Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

05.08.2019 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача, в якому вона просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 23 квітня 1994 року Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова, актовий запис №290. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що спільне життя у них не склалося через різні погляди на життя, несумісність характерів, втрату почуття любові та поваги один до одного. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, протягом останніх 10 років, однак спільно господарства не ведуть. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Позивач вважає, що подальше сімейне життя між ними неможливе та суперечить їх інтересам, що має вагоме значення. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.08.2019 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розглядати справу за її відсутності. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, повідомлений завчасно належним чином про час та місце розгляду справи, подав до суду заяву, в якій проти задоволення позову в повному обсязі не заперечував, проти ухвалення судом рішення в підготовчому засіданні не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23.04.1994 року, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який зареєстрований 23 квітня 1994 року Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова, актовий запис №290. (а.с.8). Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Спільного господарства та бюджету не ведуть. Їх сім`я розпалась остаточно і поновлена бути не може. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як передбачено ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя та з урахуванням того, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved