Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

06 листопада 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку №98 площею 0,0542га, яка розташована в Кооперативно-садівничому товаристві «Садівник» в м.Львові урочище Голоско вул.3-й Топольний провулок. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її батько - [PERSON], який помер 24.02.2001 року, був власником земельної ділянки № 98 для ведення садівництва площею 0,0542 га за адресою: м. Львів, садівничий кооператив «Садівник» урочище Голоско вул.З-й Топольний провулок. Підстава права власності на земельну ділянку - рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.01.1997 року № 2. За повідомленням відділу Держземагентства у м. Львові право власності було посвідчено державним актом про право власності на земельну ділянку виданим 24.06.1997 року та зареєстрованим під номером 131 кн. 3-4. Таким чином, її батько набув права власності на земельну ділянку для ведення садівництва відповідно до положень статей 19, 22, 23 Земельного кодексу України 1990 року. Проте згодом державний акт був втрачений. Вона проживала з двома своїми дітьми та батьком у м. Львові на просп. Свободи, 35/4 і прийняла спадщину після смерті батька шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном. Її рідна сестра, у встановленому порядку, подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. У 2015 році вона звернулась із заявою до державного нотаріуса Першої львівської нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. В подальшому на підставі даної заяви 16.04.2015 року державним нотаріусом було видано лише свідоцтво про право на спадщину за законом на одну четверту частини квартири № 4 в будинку № 35 на проспекті Свободи в місті Львові. Через відсутність державного акту на землю, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідачі [PERSON] та представник Кооперативно-садівничого товариства «Садівник» в м. Львові в судове засідання не зявилися, скерували в суд заяви, в яких визнали позовні вимоги. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що батько позивачки - [PERSON], який помер 24.02.2001 року, був власником земельної ділянки № 98 площею 0,0542 га, яка розташована за адресою: м. Львів, садівничий кооператив «Садівник» урочище Голоско вул. З-й Топольний провулок, для ведення садівництва, на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.01.1997 року № 2. Згідно повідомлення відділу Держземагентства у м. Львові право власності на дану ділянку було посвідчено Державним актом про право власності на земельну ділянку, виданим 24.06.1997 року та зареєстрованим за номером 131 кн.зап.3-4. Проте згодом цей Державний акт був втрачений. Також судом встановлено, що [PERSON] проживала з двома своїми дітьми та батьком у м. Львові на просп. Свободи, 35/4 і прийняла спадщину після смерті батька шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном. Її сестра [PERSON] у встановленому порядку подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. У 2015 році [PERSON] звернулась із заявою до державного нотаріуса Першої львівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. В подальшому на підставі даної заяви 16.04.2015 року державним нотаріусом було видано лише свідоцтво про право на спадщину за законом на одну четверту частини квартири № 4 в будинку № 35 на проспекті Свободи в місті Львові. Через відсутність державного акту на землю, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 174 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник КСТ «Садівник» подав заяву про те, що дійсно [PERSON] за життя був членом КСТ «Садівник» та власником спірної земельної ділянки, та заяву про визнання позову. Відповідачка [PERSON] також подала заяву про визнання позову. Суд приймає визнання відповідачами позову, оскільки таке не суперечить закону та не порушує прав інших осіб. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Outcome: approved