Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

06.02.2020 до Дарницького районного суду м. Києва звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] в якому просив суд визнати право власності на Ѕ частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що квартира набута подружжям за час шлюбу, за спільні кошти, які заробляли і чоловік і дружина, квартира придбана на підстав договору купівлі-продажу та зареєстрована на відповідача, оціночна вартість приблизно 500 000 грн. 00 коп. З квітня 2019 сторони не проживають разом, позивачу постійно чинять перешкоди у користування квартирою, відповідач здала її в оренду, позивач вимушений проживати в орендованих квартирах або в квартирі з батьками. Під час перебування у шлюбі домовленостей між ними щодо поділу майна не було, шлюбний договір не укладався, відступати від рівності часток підстав немає, під час перебування у шлюбі дітей не народжували, на утримані сторін нікого немає. Тому, просить визнати за нею Ѕ частину квартири. Ухвалою від 21.02.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою від 17.09.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, із заявами чи клопотаннями до суду не звертався, відзив від нього не надходив. Суд розглянув справу за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалами, відповідно до ст. 223, ч. 8 ст. 178 ЦПК України аз застосуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Сторони перебували у шлюбі з 18.08.2012, який рішення суду від 17.08.2020 (набрав законної сили 17.09.2020) розірвано. 19.11.2014, в період шлюбу сторони набули у власність однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищевказану квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 3844 від 19.11.2014, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені СК України. До такого майна законодавець відніс майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали дружині, чоловіку особисто. За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на підтвердження обставин на які посилається відповідач суду не надано. Відтак на підставі оцінки аргументів позивача, наданих нею доказів та вищенаведених законодавчих норм, суд дійшов висновку, що заявлена до поділу квартира, яка була набута в період зареєстрованого шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З огляду на те, що сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а отже слід виходити з того, що частки подружжя у праві власності на квартиру є рівними. Ні позивач, ні відповідач не надали згоди на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів і наданих доказів та вищенаведених законодавчих норм суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на 1/2 частину квартири. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статей 141 ЦПК України покладає на відповідача в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 500 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved