Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

05 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Глобинського районного суду з позовом ( з урахуванням заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду) до відповідачів [PERSON], [PERSON], з залученням третіх осіб Івановоселищенської сільської ради, управління державної міграційної служби України в Полтавській області, служби у справах дітей Глобинської районної державної адміністрації, про виселення, в якому прохає виселити з житлового будинку за адресою: вул. Пролетарська, 7 с. Іванове Селище Глобинського району Полтавської області [PERSON], [PERSON], стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 25 грудня 2014 року в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] визнано право власності після померлої матері [PERSON] на житловий будинок з господарчими будівлями, який розташований за адресою вул. Пролетарська,7 села Іванове Селище Глобинського району Полтавської області. Право власності на вказані будівлі зареєстровано за позивачем 08.05.2015 року в реєстраційній службі Глобинського районного управління юстиції Полтавської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області за № 389 від 23.09.2015 року за адресою: с. Іванове Селище вул. Пролетарська, 7 Глобинського району Полтавської області без реєстрації проживають:[PERSON], [PERSON],[INFO], [PERSON]. [PERSON] 17.09.2015 року відправлена вимога до [PERSON] та [PERSON] про виселення, яка не виконана. Договір найму житла між позивачем та відповідачами не укладався. До судового засідання позивач [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі: [PERSON], [PERSON] в судові засідання жодного разу не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, доказів, що свідчать про поважність причин неявки суду не надали. Представники третіх осіб Івановоселищенської сільської ради, управління державної міграційної служби України в Полтавській області, служби у справах дітей Глобинської РДА були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. Ч.2\~ст.158 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, відповідно до рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 25.12.2014 року за позивачем [PERSON], в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарчими будівлями, який розташований за адресою: вул. Пролетарська,7 села Іванове Селище Глобинського району Полтавської області. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказані будівлі зареєстровано за [PERSON] 08.05.2015 року за № 632928853206. Таким чином, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: : вул. Пролетарська,7 села Іванове Селище Глобинського району Полтавської області. Згідно довідки виконавчого комітету Івановоселищенської сільської ради № 389 від 23.09.2015 року, в житловому будинку № 7 по вул. Пролетарській в с. Іванове Селище Глобинського району фактично проживають : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. 17.09.2015 року позивачем [PERSON] направлено листа відповідачам [PERSON], [PERSON] про звільнення житлового приміщення. В добровільному порядку [PERSON] та [PERSON] не виселилися. Відповідно до вимог\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із\~ст. 41 Конституції України, ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений уйого здійсненні. Виходячи з положень ст. ст.\~16,\~386 ЦК України\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. \~Згідно зі\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. В\~ст.150 ЖК України\~встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З матеріалів позову не вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є членами сімї [PERSON], тому до них не застосовуються положення ч. 1 ст. 156 ЖК України, 405 ЦК України. З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт, що на час розгляду справи [PERSON] та [PERSON] використовують для свого проживання будинок з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: вул. Пролетарська, 7 в с. Іванове Селище, чим перешкоджають власнику [PERSON] вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Відповідачі не надали будь яких доказів, що підтверджують їх право користування будинком за адресою: вул. Пролетарська, 7 в с. Іванове Селище Глобинського району Полтавської області, який належить позивачці. Договір найму сторони не укладали та в сільській раді не реєстрували. Ст. 116 ЖК України передбачено, що \~осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1\~\~ст. 319 ЦК України\~\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном . При цьому,\~\~відповідно до\~\~ст. 391 ЦК України\~\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved