Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

07.06.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. У позовній заяві [PERSON] вказала, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 27.02.2010 року. Свої вимоги розірвання шлюбу мотивувала тим, що у сім'ї виникли суперечки, ускладнилися взаємовідносини, втрачені один до одного почуття любові, взаєморозуміння, із-за суттєвих розбіжностей у поглядах на життя, несумісності характерів. Подальше збереження шлюбу неможливе, примирення теж. Крім того у позові зазначала, що від шлюбу з відповідачем мають спільну дитину - сина [PERSON] [INFO]. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає. Аліменти просила стягнути в твердій грошовій сумі - 1000 грн. на місяць, і до повноліття дитини. У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивачка та відповідач знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 27.02.2010 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Приймаючи до уваги, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, в наслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1ст.180 СК України обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Встановлено, що дитина - [PERSON] проживає з матір'ю, та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Доказів того, що [PERSON] обтяжений обов'язками по утриманню непрацездатних батьків, або не може надавати належну допомогу на утримання сина за станом свого здоров'я, суду не надано. З урахуванням викладеного та виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині стягнення аліментів, слід задовольнити у повному обсязі, стягнувши з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 1000 грн. на місяць до повноліття дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved