Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

07.06.2018 року до Шполянського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 02.10.1999, про що зроблено актовий запис №110, між [PERSON] та [PERSON]. Позивач зазначає, що він разом з відповідачем зареєстрували шлюб 02.10.1999. Шлюб зареєстрований Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, 02.10.1999, про що зроблено актовий запис №110. Під час проживання в шлюбі у них народилася дочка [PERSON] [INFO], та син [PERSON] [INFO]. Позов мотивований тим, що за час проживання як подружжя, втратили одне до одного почуття поваги та любові, шлюб розпався, а тому вирішили розлучитися. Примирення не можливе і недоцільне. Майнового спору немає. Спір про місце проживання дітей відсутній. Шлюб перший. Дружина на розірвання шлюбу згідна. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 22.06.2018 року було відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 13.08.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, вказавши що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, вказавши що позовні вимоги визнає. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], було зареєстровано шлюб 02.10.1999 року, про що складено актовий запис №110, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 31.05.2018 року, яке видане Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Прізвище дружини, після державної реєстрації шлюбу змінилося на [PERSON]. (а.с.4). Під час шлюбу, у подружжя народилося двоє дітей. [INFO] року у них народилася донька: [PERSON]. Згідно з Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 06.06.2018 року, виданим Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №117, батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). [INFO] року в подружжя народилася друга дитина, син: [PERSON]. Згідно з Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 06.06.2018 року, виданим Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №148, батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Подальше спільне життя та збереження сім'ї не можливе. Згідно зі ст. 51 Конституції України, та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч.ч.2,3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК (2947-14). При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК (2947-14); за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до п.3. ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Розірвання шлюбу відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст..110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до норм ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з'ясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб, примирятися подружжя не бажає. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні. Суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, і шлюб розривається. Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задовольняється, проте позивач просить залишити судові витрати на його рахунку, суд не стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн., а залишає на рахунку позивача. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.24, 56, 105, 110, 112, ч.2ст. 114, СК України,

Outcome: approved