Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

06.11.2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказує вказує, що відповідно до договору дарування від 25.07.2002 р. він являюсь власником 5/9 домоволодіння за адресою: Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Ватутіна,12.Відповідач є власником 1/9 даного домоволодіння, а третя особа - [PERSON] відповідно 2/6, що підтверджується довідкою № 450 о від 03.02.2017 р. виданою КП «ЧООБТІ». З моменту вселення, тобто з 2002 року позивач відкрито користується та утримує в належному житловому стані частину домоволодіння, яка належить відповідачу. Жодних договорів (оренди, безоплатного користування, тощо) стосовно користування 1/9 частиною домоволодіння він з [PERSON] не укладав.За весь час проживання в даному будинку відповідач жодного разу не цікавився своєю частиною житла, де від знаходиться зараз не відомо.Оскільки позивач відкрито і безперервно володіє нерухомим майном протягом тривалого часу, то це дає підстави для визнання за ним права власності за набувальною давністю. Проте вказане здійснити позасудовим шляхом неможливо, що стало підставою для звернення до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, але на адресу суду надав заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи повідомленим, в тому числі через оголошення в газету, про дату, час і місце судового розгляду належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без його участі до суду не подавав, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не зявилася, будучи повідомленою про дату, час і місце судового розгляду належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без її участі до суду не подавала, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником 5/9 домоволодіння за адресою: Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Ватутіна, 12, що підтверджується договором дарування від 25.07.2002р. посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 25.07.2002 року за № 2791. Відповідно до довідки КП «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» № 450 від 03.02.2017 року домоволодіння за адресою: Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Ватутіна, 12, зареєстровано за [PERSON] 5/9 частки на підставі договора дарування посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 25.07.2002 року за № 2791; [PERSON] 2/6 частки на підставі договора дарування посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 02.04.2002 року за № 1796; [PERSON] 1/9 частки на підставі свідоцтва про право власності б/н виданого Черкаським районним виконавчим комітетом 01.03.1996 року. Розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації № 245 від 18.05.2016 р. вул. Ватутіна була перейменована на вул. [PERSON]. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 08.09.2017 року складеного за участю депутата сільської ради та сусідів, затвердженого сільським головою [PERSON]- [PERSON] з 2002 року відкрито користується 1/9 житлового будинку по вул.П.Калнишевського ( Ватутіна), 12, що належить [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто відлік може починатися з 1 січня 2001 року, як зазначено в пункті 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України). Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на які не будь правові підстави набувальної давності і розповсюджується на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном. Зі змісту ст. 344 ЦК України визначаються ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним: володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, оскільки в наявності є усі складові для визнання за позивачем права власності на майно за набувальною давністю.

Outcome: approved