Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

05.06.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про витребування майна з чужого незаконного володіння. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що згідно договору дарування від 17.03.2003 року позивач є власником будинку [ADDRESS]. Також, відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку позивач є власником земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], площею 0,15 га. При цьому, вироком Ялтинського міського суду від 19.03.2013 року, що набрав законної сили 22.03.2013 року, яким [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, стосовно вищезгаданого нерухомого майна було встановлено, що на підставі підробленого паспорту позивача укладені договори дарування належного позивачу нерухомого майна на користь відповідача. Посилаючись на положення Цивільного кодексу України позивач просить витребувати від відповідача на його користь зазначене вище майно. До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 17.03.2003 року укладеного між [PERSON], як дарувальником та [PERSON], як обдарованим, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 4-5). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії КМ №045579 виданого 26.09.2003 року за рішенням 15-ї сесії 24-го скликання Лівадійської селищної ради від 23.09.2003 року №13, позивач є власником земельної ділянки площею 0,1500 га. з цільовим призначенням «будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруджень (присадибна ділянка)», яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2004 року між [PERSON], як дарувальником та [PERSON], як обдарованим був укладений нотаріально посвідчений договір дарування належного позивачу житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 13-14). Також 20.02.2004 року між [PERSON], як дарувальником та [PERSON], як обдарованим був укладений нотаріально посвідчений договір дарування належної позивачу земельної ділянки площею 0,1500 га. з цільовим призначенням «будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруджень (присадибна ділянка)», яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-17). За змістом наявного в матеріалах справи вироку Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 19.02.2013 року, який набрав законної сили 22.03.2013 року, у лютому 2004 року, інші особа, з метою таємного викрадення майна, що належить [PERSON], а саме: житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АР Крим, [ADDRESS], звернулась до [PERSON] з пропозицією про надання йому допомоги в переоформленні права власності на вказані об'єкти нерухомості, [PERSON], при цьому пояснивши [PERSON] про необхідність нотаріального оформлення договорі дарування житлового будинку і земельної ділянки, під час укладення яких тому необхідно буде представитись [PERSON] і підписати від його імені необхідні документи, на що [PERSON] погодився. 20.02.2004 року, в денний час доби, [PERSON], разом з іншою особою, прийшов до нотаріальної контори, що розташована за адресою: [ADDRESS], де інша особа і [PERSON] надали приватному нотаріусу Ялтинського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON] правовстановлюючі документи на житловий будинок і земельну ділянку, які належать [PERSON] та повідомили про те, що [PERSON] має намір укласти з іншою особою договори дарування зазначеного майна, що належать йому на праві приватної власності. [PERSON] сприяючи іншій особі в таємному викраденні чужого майна, представився приватному нотаріусу [PERSON] [PERSON] та, використовуючи завідомо підроблений документ - паспорт серії [NUMBER], виданий 1-м відділом Ялтинського МУ ГУ МВС України в АР Крим 12.04.2002 року на ім'я [PERSON], в якому не встановленою особою було видалено фотографію [PERSON] і вклеєно фотографію [PERSON], підтвердив намір про укладення договорів дарування житлового будинку і земельної ділянки, що належать [PERSON] Приватний нотаріус [PERSON], не знаючи про протиправні наміри іншої особи та [PERSON], вважаючи, що наданий їй паспорт на ім'я [PERSON], є дійсним, а [PERSON], який знаходиться в приміщенні нотаріальної контори є [PERSON], підготувала договір дарування житлового будинку [ADDRESS] та договір дарування земельної ділянки площею 0,15 га. по [ADDRESS], які надала на підпис [PERSON] та іншій особі. [PERSON], з метою підроблення офіційних документів, за попередньою змовою з іншою особою, підписав від імені [PERSON] договір дарування житлового будинку і договір дарування земельної ділянки, тобто підробив офіційні документи, які видаються та засвідчуються приватним нотаріусом, який має право видавати та засвідчувати такі документи, які надають права, з метою використання їх іншою особою, яка в свою чергу достовірно знаючи, що договори від імені [PERSON] підписуються іншою особою, також підписала вказані документи. Приватний нотаріус [PERSON], не знаючи про протиправні наміри іншої особи і [PERSON], засвідчила своїм підписом і печаткою договір дарування житлового будинку і договір дарування земельної ділянки, які зареєструвала в реєстрі нотаріальних дій за номерами 468 і 470 відповідно та видала їх іншій особі. Згідно підроблених договорів дарування житлового будинку і земельної ділянки, [PERSON] подарував іншій особі, а інша особа прийняла у дар житловий будинок [ADDRESS] з надвірними господарськими будівлями та спорудами, станом на 20.02.2004 року, вартістю 41449,00 грн., а також земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], площею 0,15 га., станом на 20.02.2004 року, вартістю 207000,00 грн. 23.02.2004 року, інша особа, використовуючи завідомо підроблені документи - договір дарування житлового будинку, реєстровий номер 468 і договір дарування земельної ділянки, реєстровий номер 470, отримані ним за пособництва [PERSON], надав їх у КП Ялтинської міської ради «бюро технічної інвентаризації» і у Ялтинське міське управління земельних ресурсів та зареєстрував на своє ім'я право власності на житловий будинок і земельну ділянку, розташовані за адресою: АР Крим, [ADDRESS], тобто таємно викрав майно, що належить і [PERSON], чим заподіяв останньому матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, станом на 20.02.2004 року, на загальну суму 248449,00 грн., а і [PERSON] сприяв іншій особі в таємному викраденні чужого майна в особливо великих розмірах (а.с. 8-9). За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За змістом положень ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Враховуючи наведені обставини справи та викладені норми чинного законодавства України, нотаріально посвідчений договір дарування належного позивачу житлового будинку [ADDRESS] від 20.02.2004 року укладений між [PERSON], як дарувальником та [PERSON], як обдарованим, а також нотаріально посвідчений договір дарування належної позивачу земельної ділянки площею 0,1500 га. з цільовим призначенням «будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруджень (присадибна ділянка)», яка розташована за адресою: [ADDRESS] від 20.02.2004 року укладений між [PERSON], як дарувальником та [PERSON], як обдарованим, є такими, що порушують публічний порядок, а отже є нікчемними. Згідно положень ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За змістом положень ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.ст. 386, 387 ЦК України). Оскільки договори дарування, як зазначено вище, є нікчемними, у відповідача відсутня будь-яка законна правова підстава володіння майном, яке є власністю позивача набутою у відповідності до вимог закону, отже позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved