Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

07.08.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Хижинецької сільської ради Сокиринецької об'єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно (а.с. 2-3). 02.05.2018 року позивачем подано суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивачем було також залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Вінницьку районну державну нотаріальну контору (а.с. 115-117). Ухвалою суду від 02.05.2018 року заяву про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду (а.с. 120). Також даною ухвалою було задоволено заяву представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідачів та в якості співвідповідачів залучено до участі у справі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 120). Позовні вимоги, позивач обгрунтовує тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить будинковолодіння [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,67 га, яка знаходиться на території Хижинецької сільської ради Сокиринецької об'єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області. Вказане будинковолодіння відноситься до суспільної групи домогосподарства - колгоспний двір, головою якого був [PERSON]. Членами колгоспного двору станом на 1986-2004 роки значилися [PERSON] (дружина), [PERSON] (син) та [PERSON] (дочка). Позивач [PERSON] зазначає, що на момент відкриття спадщини вона була неповнолітня. Інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні. Спадщину вона прийняла відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріальною конторою їй було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. За вказаних обставин позивач просить суд: 1) визначити, що розмір часток [PERSON], який помер [INFO] року, [PERSON] (дружини), [PERSON] (сина) та [PERSON] (дочки) в праві спільної сумісної власності на майно колгоспного двору, який розташований в [ADDRESS] становить по 1/4 частки за кожним; 2) визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку майна колгоспного двору, який розташований в [ADDRESS], яке складається із 1/4 частки в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] та 1/4 частки майна [PERSON], як члена колгоспного двору. 30.05.2018 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зустрічною позовною заявою до Хижинецької сільської ради Сокиринецької об'єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області, [PERSON] про визнання права власності на частину жилого будинку (а.с. 138-139). Позовні вимоги позивачі за зустрічним позовом мотивують тим, що [INFO] року помер [PERSON], який був чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] Зазначають, що спадкове майно складається, в тому числі, з будинковолодіння, яке відноситься до суспільної групи домогосподарства - колгоспний двір, головою якого був спадкодавець, а вони та позивач за первісним позовом були членами даного колгоспного двору. За вказаних обставин вважають, що кожному з них належить по 1/4 частки майна колгоспного двору, тому просять постановити рішення, яким: 1) визначити, що розмір часток [PERSON], який помер [INFO] року, [PERSON] (дружини), [PERSON] (сина) та [PERSON] (дочки) в праві спільної сумісної власності на майно колгоспного двору, який розташований в [ADDRESS] становить по 1/4 частки за кожним; 2) Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/4 частці за кожним на майно колгоспного двору [ADDRESS] як членів колгоспного двору. В судове засідання учасники справи не з'явились, однак, попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому представник позивача -(відповідача) [PERSON], позовні вимоги [PERSON] підтримує, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] - визнає; представник Хижинецької сільської ради Сокиринецької об'єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області - позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом визнає; представник позивачів (відповідачів) [PERSON] та [PERSON] вимоги за зустрічним позовом підтримує, вимоги за первісним позовом - визнає. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, врахувавши думки сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, оглянувши матеріали цивільної справи № 128/2100/17 та матеріали інвентаризаційної справи № (222) 362 на будинковолодіння в с. Сокиринці по вул. Пушкіна, 8, Вінницького району Вінницької області, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Сокиринці, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його смерть (а.с. 5). Відповідно до ксерокопії довідки № 38, виданої виконкомом Хижинецької сільської ради Сокиринецької об'єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області від 16.01.2017 року, на момент своєї смерті [INFO] року [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого увійшла також належна йому частка будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], що вбачається з ксерокопії технічного паспорта на дане будинковолодіння, виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 20.06.2003 року (а.с. 21-22). Спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року є його дочка [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її народження (а.с. 9) та ксерокопією довідки № 306, виданої виконкомом Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 08.04.2012 року (а.с. 20). Іншими спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року є його дружина [PERSON] та син [PERSON]. На час відкриття спадщини позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] була неповнолітньою, тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька та на частину спадкового майна, а саме: на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Дніпро», що знаходиться в с. Сокиринці, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належної спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області 17 квітня 2000 року на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації від 13 квітня 2000 року № 208, зареєстрованого 18 квітня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 25 вона 18 квітня 2012 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивачі за зустрічним позовом та відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини звернулись до нотаріальної контори з письмовими заявами про відмову від спадщини на користь дочки померлого - [PERSON] Заповіт [PERSON] на випадок своєї смерті не складав. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи № 820/2008, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] року [PERSON] (а.с. 89-102). Однак, отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на належну спадкодавцю [PERSON] частку житлового будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на вказане майно, виданих на ім'я спадкодавця [PERSON], що підтверджується ксерокопією постанови Вінницької районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 354/02-31від 18.02.2017 року (а.с. 6). З ксерокопії договору купівлі-продажу будинку від 12.12.1981 року, укладеного між [PERSON] як продавцем та [PERSON], як покупцем вбачається, що [PERSON] купив, належний на праві особистої власності [PERSON] жилий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] Вказаний договір 12.12.1981 року було посвідчено секретарем виконкому Сокиринецької сільської Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 37 (а.с. 23). Відповідно до ксерокопій виписок з погосподарської книги по будинковолодінню, розташованому за адресою: [ADDRESS] дане будинковолодіння відносилось до суспільної групи домогосподарства - колгоспний двір, головою якого станом на 15.04.1991 року значився [PERSON], 1957 року народження, а членами двору значились його дружина [PERSON], 1957 року народження, син [PERSON], 1979 року народження, та дочка [PERSON], 1991 року народження (а.с. 12-17). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з наступного: Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі тавідомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначавсяВказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками,затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У рай смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Таким чином, судом встановлено, що будинковолодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] згідно погосподарських книг Сокиринецької сільської ради відносилось до суспільної групи домогосподарств - колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору значився [PERSON], 1957 року народження, а членами двору значились його дружина [PERSON], 1957 року народження, син [PERSON], 1979 року народження, та дочка [PERSON], 1991 року народження. Тому, виходячи з рівності часток усіх членів двору, кожному з них належить по 1/4 його частці. [INFO] року помер [PERSON]. Таким чином, після його смерті відкрилась спадщина саме на належну йому 1/4 частку майна колишнього колгоспного двору. Статтями 1216, 1218 ЦК визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1261 ЦК визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Частиною 5 статті 1268 ЦК передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року є його дружина [PERSON] та його діти: син [PERSON] і дочка [PERSON]. Спадкоємці за заповітом відсутні. [PERSON] спадщину після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO] року прийняла, оскільки на час відкриття спадщини була неповнолітньою, а інші спадкоємці першої черги за законом: дружина спадкодавця [PERSON] та його син [PERSON] відмовились у визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини від належних їм часток спадкового майна. Таким чином, єдиною спадкоємицею першої черги, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, є його дочка [PERSON] Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст. 392 ЦК ). Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно роз'яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв'язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Встановлено, що постановою Вінницької районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 354/02-31 від 18.02.2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього, виданих на ім'я спадкодавця [PERSON] Судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] дійсно як члену колишнього колгоспного двору належала на праві власності 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], однак, при житті він не встиг оформити правовстановлюючі документи на дану частку на своє ім'я. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] є законними та обґрунтованими, тому підлягають до задоволення. Крім того, з огляду на те, що спадкове будинковолодіння дійсно відносилось до категорії суспільної групи домогосподарств - колгоспний двір і станом на 15.04.1991 року його головою значився спадкодавець [PERSON], а членами двору - його дружина [PERSON] та діти: син [PERSON] і дочка [PERSON], суд вважає позовні вимоги за зустріним позовом [PERSON] та [PERSON] також законними і обґрунтованими, в зв'язку з чим вони також підлягають задоволенню.

Outcome: approved