Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

07.06.2021 року позивач [PERSON] звернулася до Веселівського районного суду Запорізької області з позовом до Першого Малинівського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна в якому просить скасувати арешт з нерухомого майна [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження 12247290, зареєстрований 05.03.2012 за № 12247290 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 65017 Одеська область, м. Одеса, вул. Бреуса, буд. 26/2, (048) 717-52- 12. Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, В-13/57/2012/ВП28910729, 29.02.2012, Перший Малиновський ВДВС Одеського МУЮ, Державний виконавець Бодрягова Л.В. Об`єкт обтяжень: невизначене майно, все майно. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням положень ст.280 ЦПК України та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.10.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області та зареєстрованого в реєстрі № 871 є власницею квартири [ADDRESS] . Як власник вказаної квартири, [PERSON] зареєстрована в ній та проживає по теперішній час. Маючи намір вчинити нотаріальні дії відносно вказаної квартири, тобто розпорядитися нею, як власник, [PERSON] у березні місяці 2021 року звернулася до приватного нотаріуса. Але, під час перевірки інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що на все належне [PERSON] нерухоме майно накладено арешт та заборона відчуження, тому вчинити будь-які дії неможливо до зняття арешту. Після з`ясування обставин встановлено, що на все нерухоме майно [PERSON] накладено арешт 05.03.2012 року за реєстраційним номером обтяження: 12247290, реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 65017 Одеська область, м. Одеса, вул. Бреуса, буд. 26/2 , (048) 717-52-12 , про що свідчить запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Арешт на нерухоме майно [PERSON] накладено на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, В-13/57/2012/ВП28910729, 29.02.2012, Перший Малиновський ВДВС Одеського МУЮ, Державний виконавець Бодрягова Л.В. У графі власник зазначено: [PERSON] , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду. Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів рухомого майна щодо суб`єкта від 28.04.2021. Перевіривши Інформацію встановлено, що арешт на все майно людину за ПІБ - [PERSON] накладався без зазначення РНОКПП та року народження, у зв`язку з чим, частковим співпаданням по Державному реєстру речових прав мається дві особи з ПІБ - [PERSON] . З метою встановлення того, що саме на майно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , накладено арешт, приватним нотаріусом направлено запит, який залишився без задоволення. У зв`язку з цим, [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про звільнення майна з-під арешту у зв`язку з тим, що заборгованості вона не має, ніколи не проживала в місті Одеса, не зазначено її рік народження, РНОКПП, а тому підстави для арешту відсутні. Листом від 13.04.2021 року за № 109550 начальником першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлено, що виконавче провадження, в якому був накладений арешт на майно [PERSON] завершено та знищено за закінченням терміну зберігання, у зв`язку з чим надати додаткову інформацію (рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків) щодо боржника [PERSON] , не уявляється можливим. Згідно ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч. 1 ст. 317 ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Аналогічний висновок міститься в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року. Відповідно до частини 6 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно вирішуються судом. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майне розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 03.06.2021 рік, інформація щодо наявності виконавчих документів, за якими накладено арешт на все майно [PERSON] відсутня, тому за наявності арешту (обтяження) накладеного на все нерухоме майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Враховуючи, що виконавче провадження знищено, то є всі правові підстави для звільнення майна з-під арешту Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved