Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

06 листопада 2017 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою про визнання недостовірною інформацію та її спростування. В позовній заяві [PERSON] зазначив, що у провадженні Київського районного суду м. Полтави (головуючий суддя Миронець О. К.) перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], в якій він брав участь як представник позивача. 20 вересня 2017 року мало відбутися чергове засідання. Перед судовим засіданням [PERSON] та представник відповідача, [PERSON] зайшли до кабінету судді з метою узгодження процесуальних дій по справі. В цей час до кабінету ввійшла суддя Октябрського районного суду м. Пол- тави Гольник Л. В. та влаштувала скандал, звинувативши [PERSON] в неправомірних діях, а також поширила відносно нього недостовірну інформацію, а саме стверджувала, що [PERSON] заходить до кабінету судді «як завгодно», здійснює корупційні прояви та позапроцесуальний вплив на суддів. Крім цього, 21.09.2017 року на своїй сторінці в Фейсбук вона виклала неправдиву інформацію. Вказану інформацію [PERSON] вважає такою, що має характер наклепу та не є оціночним судженням, а тому прохав суд визнати таку інформацію недостовірною та зобовязати [PERSON] спростувати її у такий же спосіб, у який вона була поширена: у приміщенні Київського районного суду м. Полтави у кабінеті судді Миронець О. К. 13.02.2018 року [PERSON] подав уточнену позовну заяву,\~ в якій зазначив, що поширена [PERSON] інформація є недостовірною, що підтверджується наданими ним письмовими та електронним доказом. 12.03.2018 року відповідач, [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що дійсно 20.09.2017 року вона перебувала в приміщенні Київського районного суду м. Полтави. Коли [PERSON] разом із невідомою їй жінкою зайшли до кабінету судді Миронець О. В., на кабінеті якої знаходилась вивіска «нарада кімната», то [PERSON] та її\~ представник в іншій цивільній справі - [PERSON] також зайшли до вказаного кабінету,\~ де [PERSON] висловила своє обурення неправомірною поведінкою [PERSON], який безперешкодно заходить до кабінету судді, оскільки нормами ЦПК України не передбачена можливість вирішення процесуальних питань у кабінеті судді. Надані позивачем докази не підтверджують поширення [PERSON] недостовірної інформації, а висновки позивача є лише його власними міркуваннями. Прохала визнати позовну заяву зловживанням процесуальними правами та залишити її без розгляду. Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 22 січня 2018 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення її недоліків. Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 14 лютого 2018 року відкрито провадження по даній справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 травня 2018 року дану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02 жовтня 2018 року до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучено: суддю Київського районного суду м. Полтави Миронець Олену Костянтинівну, Сакун Анну Сергіївну та Акулініну Ілону Володимирівну. Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач, [PERSON] та його представник, адвокат [PERSON], в судовому засіданні підтримали позов та прохали його задовольнити. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що підстави для задоволення позову відсутні. Крім цього підтримала доводи, зазначені у відзиві на позов. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, однак подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом\~ встановлено,\~ що 20 вересня 2017 року в той час, коли адвокат [PERSON] та [PERSON] перебували в службовому кабінеті судді Київського районного суду м. Полтави Миронець О. К., до кабінету ввійшла [PERSON], де остання висловила свою думку щодо неправомірності перебування сторонніх осіб у службовому кабінеті судді. \~ Відповідно до частини четвертої\~ статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України закріплено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria)). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Наклеп поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить особу потерпілого. \~ Пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичої особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснив судам, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Позивач, [PERSON] як доказ поширення [PERSON] недостовірної інформації подав суду диск із відеозаписом подій, які відбулись у кабінеті судді Миронець О. К. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Наданий позивачем диск із відеозаписом належним чином не завірений, а тому він є недопустимим доказом. Оригінал електронного доказу суду не наданий. Свідок [PERSON] пояснила, що 20.09.2017 року вона працювала секретарем судового засідання судді Київського районного суду м. Полтави Миронець О. К. 20 вересня 2017 року до приймальні судді прийшли [PERSON] та [PERSON] як представники по цивільній справі, яка була призначена до розгляду в цей день та потім зайшли до кабінету судді. В цей час зайшла [PERSON], яка на своєму мобільному телефоні почала знімати кабінет судді Миронець О. К. та відмовилась вийти з кабінету. Самої розмови вона не чула. Свідок [PERSON] пояснила, що вона та [PERSON] брали участь у цивільній\~ справі,\~ яка\~ перебувала\~ на\~ розгляді у судді Київського районного суду м. Полтави Миронець О. К. Розгляд справи був призначений на 20.09.2017 року. Цього ж дня вони зайшли до кабінету судді Миронець О. К. В цей час до кабінету увійшла суддя Гольник Л. В. та Гавриленко І. М. Гольник Л. В. почала говорити, що [PERSON] вчиняє позапроцесуальні дії, заходить в кабінет судді як завгодно. Однак дослівно, які саме висловлювання були сказані вона повідомити не може. Таким чином, суд вважає, що показання свідка [PERSON] не є належним доказом по справі, оскільки дослівно відтворити подію вона не може, тому суд вважає, що її покази є оціночним судженням події та не підтверджують обставин справи, на які посилається позивач. Аналізуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Посилання позивача на те, що висловлювання [PERSON] в його адресу про те, що останній заходить до кабінету судді «як завгодно» суд вважає оціночним судженням позивача та таким, що не є наклепом. Враховуючи вище викладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed