Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

05.09.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 26.08.2006 року Жовтневою сільською радою Токмацького району Запорізької області та стягнути з [PERSON], [INFO], місце народження м. Токмак, Запорізької області, на її користь на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти по 500,00 (п'ятсот) гривень на кожну дитину в місяць, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дітей повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що 26.08.2006 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб і проживали разом до липня 2014 року. Під час реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «[PERSON]». Від цього шлюбу мають дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння між ними та фактом подружньої зради. Подальше проживання разом та збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною власністю не має. Діти проживають з позивачем. На даний час позивач не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, живуть виключно за рахунок допомоги на дитину, яку позивач утримує на молодшого сина [PERSON], в розмірі 1012,50 гривень в місяць. Відповідач стоїть на обліку в міському центрі зайнятості, на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб не має. Відповідач не страждає тяжкими захворюваннями. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, підтримала позовні вимоги та наполягала на розлученні та стягненні аліментів на утримання дітей. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей визнав в повному обсязі. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26 серпня 2006 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Жовтневою сільською радою Токмацького району Запорізької області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 11 (а.с. 3). Від цього шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.01.2007 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.05.2013 року (а.с. 4,5) Відносини між подружжям не склалися за відсутністю взаєморозуміння між ними. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Позивач та відповідач наполягають на розлученні, оскільки спільне життя не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння між ними. Подальше проживання разом та збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною власністю не має. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, шлюб існує формально. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дітей. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дітей. Статтею 51 Конституції України передбачено обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. N 789-XII), дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідач офіційно ніде не працює, є особою працездатного віку, аліментів нікому не сплачує, стягнення по виконавчим документам не проводяться. Не страждає тяжкими захворюваннями. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину встановлені ст. 181 СК України і можуть виконуватися за домовленістю між батьками дитини або присуджуються за рішенням суду у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на положення ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, при визначенні розміру аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі, суд враховує також матеріальне становище дітей, але визначає їх розмір таким чином, щоб це не впливало на стан здоров'я та загальний матеріальний стан відповідача. При визначенні суми аліментів, що будуть стягуватися, судом враховується те, що відповідач є особою працездатного віку, не має інших утриманців, аліментів нікому не сплачує і те, що відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей по 500,00 (п'ятсот) гривень на кожну дитину щомісячно. Враховуючи інтереси дітей, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, і те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем сплачено судовий збір за вимогу щодо розірвання шлюбу в розмірі 243,60 грн., а тому судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Що стосується вимог про стягнення аліментів, то позивач звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, а тому з відповідача повинен бути стягнутий в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved