Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

06.05.2020 позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі та витрати на правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог послалась на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюб, який було розірвано рішенням суду від 08.07.2005. Також на підставі рішення суду з відповідача стягнуто аліменти на сина у розмірі ј частини його доходів. В подальшому 02.05.2008 вона уклала другий шлюб із [PERSON] . Відповідач з березня 2018 року аліменти на сина не сплачує,проживає окремо, участі у житті дитини не приймає, не навідувався та не спілкувався з ним. Вважає, що він свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, у нього є інша сім`я та діти. Тому просить позов задовольнити. Ухвалою від 22.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 30.01.2019 підготовче провадження закрито, справу було призначено до судового розгляду. 27.08.2019 представник відповідача подав суду заперечення на позовну заяву, у якому вказав, що позов безпідставний та необґрунтований. Зазначив, що відповідач бажає спілкуватись із сином та брати участь у його вихованні та утриманні. Останній 16.05.2018 потрапив у ДТП, що призвело до неможливості систематичного відвідування дитини. Аліменти сплачує. Позивачка часто перебуває за кордоном і не надала доказів відсутності спілкування батька з дитиною. Крім того відповідач звертався до неї для усунення перешкод у спілкуванні з сином. Щодо зміни розміру аліментів вважає, що відсутні підстави, оскільки матеріальне становище позивачки не змінилось. 04.09.2019 представник позивачки подав відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідач сплатив заборгованість по аліментах після накладення обмежень виконавчою службою. Крім того зазначив, що відповідач не відвідував дитину у садочку та школі, що свідчить про ухилення він виконання ним батьківських обов`язків. Щодо зміни розміру аліментів, то вважає таку вимогу обґрунтованою, оскільки син закінчує школу та планує вступати до вищого навчального закладу, відвідує репетиторів. Кошти, сплачені сину як аліменти, усі збережені на рахунку дитини для навчання. Дитина не бажає спілкуватись із батьком. 15.10.2019 в підготовчому судовому засіданні за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладався. 17.02.2020 представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог в частині прізвища дитини, яке було змінено ним за власним бажанням на [PERSON] . 18.02.2020 підготовче судове засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 10.04.2020. 10.04.2020 розгляд справи відкладався за клопотанням представника відповідача. 08.07.2020 в судовому засіданні представник позивачки позов підтримав з підстав, вказаних у ньому, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідатиме кращим інтересам дитини. Відповідач та його представник позов заперечили, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. 21.09.2020 в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що являється матір`ю позивачки. Відповідач після розірвання шлюбу не цікавився сином, не спілкувався з ним, приїхав вперше після того, як його обмежити у виїзді за кордон через несплату аліментів. Неповнолітній син сторін [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він не спілкувався з батьком, останній не цікавиться його життям, не приходив за місцем навчання, та в лікарню, коли хворів. Йому про нього нічого не відомо, лише що проживає у м.Львів. Його вихованням та утриманням займалась лише мама. Він змінив прізвище добровільно, щоб мати із мамою одне прізвище. Другий чоловік його матері замінив йому батька. 15.10.2020 відповідач додатково пояснив, що спочатку після розлучення він приїжджав до дитини, однак двері квартири йому не відчиняли, були сварки через. Заборгованість по аліментах була, але він сплатив їх однією сумою та на даний час сплачує регулярно. Представник відповідача додатково пояснив, що у відповідача була заборгованість по аліментах у зв`язку із тим, що він потрапив в аварію, потрібні були кошти на лікування, а також не міг працювати. Крім того, останній постійно цікавився сином, бажав спілкуватись, однак позивачка чинила йому перешкоди. Представник третьої особи підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Представник позивачки вказав, що заборгованість по аліментах була за більший період, ніж відповідач мав наслідки ДТП. 17 років вихованням дитини займалась лише мама. Вислухавши пояснення учасників,оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони є колишнім подружжям та перебували у шлюбі з 29.06.2002 по 09.08.2005, що підтверджується також копією рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 08.05.2005 (а.с.16). Під час спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28.12.2014 з відповідача в користь позивачки стягнуто аліменти на сина [PERSON] у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 16.07.2004 і до його повноліття дитини (а.с.15). На підставі вказаного судового рішення було видано виконавчий документ, який перебував на виконанні державної виконавчої служби. Позивачка разом із сином проживають по [ADDRESS] , зареєстровані в будинку по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та копією будинкової книги (а.с.11,13-14). Із довідки від 08.05.2019 та характеристики встановлено, що син сторін на час звернення з даним позовом до суду навчався в 10-А класі Червоноградському навчально-виховному комплексі «Спеціалізована школа І-ІІ ступенів -колегіум» №3, мати приділяє належну увагу вихованню сина, тато не приймає участі у навчанні та вихованні вина (а.с.8,17,81,105). Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №164 від 23.08.2019 позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] є доцільним (а.с.65). З розрахунку державного виконавця від 22.08.2019 встановлено, що заборгованість відповідача по аліментах на утримання сина [PERSON] станом на 30.04.2018 відсутня (а.с.49-52). Також у матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості по аліментах від 10.04.2018, відповідно до якого станом на 10.04.2018 відповідачу було нараховано аліментів в сумі 62690,33 грн. (а.с.73-74), що свідчить про те, що він погасив її в період з 10.04.2018 по 30.04.2018. Випискою з банківського рахунку стверджується, що на сина сторін відкритий картковий рахунок, залишок на якому станом на 07.08.2019 становить 144235 грн. (а.с.76). Згідно із випискою із медичної карти стаціонарного хворого №20557 відповідач перебував на лікуванні з приводу травм з 31.07.2018 по 03.08.2018 (а.с.54). Відповідач 07.08.2020 уклав другий шлюб, від якого у нього народився син [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні (а.с.55,56). З характеристики та довідки з місця праці встановлено, що останній працює продавцем в ФОП [PERSON] , за місцем роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, отримує дохід у розмірі 4500 грн. щомісячно (а.с.57,58). Як стверджує позивачка у позовній заяві, відповідач свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню сина, не піклувався про його здоров`я, фізичний і моральний розвиток, аліментів не сплачував тривалий час, дитиною не цікавився. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовимрішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Позивач не надала належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини, а позбавлення його батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, до якого раніше не застосовувалось попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина. Зважаючи на бажання відповідача брати участь у вихованні дитини та бажання змінити поведінку в кращу сторону, а також відсутність допустимих доказів свідомого нехтування ним своїми обов`язками, тому позовні вимоги у вказаній частині є недоведеними та відсутні підстави для їх задоволення. Щодо вимог про зміну розміру аліментів, суд дійшов такого висновку. Статтею 61 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст.183 СК України) і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З заяви позивачки встановлено, що вона самостійно виховувала та утримувала сина майже 17 років, відповідач тривалий час не сплачував аліменти, погашена заборгованість по аліментах знаходиться на особистому рахунку сина. Розмір аліментів, який визначений рішенням суду та стягується на даний час, ставить її його у скрутне матеріальне становище, оскільки такої суми грошей не достатньо, щоб забезпечити матеріальні потреби дитини. Виходячи з вимог розумності та справедливості,беручи до уваги матеріальний стан позивачки та відповідача, інтереси дитини,

Outcome: partial