Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

05 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогами: «Винести рішення, яким визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина, а саме [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття». Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що в період з травня 2009 року по липень 2012 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, під час спільного сумісного проживання позивач завагітніла, [INFO] року народилась дитина - син [PERSON]. Позивач підтверджує, що біологічним батьком дитини є саме відповідач, однак даний факт відповідач не визначає, оскільки має сумніви щодо походження дитини від нього, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутись з цим позовом до суду, при вирішенні питання про встановлення батьківства позивач просить присудити відповідачу до сплати аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки з моменту народження дитини по теперішній час відповідач не приймає участі у виховані дитини та відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Представник позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив в позов відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.45-47), пояснив, що дійсно в період з травня 2009 року по липень 2012 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, під час спільного сумісного проживання позивач завагітніла. Відповідач, будучи обізнаним про вагітність позивача, почав готуватись до народження дитини, зробив ремонт, замовив нові меблі, турбувався про стан здоров'я позивача, як майбутньої матері, вони разом приходили на прийом до лікарів. В липні 2012 року відповідач разом з позивачем був присутній при УЗІ дослідженні , за результати дослідження, вага дитини складала 2600 грамм, що відповідає 36-му тижню вагітності, в той час як за іншими медичними даними позивач перебувала на 31-му тижні вагітності, будь-яких відхилень у розвитку дитини лікар не виявив. Після проведеного медичного дослідження у відповідача з'явились сумніви щодо дати зачаття дитини та його батьківства, позивач не могла надати пояснення на його питання, ці обставини стали підставою припинення спільного сумісного проживання, після народження дитини стосунки між сторонами не відновлено, позивач навіть не пропонувала відповідачу подати заяву про визнання його батьком дитини, побачитись з дитиною відповідач мав змогу лише під час проведення судових експертиз, які проводились в рамках цивільних справ, які порушені за заявами позивача. Представники позивача - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили в позові відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях відповідача та пояснень, які надано відповідачем в судовому засіданні. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, від третьої особи надійшли до суду письмові пояснення по суті предмету спору та просять прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини та чинного законодавства України. (а.с.112) Представник третьої особи - Відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки їх уповноваженого представника суд не повідомили. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача [PERSON] та [PERSON], відповідача, представників відповідача - [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Виходячи з положень ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду. Судом встановлено, [PERSON] народився [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 04 вересня 2012 року (актовий запис №2445). (а.с.4) Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з частиною першою статі 135 Сімейного кодексу України, батьком дитини записано - [PERSON], мати - [PERSON]. Запис відомостей про батька дитини внесено на підставі заяви матері. (а.с.43) За нормою ст. 128 СК України за відсутності заяви про визнання батьківства, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду на підставі будь-яких відомостей, що засвідчують походження дитини від певної особи. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Як роз'яснено у пунктах 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно яких справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема, ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України). При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до вимог ст.143 Цивільного процесуального кодексу України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. В межах розгляду даної цивільної справи, за клопотання відповідача, судом призначено експертизу судово-медичної генетичної ідентифікації, проведення експертизи доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, на вирішення експертів поставлені питання: чи являється [PERSON], [INFO], біологічним батьком [PERSON], [INFO], матір'ю якої є [PERSON], [INFO], громадянка України, про що винесено ухвалу суду від 16 жовтня 2015 року. (а.с.163-165) Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. (ст.66 Цивільного процесуального кодексу України). Під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Згідно з Висновку експерта №354 від 18 грудня 2015 року, який складено старшим судовим експертом Відділу молекулярно-генетичних досліджень лабораторії біологічних досліджень Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України І.В. Паламарчук, встановлено, що [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком [PERSON], [INFO], матір'ю якого є [PERSON], [INFO]. Ймовірність даної події складає 99,999%. (а.с.168-179) Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої ст.60 Цивільного кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з норм чинного законодавства, для встановлення батьківства в судовому порядку необхідно, щоб батьки дитини не перебували у зареєстрованому шлюбі, передбачуваний батько дитини або мати дитини відмовилися від встановлення батьківства в добровільному порядку і щоб була проведена реєстрація народження дитини в органах РАЦСу та із свідоцтва про народження дитини виходило, що дитина народилася у незареєстрованому шлюбі. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідач [PERSON] є біологічним батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], ці обставини підтверджуються поясненнями позивача та відповідача по справі, які визнали факт проживання однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, в період з травня 2009 року по липень 2012 року, тому в силу положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини визнанні сторонами цивільного процесу не потребують доказуванню. Факт походження малолітньої дитини від батька встановлено за результати спеціальної експертизи - генетичної дактилоскопії (за ДНК, де міститься генетичний код, індивідуальний для кожної людини, при цьому ДНК дитини завжди поєднує елементи ДНК матері та батька), що підтверджується Висновком експерта №354 від 18 грудня 2015 року, який складено старшим судовим експертом Відділу молекулярно-генетичних досліджень лабораторії біологічних досліджень Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України І.В. Паламарчук, яка в судовому засіданні підтримала наданий суду висновок. В свою чергу відповідач не скористався правом надати докази на спростування факту кровного споріднення з малолітньою дитиною, тому суд не бере до уваги заперечення позивача, що він не є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], оскільки наведені відповідачем обставини щодо оспорювання батьківства ґрунтуються на припущеннях, та спростовуються наявними у справі доказами, в той же час як передбачено ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. 20 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні від 18 жовтня 2000 року № 52/5, затверджених наказом Міністерства юстиції України, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.п. 2.16.4. п.2 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання від 12 січня 2011 року N 96/5, затверджених Наказом Міністерства юстиції України, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, має постійне місце роботи, працює в Публічному акціонерному товаристві «Київводоканал», докази про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, як і не встановлено судом інших обставин, які могли вплинути на визначення розміру аліментів, тому є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Відповідно до положень ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 181 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягають задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 лютого 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Віповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішення питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., які сплачено позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання батьківства, що підтверджується оригіналом платіжного документа, який долучено до справи (а.с.1), та стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 243грн. 60 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів. Враховуючи наведене та

Outcome: approved