Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

06 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини , посилаючись на те,що позивач та відповідач з липня 1996 р. по жовтень 2013 р. знаходилися у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] позивач народила дитину [PERSON], батьком якого записаний відповідач. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.Відповідач працює та отримує пенсію, але на утримання дитини не надає матеріальної допомоги.Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини - сина [PERSON],[INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача ,але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, зазначивши,що він згоден сплачувати на утримання дитини 20 % заробітку, т.я. позивач не сплачує комунальні послуги за квартиру. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, з»ясувавши обставини справи та дослідивши докази у їх сукупності , суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з липня 1996 р. по жовтень 2013 р. знаходилися у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] позивач народила дитину [PERSON], батьком якого записаний відповідач (а.с.10). Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна з сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами, які беруть участь по справі. Відповідно до ст.213 ЦПУ України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні . Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами , внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру , що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання .Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів , що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.1 ч.2,3 глави 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (учинено у м.Страсбург 25 січня 1996 р., реєстраційний код 37216/2006 ) предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей -підтримка їхніх прав , надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища , при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується .Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосується дітей , визначається розглядом сімейних справ , зокрема тих , що пов'язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності , наприклад стосовно місця проживання дітей та доступу до них. Статтею 2 глави 1 зазначеної Конвенції визначено термін «суб'єкти батьківської відповідальності » - батьки та інші особи чи органи , які мають здійснювати частково або повністю батьківську відповідальність . Відповідно до ст.ст.3,7,8,18,19 Конвенції про права дитини ( ратифіковано Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.91 )в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. мала громадянства. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства » батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину , піклуватися про її здоров'я , фізичний , духовний і моральний розвиток . У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та від вказаного обов'язку не звільняються особи, позбавлені батьківських прав, що передбачено ч.2 ст.166 СК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач добровільно матеріальної допомоги, передбаченої ст.180 СК України, на утримання дитини не надає. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері,батька і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено , що позивач [PERSON] є інвалідом 3 групи з дитинства, отримує пенсію у розмірі 994 грн., а також працює брошюровщиком дільниці АПК в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» та отримує заробітну плату після утримання податків та зборів у розмірі 1186,35 грн. на місяць(а.с.12,13). В судовому засіданні встановлено , що відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи , отримує пенсію у розмірі 1050 грн., а також працює брошюровщиком дільниці АПК в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» та отримує заробітну плату після утримання податків та зборів у розмірі 1186,35 грн. на місяць(а.с.21). Суд вважає, що той факт, що між позивачем та відповідачем є невирішені питання по сплаті комунальних послуг, не є підставою для визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. З урахуванням вимог ст. ст. 180-183 Сімейного Кодексу України, а також того, що відповідачем до суду не надано доказів неможливості виплати аліментів на утримання дитини , ураховуючи матеріальне становище та стан здоров'я відповідача - отримує пенсію, працює, є інвалідом 2 групи, відсутності на утриманні відповідача іншої дитини , ураховуючи матеріальне становище позивача, стан здоров'я дитини, суд вважає, що відповідач може виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття, внаслідок чого будуть гарантовані права дітей на належне утримання з боку відповідача. У зв'язку з тим, що відповідач є інвалідом 2 групи , то відповідно до ст. 5 ч.1 п.9 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору . Відповідно до ст.84 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті правової допомоги у розмірі 200 грн., розмір якого відповідає граничному розміру компенсації витрат на правову допомогу , визначену законом , а саме постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 р. № 590 - 40 % від розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.12.2013 р. 1218 грн., а саме не перевищує 487,20 грн.

Outcome: approved