Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

06.07.2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що вона є власником житлового [ADDRESS]. Даний будинок перейшов їй у спадок згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом. У даному будинку зареєстровані [PERSON] - її чоловік, [PERSON]-її дочка, та [PERSON]- зять чоловікового брата. За проханням їхнього родича 28.07.2016 року вони зареєстрували відповідача тимчасово до 01.09.2016 року, до закінчення навчання в Івано-Франківському медичному університеті, після чого відповідач зобов'язувався виписатися з їхнього будинку. На їхні прохання відповідач не звертає уваги, та відмовляється знятися з реєстрації в їхньому будинку, мотивуючи свою відмову тим, що він разом з дружиною тимчасово проживають в м.Коломия, де їх відмовляються зареєструвати. Адресу свого нового місця проживання відповідач не повідомляє, вони спілкуються тільки по телефону, через це у них вникли неприязні відносини з родиною чоловіка. Відповідач не несе жодних обов'язків по оплаті житла, та як в ньому не проживає, проте за комунальні послуги (воду, опалення, каналізацію, тощо) їй нараховують із розрахунку на усіх осіб, які зареєстровані за даною адресою. Тому вона несе додаткові витрати із власного бюджету.А тому позивачка просить суд визнати [PERSON], уродженця Йорданське Хашимітське Королівство, таким, що втратив право на користування житловою площею в [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не з'явилася. В судове засідання відповідач [PERSON]не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, клопотань про перенесення чи відкладення справи суду не подав. Суд, вивчивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно копії паспорта позивачки встановлено, що вона зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Записами в копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.9), встановлено, що позивачка є власником житлового [ADDRESS]. Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 25.06.2018 року (а.с.10) встановлено, що [PERSON] дійсно зареєстрований вжитловому [ADDRESS]. Згідно копії акту від 26.01.2018 року (а.с.11), встановлено що [PERSON] зареєстрований вжитловому [ADDRESS], але фактично не проживає за даною адресою більше 1 року. Згідно копії будинкової книги по [ADDRESS], (а.с.12-13) в даному будинку зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. Норми ст. 15 ЦК України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог ч.1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 383 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2011 року №6-43126св11 щодо справи тотожних правовідносин зазначається, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Отже, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. З припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника. Оскільки, відповідач не здійснює будь-які комунальні платежі за користування житловим будинком, відсутній по місцю свого проживання з 2016 року, отже позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved