Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

05.03.2014 року позивач звернувся в суд з указаним позовом, який обґрунтовано так. Батько позивачки, подружжя [PERSON] і [PERSON], проживали в [ADDRESS], який належав їм на праві власності і в якому проживала позивачка. Для будівництва і обслуговування цього будинку була відведена земельна ділянка площею 0,15 га, що стверджено записами в погосподарській книзі сільської ради. Мати позивачки, [PERSON], померла [INFO] в с. Пилипець. Батько [PERSON] , на час смерті проживав у вказаному будинку і прийняв за нею спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном згідно з ст.. 549 ЦК України 1963 р. Починаючи з 1983 р. [PERSON] проживав з позивачкою в с. Горонда Мукачівського району, однак управляв домоволодінням , обробляв город, збирав урожай із земельної ділянки. [PERSON] за життя не оформляв право власності на земельну ділянку. [INFO] [PERSON] помер у с. Горонда Мукачівського району, хоча зареєстрованим облікувався в с. Пилипець Міжгірського району, тобто за місцем одержання пенсії. Померлий заповітів не складав. Оскільки позивачка проживала на час смерті з батьком, є спадкоємцем першої черги тому вважає, що фактично вступила в управління і володіння спадковим майном , бо за місцем проживання батька в будинку позивачки в с. Горонда Мукачівського району залишились його особисті речі. Позивачка вважає, що з часу смерті батька з [INFO] в неї виникло право користування земельною ділянкою, відведеною для обслуговування домоволодіння [ADDRESS], оскільки після смерті батька вона з братом постійно приїзджала збирати урожай, а в їх відсутності це робили на їх прохання сусіди. У вересні 2013 р. позивачка звернулася у Пилипецьку сільську раду із заявою про передачу земельної ділянки в приватну власність, однак рішенням сесії ради № 28 від 28.09.2013 р. відмовлено з мотивів, що ця земельна ділянка виділена для будівництва сільського клубу і відноситься до земель сільської ради. У січні 2014 року позивачка дізналась, що згідно рішень Пилипецької сільської ради № 1257 від 18.05.2010 р. і № 1280 від 05.09.2010 р. надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування клубу в с. Пилипець і виготовлений проект землеустрою затверджено. Позивачка вважає вказані рішення незаконними, які порушують її спадкові права і просить захистити ці права згідно з ст. ст. 15, 16, 302 ЦК України, 152, 155, 116 ч. 5 ЗК України і застосувати ст. 549, 561 ЦК України -1963 р. Відповідач в особі уповноваженого представника позов заперечив повністю і цю позицію обґрунтував так. Батько позивачки [PERSON] проживав у [ADDRESS], за яким облікувалось в погосподарській книзі 0, 15 га земельної ділянки (на той час як звичайне дворогосподарство ). У 1983 р. [PERSON] продав цей житловий будинок подружжю [PERSON] і [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON], на даний час [PERSON]) за 3 тис. крб. СРСР, однак договір купівлі-продажу в установленому порядку не було посвідчено. У зв'язку з цим [PERSON] склав 16.07.1984 р. заповіт на користь [PERSON], а сам виїхав проживати до дочки (позивачки) в с. Горонда Мукачівського району. У 1986 р. будинок у [ADDRESS] згорів унаслідок підпалу [PERSON], що стверджено вироком Міжгірського районного народного суду Закарпатської області від 24.10.1986 р. З того часу житловий будинок став непридатним для проживання , ніким не відновлювався, фундамент зруйнувався, а земельна ділянка не використовувалась і дворогосподарство обліковувалось як закрите. У 2010 році Пилипецька сільська рада ухвалила рішення про відведення земельної ділянки площею 0, 16 га, що знаходиться біля адмінбудинку сільської ради і раніше, до 1983 р., вже використовувалась [PERSON], а надалі до 1986 р. [PERSON] і [PERSON] , відведена для будівництва і обслуговування сільського клубу, оскільки розпорядником цієї земельної ділянки є відповідач. Представник відповідача заперечив будь-яке використання цієї земельної ділянки позивачкою протягом 20 останніх років і заявив, що право власності на земельну ділянку не оформлялось спадкодавцем [PERSON] і позивачка втратила право на користування земельною ділянкою, в тому числі за пропуском строків позовної давності. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] позов заперечила і пояснила таке. У 1983 р. вона з чоловіком [PERSON] ( на той час, перебуваючи з ним у зареєстрованому шлюбі за прізвищем [PERSON]) придбали за 3 тис. крб. СРСР житловий будинок [ADDRESS] у [PERSON] Однак договору купівлі-продажу будинку не посвідчили, бо за [PERSON] не було оформлено право власності. У зв'язку з цим [PERSON] склав заповіт, яким розпорядився після його смерті передати їй будинок з прибудовами. Заповіт посвідчено в Пилипецькій сільській раді. У 1986 р. її чоловік [PERSON] на грунті розірвання шлюбу умисно, в нетверезому стані, підпалив будинок за що був засуджений Міжгірським районним судом. Унаслідок підпалу будинок став непридатним для житла і [PERSON] перейшла проживати до батьків. З того часу будинок і земельна ділянка не використовувалась. [PERSON] заявила, що про складання заповіту [PERSON] позивачці було відомо. Окрім цього, і позивачка і [PERSON] знали про спалення будинку, а тому будь-яких претензій до неї не заявляли. [PERSON] заявила, що після смерті [PERSON] по його заповіту не оформлялись спадкові права, бо будинок відсутній, а право власності на земельну ділянку за [PERSON] не було зареєстровано. Оцінивши зміст позовних вимог, доводи представників сторін, подані в справу докази, суд установив такі обставини. Згідно відомостей погосподарської книги що ведеться Пилипецькою сільською радою житловий будинок [ADDRESS] збудований у 1930 р. і обліковувався як робоче дворогосподарство, в якому проживали : [PERSON] (мати позивачки) до [INFO] ( у зв'язку зі смертю) і [PERSON] (чоловік [PERSON] і батько позивачки). За дворогосподарством облікувалось 0,15 га земельної ділянки, в т.ч. 0,02 га під будівлями. З 1987 року це дворогосподарство вважається за записом закритим. Згідно вироку Міжгірського районного народного суду Закарпатської області від 24.10.1986 р. в справі № 1-49/1986 р. [PERSON] визнаний винним в учиненні злочину, передбаченого ст. 145 ч. 2 КК УРСР і йому призначено покарання 3 роки позбавлення волі. Цим вироком установлено такі обставини. 28.08.1986 р. в с. Пилипець Міжгірського району [PERSON], перебуваючи в нетверезому стані, будучи сердитим на дружину [PERSON] ( на той час розгляду справи [PERSON]) через її згоду на розірвання шлюбу підпалив будинок, який належав йому і дружині без належного оформлення документів, тобто договору купівлі - продажу, який спільно придбали за 3 тис. крб.. у [PERSON] У вироці зафіксовано покази [PERSON] і [PERSON] як потерпілих щодо зазначених вище обставин купівлі-продажу будинку без оформлення документів, а також складення [PERSON] заповіту про передачу будинку [PERSON] після його смерті, виїзд [PERSON] з с. Пилипець у 1984 р. на постійне місце проживання до дочки і відсутність будь-яких претензій [PERSON] з приводу ушкодження будинку підпалом. Згідно заповіту, складеного і посвідченого 16.07.1984 р. у Пилипецькій сільській раді [PERSON] на випадок своєї смерті розпорядився свій житловий будинок з прибудовами, і все, що є в будинку передати [PERSON] [PERSON] померла [INFO] в с. Пилипець Міжгірського району. [PERSON] помер [INFO] в м. Перечин Перечинського району Закарпатської області. Померлі були батьками [PERSON] ( до одруження прізвище дівоче [PERSON]). Позивачка після одруження проживає в с. Горонда Мукачівського району. Брат позивачки, [PERSON], помер [INFO] в м. Перечин . Позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги по заповіту за померлими батьками. Згідно відомостей з Мукачівської державної нотаріальної контори спадкової справи за померлим [INFO] [PERSON] та заповітів від його імені не зареєстровано. Згідно відомостей з Міжгірської державної нотаріальної контори в спадкових реєстрах не має заповітів від імені померлого [PERSON] і зареєстрованих спадкових справ після смерті. Згідно відомостей з відділу містобудування та архітектури Міжгірської РДА у 1987 р. розроблено проект будівництва клубу в с. Пилипець на 200 місць на місці старого клубу на підставі рішень виконкому Пилипецької сільської ради від 16.10.1986 р., загальних зборів уповноважених колгоспників Колгоспу ім. Леніна від 10.10.1986 р., виконкому районної ради № 238 від 12.11.1986 р. За вказаними рішеннями і проектом будівництво клубу не розпочиналось унаслідок відсутності фінансування. Натомість будівництво цього закладу передбачено генпланом забудови с. Пилипець. Встановлені обставини визнані сторонами і не оспорюються . Згідно рішення Пилипецької сільської ради від 18.05.2010 р. № 1257 надано дозвіл сільській раді на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 16 га в с. Пилипець в ур. Біля адмінбудинку» для будівництва і обслуговування сільського клубу. Рішенням цієї ради затверджено проект землеустрою. Із змісту проекту за кадастровим планом видно, що відведена земельна ділянка межує із землями : Пилипецької сільської ради (адмінбудинку), православної церкви Різдва Богородиці, громадянами [PERSON], [PERSON], автодорогою. Згідно рішення Пилипецької сільської ради №38 від 22.09.2013 р. відмовлено позивачці в задоволенні заяви про приватизацію батьківського двору в [ADDRESS] в зв'язку з тим, що ця земельна ділянка виділена під будівництво сільського клубу і розроблено земельно-кадастрову справу. Предметом спору є визнання права користування земельною ділянкою за позивачкою на основі успадкування цього права після смерті землекористувача - спадкодавця та визнання недійсним рішень органу місцевого самоврядування, що заперечують це право та оскарження відмови органу місцевого самоврядування передати земельну ділянку у приватну власність безоплатно. Згідно з ст. 549 ч. 1 ч. 2 ЦК України 1963 ., чинного на час виникнення правовідносин по спадкуванню після смерті [PERSON] визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про відкриття спадщини. Ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка не довела, що вчинила одну з вказаних дій, що свідчать про прийняття спадщини. Зокрема [PERSON] помер у м. Перечин, а похований в с. Пилипець Міжгірського району. Натомість позивачка пояснювала, що спадкодавець до смерті проживав разом з нею, тобто в с. Горонда Мукачівського району. Належних доказів вказаного в справу не подано. Суд відхиляє письмові пояснення [PERSON], [PERSON], односельчан позивачки, бо за цими поясненнями [PERSON] проживав у позивачки з 1983 р. по 1993 р. в с. Горонда Мукачівського району і позивачка здійснювала обряд поховання батька в с. Пилипець. Ці пояснення не підтверджують те, що позивачка вступила в фактичне управління і володіння спадковим майном [PERSON] за місцем його знаходження, а саме в с. Пилипець. Суд також критично оцінює і відхиляє покази свідків [PERSON] (дочка позивачки), [PERSON] ( знайома [PERSON]), за якими вона з позивачкою після смерті [PERSON] періодично приїздили на його могилу і навідували земельну ділянку, де раніше проживав [PERSON] у с. Пилипець, оскільки ці докази суд визнає неналежними для застосування ст. 549 ч. 1 п. 1 ЦК України - 1963 р. Інших доказів для встановлення цього факту в справу не подано. Натомість обставинами справи встановлено, що [PERSON] за життя не оформляв право власності на житловий будинок. Фактично в 1984 р. вчинив дії, якими відчужив житловий будинок і земельну ділянку [PERSON]. після ушкодження будинку належного [PERSON] не заявив претензій і фактично втратив будь-який інтерес до вказаного майна протягом 13 років аж до смерті . Це підтверджено поясненнями представника відповідача з Пилипецької сільської ради, поясненнями третьої особи [PERSON], обставинами, встановленими вироком Міжгірського районного народного суду від 24.10.1986 р. Окрім цього, в справі встановлено , що [PERSON] був користувачем земельної ділянки, яка надавалась для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. По суті, він добровільно відмовився від користування цією ділянкою у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання в інший район області. Інший член цього службового (робочого) дворогосподарства, тобто його дружина, померла раніше (1980 р.). Отже, виникли підстави, передбачені ст. 36 ЗК України УРСР - 1970 р., яка була чинна в період 1983-1986 р.р., для припинення права користування цією земельною ділянкою. У погосподарській книзі сільської ради є запис про закриття дворогосподарства, здійснений в 1987 році. Станом на час розгляду справи земельна ділянка фактично не використовується за раніше визначеним цільовим призначенням і знаходиться в занедбаному стані із зруйнованими залишками фундаменту, не огороджена. Суд вважає, що у позивачки не виникло права користування цією ділянкою по спадкуванню за померлим батьком, а тому вона має право на користування земельною ділянкою та одержання її у власність на загальних підставах, передбачених ЗК України 2001 р., тобто за відповідним рішенням Пилипецької сільської ради. Згідно з ст. 12 пунктів а, б, в ЗК України 2001 р. до повноважень сільської ради належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок у власність громадян чи надання їх у користування. Оскільки у 2010 році оскаржуваними рішеннями Пилипецької сільської ради спірну земельну ділянку відведено для будівництва сільського клубу, суд вважає правомірними ці рішення відповідача, а також рішення № 28 від 22.09.2013 р. , яким відмовлено позивачці в задоволенні її заяви , поданої 09.09.2013 р. про приватизацію земельної ділянки «батьківського двору». Таким чином , виходячи з вище викладених мотивів і підстав, суд дійшов висновку, що позивачка не довела належними доказами свої вимоги, а відповідача запереченнями позову та поданими в справу доказами спростував позовні вимоги повністю. Судових витрат до стягнення чи повернення не має.

Outcome: dismissed