Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

06 липня 2018 позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, у якій просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що вона є власником зазначеного житлового будинку. Відповідач [PERSON] - її син, який зареєстрований у цьому житловому будинку, однак не проживає у ньому без поважних причин з жовтня 2014 року. Його речей у будинку немає, витрат з утримання будинку та з оплати комунальних послуг він не здійснює. Реєстрація відповідача у належному позивачу житловому будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивач просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи . Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування), однак на пошту за отриманням судової повістки, копії позовної заяви з доданими до неї документами і в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності причин неявки не убачається. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача у розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 квітня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Голуб В.М., зареєстрованого у реєстрі за № 2-689 ( а.с.6). Відповідач [PERSON], [INFO].н., який є сином позивача, зареєстрований у вищевказаному житловому будинку, належному позивачу, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та відповіддю Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області ( а.с.8,13). З акту обстеження від 07 червня 2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою з жовтня 2014 року, що підтверджено свідками-сусідами: [PERSON] і [PERSON] ( а.с.9) Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член власника сім'ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів убачається, що відповідач не проживає у належному позивачу будинку з жовтня 2014 року з власної волі, а позов пред'явлено до суду у липні 2018 року. Відповідач не проживає у будинку позивача більше трьох років, а своєю реєстрацією у будинку порушує права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист якого передбачений ст. 391 ЦК України.

Outcome: approved