Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

05.06.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що 20.04.2011 року сторони зареєстрували шлюб, посвідчений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області. Від спільного проживання народився син - [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюб між сторонами не розірвано, але вони мешкають окремо. Відповідач є працездатною особою, має можливість сплачувати аліменти на утримання сина та позивача, але добровільно надавати матеріальну допомогу відмовляється. Враховуючи, що позивач на цей час знаходиться у декретній відпустці, має тяжкий матеріальний стан, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно і до повноліття дитини та стягнути з відповідача кошти на її утримання у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьохрічного віку. До судового засідання позивач не з'явилась, про день, місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, жодних доказів або заперечень суду не надав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільно-процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу прізвище позивача не змінено) зареєстрований 20.04.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 45, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 04.04.2013 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Таким чином, судом встановлено, що на цей час неповнолітній [PERSON] повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, хоча є працездатним. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч.ч. 7,8 ст.7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.ч. 2,4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів на дружину судом враховується прожитковий мінімум для працездатних осіб та отримання позивачем державної допомоги до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, приймаючи до уваги інтереси неповнолітнього [PERSON], його стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, той факт, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, відсутність на утриманні у відповідача інших осіб, враховуючи прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, встановлений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік», суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], що підлягає стягненню з [PERSON] повинен щомісячно складати 1/4 частину усього заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати подачі позову. Також, підлягають стягненню щомісячно 1/4 частина усього заробітку (доходу) з [PERSON] на користь позивача на її утримання з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною трирічного віку. Так як, позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст.88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved