Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

05.09.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, сторони проживають окремо. Відповідач з часу, як покинув сім`ю, фінансово не допомагає. На підставі викладеного, позивач просила суд розірвати шлюби між нею та відповідачем, дитину залишити проживати з матір`ю, стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 21.11.2019 року позивачем подано заяву про часткову зміну позовних вимог, а саме просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити без розгляду позовну вимогу про визначення місця проживання дитини, а також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісяця, та стягнути судові втрати. Також, в зв`язку з залишенням позовної вимоги про визначення місця проживання дитини виключили з учасників справи Службу у справах дітей. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В процесі розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити. В подальшому в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у їх відсутність позовні вимоги підтримує. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину в розмірі, визначеному позивачем не заперечували. Однак заперечував щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що 06 червня 2014 року Виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 16. Від даного шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Як встановлено в судовому засіданні, дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, збереження сім`ї та примирення неможливо. Згідно ст. 56 Сімейного Кодексу України, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на особисту свободу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, при цьому цей обов`язок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст.180\~Сімейного Кодексу\~України та роз`яснення п.15\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки та сина. Статтею 141\~СК України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 грудня 2019 року встановлений в розмірі 1779 грн, від 6 до 18 років з 1 грудня 2019 року в розмірі 2218 грн. Враховуючи у сукупності досліджені докази та виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням позиції відповідача, який в судовому засіданні не заперечував щодо визначеного позивачкою розміру аліментів, суд вважає за необхідне присудити відповідачу аліменти на утримання дитини щомісяця в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. до досягнення дочкою повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить її належний фізичний та моральний розвиток, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З приводу вимог про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України\~разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. 21.11.2019 року представником позивача було подано клопотання про долучення доказів по справі, до якої було долучено копію договору від 20.08.2019 року, копію акта приймання-передачі послуг від 17.10.2019 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 845 від 31.10.2019 року, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 846 від 31.10.2019 року, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 17 від 17.10.2019 року, копії квитків на потяг, розрахунок судових витрат від 15.11.2019 року. Проте, на виконання вимог ст.134 ЦПК України позивач разом з поданою позовною заявою не надала до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи. Крім цього, розмір витрат, які сторона\~сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), однак, відповідачами до закінчення судових дебатів у справі також не було зроблено заяви про відшкодування витрат на правову допомогу. Частиною 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи встановлені обставини, положення ст.134 ЦПК України, те, що позивачем та її представником при зверненні із позовною заявою не було подано до суду попереднього розрахунку суми судових витрат, а також не надано і належних доказів, що обґрунтовують понесені витрати на правову допомогу, суд дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на правову допомогу. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене суд, вважає за доцільне, стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 768,40 грн. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 768,40 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial