Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

06.09.2012 року [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 18826 гривень, відповідно до розписки про отримання грошових коштів, без номеру та дати. Під час розгляду справи [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з [PERSON] борг в сумі 17326 гривень. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що з грудня 2011 року по 28 серпня 2012 року він працював у гр-на [PERSON] у якості пастуха та охоронця. За вказану працю [PERSON] повинен був сплачувати йому заробітну платню в розмірі 1000 гривень щомісячно. Крім цього у листопаді 2011 року [PERSON] придбав у гр-на [PERSON] будівельні матеріали на суму 2736 гривень, передавши їх [PERSON], який, у свою чергу, зобовязався повернути йому вартість вказаних будівельних матеріалів. 28.08.2011 року [PERSON] частково розрахувався з позивачем за працю пастуха та охоронця і за вартість дизельного пального, виплативши 4000 гривень, залишись винним ще 14590 гривень у якості заробітної платні, та 2736 гривень вартості будівельних матеріалів. Оскільки грошей у [PERSON] не було, він написав [PERSON] боргову розписку, у якій зазначив, що винен позивачу 16500 гривень та 150 літрів дизельного пального. Однак, у подальшому, [PERSON] відмовився виплачувати позивачу борг вказаний у розписці, що і стало приводом для звернення до суду з позовом. Також позивач зазначив, що усі виправлення та дописки у тексті розписки було зроблено [PERSON] На підставі викладеного [PERSON] просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали у повному обсязі та пояснили наступне. [PERSON] мешкає у с. Фурманівка, Кілійського району, Одеської області та має фермерське господарство у якому розводить домашню худобу. У 2011-2012 році [PERSON] декілька разів запрошував свого далекого родича Івановича і останній допомагав йому виконувати певні роботи у фермерському господарстві. При цьому за виконану роботу [PERSON], після кожного разу, розплачувався з позивачем у повному обсязі. Приблизно у серпні 2012 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 1050 гривень та 150 літрів дизельного пального, про що написав відповідну розписку. Через деякий час [PERSON] виплатив позивачу 4000 гривень, у якості повернення боргу та компенсації вартості дизельного пального, однак останній відмовився повертати або знищувати боргову розписку і став вимагати ще грошей. У борговій розписці, яка надана суду у якості підтвердження наявності боргових зобовязань, містяться дописки, а саме цифра «0» виправлена на цифру «6» та у кінці суми дописана ще одна цифра «0». На підставі викладеного відповідач та його представник просять суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник виконавчого комітету Фурманівської сільської ради, Кілійського району, Одеської області [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що довідка № 266 від 28.08.2012 року була складена виключно зі слів [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що літом 2011, або 2012 року, він декілька разів проходячи біля фермерського господарства, яке належить [PERSON], бачив, що там працює [PERSON] Однак чи було [PERSON] офіційно оформлено працівником у [PERSON] йому не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Згідно з розпискою від 28.08.2012 року [PERSON] продав [PERSON] будівельні матеріали на загальну суму 2736 гривень /а.с. 5/. У довідці Виконавчого комітету Фурманівської сільської ради, Кілійського району, Одеської області № 266 від 28.08.2012 року зазначено, що [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрований та мешкає на території Фурманівської сільської ради за адресою: с. Фурманівка, вул. Комсомольська, № 24, займався трудовою діяльністю у громадянина [PERSON], з 25.12.2010 року по 22.08.2011 року /а.с. 8/. У розписці без номеру та дати наданою позивачем вказано наступне: «Я [PERSON] должен [PERSON] 16500 гр и 150 л соляры.» та підпис /а.с. 79/. Згідно з висновком судово-технічної експертизи документів № 3886/03 від 15.10.2014 року текс боргової розписки б/д, складеної від імені [PERSON], наступного змісту: «Я [PERSON] должен [PERSON] 16500 гр и 150 л соляры.» та підпис виконано рукописним способом за допомогою пишучого приладу, заправленого пастою для кулькових ручок. Рукописний текст наданої на експертизу розписки б/д, складеної від імені [PERSON], було змінено на нині існуючій текст: «Я [PERSON] должен [PERSON] 16500 гр и 150 л соляры.», шляхом дописки на вільному місці другої цифри «0» до існуючого раніше цифрового запису «1650» /а.с. 74-76/. Відповідно до \~ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, \~визначені родовими ознаками, \~а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 \~ст. \~1047 ЦК України передбачено, \~що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, \~який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що розписка б/н, складена від імені [PERSON], яку надано суду позивачем на підтвердження укладення договору позики та його умов, містить зміни та дописки, а належних доказів, які б підтверджували, що ці зміни та дописки було зроблено саме відповідачем суду не надано. Таким чином суд приходить до висновку, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 59 ЦПК України позивачем не надано суду належних доказів виникнення між сторонами боргових зобовязань, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed