Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

05 червня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів. Позивач, на підтвердження позовних вимог зазначає, що він з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, який зареєстрований 28 жовтня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області , актовий запис № 359. Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Більше року шлюбні відносини фактично припинені. Відповідач переїхала жити до іншого чоловіка, дітей залишила на його утриманні. Пізніше сина [PERSON] позивач забрала до себе. Син [PERSON] залишився проживати з ним та знаходиться на повному його утриманні. Відповідач не приймає участі в житті дитини та взагалі не цікавиться життям дитини. Просив визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з ним та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав частково. Просив позовну вимогу про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина, залишити без розгляду. Вимогу про визначення місця проживання малолітнього сина, [PERSON] з батьком задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог про визначення місця проживання сина [PERSON] з батьком. Представник третьої особи [PERSON] комітету Миргородської міської ради Полтавської області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 53) Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 25 жовтня 2018 року задоволено заяву [PERSON] про залишення без розгляду вимоги про стягнення на його користь аліментів . Заяву [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], залишено без розгляду Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БК № 045341. Дитина [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою вул. Борова 71 на території СТ «Волга», Ясногородської сільської ради, Макарівського району, Київської області, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою Головою правління СТ «Волга» (Ясногородська сільська рада, Макарівський район, Київська область) № 8 від 06.05.2018 (а.с.20). Відповідно до довідки виданої Головою правління СТ «Волга» (Ясногородська сільська рада, Макарівський район, Київська область) № 8 від 06.05.2018, [PERSON] з лютого 2018 року не проживає і не веде спільної господарської діяльності по вул. Боровій 71 на території СТ «Волга», Ясногородської сільської ради, Макарівського району, Київської області. (а.с. 21). Відповідач [PERSON], [INFO], відповідно до довідки виданої відділом реєстрації місця проживання громадян [PERSON] комітету Миргородської міської ради від 07.06.2018 року зареєстрована за адресою: [INFO]. (а.с. 28). Відповідно до характеристика [PERSON] навчається в середній загальноосвітній школі №223 Святошинського району м. Києва (а.с. 19, зворот). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст.141 СК України). За нормами ст. 150 СК України, виховання дитини, піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обов'язком батьків. Згідно із п. 4 ст. 18 Міжнародного пакту про громадські та політичні права від 16 грудня 1966 року, держави, які беруть участь у цьому пакті, зобов'язуються поважати свободу батьків і у відповідних випадках опікунів, забезпечувати релігійне і моральне виховання своїх дітей відповідно до своїх власних переконань. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку, що позивач має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання, дитина проживає разом з позивачем. Мати життям дитини не цікавиться. Таким чином, сукупність обставин про справі свідчить про те, що під час тривалого проживання дитини з батьком, дитина чиста, доглянута. Батько постійно приділяє їй увагу, займається розвитком сина. Відсутність належного рівня уваги щодо процесу розвитку та навчання, належних умов для проживання, може слугувати формуванню затримці психічного та емоційного розвитку дитини та завдати їй шкоду. Принципом 9 Декларації Прав Дитини передбачено «Дитина має бути захищена від усіх форм недбалого ставлення». Крім того, під час вирішення справи суд керується статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі не повинні братися до уваги ( Рішення ЄСПЛ у справі «Земмерфельд проти Німеччини» від 08. 07.2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009 року). З урахуванням обставин справи та інтересів дитини щодо забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, діючи в якнайкращих інтересах дитини, суд приходить до висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], 26 травня 2005 року, уродженця [INFO], разом із батьком [PERSON], [INFO], уродженцем [INFO], РНОКПП [NUMBER], який проживає за адресою : [INFO], Ясногородська сільська рада, село Северинівка, дачний кооператив «Волга», вул. Борова, 71. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved