Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

05.02.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань та вказує, що між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 415640 грн. За рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.09.2012 року та рішенням Апеляційного суду Волинської області від 11.10.2012 року із відповідача стягнуто суму позики, а також 93423,04 грн. процентів за користування кредитними коштами а також 3 відсотки річних в розмірі 3962,81 грн. Однак, відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання щодо повернення позики та ігнорує виконання рішень судів, а тому просить стягнути із відповідача на свою користь інфляційні нарахування в розмірі 123638,14 грн. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила стягнути із відповідача інфляційні нарахування в розмірі 123638,14 грн., щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подала, хоча повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли відносини з договору позики, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 5-11). Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки відповідач [PERSON] протягом тривалого часу не виконувала взяті на себе зобов'язання за договором позики, за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.09.2012 року із відповідача було стягнуто на користь позивача [PERSON] борг за договором позики у розмірі 415640 грн., 93423,04 грн. процентів за користування коштами, три проценти річних в розмірі 33337, 14 грн., та судовий збір у розмірі 3219 грн. (а.с.5-7). Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 11.10.2012 року вищевказане рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.09.2012 року в частині стягнення трьох процентів річних було змінено та стягнуто із відповідача та користь позивача 3962,81 грн. - три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання (а.с.8-11). Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено те, що за вищевказаним судовим рішенням від 06.09.2012 року на користь позивача з відповідача стягнута сума боргу за договором позики в національній валюті України, тобто в гривні України. А тому з суми боргу, визначеної в національній валюті України, виходив позивач при зверненні до суду з вказаним позовом, у зв'язку з невиконанням відповідачем рішення суду про повернення суми позики за період починаючи з жовтня 2012 року, тобто після набрання рішенням апеляційного суду законної сили. За таких обставин, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь суми індексу інфляції за весь час прострочення, відповідають положенням ЦК України, тому є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Однак, суд приходить до висновку, що вказані інфляційні нарахування слід вираховувати із розрахунку суми боргу визначеної за договором позики тобто 415640 грн., а не з суми заборгованості визначеної в цілому із відсотками за користування кредитом, 3 % річних, оскільки це суперечить правовій природі застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання передбаченої ч. 2 ст. 635 ЦК України. Таким чином, втрати інфляції за період з 11.20.2012 року до 30.11.2014 року становлять 91256,71 грн. Враховуючи вище викладе, суд приходить до висновку, що із [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути втрати інфляції в розмірі 91256,71 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход держави слід стягнути 912,57 грн.

Outcome: partial