами померлого (а. с. 17). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа після [PERSON], який помер 12 січня 2006 року, не заведена (а. с. 18). Позивач звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], однак нотаріус своєю постановою відмовив йому у вчиненні нотаріальних дій внаслідок пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини (а. с. 25). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем пятої черги за законом після померлого 12 січня 2006 року двоюрідного дядька, [PERSON], однак не може реалізувати своє право на спадщину у звязку із пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті двоюрідного дядька, [PERSON], який помер 12 січня 2006 року через юридичну необізнаність, так як фактично вступивши в управління спадковим майном, вважав себе повноправним спадкоємцем померлого. Суд вважає дану причину поважною і приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved