Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

06 листопада 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до об'єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що її дядькові [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири 04 січня 1992 року на праві власності належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS], та квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. За життя померлий [PERSON] вказаний будинок заповідав своїй дружині [PERSON], а квартиру - сину [PERSON]. [PERSON] фактично прийняв спадщину, однак, за життя не встиг оформити своїх спадкових прав та отримати свідоцтво про право на спадщину. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті позивач, яка є двоюрідною сестрою [PERSON], як єдина спадкоємиця, у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори від 10 липня 2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно позивачу було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи щодо належності спадкового майна (квартири) спадкодавцеві - [PERSON] Тому позивач звернулася до суду та просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 07.12.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON]. Заявник [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути без її участі (а.с. 58). Представник заявника [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі (а.с. 61). Третя особа - [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, однак, надала суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позову, просила справу розглянути без її участі (а.с. 62-63). Відповідач - представник Лиманської міської ради за довіреністю - Шуляченко І.О., належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в просила ухвалити рішення на розсуд суду та справу розглянути без участі представника (а.с. 40,41). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до частини 3 ст. 3 цієї редакції ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм спадкові правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири від 04 січня 1992 року, на праві власності належала трикімнатна квартира, загальною площею 58,9 кв. м, в тому числі житловою площею 44,5 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). 06 серпня 2003 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округу Донецької області Адамовичем В.І., відповідно до якого [PERSON] заповідав належну йому на праві власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], [PERSON] (а.с. 16). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Кіровською селищною радою міста Красний Лиман Донецької області 01 грудня 2008 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. [PERSON] прийняв у встановленому законом спадщину, що підтверджується наданими держвним нотаріусом Державної Лиманської нотаріальної контори відомостями (а.с. 48). Однак, за життя не оформив своїх спадкових прав та помер [INFO], що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області 11 червня 2014 року (а.с. 8). Так, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - трикімнатна квартира, загальною площею 58,9 кв. м, в тому числі житловою площею 44,5 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість якої згідно висновку експерта станом на 10 листопада 2017 року складає 152791,00 гривень (а.с. 26, 27). Позивач [PERSON] є двоюрідною сестрою померлого [PERSON], що підтверджується, наданою позивачем копією рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 березня 2015 року (а.с. 18-19). Згідно відомостей, наданих 06 грудня 2017 року державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори, єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], яка прийняла спадщину, є його двоюрідна сестра - позивач [PERSON] (а.с. 48). У встановленому законом порядку [PERSON] прийняла спадщину (а.с. 48), однак, постановою державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. від 10 липня 2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи щодо належності спадкового майна (квартири) спадкодавцеві (а.с. 20). Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів в тому числі визнання права. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. ч.1, 3 ст.1296 ЦК України). Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним». На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості [PERSON] користуватися та розпоряджатися квартирою, що входить до спадкового майна та належить їй в порядку спадкування, відсутні. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки трикімнатна квартира, загальною площею 58,9 кв. м, в тому числі житловою площею 44,5 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], правомірно належала [PERSON], та яку в подальшому прийняв у спадщину [PERSON]. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved