Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

06.06.2017 відкрито провадження у справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 30 вересня 2016 року між ним та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» укладено договір фінансового лізингу № 1274, відповідно до умов якого предметом фінансового лізингу є автомобіль Renault logan MCV і відповідач зобовязався придбати та передати на умовах договору у користування зазначений автомобіль, а позивач зобовязався прийняти товар та сплачувати платежі, які передбачені умовами договору. В той же день, 30.09.2016, на виконання умов договору позивачем на розрахунковий рахунок відповідача був перерахований авансовий платіж у розмірі 33000 грн., що підтверджується квитанцією. Згодом, позивач зрозумів, що укладений між ним та відповідачем договір фінансового лізингу № 1274 не відповідає чинному законодавству України, не містить всіх істотних умов договору, його умови є несправедливими відносно нього як лізингоодержувача, чим порушують його права як споживача послуг, що є підставою для визнання його недійсним. Зокрема, в договорі остаточно не була визначена ціна договору, оскільки згідно його умов гривневий еквівалент предмету лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, що є неприпустимим. Також договір не містить вказівки, яка саме особа є продавцем та де знаходиться, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Крім цього, умови договору є несправедливими, оскільки порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди споживачеві. Також при укладені договору фінансового лізингу № 1274 від 30.09.2016 не були дотримані вимоги ст. 799 ЦК України\~щодо нотаріального посвідчення договору. Після детального вивчення умов договору позивач двічі звертався до відповідача із заявою-повідомленням про розірвання договору та про повернення йому сплачених коштів. Однак вказані звернення були залишені без належного реагування, що стало підставою для звернення до суду з позовом, в якому позивач просить суд визнати договір фінансового лізингу № 1274 від 30.09.2016 недійсним; стягнути з відповідача на користь позивача сплачені кошти в розмірі 33000 грн.\~ Позивач в судове засідання не зявився.\~\~\~ Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи, до суду не надходило. Враховуючи наявність згоди повноважного представника позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Суд, заслухавши покази позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, 30 вересня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та [PERSON] було підписано Договір №1274 фінансового лізингу, за яким предметом лізингу є транспортний засіб - автомобіль Renault logan MCV вартістю на момент укладання договору 12643,68 доларів США (а.с.8-16). Того ж дня, 30.09.2017, відповідно до квитанції №N1BBV38880 на розрахунковий рахунок ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» №26002514569, що відкритий в АТ «[PERSON] Аваль м. Київ» (код банку отримувача 380805), проведено перерахунок грошових коштів у сумі 33000 (тридцять три тисячі) грн., як авансовий платіж згідно договору Фінансового Лізингу №1274 від 30.09.2016. За положеннями ст. 806 ЦК України\~за договором лізингу одна сторона (лізінгодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізенгоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). За умовами договору фінансового лізингу від 30.09.2017 №1274 предметом фінансового лізингу є транспортний засіб. Згідно ч.1 ст. 807 ЦК України\~предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу, відповідно до ч. 1\~ст. 808 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як зазначає позивач, в порушення вимог чинного законодавства України договір не містять будь-яких відомостей про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов продажу товару. Також договір не посвідчено нотаріально. Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-2766цс15 висловив наступну правову позицію: відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Відповідно до ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно\~ст. 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як свідчать матеріали справи, договір укладений між сторонами, укладено в простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений, що суперечить вимогам законодавства. Крім того, зважаючи на викладене в позові, наявні підстави вважати, що договір місить в собі умови, які є несправедливими по відношенню до споживача. Пленум Верховного Суду України в п.7 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. В разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. 1\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд бере до уваги, що позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 33000 грн. як авансовий платіж на виконання умов договору фінансового лізингу №1274 від 30.09.2016 року, що підтверджується квитанцією від 30.09.2016 року, тому необхідно застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача на користь позивача одержані ним грошові кошти за недійсним договором. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, на основі повно і всебічно зясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов до висновку, що зміст договору фінансового лізингу № 1274 від 30.09.2016, укладений між сторонами, суперечить вимогам\~Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам та не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 215, 216, 220, 509, 628, 799, 806, 808 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг»,

Outcome: approved