Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

05 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до ПрАТ «СК «Україна», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо - транспортною пригодою (надалі ДТП). В обгрунтування позову, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 13.10.2015 року зазначив, що 10.01.2015 р у м.Маріуполі близько 17 год. 45 хв., [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], що належить йому на праві власності, рухаючись по вул.Київській у напрямку вул.Орджонікідзе, на перехресті вул.Київська - пров.Київський, проявив неуважність і необережність, не правильно обрав дистанцію щодо автомобіля [NUMBER], який рухався попереду та знаходився під керуванням [PERSON]К, в результаті чого відбулося зіткнення. Внаслідок зіткнення, автомобіль [NUMBER] отримав технічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 26.01.2015 року провадження щодо [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП було закрито, він був звільнений від адміністративної відповідальності та йому було зроблено усне зауваження. Відповідно до висновку №036/1 від 17.02.2015 року та на підставі інших зібраних позивачем документів, йому була завдана матеріальна шкода в розмірі 22278,99 грн. та моральна шкода в розмірі 5000,00 грн. Також, позивач зазначив, що його судові витрати, повязані з розглядом справи становлять 5501,20 грн. Посилаючись, зокрема на ст.ст.1166, 1167, 1187 ЦК України, просив суд: стягнути з ПрАТ «СК «Україна» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 18013,76 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, а саме: 500,00 грн. - франшизу, 100,00 грн. витрати на кореспонденцію, 300,00 грн. вартість довіреності, 3365,23 грн. втрату товарної вартості; стягнути з ПрАТ «СК «Україна» та [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 5501,20 грн. Відповідач [PERSON], подав до суду письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що він дійсно 10.01.2015 року керував належним йому на праві власності транспортним засобом Daewoo Lanos реєстрац.номер АН3383ІО. Його права та обовязки, як власника транспортного засобу, застраховані ПрАТ «СК «Україна» згідно з Договором обов'язкового страхування цивільно-правової власників наземних транспортних засобів на період з 20.10.2014 р. по 19.10.2015 р. При розгляді адміністративної справи за фактом ДТП суд закрив адміністративне провадження відносно нього та обмежився попередженням, оскільки врахував ту обставину, що зіткнення з автомобілем позивача відбулося в умовах, коли була ожеледиця на проїжджій частині дороги, - несприятливі метеоумови, які і перешкодили йому запобігти зіткненню. Також зазначив, що він згоден з позовними вимогами майнового характеру в частині відшкодування франшизи. При цьому, не згоден відшкодовувати витрати на кореспонденцію та вартість довіреності, оскільки не має доказів того, що кореспонденція стосується суті спору та немає письмового підтвердження оплати за нотаріальні послуги щодо довіреності, та з якою метою довіреність була складена. Щодо моральної шкоди, то відповідач зазначив, що в позові відсутнє посилання на закон і не вказані докази моральних переживань позивача. В день ДТП позивачу було запропоновано мирне урегулювання (відшкодування суми франшизи в сумі 1000,00 грн.), але позивач відмовився і більше переговорів про врегулювання спору не вів. В тому, що його авто досі не відремонтовано, відповідач вважав, що його вина відсутня, просив зменшити розмір моральної шкоди до 300,00 грн. Щодо стягнення судових витрат, у тому числі на правову допомогу, то відповідач вважав їх незаконними та необґрунтованими, оскільки вимоги предявлено до двох відповідачів та на різні суми, тобто не враховано вимоги пропорційності. Крім того, позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували витрати позивача на правову допомогу. Лише після надання обґрунтованого розрахунку, відповідач може погодитися на погашення витрат на складання позовної заяви. Посилаючись на викладене, просив врахувати його заперечення та розглянути справу за його відсутності. 17 грудня 2015 року представник позивача адвокат [PERSON], що діє на підставі договору, подав до суду заяву про залишення позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» без розгляду. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, але за участю його представника адвоката [PERSON] Представник позивача - адвокат [PERSON], в судове засідання також не зявився, подавши заяву про проведення судового засідання без його участі. Відповідач [PERSON], в судове засідання також не зявився, хоча про місце, день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся за місцем своєї реєстрації. Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки представник позивача - адвокат [PERSON] був повідомлений про місце, день та час розгляду справи, але про поважні причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у письмових запереченнях проти позову просив розглянути справу без його участі та надіслати копію рішення суду на адресу його реєстрації. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому ч.5 цієї статті передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частина 4 ст.61 ЦПК України передбачає, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що постановою судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.01.2015 року у справі №263/747/15-п було встановлено, що 10.01.2015 року о 17 год. 45 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] (належного йому на праві приватної власності), рухаючись по вулиці Пашковського на перехресті з провулком Київським у місті Маріуполі не вибрав безпечну дистанцію та швидкість руху, не врахував дорожньої умови, а саме ожеледиці, та скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] (належного йому на праві приватної власності), який рухався попереду в попутному напрямку, чим порушив п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Факт правопорушення підтверджується протоколом серії АВ2 №871243 про адміністративне правопорушення від 10.01.2015 року, схемою до нього, письмовими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та іншими матеріалами, доданими до протоколу. Дії [PERSON] вірно кваліфіковані за ст.124 КУпАП, оскільки він порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу. Доказів того, що [PERSON] керуючи належним йому транспортним засобом завдав [PERSON] шкоду внаслідок непереборної сили або умислу позивача, суду не надано. На надано суду також й доказів того, що в діях [PERSON] під час ДТП встановлена наявність вини. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено, що саме через дії відповідача [PERSON] сталося дорожньо транспортна пригода внаслідок якої позивачу [PERSON] була завдана матеріальна шкода. При цьому, суд не приймає до уваги наявність ожеледиці, як умови, яка впливає на ступінь вини відповідача [PERSON] по цій справі, оскільки відповідно до п.12.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Відповідно до ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частина 2 ст.1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до звіту №036/1 від 17.02.2015, який було складено оцінювачем [PERSON] та який суд розцінює як незалежну оцінку майна згідно із Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», вартість матеріальної шкоди, яка заподіяна власнику автомобіля Hyundai Accent, державний номер [NUMBER] становить 17510,76 грн., з яких вартість відновлюваного ремонту 14145,53 грн. та величина втрати товарної вартості 3365,23 грн. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 13.10.2015 року, суд вважає, що вимога про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у вигляді втрати товарної вартості автомобіля в сумі 3365,23 гривні є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, як вже зазначалося вище, ч.5 ст.1187 ЦК України передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Окрім перерахованих у позовній заяві причин душевних страждань, позивачем на надано доказів на підтвердження того, що змінився його звичайний образ життя, він втратив звичні відносини з родичами та друзями, а також на якій підставі він виділяє додаткову моральну шкоду. В той же час, суд погоджується з доводами позивача, про наявність у нього душевних страждань у зв'язку з пошкодженням його майна - автомобіля Hyundai Accent, оскільки право фізичної особи мирно володіти своїм майном відноситься до базових прав людини, передбачених Загальною декларацією прав людини та Першим Протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходячи з наданих позивачем доказів та обґрунтування моральних страждань, враховуючи принципи розумності та справедливості, вважає, що стягненню з відповідача [PERSON] підлягає моральна шкода в розмірі 500,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Стаття 79 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було предявлено позов до ПрАТ «СК «Україна» та [PERSON], внаслідок чого позивачем були понесені та документально підтверджені наступні судові витрати: судовий збір на загальну суму 487,20 грн. або по 243,60 грн. за подання позову майнового та немайнового характеру; витрати, повязані з публікацією оголошення в газеті про виклик відповідачів в сумі 420,00 грн.; витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5000,00 грн. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пункт 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснює, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. При цьому, пункт 36 цієї Постанови передбачає, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом N 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Таким чином, виходячи з того, що позовні вимоги до ПрАТ «СК «Україна» були залишені без розгляду за заявою позивача вже після фактичного понесення судових витрат по справі щодо обох відповідачів, то суд вважає, що справедливим буде розподілити судові витрати саме між двома відповідача, враховуючи принцип пропорційності. Отже, на думку суду, з [PERSON] підлягають стягненню наступні судові витрати в сумі 539,35 грн., а саме: 1) витрати на правову допомогу, виходячи з загального часу участі адвоката в судових засіданнях (20 хв. за ставкою 487,2 грн./година = 162,39 грн.) та часу складання адвокатом заяви про зміну позовних вимог (40 хв. за ставкою 487,2 грн./година = 324,77 грн.), згідно з нормами часу на виконання робіт працівниками юридичних служб, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 11.05.2004 р. №108, в сумі 243,58 грн. ((162,39 +324,77)/2); 2) витрати, повязані з публікацією оголошення в газеті про виклик відповідачів в сумі 210,00 грн. (420/2); 3) судового збору відповідно до пропорційності заявлених вимог в сумі 85,77 грн. (загальна сума судового збору щодо [PERSON] 243,60 грн.), оскільки до [PERSON] заявлено вимоги на суму 12266,43 грн. (500+100+300+3365,23+5501,2+2500 - частина моральної шкоди), а задоволено на суму 4318,81 грн. Щодо стягнення з [PERSON] суми франшизи в розмірі 500,00 грн., витрат на кореспонденцію в сумі 100,00 грн. та вартості довіреності в сумі 300,00 грн., то суд вважає, що позивачем не надані належні та допустимі докази, які підтверджують, що між [PERSON] та ПрАТ «СК «Україна» склалися відносини щодо страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу; з яких підстав та з приводу чого, надсилалася кореспонденція від [PERSON] на адресу ПрАТ «СК «Україна»; з якого приводу була видана довіреність від 29.05.2015 року, так як подія ДТП сталася 10.01.2015 року, а представництво в суді адвокат [PERSON] здійснював на підставі договору, який було укладено саме з цією метою, а також на підставі чого, вартість довіреності становить саме 300,00 грн. (а.с.38), а тому приходить до висновку, що вимоги в цій частині задоволенню непідлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial