Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~04 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за заповітом. Вимоги мотивовані тим, що [INFO] в с. Біликівка Білопільського району Сумської області помер його батько [PERSON] , який до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину померлого чоловіка шляхом його поховання, розпоряджалась речами померлого, зберігала документи та продовжувала проживати у спадковому будинку. У 1993 році земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,10 га та 0,43 га для ведення особистого підсобного господарства у с. Біликівка була передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення 14 сесії Супрунівської сільської ради від 28 липня 1993 року. Забудовником та власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] згідно записів з погосподарської книги Супрунівської сільської ради являється [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та проживала за вказаною вище адресою у спадковому будинку. За життя померлою було складено заповітне розпорядження, посвідчене 16 вересня 2003 року Супрунівською сільською радою за реєстрованим № 213, яким заповіла [PERSON] позивачу по справі все своє майно. Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої входить вищевказаний житловий будинок, який за життя власником юридично не було оформлено. Позивач зазначає, що після смерті спадкодавця [PERSON] , він як єдиний спадкоємець першої черги та частково прийняв спадщину, яка складається із грошових вкладів та права на земельну частку (пай), отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 травня 2006 року, виданого державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Бойко О.І. На даний час домоволодіння за вказаною адресою ні за ким не зареєстровано. Як спадкоємець за заповітом після смерті матері, позивач маючи намір прийняти спадщину, звернувся до приватного нотаріуса. Однак, отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок і вільно розпоряджатись спадковим майном він не може у зв`язку з тим, що на зазначене домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи, будинок не зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно попереднім власником, з приводу чого нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане домоволодіння. Оскільки в інший спосіб у нотаріальному порядку позивач не може набути права на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця, він звернувся до суду за захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 05 лютого 2020 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом (а. с. 30-31). У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, надавши до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а. с. 54). Представник відповідача Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не з`явився. Селищний голова надіслав лист про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнають повністю, з рішенням будуть згодні (а. с. 43). Третя особа\~-\~приватний нотаріус\~Білопільського районного\~нотаріального округу\~Бойко О.І.\~у підготовче засідання також не з`явилась, причини неявки не повідомила, будучи належним чином сповіщеною (а. с. 41). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст.\~206\~ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~13,\~ч.\~1\~ст.\~81\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15 та 16\~ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Стосовно визнання права власності на житловий будинок з господарськими\~будівлями і\~спорудами у порядку спадкування за заповітом, суд враховує слідуюче. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , які зареєстрували шлюб у Супрунівській сільській раді 08 листопада 1955 року, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу батьків серії [NUMBER] (а. с. 7, 10). Згідно із архівним витягом із рішення 14 сесії Супрунівської сільської ради [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки у с. Біликівка для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) 0,10 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,43 га (а. с. 23). У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в с. Біликівка Білопільського району Сумської області (а. с. 8). За даними виконавчого комітету Супрунівського старостату Білопільського району Сумської області від 01 листопада 2019 року житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] дійсно збудований у 1970 році [PERSON] , який помер [INFO] , про що зроблено запис у погосподарських книгах за 1970 по 2019 рік за № 05. Технічна документація на житловий будинок не виготовлялась (а. с. 22). Довідкою виконавчого комітету Супрунівського старостату Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області від 22 січня 2020 року за № 45 встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] постійно та на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS] разом із своєю дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщину прийняла дружина померлого [PERSON] , оскільки до дня смерті проживала в спадковому будинку, розпоряджалась предметами домашнього вжитку і особистими речами померлого, здійснила його поховання, тобто фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила (а. с. 26). Відповідно до копії заповіту, посвідченого 16 вересня 2003 року секретарем виконавчого комітету Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 213, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а. с. 11). [PERSON] померла [INFO] в с. Біликівка Білопільського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). [PERSON] , яка померла [INFO] постійно та на день смерті проживала одиноко за адресою: [ADDRESS] . Заповіт від імені померлої посвідчувався виконавчим комітетом Супрунівської сільської області 16 вересня 2003 року за № 213, який не змінювався і не скасовувався, що підтверджується довідкою, виданою Супрунівським старостатом 22 січня 2020 року (а. с. 25). Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори від 25 травня 2006 року [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 550 вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається із: грошових вкладів з відсотками та права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності САПТ ЗТ «Супрунівське» розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] 0197913. Виданого 16.12.1996 року на ім`я спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , після якого вона спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав (а. с. 12). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 25 жовтня 2019 року власником житлового будинку вказано [PERSON] (а. с. 16-18). Згідно довідки Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» від 25 жовтня 2019 року № 998, право власності в БТІ на житловий будинок під [ADDRESS] ні за фізичною, ні за юридичною особою не зареєстровано на право власності в БТІ (а. с. 19). Відповідно до довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» № 3 від 14 січня 2020 року та відповідного висновку, житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] , зведені з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм і правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці і не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 20-21). Із висновку про вартість майна вбачається, що оціночна вартість об`єкту житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 53,3 кв. м, станом на 10 січня 2020 року становить 49 888 грн. (а. с. 15). У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту письмового роз`яснення, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Бойко О.І. від 11 січня 2020 року вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] не вдається можливим у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (а. с. 24). Згідно з п. 24 зазначеної вище Постанови при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Із інформаційної довідки, виданої державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори вбачається, що Улянівської державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 94/2006 після [PERSON] , яка померла [INFO] , а після померлого [INFO] [PERSON] відсутня інформація у спадковому реєстрі щодо заведення спадкової справи (а. с. 39-40). Згідно із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після померлої [INFO] [PERSON] Улянівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 94 та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 550 від 25 травня 2006 року на ім`я [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається із: грошових вкладів з відсотками та права на земельну частку (пай) (а. с. 12, 14, 45-52). Зокрема, частиною 3 статті 3\~Закону України\~від 1\~липня 2004\~року «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст.\~3\~зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація)\~будинків і\~домоволодінь у\~межах міст\~та селищ,\~в тому\~числі й\~на підставі\~записів у\~погосподарських книгах\~(п.\~20\~Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що спадкодавець набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. Таким чином, позивач [PERSON] , як спадкоємець має право на спадщину після смерті матері [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину після чоловіка [PERSON] , але не може оформити її, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved