Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

05 жовтня Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 27590,15 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.08.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №2005497123 у сумі 25040 грн. зі сплатою 0,01% річних зі строком повернення 36місяців до 30.08.2016. Позичальник зобовязувався прийняти та належним чином використати та повернути банку кредитні кошти, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати інші зобовязання, визначені кредитним договором. 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений Договір факторингу №22/12/14/1-1 купівлі продажу кредитного портфелю б/н, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги до Позичальника за Договором №2005497123 від 30.08.2013 року. Відповідач допустив неналежне виконання взятих на себе договірних зобов'язань щодо повернення кредитних коштів в порядку, розмірі та строки, визначені договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 21.08.2015 року становить 27590,15 грн., й складається з: простроченої заборгованості по кредиту 20868,76 грн., комісії за обслуговування кредиту 6719,68 грн., відсоткам 1,71 грн. В судове засідання від представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі /ас. 51/. В судовому засіданні відповідач не заперечувала проти стягнення з неї 27590,15 грн. заборгованості за кредитним договором від 30.08.2013, та пояснила, що кредитні зобовязання порушила у звязку зі скрутним матеріальним становищем. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, що 30.08.2013 року між ПАТ «ОТП Банк», з однієї сторони, та відповідачем [PERSON], з другої сторони, був укладений Договір про надання споживчого кредиту №2005497123 (Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі на загальну суму 25040 грн. строком 36 місяців з 30 серпня 2013 р. по 30 серпня 2016 р. із сплатою 0,01% річних, а Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та Додатком №1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконувати інші умови договору /копії ас. 5-8/. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з наданого до суду договору факторингу від 22.12.2014р. № 22/12/14/1-2 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» позивач придбав права на кредитний портфель, до складу якого включений кредитний договір від 30.08.2013 № [NUMBER], загальна сума заборгованості за яким станом на 22.12.2014р. становить 27590,15 грн. /копія ас. 19-22, ас. 23/. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Договір факторингу є чинним, ніким не скасований, а тому, суд вважає, що право вимоги за кредитним договором від 30.08.2013 № [NUMBER] належить позивачу ТОВ «ОТП Факторинг Україна». З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 21.08.2015 за кредитним договором вбачається, що загальна заборгованість за кредитом 27590,15 грн., у тому числі: по тілу кредиту 20868,76 грн., відсотки за користування кредитом - 1,71 грн., сума комісії 6719,68 грн. /ас. 4/. Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані нормами ЦК України. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобовязання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У відповідності до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відтак, встановлені факти суд уважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Суд погоджується з розрахунком позивача і вважає за можливе покласти його в основу судового рішення. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідно до ст. 617 ЦК України судом не встановлено. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. \~ Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до п.1.1. Закону України Про судовий збір, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1218грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Outcome: approved