Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

06 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області із заявою, в якій просить встановити факт смерті її рідної сестри [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території України, а саме: в місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, яка настала [INFO] . В обґрунтування заяви вказує, що отримати свідоцтво про смерть її рідної сестри [PERSON] у відділі РАЦС неможливо, оскільки остання померла на тимчасово окупованій території України. Врегулювати дане питання в іншому, поза судовому порядку, неможливо. Встановлення факту смерті [PERSON] та отримання свідоцтва про смерть встановленого на території України зразка, необхідно заявнику для вступу в права спадкоємця за законом на частку квартири, яка належала померлій в місті Шостка Сумської області. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася про дату, час та місце його проведення повідомлена, надала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 16) Представник заінтересованої особи Шосткинський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с.17) Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Із Свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 12 вересня 1961 року, місце реєстрації - р.Джезказган Джезкаганска селрада, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Актовий запис №1017 від 21.09.1961, та її батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с.5) Як вбачається з копії медичного свідоцтва про смерть, серія 35 №089578 від 06.05.2021, [PERSON] [INFO] , померла [INFO] у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим від захворювання - короновірусна інфекція COVID-19. (а.с. 7) Згідно із Свідоцтвом про народження, виданим 14 лютого 1950 року, місце реєстрації - м. Путивль рай-бюро ЗАГС, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис №22 від 14.02.1950, її батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с.8) Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00032973379, сформованого 05 жовтня 2021 року, [PERSON] змінила своє прізвище на - [PERSON] , у зв`язку із реєстрацією шлюбу, актовий запис №51 складений 25 квітня 1970 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Путивльського районного управління юстиції Сумської області. (а.с.10) Статтею 1 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (з наступними змінами) (далі - Закон №1207-VII) встановлено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Частинами 2, 3, 4 статті 9 Закону №1207-VII передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ст. 3 Закону №1207-VII окупованою територією, зокрема, визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Таким чином, будь-яке свідоцтво про смерть особи, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, є недійсним та не створює правових наслідків. Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 №2398-VI (далі - Закон №2398-VI) передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до ст. 17 Закону №2398-VI, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини зокрема, «Loizidouv.Turkey», «Cyprusv.Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Othersv.Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case),ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідне заявнику, для державної реєстрації смерті її рідної сестри та внесення відомостей про її смерть до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, що в подальшому підлягає використанню в цивільно-правових відносинах згідно із законодавством України, суд вважає за необхідне, встановити факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. ст. 9, 12, 13, 76-81, 89, 211, 223, 258, 259, 263-265, 268, п. 5 ч. 2 ст. 293, ст. 315, 317 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved