overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

05 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судове засідання сторони не з'явилися, у поданих письмових заявах просили справу слухати за їх відсутності, а позов задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2014 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки не підтримують, поновлювати їх наміру не мають, примирення та збереження сім'ї вважають неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

05 вересня 2016 року позивач звернуся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача за договором позики 12 000 грн. 00 коп., а також судовий збір, мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачем умов договору позики. У судове засідання позивач не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений, у письмовій заяві дав згоду на заочний розгляд справи, просив задовольнити позов, а справу слухати за його відсутності. Відповідач до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщався у встановленому законом порядку, у звязку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 21 жовтня 2016 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 13 000 грн., які він зобовязувався повернути до 08 квітня 2016 року, про що склав власноруч письмову розписку. Взяті на себе зобовязання відповідач виконав частково, повернувши позивачу лише суму боргу в розмірі 1 000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки матеріалами справи підтверджується отримання відповідачем від позивача 13\~000 грн. за договором позики та не виконання ним зобовязання щодо повернення коштів в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 12\~000 грн. У звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

05 вересня 2016 року у суд з позовною заявою звернувся [PERSON]. Позивач просить визнати за ним право власності у порядку спадкування на нерухоме майно, що знаходиться по вулиці Незалежності, 28 села Селісок Любешівського району Волинської області. [PERSON] свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 березня 2015 року після смерті батька [PERSON] -- залишилось нерухоме майно, спадкоємцем якого за заповітом є позивач. Через відсутність державної реєстрації успадкованого [PERSON] не може оформити своїх прав, за таких обставин він змушений звернутись до суду. На призначену дату судового засідання позивач не з'явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Від відповідача надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у відсутності представника. На підставі частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки викладені у позовній заяві обставини, на які позивач покладається в обґрунтування своїх вимог, сторонами фактично визнаються, то на підставі частини 1 статті 61 ЦПК суд визнає їх доведеними. Пунктом 11 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України (далі -- ЦК) визначено, що право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. У відповідності до частини 1 статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з частиною 1 статті 1235 ЦК заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності з частинами 1 та 5 статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи наявні у справі докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

05 вересня 2017 року [PERSON] (далі - заявник) звернувся до суду з указаною заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу. Зазначив, що народився [INFO] у с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області. [INFO] йому виповнилось 60 років і в нього виникло бажання вийти на пенсію у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення». В 1985 році заявник вступив на роботу в Мурафський плодоконсервний завод, де працював з перервами до 1991 року. Заявник звернувся до Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про призначення пенсії. Листом № 42-Б від 01 вересня 2017 року повідомлено, що у виданих йому Шаргородським районним Трудовим архівом Шаргородської районної ради Вінницької області архівних довідках він значиться по-різному. Так, у архівній довідці від 21 серпня 2017 року № 01-13-374, в особових рахунках робітників і службовців за період 1985-1987, 1991 року значиться як «[PERSON].»; в 1988-1989 роках заявник значиться як «[PERSON].». У зв'язку з ліквідацією Мурафського плодоконсервного заводу зміни до документів внести неможливо. Просить установити юридичний факт належності заявнику архвної довідки № 01-13-374 виданої 21 серпня 2017 року на ім'я «[PERSON]», і «[PERSON].». Заявник у судовому засіданні заяву підтримав, посилаючись на обставини, викладені у ній, просив її задовольнити. Представник УПФУ у Шаргородському районі у судове засідання не з'явився, проте, до суду надійшла заява, у якій представник управління Гриньова Ю.С. просить суд розглянути справу за їх відсутності, проти встановлення факту не заперечують. Заслухавши пояснення заявника, свідків [PERSON], [PERSON], які зокрема пояснили, що заявник дійсно працював в Мурафському плодоконсервному заводі, інших працівників з подібним прізвищем не було, суд доходить висновку про задоволення заяви. Судом встановлено, що при оформленні заявником пенсії у Шаргородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької областіз'ясувалося, що згідно з архівною довідкою від 21 серпня 2017 року № 01-13-374, в особових рахунках робітників і службовців за період 1985-1987, 1991 року значиться як «[PERSON].»; в 1988-1989 роках заявник значиться як «[PERSON].» (а.с. 8). Дослідивши у судовому засіданні докази, а саме: паспорт заявника [NUMBER] (а.с. 4, 5), трудову книжку заявника (а.с. 6), архівну довідку № 01-13-375 від 21 серпня 2017 року суд доходить висновку, що [PERSON]працював в Мурафському плодоконсервному заводі с. Мурафа і архівна довідка № 01-13-374 від 21 серпня 2017 року належить саме заявнику. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Установлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє йому реалізувати своє право на отримання пенсії.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

05 вересня 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 16 листопада 1993 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу в сторін народилось троє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя, утримання сім'ї, ведення господарства. Подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим. У судове засідання позивач не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1993 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу в сторін народилось троє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною її рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя, утримання сім'ї, ведення господарства. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітніх дітей. Отже, з огляду на те, що судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

05 вересня 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 26 жовтня 1995 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу в сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя. Подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим. У судове засідання позивач не з'явилася, однак він її представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, проти задоволення позову не заперечують. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а тому, зважаючи на згоду позивача, слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 1995 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] (а.с. 7). Від шлюбу в сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с. 8). Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною її рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що спільне життя не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітніх дітей. Отже, з огляду на те, що судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. У зв'язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 640 грн відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

05 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 12 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області. Від шлюбу з відповідачкою мають малолітнього сина [PERSON], який народився 29 квітня 2016 року. Посилаючись на те, що в сімї відбувалися сварки, вони стали чужими людьми, дружина покинула його і в квітні 2016 року виїхала проживати до м. Харкова та що з того часу спільне господарство не ведуть, просив розірвати їхній з відповідачкою шлюб. Позивач та відповідачка в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Крім того, позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 19. Зазначений факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 226929. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], який народився 29 квітня 2016 року. Зазначений факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні копією свідоцтва про народження дитини серії І-ВЛ №444916. Причинами розпаду сімї стала втрата взаєморозуміння, подружні стосунки між подружжям припинені з квітня 2016 року, з цього ж часу мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вимог про зміну прізвища на дошлюбне відповідачка не заявляла. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи клопотання позивача суд відносить судові витрати на його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

05 вересня 2017 року [PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.11.2009 року, шлюб розірвано рішенням Нововолинського міського суду від 16 грудня 2016 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю позивачем по справі та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальну допомогу не надає, не бере участі у вихованні дитини. Відповідач офіційно не працює, інших утриманців не має, має можливість та зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], тому позивач просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1700,00 грн. щомісяця до повноліття дитини. До проведення судового засідання позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву, просила справу розглядати у її відсутності, змінила позовні вимоги в частині розміру стягуваних аліментів, просила стягувати аліменти в розмірі 1000,00 грн., змінені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] [PERSON] до проведення судового засідання подав до суду письмову заяву, змінені позовні вимоги визнав повністю, не заперечує проти задоволення позову. Просив справу розглядати у його відсутності. Відповідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батько зобов'язаний брати участь в утриманні дитини до її повноліття. Згідно ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав, суд позов задовольняє та присуджує до стягнення з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 900,00 гривень щомісяця починаючи з 05 вересня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

05 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON] посилаючись на те, що відділ державної реєстрації актів цивільного стану відмовив їй у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки він помер у м. Красний Луч, Луганської області. Заявник у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївському та Печенізькому районах головного територіального управління юстиції в Харківській області у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до роз'яснень, даних в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17 серпня 2017 року, виданого відділом запису актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки [PERSON] помер [INFO], в місті Красний Луч, Луганської області. Заявник [PERSON] є дружиною померлого, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ТД № 321716 виданого 02 березня 1979 року. Листом від 05 серпня 2017 року відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївському та Печенізькому районах головного територіального управління юстиції в Харківській області відмовив [PERSON] у проведенні державної реєстрації смерті чоловіка [PERSON], оскільки документ (свідоцтво про смерть) виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оцінюючи допустимість наданих доказів, зокрема документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України,

Outcome: approved