Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

06 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON], [INFO], у зв'язку з його ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. Позивачка, яка була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання не прибула, подала суду письмове клопотання про проведення судового розгляду у її відсутність, але за участю її представника - адвоката Мурадова А.Л. У позовній заяві зазначено,що [PERSON] з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2010 року по 26 квітня 2011 року, і згідно рішення Кіровського районного суду міста Донецька від 26 квітня 2011 року їх шлюб розірвано. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], з яким відповідач не спілкується з березня 2011 року,бо з цього часу колишні подружжя проживають окремо. Відповідач з цього часу не піклується про здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Він ніколи не відвідав сина; дитина, незважаючи на вік (4 роки) не знає батька в обличчя. Ним не приймаються заходи щодо його матеріального утримання, незважаючи на неодноразові звернення про це позивачки. Дитина весь цей час перебувала на утриманні матері, яка мала достатній дохід та отримувала допомогу від своїх батьків, але на даний час позивачка у зв'язку з проведенням антитерористичної операції виїхала із міста Донецька та переїхала до міста Слов'янська,змінила місце роботи, тому зменшилися і її доходи. Не зважаючи на те,що відповідач не приймає участі у вихованні дитини та її матеріальному утриманні, він відмовляє їй у наданні дозволу на вивіз дитини за межі України для оздоровлення і таку свою відмову пояснює відсутністю матеріально оплатити витрати на нотаріальне посвідчення письмового дозволу. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини без поважних причин, на підставі положень статті 164 Сімейного кодексу України просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON]. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Мурадов А.Л., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 27 березня 2015 року, доводи позову підтримав та додатково пояснив,що ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків без поважних причин має місце на протязі тривалого часу - з березня 2011 року, коли їх сину лише виповнилося два місяці, внаслідок чого син позивачки зовсім не знає свого батька, незважаючи на відсутність перешкод матері у цьому. Відповідач з дитиною не спілкується, життям та здоров'ям не цікавиться, матеріальної допомоги дитині не надає. Він відмовляється повідомляти відомості про своє фактичне місцеперебування у Маріуполі, де він на даний час перебуває після виїзду із міста Донецька. Відмова у наданні письмової згоди на вивезення дитини за межі України для оздоровлення, фактично спричиняє шкоду здоров'ю дитині, якій за медичними рекомендаціями необхідно два рази на рік перебувати на морських курортах, в місцевостях з відповідними мінеральними джерелами води. Не дивлячись на неодноразові бесіди позивачки з ним, [PERSON] свого ставлення до дитини не змінив, а після звернення позивачки до суду, надав нотаріальну згоду на позбавлення його батьківських прав відносно сина та навіть відмовився від будь- яких прав на дитину. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде у повному обсязі відповідати інтересам малолітньої дитини,тому просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON], який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, подав до суду заяви від 14 та 20 квітня 2015 року про проведення судових засідань без його.( а.с.24 зв., 42) Крім того, 25 березня 2015 року приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Куркчи Г.І. було посвідчено заяву [PERSON], [INFO],згідно якої йому відомо про подання позову його колишньої дружини [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина, і він відмовляється від будь- яких прав на дитину. Нотаріусом йому були роз'яснені положення статей 164-166, 169 Сімейного кодексу України та положення постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року. Йому відомі правові наслідки цієї заяви.(а.с.31). Представник органу опіки та піклування Слов'янської міської ради - Калашнікова Т.Л., яка діє на підставі довіреності, погодилася із заявленими позовними вимогами і пояснила суду, що відповідач [PERSON],який є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], без поважних причин не займається вихованням та утриманням сина, не спілкується з ним, не відвідує, не цікавиться станом його здоров'я, розвитком, у зв'язку з чим орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, виходячи з інтересів дитини, прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON]. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON], [INFO] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується актовим записом № 63 від 18 січня 2011 року у книзі реєстрації народжень відділу державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку. Позивачка [PERSON] є матір'ю цієї дитини.( а.с. 6) Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 цього кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно положень Закону та роз'яснень, даних у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»( зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інш.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Згідно статті 12 Закону України « Про охорону дитинства», покладається відповідальність на кожного із батьків щодо виховання, навчання та розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України « Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей,поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями частини 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з березня 2011 року мешкає окремо від позивачки,з якою шлюб розірвано згідно рішення Кіровського районного суду міста Донецька від 26 квітня 2011року, і з цього часу не бачив дитину, не піклувався про неї, не брав участі в її утриманні, вихованні, фізичному та духовному розвитку. Таким чином, він повністю самоусунувся без поважних причин від участі у житті свого сина. У суду не має законних підстав ставити під сумнів зазначені позивачкою обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітнього сина. Сам відповідач повністю визнав заявлені позовні вимоги і така його згода нотаріально посвідчена, з роз'ясненням нотаріусом йому положень статей 164-166, 169 Сімейного кодексу України. (а.с.31). Відповідно до висновку органа опіки і піклування Слов'янської міської ради, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини орган опіки і піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] Згідно з приписом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази,оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про те,що [PERSON] протягом тривалого строку - чотирьох років, відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього сина, без поважних причин не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками,що свідчить про його винну поведінку відносно своєї дитини, та необхідність застосування до нього, як батька дитини, такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав,звідси позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини,- таким, що підлягає задоволенню. Позивачка та її представник не вимагали компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і з розглядом даної справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved