Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

05 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та відшкодування шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що протягом понад п'яти років вона є клієнтом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». 06 листопада 2012 року позивач, перебуваючи у місті Києві на залізничному вокзалі, при перевірці карткового рахунку дізналася, що з її картки без її відома було здійснено кількома платежами списання на невідомий картковий рахунок коштів на загальну суму 8 063,36 грн. При цьому позивач картку не втрачала, іншій особі не передавала, ПІН-код не розголошувала. Згідно виписки, безпідставне списання належних кредитних коштів у сумі 8 063,36 грн. було здійснено 05.11.2012 року кількома платежами. 08.11.2012 року позивач проінформувала відповідача про здійснення незаконної операції шляхом подання відповідної заяви до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Також 14.11.2012 року була подана заява про порушення кримінальної справи до Єнакієвського МВ ГУМВС України в Донецькій області та прокуратури міста Єнакієве. За фактом незаконного переведення грошових коштів було порушено кримінальне провадження № 12012000020000208. 23.11.2012 року позивачем на адресу відповідача надісланий лист з проханням звільнити від сплати суми коштів, що були переведені з карткового рахунку, та відсотків через незаконність такої транзакції. З метою уникнення нарахування неправомірних відсотків на суму незаконно знятих коштів позивачем вносилися чергові платежі в рахунок погашення заборгованості. Позивач вважає, що несанкціоновані транзакції сталися не з її вини, кошти з карткового рахунку нею не використовувалися. Відповідачем не відшкодована позивачу сума операції. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача безпідставно списані з її рахунку грошові кошти у сумі 8 063,36 грн. Позивач у судовому засіданні підтримала позов з підстав, викладених у позовній заяві, просила задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, пояснила, що дійсно між позивачем та відповідачем 27.11.2008 року був укладений кредитний договір, за умовами якого позивач отримала кредитну картку з встановленим лімітом, у листопаді 2012 року з кредитної картки позивача дійсно були здійснені грошові перекази на інші картки, відповідач не є особою, винною у скоєнні кримінальних правопорушень щодо позивача, тому вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підтверджуються жодними доказами, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 27.11.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем був укладений кредитний договір № SAMDN55000024369166, згідно якого позивач отримала кредитну картку та ПІН-код до цієї картки (а.с. 62). 05.11.2012 року з картки позивача була здійснена несанкціонована транзакція у вигляді переводу грошових коштів на загальну суму 8 063,36 грн. (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно п. 2.5 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223, емітент зобов'язаний забезпечити наявність у договорі таких умов, зокрема, як види платіжних операцій, які клієнт має право здійснювати з використанням спеціального платіжного засобу, порядок розгляду спорів, відповідальність емітента, тощо. Відповідно до п. 6.7 вказаного Положення, емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Частини 1, 3 статті 1066 Цивільного кодексу України передбачають, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій на рахунках. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. У відповідності з ч. 1 ст. 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Статтею 1071 Цивільного кодексу України зазначені підстави списання грошових коштів з рахунка та правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта. Зокрема, Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно ст. 1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 6 Умов та правил надання банківських послуг, що є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, позивач взяла на себе обов'язок не передавати картку, ПІН для здійснення операцій іншим особам, вживати необхідні заходи для попередження втрати, пошкодження, крадіжки картки, не розголошувати іншу конфіденційну інформацію (а.с. 84-86). Статтею 33.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платник зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу. Судом встановлено, що 05.11.2012 року з картки позивача була здійснена несанкціонована транзакція у вигляді переводу грошових коштів на загальну суму 8 063,36 грн. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 10), матеріалів службової перевірки служби безпеки банку, саме позивач після проведення ряду послідовних маніпуляцій третіми особами з метою отримання її коштів, повідомила їм ідентифікаційні дані (серія та номер паспорту), з використанням яких були зняті кошти з її рахунку в банку. Згідно висновку за результатами перевірки в банку, несанкціоноване зняття коштів з рахунку позивачки стало можливим в результаті порушення нею п.п. 1.5.5, 1.5.13, 1.5.28, 1.5.30, 1.2.24, 1.10.14 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 19-20). За фактом незаконного переведення грошових коштів було порушено кримінальне провадження за № 12012040340000127 від 22 листопада 2012 року за підозрою [PERSON], [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України, [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України, [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України. Дане кримінальне перебуває на розгляді у Дзержинському районному суді міста Харкова. [PERSON] була подана позовна заява до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, у сумі 8 063,36 грн. (а.с. 43-45, 79-80, 107). Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Виходячи з вимог чинного цивільного законодавства, зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: набуття або збереження майна (особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); має місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Судом не встановлено, що відповідач набув кошти позивача без достатньої правової підстави. Виходячи із вищевикладеного, суд, аналізуючи пояснення сторін, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, не вбачає навмисних чи необережних неправомірних дій Банку щодо виконання операцій за рахунком позивача, які відбулися 05 листопада 2012 року по переводу грошових коштів на загальну суму 8 063,36 грн., тому приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] до відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та відшкодування шкоди слід відмовити у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed