Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

05.12.2019р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. №3-4). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.01.2020р. було прийнято \~позовну \~заяву\~ та відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання (а.с. № 17). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 10.08.2013р. в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 535. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні відносини були припинені з причин різних поглядів на сімейне життя та ведення господарства, через що виникали сварки. Сторони не ведуть спільного господарства та остаточно припинили усі шлюбно-сімейні відносини. В наданій суду заяві від 24.02.2020р. позивачка позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та винести рішення в підготовчому засіданні 24.02.2020р. за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Також просила після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] » (а.с. № 23). Відповідач в заяві до суду від 24.02.2020р. проти задоволення позову не заперечував. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду в підготовчому засіданні 24.02.2020р. за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 20). Обидві сторони в заявах до суду від 24.02.2020р. зазначили, що шлюбно-сімейні відносини між ним остаточно припинені з червня 2019р. та строк для примирення їм не потрібний. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 10.08.2013р. сторони зареєстрували шлюб в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 535 (а.с. №5). Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.№ 6, 7). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення господарства, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з червня 2019р. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з червня 2019р. (більше, ніж півроку тому назад), більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачці 50% від сплаченого судового збору при подачі даного позову по квитанції №0.0.1543714798.1 від 05.12.2019р. в розмірі 384 грн. 20 коп. шляхом стягнення з державного бюджету (а.с. №2). Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки частину понесених при подачі позову судових витрат по сплаті судового збору, що залишилась після повернення позивачці, а саме в розмірі 384 грн. 20 коп. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved