Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

05 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,814 га, розташовану на території Миколаївської селищної ради, посвідчену державним актом серії 11-СМ №012770 від 22 серпня 2001 року. За життя [PERSON] заповіла йому все своє майно. Проте спадщину після останньої в установлений законом строк не прийняв внаслідок того, що не знав про існування заповіту. На даний час бажає переоформити спадщину, яка залишилася після смерті матері на себе, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину внаслідок пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю в два місяці. Ухвалою від 11 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а. с. 17-18). У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 32). Представник відповідача - Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області у підготовче засідання не з`явився. Селищний голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а. с. 31). Третя особа - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Бойко О. І. у підготовче засідання не з`явилася. Надіслала заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 25). У зв`язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні, вирішення справи та ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Повно, всебічно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При цьому заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] у с. Луциківка Білопільського району Сумської області померла мати позивача, [PERSON] (а. с. 5-8). Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,811 га в межах згідно з планом, розташовану на території Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту серії ІI-СМ №012770, виданого Луциківською сільською радою 29 серпня 2001 року на підставі рішення 19 сесії 23 скликання цієї ж ради від 07 квітня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №391 (а. с. 11). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконкому Луциківської сільської ради 09 березня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №22, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] - позивачу у справі (а. с. 9). За інформацією Луциківського старостату Миколаївської селищної ради [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] та проживала за цією ж адресою разом з сином [PERSON] . Останній є спадкоємцем майна померлої, своєчасно прийняв спадщину, вступив в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців, у тому числі неповнолітніх та непрацездатних осіб немає. Заповіт від імені померлої, посвідчений виконкомом Луциківської сільської ради 09 березня 1999 року за №22, не скасовувався та не змінювався (а. с. 12). Відповідно до інформаційної довідки з Спадкового реєстру №58344777 від 15 листопада 2019 року спадкова справа після [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена (а. с. 26). Таким чином, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємці останньої за законом, у тому числі й ті, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та в установленому законом порядку прийняли спадщину чи мають намір її прийняти відсутні. Позивач не може реалізувати своє право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, так як про заповіт дізнався лише на початку 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З матеріалів справи вбачається, що позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] внаслідок того, що не знав про існування заповіту та про його наявність дізнався лише на початку 2019 року. Суд вважає дану причину поважною та приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved