Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

06.12.2018 р. [PERSON] подав до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що він працював на підприємстві відповідача 17 років 4 місяці, зокрема 13 років 6 місяців в умовах впливу шкідливих факторів. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав професійні хвороби, а саме: вібраційну хворобу другої стадії та хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії) група «В», легенева недостатність першого-другого ступеня та нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Висновком МСЕК від 27.09.2018 р. йому первинно з 17.09.2018 р. до 01.10.2019 р. встановлено 65% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Внаслідок отримання професійного захворювання він щоденно змушений переносити моральні страждання та переживання. Завдана моральна шкода полягає у фізичному болю, а саме: біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта, порушення ходи, біль та обмеження рухів у плечових суглобах, оніміння у кистях рук, загальна слабкість задишка при помірному фізичному навантаженні, приступоподібний кашель, важкість у грудях. Він змушений постійно приймати медикаменти та використовувати лікарські засоби. Через задишку при помірному фізичному навантаженні немає змоги займатися побутовими справами. Зміна ходи, зниження слуху та обмежений рух кінцівок приносить йому фізичний і моральний дискомфорт. У результаті захворювань порушений його звичайний спосіб життя, він не може працювати у зв'язку з обмеженням рухів. Просить стягнути на його користь з відповідача 81 000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я внаслідок виконання трудових обов'язків. Ухвалою суду від 13.12.2018 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 30.01.2019 р. У зв'язку з відрядженням судді розгляд справи 30.01.2019 р. не відбувся, справу призначено до розгляду на 25.02.2019 р. Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв'язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров'я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікрізами, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоров'я, пов'язані з психологічним станом позивача. Позивач подав суду заяву про розгляд справи без його участі та про підтримку позовних вимог (вх.№3571 від 25.02.2019 р.). Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без її участі (вх.№3570 від 25.02.2019 р.). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у його трудовій книжці працював з 05.03.2001 р. по 29.07.2004 р. машиністом екскаватора ГТЦ № 1 ВАТ «Північний ГЗК», з 29.07.2004 р. по 20.12.2004 р. водієм великовантажного автомобіля ГТЦ № 2 ПрАТ «Північний ГЗК», з 20.12.2004 р. по 02.10.2018 р. машиністом автогрейдера ГТЦ № 2 ПрАТ «Північний ГЗК» з правом пільгового пенсійного забезпечення. 02.10.2018 р. позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 10-15). З медичного висновку лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 21.06.2018 р. №890 вбачається, що [PERSON] встановлені три професійні захворювання з діагнозами: 1) вібраційна хвороба другої стадії: синдромом церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулопатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу з епікондилітом плечей (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня з порушенням функцій ходи) суглобів та вазомоторно-трофічними порушеннями та кистях; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня; 3) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні (а.с.16-17). Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Головним управлінням держпраці у Дніпропетровській області вих. №301/4.6-7 від 09.08.2017 р. умови праці машиністом екскаватора, водієм великовантажного автомобіля та машиністом автогрейдера [PERSON] визнано такими, що відносяться: -по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); -по рівню вібрації загальної - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); -по рівню шуму - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); -по важкості праці - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); -по напруженості праці - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі). Згідно п. 13 акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання, загальна оцінка умов праці віднесена до 3 класу 2 ступеню (шкідливі) а.с.20-21. Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 липня 2018 року причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення норм загальної вібрації: 111-113 дБ при ГРД 107 дБ; аерозоль переважно фіброгенної дії (пил з вмістом вільного кремнію діоксиду від 10% до 70% в повітрі робочої зони від 1,1 до 2,65 перевищує ГДК (2,2-5,3 мг/м3, при ГДК 2,0 мг/м3 згідно ГОСТ - 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зони»; перевищення норм шуму: 84-92 дБА при нормі 80 дБА (а.с. 21). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №054002 від 27.09.2018 р. позивачу первинно встановлено 65% втрати працездатності по професійному захворюванню (50% - вібраційна хвороба; 10% - ХОЗЛ; 5% - туг) та третю групу інвалідності первинно з 17.10.2018 р. до 01.10.2019 р. по причині професійного захворювання. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування (а.с. 22). З дослідженого в судовому засіданні п. 16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 липня 2018 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи в гірничотранспортному цеху № 2 машиністом автогрейдера в кар'єрі виконував роботи з керування автогрейдером у технологічному процесі з ремонту технологічних автошляхів Ганнівського кар'єру та відвалів; роботи з технічного обслуговування та дрібного ремонту автогрейдера. При цьому внаслідок недосконалості технології видобутку руди відкритим способом, важких режимів експлуатації автогрейдера, підпадав під дію загальної транспортної вібрації, аерозолів переважно фіброгенної дії (пил із вмістом вільного кремнію діоксиду 10-70%) та рівню шуму, в параметрах, що перевищують нормативні. Працюючи раніше машиністом екскаватора та водієм автотранспортних засобів в гірничотранспортному цеху № 1, № 2 відповідно, ВАТ «ПівнГЗК» з 05.03.2001 р. по 29.07.2004 р., з цих же причин також підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації, пилу та шуму (а.с. 21). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов'язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 17.07.2018 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв'язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він у 53 роки втратив професійну працездатність первинно у розмірі 65% та йому встановлена 3-тя група інвалідності. Дата чергового переогляду 01.09.2019 р. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється больовими синдромами, обмеженням рухів, необхідністю проходити лікування, вимушеним прийманням ліків, неможливістю виконувати будь-яку неважку фізичну роботу, займатися фізичними вправами, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження його фізичної активності. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача впродовж 17 років 4 місяців, з яких 13 років і 6 місяців у шкідливих умовах, йому встановлено первинно 65 % втрати працездатності та третю групу інвалідності на строк до 01.10.2019 р., а також характер професійних захворювань, пов'язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 81 000 грн посилався на розрахунки, здійснені виходячи з розміру завданої моральної шкоди, а саме 6 000 грн за кожний відпрацьований рік (6 000 грн х 13 років =78 000 грн, 6 000 грн : Ѕ = 3 000 грн за 6 місяців, 78 000 грн + 3 000 грн = 81 000 грн). Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 63 000 грн за встановлені первинно 65 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності на строк до 01.10.2019 р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 704 грн. 80 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial