Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

05 травня 2016 року від позивача [PERSON] поштою до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини і дружини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27 серпня 2011 року уклала шлюб із відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З січня 2016 року вони припинили шлюбні відносини, у зв'язку з тим, що у відповідача з'явилася інша жінка. З того часу не ведуть спільне господарство, а лише проживають в одній квартирі. У кожного з них окремі інтереси. Примирення не можливе, оскільки сімейних відносин не має. Відповідач налаштований створити іншу родину. Також, відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання сина. Син знаходиться на її утриманні, мешкає з нею. В добровільному порядку сплачувати аліменти відповідач не бажає, що і слугує підставою для звернення позивача із позовом до суду. Крім того, вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. У зв'язку з скрутним матеріальним становищем вона потребує матеріальної допомоги. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути із відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, стягнути із відповідача аліменти на її користь на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином трьох років, тобто до 18.02.2017р. (а.с.2-3). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позові та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину не заперечував. Щодо стягнення аліментів на утримання позивача, зазначив, що частка завелика. Вислухавши доводи та пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 27 серпня 2011 року позивач [PERSON] (до шлюбу Геращенко) Т.Ю. та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 200312, виданого 27 серпня 2011 року, актовий запис 234 (а.с.4). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 469784 від 28 лютого 2014 року, актовий запис 121 (а.с.5). Відповідно до ст. 51 Конституції України Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки в судовому засіданні було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи взаємне небажання позивача і відповідача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, зокрема ст. 180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обовязку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком малолітнього [PERSON] вимоги позивача про стягнення із нього аліментів є повністю обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін, а також обов'язок відповідача по належному утримуванню малолітнього сина і вважає, що заявлена позивачем частка 1/4 є обґрунтованою та відповідатиме матеріальному становищу сторін та інтересам малолітньої дитини. Згідно ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу Оскільки в судовому засіданні було підтверджено, що позивач [PERSON] наразі займається виховання малолітнього [PERSON], а відповідач [PERSON] перебуває в працездатному віці, не страждає на тяжкі хвороби і має змогу працювати і утримувати позивача, її вимоги про стягнення із нього аліментів є повністю обґрунтованими. Проте, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання позивача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін, у звязку з чим вважає, що заявлена позивачем сума аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку відповідача є завищеною та необґрунтованою. За таких обставин суд вважає за доцільне стягнути із відповідача аліменти у розмірі 1/6 частки від його заробітку, що буде співмірно із матеріальним становищем сторін. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20грн. та на користь позивача 551,20грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial