Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

05 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними побудовами та на земельну ділянку площею 0,14 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті залишилось спадкове майно - зазначений житловий будинок з надвірними побудовами та земельна ділянка. З метою оформлення своїх спадкових прав він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак на теперішній час не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв'язку з тим, що до правоустановчого документа на спадковий будинок - свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Добропільською державною нотаріальною конторою 26 червня 2011р. реєстраційний номер 626, не додано витяг про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно оформлений відповідним бюро технічної інвентаризації. Зазначає, що не може зареєструвати вказане майно на сьогоднішній день, так як власник будинку помер. Постановою державного нотаріуса Другої Добропільської державної нотаріальної контори від 30 вересня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] його батька [PERSON], на спадковий житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву до суду про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Від представника відповідача, [PERSON], надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та винести рішення на розсуд суду. Таким чином, на підставі ч.2 ст.158 та ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Суд вважає, що на спірні правовідносини у даній справі поширюються норми Цивільного кодексу України 2004 року. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина, до її складу входили житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами та земельна ділянка. Площею 0,14га. (кадастровий номер [NUMBER], вид використання: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), які розташовані в [ADDRESS]. 30 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Другої Добропільської державної нотаріальної контори із заявою № 333 про прийняття та видачу свідоцтва на право спадщини на майно померлого [INFO] його батька [PERSON] Постановою державного нотаріуса Другої Добропільської державної нотаріальної контори від 30 вересня 2015 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] його батька [PERSON] на спадковий житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, які розташовані в [ADDRESS], відмовлено на підставі того, що відсутній документ про державну реєстрацію права власності на спадковий житловий будинок. Таким чином, подавши заяву до нотаріальної контори позивач [PERSON] прийняв спадщину у вигляді житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, та земельної ділянки, які розташовані в [ADDRESS], однак свідоцтво про право на спадщину не отримав. У зв'язку з тим, що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Разом з тим, аналізуючи норми цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що отримання свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємців, будь-які терміни для отримання свідоцтва чинним законодавством не встановлені, а його неотримання не позбавляє спадкоємців права на спадкове майно. Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, та має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зважаючи на те, що п.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV (у редакції на момент спірних правовідносин) передбачає, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача сторони правочину, за яким виникло право уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках передбачених цим Законом. Тобто право власності на дане майно може бути зареєстровано тільки власником, тому спадкоємець немає можливості здійснити реєстрацію в органах БТІ. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав суб'єктів права власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), тобто права та обов'язки власника (спадкодавця) переходять до позивача (спадкоємця). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто реєстрація права власності - це не виникнення самого права, а визнання і підтвердження такого права. Реєстрація права власності є похідною від встановленого факту виникнення, переходу або припинення права. На підставі викладеного, суд вважає, що в судовому засіданні на підставі наявних матеріалів справи вбачається неможливість оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку, тому визнання за позивачем права власності на житловий будинок та земельну ділянку є єдиним способом захисту його прав отримати спадщину. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про визнання за позивачем права власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами та земельну ділянку, які розташовані в [ADDRESS], які належали померлому [PERSON] на праві приватної власності.

Outcome: approved