Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

06.08.2015 року [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 646700 грн., та стягнення 267600 грн., як суми процентів за користування грошима. В обґрунтування позову зазначив, що 09.04.2014 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 29000,00 дол. США строком на один рік, відповідач відмовляється повертати заборгованість, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду. 12.10.2015 року, заочним рішенням Комінтернівського районного суду, позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі. 16.08.2017 року, представник [PERSON] адвокат Форостенко О.О., подав до суду заяву, в якій просить суд переглянути заочне рішення від 12.10.2015 року. 05.03.2018 року, заочне рішення Комінтернівського районного суду від 12.10.2015 року, скасовано та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судове засідання [PERSON] не з`явився, надав письмові заперечення на заяву про перегляд заочного рішення та просив розглядати заяву про перегляд заочного рішення без його участі. В судове засідання [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник [PERSON] адвокат Форостенко О.О., в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву в якій зазначив, що строк дії договору з [PERSON] закінчився 15.10.2018 р., ні [PERSON] ні його родичі з ним на зв`язок не виходять, договір на представництво інтересів не продовжували, а тому він не взмозі представляти його інтереси у суді. Розглянувши позовну заяву, перевіривши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 09 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір у простій письмовій формі позики відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] 29000 доларів США під 2,5% від загальної суми, що складає 750 доларів США з 10 числа поточного місяця (а.с.5). Станом на час звернення до суду відповідач по справі [PERSON] позичену суму не повернув, чим порушив умови договору позики. Ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р., гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Приписами ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином з урахуванням того, що відповідач не надав доказів виконання свого грошового зобов`язання за розпискою, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова сума в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved