Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

05 березня 2018 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на свою користь : матеріальну шкоду в розмірі 23 861 грн. 91 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп., а також судовий збір. Вимоги обгрунтовано тим, що 01 жовтня 2017 року об 11 год 20 хв. в м. Бориспіль по вул. Нижній вал - вул. Франка між автомобілем марки «Opel», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] сталось ДТП під час якого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Під час настання ДТП відповідач запропонував позивачу відкликати патруль поліції, не оформляти факт ДТП протоколом, а вирішити це питання суто між ними шляхом повного відновлювального ремонту автомобіля позивача за власний рахунок відповідача. Повіривши [PERSON] позивач погодився на його умови та домовився про зустріч цього ж дня. Відповідач приїхав до [PERSON] додому разом з двома товаришами, оглянув авто «ВАЗ 2121» та пообіцяв у найкоротші терміни, як тільки звільниться СТО, забрати автомобіль для ремонту. Однак, обумовленої домовленості [PERSON] не дотримався та почав уникати дзвінків позивача. Враховуючи наведене, [PERSON] звернувся до поліції, повідомив про вищевказані факти та просив розшукати винуватця ДТП від 01 жовтня 2017 року. Не розраховуючи, що органи поліції розшукають [PERSON] позивач, знаючи що страхова компанія, відповідальність в якій застраховано відповідачем, втратила право на укладення договорів страхування з 03 жовтня 2017 року, почав відновлювальний ремонт за власні кошти. Наслідком чого поніс матеріальні затрати на суму 23 861 грн. 91 коп. Органи поліції виявили місцезнаходження [PERSON], оформили матеріали по факту ДТП від 01 жовтня 2017 року та направили для розгляду до суду. Винним у даному ДТП постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2017 року визнано [PERSON]. Відповідач був присутнім під час розгляду справи в суді, свою вину та факт заподіяння автомобілю позивача матеріальної шкоди визнав і не спростував. Оскільки позивач, як військовослужбовець, використовував автомобіль для потреб служби, перевезення колег та призивників, він на час відновлювального ремонту автомобіля втратив таку можливість. Крім того, через обман відповідача, необхідність його розшукувати через органи поліції, позивач зазнав моральну шкоду, яку на власний розсуд визначив у 10 000 грн. 00 коп. Зважаючи на вказане, [PERSON] звернувся до суду за захистом порушених [PERSON] прав та просив їх захистити у судовому порядку. Позивач, відповідач та представник третьої сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи до суду не з'явились, про причини неявки не повідомили, заяв чи клопотань на адресу суду не направили. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність вказаних сторін. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Крім того уточнив, що автомобіль відповідача під час ДТП зазнав механічних пошкоджень у водійські двері та двері за водієм, в той час як автомобілю позивача удар прийшовся на передню та ліву частини авто, а саме на фари, бампер та капот з зсувом справа на ліво. У страховій відповідача та моторно-транспортному бюро заяву про відшкодування шкоди прийняти відмовили, а тому, маючи потребу як можна скоріше відновити попередній стан автомобіля, позивач за власні кошти почав ремонтні роботи у ФОП [PERSON] Частина деталей були придбані позивачем самостійно. Після виявлення місцезнаходження відповідача поліцейські оформили протокол про адміністративне правопорушення та схему місця ДТП. У схемі не вказано які саме автомобілі зазнали пошкодження, оскільки на той час автомобіль ВАЗ 2121 вже було відремонтовано [PERSON] Звернув також увагу на те, що під час розгляду адміністративного матеріалу в суді відповідач був присутнім, свою вину у скоєнні ДТП та заподіянні технічних пошкоджень автомобілю позивача визнав та не спростовував. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача в обгрунтування заявлених вимог чи заперечень, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановле-ному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікова-ної Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 01 жовтня 2017 року об 11 год 20 хв. в м. Бориспіль по вул. Нижній вал - вул. Франка між автомобілем марки «Opel», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] сталось ДТП під час якого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Наведене встановлено та підтверджено постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2017 року, якою, крім іншого, винним у даному ДТП визнано [PERSON] (а.с. 13). Дана постанова суду, як зазначено представниками позивача та відповідача, не була оскаржена [PERSON] та набрала законної сили, а тому обставини, що встановлені у судовому рішенні на підставі вимог ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. За змістом постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2017 року [PERSON] частково визнав себе винним у скоєнні ДТП від 01 жовтня 2017 року, оскільки винним у ДТП вважає також і водія [PERSON]. Також встановлено, що за наслідком цього ДТП автомобіль [NUMBER] зазнав пошкоджень та наведено підстави нескладання протоколу про адміністративне правопорушення в момент його заподіяння [PERSON]. Відтак, судом достеменно встановлено факт наявності ДТП від 01 жовтня 2017 року, що сталося між позивачем та відповідачем за обставин, наведених [PERSON], та наявність пошкоджень у обох автомобілів отриманих внаслідок цього ДТП, тобто причинно- наслідковий зв'язок. Зважаючи на вказане твердження представника відповідача про відсутність пошкоджень у автомобіля ВАЗ 2121 отриманих у ДТП від 01 жовтня року є такими, що не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. При цьому суд критично ставиться до тверджень представника відповідача про неправомірність дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 12 грудня 2017 року серії БР № 088816 та схеми ДТП, оскільки вони були предметом дослідження в суді під час розгляду справи про адміністративне правопорушення [PERSON], їм надано належну оцінку судом та не визнано їх недостовірними чи такими, що складено з порушенням норм закону (а.с. 51-53). Разом з тим, схема ДТП до протоколу про адміністративне правопорушення не містить відомостей про пошкодження автомобілів отриманих у ДТП від 01 жовтня 2017 року. Наведене, на думку суду, свідчить про те, що дійсно позивач станом на 12 грудня 2017 року відновив попередній до ДТП стан власного автомобіля. В свою чергу відповідачем, в порушення вимог ч. 1ст. 81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на спростування тієї обставини, що автомобілю позивача не було заподіяно пошкоджень через ДТП чи заподіяно відмінні від заявлених ним у позові пошкодження. Відтак, суд вважає що автомобілю [PERSON] дійсно заподіяно пошкоджень, які ним в подальшому відремонтовано, а саме : розбито передні фари, бампер та капот. Наведене також узгоджується з показами свідка [PERSON] (а.с. 67). Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У пункті 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Судом встановлено, що для відновлювального ремонту [PERSON] витратив 23 8691 грн. 91 коп., з яких : 15500 грн. 00 коп. сплачено за рахунком № 58 від 15 жовтня 2017 року та актом № 40 від 29 жовтня 2017 року за ремонт, технічне обслуговування та автозапчастини до автомобіля [NUMBER] на рахунок ФОП [PERSON] та 8361 грн. 91 коп. за придбання автозапчастин (а.с. 5-11 (копії), 60-66 (оригінали)). Врахочуючи наведене та той факт, що [PERSON] у добровільному порядку дані затрати позивачу не відшкодував, а їх розмір та наявність у суді не спростував, суд вважає за доцільне понесені [PERSON] матеріальні збитки в розмірі 23 861 грн. 91 коп. по відновлювальному ремонту автомобіля стягнути з відповідача на користь позивача, а позов в цій частині задовольнити. Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов'язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що позивачу спричинені моральні страждання, оскільки внаслідок ДТП позивач пережив моральні страждання та хвилювання, змушений був витрачати час та кошти на відновлення порушеного права, звернення до органів поліції для розшуку заподіювача ДТП та встановлення його вини через суд, відсутність добровільного відшкодування у досудовому порядку відповідачем заподіяної шкоди та наявність обману в його діях, що призвело до негативних змін упорядкованого життєвого ритму [PERSON]. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує обставини справи та докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань. А тому, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне і достатнє стягнути з відповідача в рахунок відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди в розмірі 1000 грн. Саме такий розмір морального відшкодування суд вважає достатнім для відновлення порушеного нематеріального права [PERSON] Відтак, позов в цій частині вимог підлягає частковому задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав. Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 30 травня 2015 року позивач є учасником бойових дій, а тому під час звернення до суду з даним позовом ним не сплачувався судовий збір (а.с. 25). Разом з тим, відповідно ставок судового збору, наведених у ч. 2 ст. 4 вказаного вище Закону, за даним позовом підлягав сплаті судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. А саме в розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Позовні вимоги задоволено на 73,42 % (24861,91 / (33861,91 / 100)), у зв'язку з чим з відповідача на користь держави Україна слід стягнути судові витрати у розмірі 517 грн. 46 коп. ((704,80/ 100) х 73,42). На підставі наведеного та

Outcome: partial