Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

05.03.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , з відповідним цивільним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , згідно з яким, посилаючись на ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що проживає разом з нею, просила ухвалити судове рішення про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно зазначеної дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказала, що під час спільного проживання без реєстрації шлюбу у її двоюрідної сестри, відповідачки по справі [PERSON] народився [INFO] року син [PERSON] , відомості про батька якого вона вказала під час реєстрації його народження в органі РАЦСу відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Після народження дитини [PERSON] стала проживати з ним у своїх діда та баби [PERSON] і [PERSON] по [ADDRESS] . Однак у серпні 2014 року, [PERSON] відвезла дитину до Миколаївського будинку дитини та залишила її там, оскільки бажала створити собі нову сім`ю і немала можливості піклуватися про дану дитину. Однак, біологічний батько, відповідач у справі [PERSON] , визнав своє батьківство стосовно вказаної дитини, подавши відповідну заяву до органу РАЦСу та забрав сина з дитячого будинку і став проживати з ним по [ADDRESS] біля вищезгаданих діда та баби. Але мати дитини відмовилася проживати разом з дитиною, створила собі нову сім`ю і стала проживати окремо в с. В. Павлівка Новобузького району Миколаївської області. З часом батько [PERSON] залишив малолітнього сина [PERSON] на діда з бабою та виїхав проживати за місцем своєї реєстрації - с. Загальна Користь Новобузьького району Миколаївської області. Тому, фактично утриманням та вихованням хлопчика займалися дід та баба [PERSON]. З 2014 року малолітній хлопчик [PERSON] перебував на обліку служби справах дітей Новобузької РДА, як дитина, яка потрапила у складні життєві обставини. Однак у 2018 році баба [PERSON] померла і дитина з 22.12.2018 року стала проживати у родині позивача. Вказала, що зазначена поведінка відповідачів свідчить про ухилення їх від виконання батьківських обов`язків з утримання свого сина, що і змусило її звернутися до суду в інтересах даної дитини з вказаним цивільним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала даний позов і просила його задовольнити, пояснила, що відповідачка [PERSON] , нещодавно народила ще одну дитину, яка потребує лікування та догляду, а тому через неможливість утримувати та доглядати свого сина [PERSON] , 2013 р . н . привезла його до неї за місцем проживання у Київській області та попросила залишити даного хлопчика у неї. Тому з 22.12.2018 року [PERSON] перебуває виключно на її утриманні, до цього часу жоден з його батьків, відповідачів у справі, не допомагав у будь-який спосіб у його утриманні та вихованні, не відвідували його та не спілкувалися з ним. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні пред`явлений до нього позов визнав повністю, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав стосовно сина [PERSON] , 2013 р . н . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду відзив, згідно з яким позовні вимоги визнала і не заперечувала проти їх задоволення. Правові наслідки позбавлення її батьківських прав, передбачені ст. 166 СК України, їй відомі. Просила справу розглядати за її відсутності. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування Новобузької РДА, Бондаренко Н. В ., підтримала висновок зазначеного органу щодо доцільності позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно їхнього сина [PERSON] , 2013 року народження , не заперечувала проти задоволення позову [PERSON] , посилаючись на достатність для цього підстав. Вказала, що відповідач [PERSON] неодноразово звертався до служби у справах дітей Новобузької РДА з питанням відмови від сина. Вислухавши пояснення сторін по справі позивача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. В силу п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про народження (копії) серії [NUMBER] , виданого Відділом ДРАЦС РС Новобузького районного управління юстиції у Миколаївській області 12.09.2014 року, є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.11). На підставі заяви відповідача [PERSON] від 21.08.2014 року малолітнього [PERSON] , згідно розпорядження Новобузької РДА Миколаївської області № 308-р від 27.08.2014 року, було направлено на 6 місяців до Миколаївського обласного будинку дитини у зв`язку з тяжким матеріальним становищем відповідача. Як встановлено під час судового розгляду у справі, що не заперечував сам відповідач[PERSON] , останній будучи проти перебування дитини у дитячому будинку, визнав своє батьківство стосовно даного хлопчика, про що свідчить дані згаданого свідоцтва про його народження (а.с. 11), і забрав дитину з Миколаївського обласного будинку дитини за місцем проживання діда та баби [PERSON] , [PERSON] по [ADDRESS] , однак з часом зрозумів, що не в змозі утримувати та виховувати сина, залишив його проживати разом з дідом та бабою, а сам став проживати від неї відокремлено. Факт проживання малолітнього [PERSON] лише з подружжям пенсіонерів його бабою та дідом [PERSON] , [PERSON] зафіксовано також актом обстеження умов проживання, складеного комісією служби у справах дітей Новобузької РДА 04.09.2015 року. Крім цього, як видно зі змісту розписки, складеної [PERSON] 22.12.2018 року остання, у зв`язку з скрутним майновим станом, передала свого малолітнього сина [PERSON] , на необмежений час позивачці [PERSON] Згідно акту проживання, складеного 27.03.2019 року депутатом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинський районКиївської області, довідки ДНЗ «Золотий колосок» від 10.04.2019 року, хлопчик [PERSON] , на час розгляду справи, до вирішення питання про його опіку, проживає у родині позивачки за адресою: [ADDRESS] , до складу якої входять також її чоловік [PERSON] та діти [PERSON] , 2000 р.н., [PERSON] , 2007 р.н., [PERSON] , 2007 р.н. та [PERSON] , 2012 р.н. Малолітній [PERSON] , з 01.02.2019 року по теперішній час відвідує місцевий дитячий садок. Як видно з виписки з історії хвороби даного хлопчика від 30.01.2019 року, у нього діагностовано педагогічну занедбаність, загальне недорозвинене мовлення, рекомендовані заняття з психологом та логопедом. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новобузької РДА від 18.02.2019 року, відповідачі не проявляють батьківського занепокоєння про долю сина, не цікавилися його справами, успіхами та здоров`ям, тому позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , є доцільним і буде відповідати інтересам дитини (а.с. 14). Згідно ст. 3 Конвенції «Про права дитини» (ратифікованої ВР України №789-XII від 27.02.91р.). В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Сукупність досліджених доказів вказує на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які являють батьками малолітнього [PERSON] , 2013 р.н ., у різний спосіб умисно самоусунулися від виховання своєї дитини та в порушення вимог ст.150 СК України протягом тривалого часу при наявності реальної можливості не проявляли щодо сина батьківського піклування, не вчиняли дій щодо участі у його вихованні, утриманні, піклуванні про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що згідно вимог п.1, 2 ч.1 ст.164 СК України є підставами для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідачів батьківських прав. Крім того, суд вважає за необхідне пояснити відповідачам, що згідно ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах. На стягненні з відповідачів судових витрат, які позивач понесла у зв`язку з розглядом справи, остання не наполягала, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved