Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

06 грудня 2017 року [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 11 вересня 2015 року в сумі 80 000 гривень, при вирішенні питання про розподіл судових витрат стягнути з відповідача сплачений судовий збір в суммі 800 гривень. Позовна заява мотивована тим, що між [PERSON] та [PERSON] 11 вересня 2015 року було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 80 000 гривень зі строком повернення 11 вересня 2017 року. Проте всупереч взятим на себе зобов'язанням відповідач коштів не повернув. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснила, що [PERSON] на підтвердження боргу було написано розписку, та передано пенсійну карту з метою забезпечення виконання розписки, але через деякий час, відповідач заблокував карточку. Ту обставину, що вона зняла з його пенсійної карточки в рахунок погашення боргу кошти в суммі 13 950 гривень нею визнано. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що ніяких коштів він від позивачки не отримував, розписку написав під примусом. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява розглянути справу без її участі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, провівши допит свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 11 вересня 2015 року [PERSON] взяв у борг грошові кошти у розмірі 80 000 гривень, у [PERSON] та зобов'язався їх повернути до 11 вересня 2017 року (а.с.8). Згідно виписки з відділення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 20.01.2018 року, представленої відповідачем, в рахунок погашення боргу за розпискою, позивачем [PERSON] було знято 13 950 гривень (а.с.52), ця обставина сторонами була визнана під час судового розгляду. За ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином відповідач свої зобов'язання не виконав, борг повністю не повернув. Заборгованість за договором позики від 11 вересня 2015 року склала 66 050 гривень. 80 000 гривень відняти 13 950 гривень що дорівнює 66 050 гривень. Доводи [PERSON] про безгрошевість розписки та написання її внаслідок шантажу і психічного насильства з боку позивача матеріалами справи не доведені. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Цивільним законом визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Як вбачається з копії розписки від 11 вересня 2015 року сторони дійшли згоди про те, що позика буде повернута позичальникові [PERSON] в строк до 11 вересня 2017 року. Згідно копії свідоцтва про шлюб позивачем було змінено прізвище на «Гончарова» (а.с.6). Як передбачено ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобов'язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання, про що також зазначено й в ст. 599 ЦК України. Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України). З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 66 050 гривень. Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати - сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial