Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

04 травня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом про скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 14.07.2007 року «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Івано-Франківської міської ради» в частині продажу земельної ділянки на [ADDRESS] загальною площею 0,1987 га. (ділянка [ADDRESS] площею 0,1869 га. кадастровий номер [NUMBER] та ділянка [ADDRESS] площею 0,0118 га. кадастровий номер [NUMBER] ) для обслуговування готельного комплексу (договір купівлі-продажу від 03.12.2007 року № 131) та скасування державного акту на право власності на земельні ділянки на вул [ADDRESS] 7-9 загальною площею 0,1987 га. (ділянка [ADDRESS] площею 0,1869 га. кадастровий номер [NUMBER] та ділянка [ADDRESS] площею 0,0118 га. кадастровий номер [NUMBER] ) для обслуговування готельного комплексу (договір купівлі-продажу від 03.12.2007 року № 131). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14.07.2007 року Івано-Франківською міською радою було прийнято оскаржуване рішення, в додатку до даного рішення земельну ділянку було продано ПП «Сігуенья». Згідно листа головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності ТзОВ «Гранд готель Роксолана». Мешканці будинку [ADDRESS] про продаж земельної ділянки дізнались лише в 2016 році. З листа від 01.12.2016 року стало відомо та зрозуміло, що прибудинкова територія була продана згідно вищевказаного рішення Івано-Франківської міської ради. Діями органів місцевого самоврядування та представниками юридичних осіб грубо порушені права співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Під час прийняття рішення Івано-Франківською міською радою про продаж земельної ділянки та безпосередньо під час продажу, було порушено ряд нормативних актів чинного законодавства, а саме, не було проведено жодної комісійної експертизи щодо встановлення перебування земельної ділянки у користуванні чи власності співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] , не було узгоджене дане рішення з співвласниками будинку, мешканців навіть ніхто не повідомив. Станом на сьогодні співвласники будинку [ADDRESS] позбавлені законного права на прибудинкову територію, оскільки земельна ділянка знаходиться у приватній власності ТОВ «Гранд готель Роксолана». Враховуючи відповіді органів місцевого самоврядування та представників архітектури, містобудівних умов чи інших дозвільних документів на забудову земельних ділянок на [ADDRESS] загальною площею 0,1987 га. для обслуговування готельного комплексу н надавалось, але зараз візуально розпочинається проведення на території будівельних робіт. 02 червня 2017 року представник відповідача ТзОВ «Гранд готель Роксолана» подав письмові заперечення на позов в яких вказав, що проти вимог позову заперечую з огляду на таке. Станом на час подання позову власником земельних ділянок площею 0,1869 га. (кадастровий номер [NUMBER] ) та площею 0,0118 га. (кадастровий номер [NUMBER] ) на [ADDRESS], що призначені для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування є ТзОВ «Гранд готель Роксолана», що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До цього власником земельних ділянок було ПП «Сігуенья», що придбало їх в територіальної громади міста згідно рішення Івано-Франківської міської ради від 14.11.2007 року на підставі договору купівлі-продажу. 25.11.2003 року ПП «Сігуенья» отримало висновок державної землевпорядної експертизи обласного ГУ земельних ресурсів Держкомзем № 1252, згідно з яким погоджено проект відведення земельних ділянок ПП «Сігуенья» для обслуговування готельного комплексу на [ADDRESS]. Проект пройшов погодження в міському управлінні земельних ресурсів та управлінні архітектури і містобудування виконкому міської ради. Згідно плану-схеми земельних ділянок по [ADDRESS] ліворуч земельної ділянки пл. 0,1869 га. (зі сторони житлового будинку [ADDRESS] ) знаходяться землі міської ради, а ліворуч земельної ділянки пл. 0,0118 га (перед будинком [ADDRESS]) від літ. «Б» до літ. «А» розташована земельна ділянка Свято-Троїцького кафедрального храму. Про жодну «прибудинкову територію» житлового будинку [ADDRESS] а не йдеться. Актом про підтвердження границь ділянок в натурі від 10.1.2008р., вже після укладення договору купівлі-продажу від 03.12.2007р., працівниками ДП «Івано-Франківський інститут землеустрою» та Управління земельних ресурсів м. Івано-Франківську встановлено в натурі межі земельних ділянок ПП «Сігуенья» по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] та № [NUMBER] ).За таких обставин доводи позовної заяви [PERSON] щодо належності до будинку [ADDRESS] прибудинкової території за рахунок частини земельної ділянки ТОВ «Гранд готель Роксолана» пл. 0,1869 га. є безпідставними. Крім того представник відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки рішення Івано-Франківської міської ради у 2007-2008 роках публікувалися в друкованому засобі масової інформації - газеті «Західний кур`єр». Клопотання позивача про поновлення пропущеного строку оскарження рішення Івано-Франківської міської ради від 14.11.2007р. не вказує на причини, що могли б перешкодити позивачу ознайомитись з оскаржуваним рішенням шляхом прочитання відповідного номеру газети Західний кур`єр. Також у запереченнях представник відповідача зазначив, що оскільки позивачем не надано доказів створення об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS], а в Єдиному державному реєстрі відомості про таку юридичну особу - відсутні, то єдиною можливою формою управління будинком є управитель будинку. [PERSON] не є належним позивачем щодо оскарження рішень міської ради та правовстановлюючих документів на земельні ділянки третіх осіб з мотивів порушення прав користування прибудинковою територією, оскільки позивач не має повноважень представляти інтереси всіх співвласників багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] . Позивачем не надано суду містобудівної та землевпорядної документації, що засвідчувала б відведення земельної ділянки для потреб будинку [ADDRESS] а в конкретній площі та конфігурації для вказаних цілей, так само не надано доказів права власності або права користування земельною ділянкою «прибудинкової території» згідно приписів Земельного кодексу України. 02 червня 2017 року представник відповідача ПП «Сігуенья» подав заперечення на позовну заяву в якій вказав, що вимоги позову заперечує з наступних підстав: позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду, оскільки додатком №12 до позовної заяви, позивач долучив копію листа № КО/749 від 19.06.2008р., в якому Управління архітектури та містобудування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради письмово повідомило позивача про те, що дана земельна ділянка вже придбана ПП «Сігуенья».Документально підтверджено, що позивач дізнався про порушення свого права 19.06.2008р., тобто майже 9 років до свого звернення до суду; позивач оскаржує державну акти, що на даний час втратили свою чинність, власником земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] в даний час являється ТОВ «Гранд Готель Роксолана», за яким 02.08.2016р. було зареєстровано речове право на нерухоме майно, що підтверджується відповідними даними Державного земельного кадастру. Відтак, державний акт серії [NUMBER] від 16.05.2008р. на право власності на земельну ділянку площею 0,1869 га (кадастровий номер [NUMBER] ) та державний акт серії [NUMBER] від 16.05.2008р. на право власності на земельну ділянку площею 0,0118 га (кадастровий номер [NUMBER] ), втратили свою чинність, не являються правовстановлюючими документами в розумінні ст.126 ЗК України, отже не можуть бути предметом спору; вимоги про визнання недійсним правочину є безпідставними та необґрунтованими оскільки погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено пунктом б ч.2. ст.198 ЗК України. Але ні позивач, ні багатоквартирний будинок [ADDRESS] не були в 2007-2008рр. та не є в даний час землевласниками чи землекористувачами, що підтверджується даними Державного земельного кадастру та листом № КО/749 від 19.06.2008р. Управління архітектури та містобудування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Відтак, були відсутні будь-які правові та фактичні підстави та можливості для узгодження позивачем передачі земельних ділянок у власність відповідачем. Межі земельних ділянок відповідача були належним чином погоджені з усіма фактичними суміжними землевласниками та землекористувачами : Свято-Троїцьким кафедральним собором храму УПІД КП та Івано-Франківською міською радою для всіх інших меж. Також погодження меж засвідчили міський відділ земельних ресурсів, головний архітектор міста та начальник ЖЕО №9, що являвся балансоутримувачем будинку [ADDRESS] . Позивачем додано листа № КО/749 від 19.06.2008р. в якому Управління архітектури та містобудування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради письмово повідомило, що територія на якій розміщено будинок [ADDRESS] а та прилегла до нього земельна ділянка, являється територією загального користування і є власністю територіальної громади міста. На даний момент, територія на якій розміщено будинок [ADDRESS] а та прилегла до нього земельна ділянка не оформлена його жителями у власність чи користування, відтак з 2007 року та до цих пір не вважається прибудинковою територією в розумінні земельного законодавства. 04 липня 2017 року позивач подав заяву про зміну (доповнення) підстав позову в якій зазначив, що при продажі спірної земельної ділянки відповідачем по справі не дотримано положень Земельного кодексу, а це позбавило позивача як власника квартири та суміжного землекористувача взяти участь у торгах спірної земельної ділянки. Івано-Франківська міська рада, як власник спірної земельної ділянки без дотримання процедури відчуження не мала права продавати вказану земельну ділянку, а тому державні акти підлягають скасуванню, а земельна ділянка поверненню власнику. 05 березня 2018 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення Івано-Франківської міської ради від 14.07.2007 року «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Івано-Франківської міської ради» в частині продажу земельної ділянки на [ADDRESS] загальною площею 0,1987 га (ділянка [ADDRESS] - площею 0,1869 га (кадастровий номер [NUMBER] ), ділянка [ADDRESS] площею 0,0118 га (кадастровий номер [NUMBER] ) для обслуговування готельного комплексу; визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №363 від 20 серпня 2003 року, яким вирішено вилучити у СП «Аускопрут» земельну ділянку площею 0,1987 га, припинити дію договору оренди земельної ділянки від 14.02.2000 року, затверджено проект відведення земельної ділянки ПП «Сігуенья» та погоджено передачу в строкове (на 3 роки) платне володіння та користування (оренду) земельну ділянку на [ADDRESS] загальною площею 0,1987 га.; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Вербовою Т.Г. по реєстру №708, згідно якого Івано-Франківська міська рада продала ПП «Сігуенья» земельні ділянки на [ADDRESS] загальною площею 0,1987 га ділянка [ADDRESS] - площею 0,1869 га (кадастровий номер [NUMBER] ), ділянка [ADDRESS] - площею 0,0118 га (кадастровий номер [NUMBER] ), із цільовим призначенням для обслуговування готельного комплексу; визнати недійсними та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 16.05.2008 року, виданий на земельну ділянку площею 0,1869 га із кадастровим номером [NUMBER] та державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 16.05.2008 року, виданий на земельну ділянку площею 0,0118 га із кадастровим номером [NUMBER] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] був запроектований будівництвом як прибудова до костелу, який розташований в [ADDRESS] . Будівництво (добудову) цього багатоквартирного будинку здійснював Станіславський ПРЗ (паровозоремонтний завод) відповідно до наданого йому дозволу на будівництво і на відповідній відведеній для цього земельній ділянці. 28 серпня 1951 року начальник Станіславського ПРЗ звернувся до Станіславської міської ради депутатів трудящих із заявою про передачу на баланс ПРЗ недобудованого житлового будинку на [ADDRESS] а з прилеглою земельною ділянкою, згідно схематичного плану, який додавався до Заяви. 28 серпня 1951 року Виконавчим комітетом Станіславської міської ради депутатів трудящих було прийнято Рішення №381/5, яким ухвалено передати на баланс ПРЗ (для добудови) недобудований житлобудинок по [ADDRESS] а з прилеглою земельною ділянкою, згідно схематичного плану та доручено зав.міським відділом сільського господарства відвести земельну ділянку в натурі та оформити передачу актом. Станом на 28 липня 2000 року площа прибудинкової території житлового будинку становила 0,2200 га та була звірена з формою 6-зем, її вартість складала 306218,00 грн., що відображено у довідці про визначення грошової оцінки земельних ділянок №606/1-4 від 28.07.2000 року. Багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] перебував на балансі ВАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» до 2005 року, коли було прийнято рішення про передачу будинку на баланс ЖЕО №9, технічні мережі будинку також передавалися на баланс відповідних експлуатуючих організацій, а земельна ділянка так і не була повернута (вилучена) та знаходиться на балансі ВАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод». Житловий будинок як цілісний майновий комплекс переданий на баланс ЖЕО №9 м. Івано-Франківська тільки у 2005 році відповідно до Рішення від 29.03.2005 року та Акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність. Станом на 01.07.2009 року в управлінні Держкомзему в м. Івано-Франківську наявна інформація щодо закріплення за землекористувачем ВАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» земельної ділянки на [ADDRESS] площею 0,2200 га, та що за період з 01.01.2007 року по 01.07.2009 року вилучення чи надання земельних ділянок ВАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» не проводилось, що підтверджується відповіддю на запит №681/010-10/082 від 14.10.2009 року. В подальшому багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] був переданий з балансу ЖЕО №9 м. Івано-Франківська на баланс КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», а з 01.07.2016 року списаний з балансу КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» та передано в самоуправління співвласників будинку. Отже, Станіславський ПРЗ (в подальшому Івано-Франківський ЛРЗ, ВАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод», ПрАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод») є належним землекористувачем земельної ділянки на [ADDRESS] така земельна ділянка для обслуговування багатоквартирного житлового будинку була йому надана у встановленому законом порядку та у встановленому законом порядку у нього не вилучалася. Площа такої земельної ділянки та її технічні характеристики (розміри, площа забудови та ін.) закріплені у відповідній документації та самовільно, без погодження із землекористувачем змінені бути не можуть. Основним документом, за яким допущено порушення прав та охоронюваних законом інтересів співвласників багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] є наявний у складі Проекту План земельної ділянки, який містить неточності та відкриту фальсифікацію, а саме невідомими особами підтерто (самовільно змінено) рік його виготовлення, та він містить підписи-погодження від Архієпископа Івано-Франківського і Галицького та начальника ЖЕО, проте містити таких підписів у 2002-2003 роках ніяк не міг, оскільки землі костелу (Свято-Троїцького кафедрального храму) не межують із даною земельною ділянкою, так само і не міг погоджувати План земельної ділянки начальник ЖЕО, так як будинок переданий на баланс ЖЕО тільки у 2005 році відповідно до Рішення від 29.03.2005 року та Акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність. Також з наявного у складі Проекту Акту встановлення границь земельних ділянок в натурі можна встановити, що на ньому відсутня дата складення такого акту та відсутній підпис суміжників, зазначених у Плані земельної ділянки. Належним землекористувачем суміжної ділянки на той час виступав ВАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод», проте його погодження у складі Проекту та Акту встановлення границь земельних ділянок в натурі відсутнє. Діями органу місцевого самоврядування та представниками юридичних осіб щодо набуття та в подальшому неодноразового переходу права власності на земельні ділянки [ADDRESS] загальною площею 0,1987 га грубо порушені права співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] на отримання у власність земельної ділянки для обслуговування багатоквартирного будинку, а також на належне, безпечне довкілля, охорону культурної спадщини. Тому, оскаржувані акти підлягають скасуванню, а земельна ділянка поверненню до земель Івано-Франківської міської ради та подальшій передачі у власність позивачу та іншим співвласникам багатоквартирного будинку [ADDRESS] для належного обслуговування багатоквартирного будинку. Справа перебувала в провадженні судді Островського Л.Є. 10 жовтня 2018 року справу передано судді Бабій О.М. 16 жовтня 2018 року суддею Бабій О.М. справу прийнято до розгляду. Ухвалою від 06 грудня 2018 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 06 грудня 2018 року в підготовчому судовому засіданні представником відповідача ТзОВ «Гранд готель Роксолана» надано письмові пояснення. Представником відповідача, Івано-Франківської міської ради, подано відзив на позовну заяву із якого вбачається, що Івано-Франківська міська рада заперечує проти позовних вимог, вважає їх необґрунтованими. Так, з додержанням норм чинного, на момент прийняття рішення, законодавства, 14.11.2007р. Івано-Франківська міська рада прийняла рішення згідно якого вирішила продати ПП «Сігуенья» земельні ділянки на [ADDRESS] загальною площею: 0,1987 га, із цільовим призначенням для обслуговування готельного комплексу (кадастровий номер [NUMBER] ) та кадастровий номер [NUMBER] ). 03.12.2007р. Івано-Франківська міська рада продала ПП Сігуенья» вещезазначені земельні ділянки на підставі договору купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Вербовою Т.Г. по реєстру № 708. Як вбачається з первинних матеріалів до рішення та матеріалів справи 25.11.2003 року ПП «Сігуенья» одержало висновок державної землевпорядної експертизи обласного ГУ земельних ресурсів Держкомзему № 1252, згідно з жим погоджено проект відведення земельних ділянок ПП «Сігуенья» для обслуговування готельного комплексу на [ADDRESS]. Так, у вказаному висновку відсутні будь-які зауваження щодо проектних матеріалів в частині невідповідності фактичних площ або конфігурацій земельних ділянок так само як інформації про речові права житлово-експлуатаційних організацій або співвласників будівель поруч готелю на частини відведених ПП «Сігуенья» земельних ділянок Позивач не є належним позивачем щодо оскарження рішень міської ради та правовстановлюючих документів на земельні ділянки третіх осіб з мотивів порушення прав користування прибудинковою територією, оскільки позивач не має повноважень представляти інтереси всіх співвласників багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] . Також, позивачем не надано суду містобудівної та землевпорядної документації, що засвідчувала б відведення земельної ділянки для потреб будинку [ADDRESS] а в конкретній площі та конфігурації для вказаних цілей, так само не надано доказів права власності або права користування земельною ділянкою «прибудинкової території» згідно приписів Земельного кодексу України. Оскаржуване рішення приймалося Івано-Франківською міською радою на основі погодженої технічної документації компетентними органами та в межах наданих законом повноважень. Повноваження Івано-Франківської міської ради щодо розпорядження земельними зиками комунальної власності - є виключними і визначені законом. 21 грудня 2018 року позивач надав відповідь на відзив представника відповідача Івано-Франківської міської ради. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог. Просили суд про задоволення позову. Представник відповідача - Івано-Франківської міської ради та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача - ПП «Сігуенья» у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву. Представник відповідача - ТзОВ «Гранд готель Роксолана» у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву та письмових поясненнях. Представник третьої особи ПрАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, письмових пояснень не надав. Треті особи, [PERSON] , [PERSON] , , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з`являлись, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують повністю. Третя особа [PERSON] в судові засідання не з`являлась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, жодних заяв від неї не надходило. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову [PERSON] підтримала. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] був запроектований будівництвом як прибудова до костелу, який розташований в [ADDRESS]. 28 серпня 1951 року начальник Станіславського ПРЗ звернувся до Станіславської міської ради депутатів трудящих із заявою про передачу Станіславському ПРЗ для добудови з подальшою передачею у власність ПРЗ недобудованого житлового будинку на [ADDRESS] та «прирізати» земельну ділянку згідно плану (т. 1 а.с.118). 28 серпня 1951 року Виконавчим комітетом Станіславської міської ради депутатів трудящих було прийнято рішення №381/5, яким ухвалено передати на баланс ПРЗ (для добудови) недобудований житлобудинок на вул [ADDRESS] а з прилеглою земельною ділянкою згідно схематичного плану та доручено зав.міським відділом сільського господарства відвести земельну ділянку в натурі та оформити передачу актом(т. 1 а.с. 119). Позивач у заяві про збільшення позовних вимог зазначає, що вказаний будинок був добудований та введений в експлуатацію Станіславським ПРЗ у 1954 році, та до недавнього часу перебував на балансі спочатку Станіславського ПРЗ, яке потім реорганізовано у Івано-Франківський ЛРЗ (локомотиворемонтний завод). Тоді-ж була проведена технічна інвентаризація житлового будинку, із складенням відповідної технічної документації, де також відображено розміри прибудинкової території будинку (т. 1 а.с.121). Також вказаний багатоквартирний житловий будинок був нанесений на План забудови міста, де також вказані розміри прибудинкової території будинку (т. 1 а.с.122). Але, у вказаних документах жодних даних щодо розміру прибудинкової земельної ділянки чи земельної ділянки для обслуговування будинку не має. В рішенні від 28 серпня 1951 року було вказано про необхідність відведення земельної ділянки та її передачі на підставі акту. Станом на 28 липня 2000 року площа земельної ділянки на [ADDRESS] а становила 0,2200 га., її вартість складала 306218,00 грн., що відображено у Довідці про визначення грошової оцінки земельних ділянок №606/1-4 від 28.07.2000 року (т. 1 а.с.123-124). Позивач стверджує, що багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] перебував на балансі ВАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» до 2005 року, коли було прийнято рішення про передачу будинку на баланс ЖЕО №9, технічні мережі будинку також передавалися на баланс відповідних експлуатуючих організацій, а земельна ділянка так і не була повернута (вилучена) та знаходиться на балансі ВАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод». Житловий будинок як цілісний майновий комплекс переданий на баланс ЖЕО №9 м. Івано-Франківська тільки у 2005 році відповідно до рішення від 29.03.2005 року та Акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність (т. 1 а.с.127-129). Також позивач стверджує, що станом на 01.07.2009 року в управлінні Держкомзему в м. Івано-Франківську наявна інформація щодо закріплення за землекористувачем ВАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» земельної ділянки на [ADDRESS] площею 0,2200 га, та що за період з 01.01.2007 року по 01.07.2009 року вилучення чи надання земельних ділянок ВАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» не проводилось, що підтверджується відповіддю на запит №681/010-10/082 від 14.10.2009 року (т. 1 а.с.130). Але, такі твердження позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано суду належних доказів, які б засвідчували право власності або право користування (постійного користування) ВАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» земельною ділянкою площею 0,22 га. по [ADDRESS] . Як вбачається із акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну, в процесі обстеження житлового будинку [ADDRESS] приведена площа земельної ділянки, що прибирається становить 1092 кв.м. (0,109 га) з яких 0,038 га. площа асфальтного покриття та 0,071 га. площа газону, про 0,22 га у вказаному документі не йдеться (т.1 а.с.129). Рішенням Івано-Франківської міської ради від 29.03.2005 року, а саме п. 5 вирішено прийняти в комунальну власність територіальної громади міста і передати на баланс ЖЕО №9 зокрема житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 953.94 м.кв.. що належить «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод». Пунктом 9 вказаного рішення зобов`язано власників квартир будинку у двохмісячний строк оформити право на користування земельною ділянкою через міське управління земельних ресурсів. Належних доказів того, що власники квартир в будинку [ADDRESS] оформили право користування позивачем суду не надано. У відповіді на адвокатський запит [PERSON] від 25.10.2018р. № 002/3942 Муніципальна інвестиційна управляюча компанія щодо площі земельної ділянки будинку [ADDRESS] , зокрема зазначає, що тимчасова схема прибудинкової території житлового будинку [ADDRESS] передбачає площу прибирання придомової території 924 м.кв. (0,092 га.) яка однак не є землевпорядною документацією та не встановлює площі прибудинкової території у розумінні речового правовстановлюючого права. Таким чином, дослідження зібраних доказів у справі у їх сукупності дає підстави стверджувати, що ні ВАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод», а ні жителі будинку [ADDRESS] . Грюнвальдській не мали будь-яких зареєстрованих речових прав на земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку ні на 0,22 га., ні на 0,092 га., що прибирається. Станом на час подання позову та на даний час власником земельних ділянок площею 0,1869 га (кадастровий номер [NUMBER] ) та площею 0,0118 га (кадастровий номер [NUMBER] ) на [ADDRESS], що призначені для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування є товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд готель Роксолана», що підтверджує інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 88138234 від 26.05.2017р. До цього, власником вказаних земельних ділянок було приватне підприємство «Сігуенья», що придбало їх в територіальної громади міста згідно з рішенням Івано-Франківської міської ради від 14.11.2007р. на підставі договору купівлі-продажу, що був посвідчений 03.12.2007 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Вербовою Т.Г. по реєстру № 708. 12 грудня 2016 року листом №ДКР-Ко/4049 Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради за дорученням Івано-Франківського міськвиконкому розглянув колективне звернення мешканців будинку [ADDRESS] та повідомив, що згідно п. 19 Додатку до рішення Івано-Франківської міської ради від 14.11.2007 року земельні ділянки на [ADDRESS] загальною площею 0,1987 га (ділянка [ADDRESS] - площею 0,1869 га (кадастровий номер [NUMBER] ), ділянка [ADDRESS] - площею 0,0118 га (кадастровий номер [NUMBER] ) для обслуговування готельного комплексу продані ПП «Сігуенья», про що укладений Договір купівлі-продажу від 03.12.2007 року №131. У відповідь на поданий адвокатський запит листом №14/59-4.02/778 від 25.09.2017 року архівним відділом Івано-Франківської міської ради надано копії первинних документів до рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №363 від 20.08.2003 року «Про відведення земельних ділянок», а саме копії Проекту відведення земельних ділянок (т. 1 а.с.137). Із копії вказаного Проекту відведення земельних ділянок вбачається, що у СП «Аускопрут», яке було попереднім власником приміщень готельного комплексу знаходилась в оренді земельна ділянка загальною площею 502 кв.м., що підтверджується Договором оренди землі від 31.01.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Вербовою Т.Г. по реєстру №202 (т. 1 а.с.143). Листом №38/2003 від 05.08.2003 року у зв`язку із продажем приміщення готелю генеральний директор СП «Аускопрут» [PERSON] просив вилучити на користь ПП «Сігуенья» земельну ділянку площею 502 кв.м. із користування СП «Аускопрут» та розірвати договір оренди землі від 31.01.2000 року, укладений між Івано-Франківською міською радою та СП «Аускопрут» відповідно до рішення №473 від 21.12.1999 року в зв`язку з подальшим використанням земельної ділянки ПП «Сігуенья» (т. 1 а.с.144). 12.08.2003 року Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради було надано ПП «Сігуенья» дозвіл №1709/05-15/48-в на складання проекту відведення земельної ділянки на [ADDRESS] для обслуговування будинку-готелю при виконанні умов визначених власником землі або землекористувачем, державним інспектором по використанні і охороні земель міста та іншими державними виконавчими органами (т.1 а.с. 145). Згідно зазначеного у Пояснювальній записці до Проекту на земельній ділянці розміщений готельний комплекс, який належить ПП «Сігуенья» згідно Договору купівлі-продажу від 15.12.2002 року, земельні ділянки межують з землями міської ради та землями Свято-Троїцького кафедрального храму, межі та площу земельних ділянок визначено згідно плану пропонованих меж, погодженого управлінням архітектури і містобудування та міським відділом земельних ресурсів (т. 1 а.с.142). Є безпідставними твердження позивача та його представника про те, що ВАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» як суміжний землекористувач повинен був погоджувати межі земельних ділянок, оскільки належних та допустимих доказів того, що завод був землекористувачем суду не надано. Позивач не був. та не є в даний час землевласником чи землекористувачем, що підтверджується даними Державного земельного кадастру та листом № КО/749 від 19.06.2008р. Управління архітектури та містобудування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Відтак, були відсутні будь-які правові та фактичні підстави та можливості для узгодження позивачем передачі земельних ділянок у власність відповідачу. Але при цьому, як вбачається з планів земельних ділянок станом 2003 та 2007 роки, межі земельних ділянок відповідача були належним чином погоджені з усіма фактичними суміжними землевласниками та землекористувачами : Свято-Троїцьким кафедральним собором храму УПІД КП (для західної межі ділянки [ADDRESS]) та Івано-Франківською міською радою для всіх інших меж. Також погодження меж засвідчили міський відділ земельних ресурсів, головний архітектор міста та начальник ЖЕО №9, що являвся балансоутримувачем будинку [ADDRESS] . У верхній частині плану земельної ділянки від 2003 року прямо вказано, що обидві земельні ділянки належать до земель запасу міської ради, а отже в даних межах не могли залежати до прибудинкової території сусіднього будинку. 20 серпня 2003 року рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №363 прийнято рішення про вилучення у СП «Аускопрут» земельної ділянки площею 0,1987 га, припинення дії договору оренди земельної ділянки від 14.02.2000 року, затверджено проект відведення земельної ділянки ПП «Сігуенья» та погоджено передачу в строкове (на З роки) платне володіння та користування (оренду) земельну ділянку на [ADDRESS] загальною площею 0,1987 га. ПП «Сігуенья», що можна встановити із Листа №14/01-20/5294 від 31.10.2017 року (т.1 а.с.148). 24 вересня 2003 року на підставі вказаного вище рішення №363 між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ПП «Сігуенья» було укладено Договір оренди землі терміном на 3 роки, тобто до 24.09.2006 року (т. 1 а.с. 149-150). Відповідно до п.1.5 Рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18.07.2006 року №250 ПП «Сігуенья» дозволено проведення проектно-пошукових робіт для будівництва другої черги готельного комплексу на орендованій земельній ділянці (т. 1 а.с. 151). 25.11.2003 року ПП «Сігуенья» одержало висновок державної землевпорядної експертизи обласного ГУ земельних ресурсів Держкомзему № 1252, згідно з яким погоджено проект відведення земельних ділянок ПП «Сігуенья» для обслуговування готельного комплексу по [ADDRESS]. В розділі З вказаного висновку відсутні будь-які зауваження щодо проектних матеріалів в частині невідповідності фактичних площ або конфігурацій земельних ділянок так само як і інформації про речові права житлово-експлуатаційних організацій або співвласників будівель (споруд) поруч готелю на частини відведених ПП «Сігуенья» земельних ділянок. Згідно з п. 1.6. вказаного вище висновку, проект відведення земельних ділянок ПП «Сігуенья» пройшов погодження в зокрема в міському управління земельних ресурсів та управлінні архітектури і містобудування виконкому міської ради. Згідно плану-схеми земельних ділянок по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] та № [NUMBER] ) вбачається, що ліворуч земельної ділянки пл. 0,1869 га. (зі сторони житлового будинку [ADDRESS] ) знаходяться землі міської ради, а ліворуч земельної ділянки пл. 0,0118 га (перед будинком [ADDRESS]) від літ. «Б» до літ. «А» розташована земельна ділянка Свято-Троїцького кафедрального храму. Про жодну «прибудинкову територію» житлового будинку [ADDRESS] а взагалі не йдеться. Окрім того, на вказаному плані-схемі містяться відомості про погодження меж вказаних земельних ділянок начальником ЖЕО п. Семківим, що свідчить по визнання балансоутримувачем будинку [ADDRESS] а існуючих меж спірних земельних ділянок ПП «Сігуенья», пізніше відчужених в користь ТОВ «Гранд готель Роксолана». А тому твердження позивача та його представника про те, що проект відведення земельних ділянок підроблено, сфальсифіковано є безпідставними та не обґрунтованими. 14.11.2007 року Івано-Франківська міська рада прийняла рішення згідно якого вирішила продати ПП «Сігуенья» земельні ділянки на [ADDRESS] загальною площею 0,1987 га (ділянка [ADDRESS] - площею 0,1869 га (кадастровий номер [NUMBER] ), ділянка [ADDRESS] - площею 0,0118 га (кадастровий номер [NUMBER] ), із цільовим призначенням для обслуговування готельного комплексу (т.1 а.с.7). Як зазначено у тексті рішення від 14.11.2007 року, воно прийняте відповідно до вимог Конституції України, ст. 12, 127, 128 ЗК України, ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». 03 грудня 2007 року Івано-Франківська міська рада продала ПП «Сігуенья» земельні ділянки на [ADDRESS] загальною площею 0,1987 га (ділянка [ADDRESS] - площею 0,1869 га (кадастровий номер [NUMBER] ), ділянка [ADDRESS] - площею 0,0118 га (кадастровий номер [NUMBER] ), із цільовим призначенням для обслуговування готельного комплексу шляхом укладення Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Вербовою Т.Г. по реєстру №708 (т. 1 а.с.60). На підставі вказаного Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 грудня 2007 року ПП «Сігуенья» видано на земельну ділянку площею 0,1869 га (кадастровий номер [NUMBER] ) Державний акт на право власності [NUMBER] від 16.05.2008 року, а на земельну ділянку площею 0,0118 га (кадастровий номер [NUMBER] ) Державний акт на право власності [NUMBER] від 16.05.2008 року (т. 1 а.с.53, 54). Позивач вважає, що діями органу місцевого самоврядування та представниками юридичних осіб щодо набуття та в подальшому неодноразового переходу права власності на земельні ділянки на [ADDRESS] загальною площею 0,1987 га грубо порушені права співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] на отримання у власність земельної ділянки для обслуговування багатоквартирного будинку, а також на належне, безпечне довкілля, охорону культурної спадщини. Оскаржувані акти підлягають скасуванню, а земельна ділянка поверненню до земель Івано-Франківської міської ради та подальшій передачі у власність позивачу та іншим співвласникам багатоквартирного будинку [ADDRESS] для належного обслуговування І багатоквартирного будинку. Актом про підтвердження границь ділянок в натурі від 10.01.2008 року, вже після укладення договору купівлі-продажу від 03.12.2007р., працівниками ДП «Івано-Франківський інститут землеустрою» та Управління земельних ресурсів м. Івано-Франківську встановлено в натурі межі земельних ділянок ПП «Сігуенья» на [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] та № [NUMBER] ). За таких обставин доводи позовної заяви [PERSON] щодо належності до будинку [ADDRESS] прибудинкової території за рахунок частини земельної ділянки ТОВ «Гранд готель Роксолана» пл. 0,1869 га. не знаходять свого документального підтвердження, а тому є безпідставними. Як вже встановлено судом, власником земельних ділянок [ADDRESS]та [ADDRESS] в даний час є ТОВ «Гранд Готель Роксолана», за яким 02.08.2016 року було зареєстровано речове право на нерухоме майно, що підтверджується відповідними даними Державного земельного кадастру. Відтак, державний акт серії [NUMBER] від 16.05.2008р. на право власності на земельну ділянку площею 0,1869 га (кадастровий номер [NUMBER] ) та державний акт серії [NUMBER] від 16.05.2008р. на право власності на земельну ділянку площею 0,0118 га (кадастровий номер [NUMBER] ), втратили свою чинність, на даний час не є правовстановлюючими документами в розумінні ст.126 ЗК України, отже не можуть бути предметом спору. Оригінали вказаних державних актів були вилучені державним реєстратором Дорошенко О.В. під час проведення реєстрації речового права 02.08.2016р. та відповідно не можуть використані для посвідчення існування правовідносин. У відповідності до пункту в) ст.140 ЗК України відчуження земельної ділянки за рішенням власника є підставою для припинення права власності на земельну ділянку. У відповідності до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст.203 цього Кодексу та передбачають загальні вимоги для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пункт а ч. 1 ст.82 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного правочину) передбачає, що юридичні особи можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності, в тому числі у разі придбання за договором-купівлі чи іншими цивільно-правовими угодами. Юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації (частина 1 ст. 116 ЗК України). Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. (ч. 1 ст.125 ЗК України). Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами (ч.1. ст.126 ЗК України). У відповідності до ст.128 ЗК України продаж земельних ділянок юридичним особам провадять в тому числі органи місцевого самоврядування, при цьому до заяви юридичної особи, зацікавленої у придбанні земельної ділянки у власність передбачено було додати виключно договір оренди землі, план земельної ділянки та свідоцтво про реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, що й було здійснено відповідачем. Міська рада у місячний термін розглядає заяву і приймає рішення про продаж земельної ділянки або про відмову в продажу із зазначенням причин відмови. (ч.3 ст.128 ЗК України), частина 5 ст.128 ЗК України встановлювала виключний перелік підстав для відмови в продажу земельної ділянки, а саме: а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності Згідно ст.128 ЗК України, рішення міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню. Документ про оплату є підставою для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку та її державної реєстрації.(ч.7 ст.128 ЗК України). У відповідності до пунктів д,е,є ст.184 ЗК України з метою складення проекту відведення земельних ділянок, встановлення в натурі меж та для підготовки документів, що посвідчують право власності 23.04.2008р. ДП «Івано-Франківський інститут землеустрою» було виготовлено технічну документацію із землеустрою (т. 1 а.с.55-70), дані яких лягли в основу оскаржуваних державних актів на право власності на земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS]. Твердження позивача про те, що земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] були виділені за рахунок прибудинкової території будинку [ADDRESS] є безпідставними та необгрунтованими. Стаття 42 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки та прибудинкові території можуть передаватися безплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників (частина 2 ст.42 ЗК України). При цьому зазначено, що розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки та прибудинкові території визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації (частина 4 ст.42 ЗК України), які позивач не представив. Право власності на земельну ділянку і право постійно користування посвідчується державними актами. Право оренди землі оформляється договором (ст.126 ЗК України). Позивачем не додано до позовної заяви, вказаних в ст.126 ЗК України документів, які би свідчили про наявність прав на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . Позивачем додано листа № КО/749 від 19.06.2008р. (т.1 а.с.27), в якому Управління архітектури та містобудування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради письмово повідомило, що територія на якій розміщено будинок [ADDRESS] а та прилегла до нього земельна ділянка, являється територією загального користування і є власністю територіальної громади міста. Окремо даним листом було письмово повідомлено позивача про те, що продані відповідачу земельні ділянки не відносилась до території двору будинку [ADDRESS] . На даний момент, територія на якій розміщено будинок [ADDRESS] а та прилегла до нього земельна ділянка не оформлена його жителями у власність чи користування, відтак з 2007 року та до цих пір не вважається прибудинковою територією в розумінні земельного законодавства. Окрім того, додатково слід відмітити, що ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено форми управління багатоквартирним будинком. Так, за рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку. Так, позивачем не надано доказів, що на момент прийняття оскаржуваного рішення Івано-Франківської міської ради, створено об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS], а в Єдиному державному реєстрі відомості про таку юридичну особу - відсутні, то єдиною можливою формою управління будинком є управитель будинку. За змістом п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - Фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Спільним майном багатоквартирного будинку, відповідно до п. 6 ч. 1 вказаної статті Закону є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, загороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, технічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше того житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. З огляду на зазначені приписи законодавства, позивач [PERSON] не є належним позивачем щодо оскарження рішень міської ради та правовстановлюючих документів на земельні ділянки третіх осіб з мотивів порушення прав користування прибудинковою територією, оскільки позивач не має повноважень представляти інтереси всіх співвласників багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS], виключна форма управління яким передбачена ст. 9 Закону від 14.05. 2015 року № 417-УIII. Окрему увагу слід звернути на визначення поняття «прибудинкова територія». Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону від 14.05. 2015 року № 417-УІІІ, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів, (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Позивачем не надано суду містобудівної та землевпорядної документації, що засвідчувала б відведення земельної ділянки для потреб будинку [ADDRESS] а в конкретній площі та конфігурації для вказаних цілей, так само не надано доказів права власності або права користування земельною ділянкою «прибудинкової території» згідно приписів Земельного кодексу України. Враховуючи все вищевикладене, оскаржувані рішення приймались Івано-Франківською міською радою на основі погодженої технічної документації компетентними органами та в межах наданих законом повноважень. Повноваження Івано-Франківської міської ради щодо розпорядження земельними зиками комунальної власності - є виключними і визначені законом. Відповідно до ч.2 ст.83 Земельного Кодексу України (в редакції чинній у 2007 році) у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Таким чином, Івано-Франківська міська рада, приймаючи оскаржуване рішення, розпоряджалася земельною ділянкою яка належала до комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківськ. Додатково слід зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного суду України від 04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційний суд вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають загальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Відтак, у разі прийняття органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, задоволення позову, предметом якого є виключно спірне рішення відповідного органу, з-за обрання позивачем саме такого способу захисту порушених прав, не забезпечить їх реального захисту. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 у справі № 21-405а-14. Частиною першою статті 125 ЗК передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відтак, оскаржуване рішення, яке є актом індивідуальної дії, вичерпало свою юридичну силу після його реалізації, а саме: після одержання власником земельної ділянки документу, що посвідчує право власності (державний акт на право власності на земельну ділянку) та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства. Отже, оскаржувані рішення Івано-Франківської міської ради прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України. Що стосується клопотання представників відповідачів про застосування строку позовної давності у справі, то суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити через його необґрунтованість та не доведеність порушення права позивача, а тому підстав для застосування строку позовної давності немає. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідачів, відтак суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст. ст. 12, 13, 21, 203, 215 ЦК України, ст.ст. 42, 82, 83, 116, 126, 128, 184 ЗК України станом на 03.12.2007 року, ст.ст. 125, 140 ЗК України,

Outcome: dismissed