Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

06 травня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 12 липня 1986 року по 13 липня 2012 року перебувала у шлюбі з відповідачем по справі, який було розірвано за рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області. За час шлюбу сторони набули нерухоме майно: садибний житловий будинок та земельну ділянку площею: 0,0534 га, розташовані за адресою [ADDRESS]. Зазначене нерухоме майно просить поділити між ними та визнати право власності по ? частини земельної ділянки та житлового будинку за кожним. Також просить відшкодувати понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1127,50 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 1986 року по 13 липня 2012 року, що підтверджується копією рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від 13 липня 2012 року (а.с. 5) та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 18 квітня 2014 року (а.с. 6-7). Згідно копії договору купівлі-продажу від 19 липня 1986 року [PERSON] придбав житловий будинок в м. Єнакієве по вулиці Толбухіна, 7, на земельній дільниці 502 кв. м, на якій знаходиться житловий будинок жилою площею 40,50 кв.м., з належними до нього надвірними будовами (а.с. 8) У відповідності із Державним актом на право власності на земельну ділянку від 08 жовтня 2009 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0534 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Як вбачається з копії трудової книжки, [PERSON] з 1979 року по 1991 рік працювала в Єнакіївській госпрозрахунковій рембудділянці, з якої була звільнена за власним бажанням (в зв'язку з доглядом за малолітніми дітьми) (а.с. 16-19). Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі ст. 60 СК України (введеного в дію з 1 січня 2004 року і діючого на час вирішення справи судом), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 28 КпШС України, ч. 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Статтею 71 СК України передбачено спосіб та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір вирішується судом. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з наведеного, вимоги позову є обґрунтованими, окрім того, визнані відповідачем, а тому підлягають задоволенню. Згідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача понесені позивачкою та документально підтверджені (а.с.1) витрати на сплату судового збору в розмірі 1127,50 грн.

Outcome: approved