Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

06.02.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20.12.2013 року він дав у борг відповідачці [PERSON] грошову суму в розмірі 3000 доларів США, що в перерахунку на курс гривні (21,598 грн. за 1 долар США) станом на 20.01.2014 року становить 64788 грн. Дані обставини підтверджуються письмовою розпискою, яка була складена в рукописній формі та власноручно підписана відповідачем. Згідно розписки відповідач зобов'язувалась повернути борг у строк до 20.12.2014 року. В обумовлений строк грошові кошти повернені не були, неодноразові вимоги щодо повернення боргу відповідач ігнорує. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за розписками у розмірі 64788,00 грн., а також судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Беручи до уваги письмові пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 20 грудня 2013 року відповідач [PERSON] написала розписку, відповідно до якої зобов'язалась повернути позивачу [PERSON] суму боргу у розмірі 3000 доларів США, що в строк до 20 грудня 2014 року, що підтверджується розпискою (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори й інші правочини. Змістом ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов'язання. Враховуючи вище приведені обставини, яким встановлено наявність між сторонами відносин, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, стягнувши заявлену суму грошових коштів з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved