Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

05 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до національної акціонерної страхової компанії Оранта про захист прав споживача та стягнення грошових коштів в сумі 41200 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 22 грудня 2010 року він, керуючи автомобілем ГАЗ-3320, реєстраційний номер [NUMBER] допустив зіткнення з транспортним засобом марки ЗАЗ-1103 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень загинули водій автомобіля [PERSON] та його пасажири [PERSON] і [PERSON] Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 листопада 2011 року позивача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п'ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки. А також з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди 50575,98 грн. та 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди 2959 грн. та 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн., на користь [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди 4000 грн. та 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Між [PERSON] та національною акціонерною страховою компанією Орантабуло укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом, згідно якого був застрахований транспортний засіб марки ГАЗ-3320 реєстраційний номер [NUMBER]. Строк дії поліса з 26 грудня 2009 року до 25 грудня 2010 року. 22 грудня 2010 року стався страховий випадок, внаслідок якого заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настала цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Про дорожньо-транспортну пригоду повідомлялося до національної акціонерної страхової компанії Оранта, в результаті чого була відкрита справа № 1271. Позивач за власний рахунок сплатив кошти потерпілим на загальну суму 41200 грн. На теперішній час страхова компанія не сплатила третім особам, яким була заподіяна шкода, жодної компенсації. Позивач звертався до відповідача з заявою про здійснення виплати страхового відшкодування, але 25 квітня 2016 року отримав відповідь, в якій відповідач вказував, що у нього відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування, у зв'язку з чим розгляд справи припиняється. Отже, відповідач в односторонньому порядку відмовився від проведення виплат страхового відшкодування, чим порушив ст.10 Закону України Про захист прав споживачів, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. В судове засідання позивач не з'явився, від його представника надійшла заява, в якій він просив розглядати справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, в надісланій до суду заяві просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. В письмових запереченнях, надісланих на адресу суду, представником відповідача висловлена позиція про відсутність правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки відповідно до ст. 35 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, -МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Листом від 26.05.2011 року [PERSON] вже було повідомлено, що для подальшого розгляду заяви та прийняття остаточного рішення страховику необхідно надати відповідні документи. Але до теперішнього часу вказаних документів до страхової компанії надано не було. Крім того, окрім [PERSON], ніхто з потерпілих з заявою про страхове відшкодування до національної акціонерної страхової компанії Оранта не звертався та виплата страхового відшкодування не проводилась. Справа розглядається на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до умов полісу № ВС/ 6619083 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільну-правову відповідальність власника транспортного засобу марки ГАЗ реєстраційний номер [NUMBER] застрахована національною акціонерною страховою компанією Оранта, строк дії договору до 25.12.2010р. Страхувальником є [PERSON] (а.с. 30). Як вбачається з вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 листопада 2011 року [PERSON], 22 грудня 2010 року, керуючи автомобілем [NUMBER] допустив зіткнення з транспортним засобом марки ЗАЗ-1103 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень загинули водій автомобіля [PERSON] та його пасажири [PERSON] і [PERSON] За вироком суду [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п'ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк на два роки. Також з нього стягнуто на користь [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди 50575,98 грн. та 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди 2959 грн. та 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн., на користь [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди 4000 грн. та 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.31-34). З листа національної акціонерної страхової компанії Оранта від 25.04.2016р., направленого на адресу позивача [PERSON], слідує, що у відповідь на його звернення від 01.03.2016р. щодо виплати страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу ЗАЗ 1103 номерний знак [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 грудня 2010 року, [PERSON] було повідомлено, що відповідно до ст. 35 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, -МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Листом від 26.05.2011 року [PERSON] вже було повідомлено, що для подальшого розгляду заяви та прийняття остаточного рішення страховику необхідно надати відповідні документи. Але вказаних документів до страхової компанії надано не було. До надання відповідних документів відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування, у зв'язку з чим розгляд заяви припиняється. Окрім [PERSON], ніхто з потерпілих з заявою про страхове відшкодування не звертався та виплата не проводилась (а.с.27). Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, якщо за договором страхування визначений вигодонабувач, він повинен бути залучений до участі у справі (стаття 985 ЦК України, стаття 3 Закону України Про страхування). Відповідно до наведених положень закону договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього. При розгляді таких справ суди повинні враховувати положення статей 636, 985 ЦК України, статтю 3 Закону України Про страхування і у разі, якщо буде встановлено, що вигодонабувач відмовився від пред'явлення позову до страховика або сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, страхувальник/потерпілий не позбавлений права на пред'явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (в редакції, яка діяла на момент укладання договору), обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників; страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст. 35 зазначеного Закону, для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. У заяві про виплату страхового відшкодування має міститися: а) найменування страховика, до якого подається заява, або МТСБУ; б) назва (для юридичної особи), прізвище, ім'я, по батькові (для фізичної особи) заявника, його місцезнаходження або місце проживання; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданих збитків; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, та потерпілих; ґ) обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу, та докази, що підтверджують її відповідно до законодавства; д) розмір шкоди; е) підпис заявника і дата подання заяви. До заяви додаються довідки про дорожньо-транспортну пригоду, довідки відповідних закладів охорони здоров'я щодо тимчасової втрати працездатності або довідки спеціалізованих установ про встановлення стійкої втрати працездатності інвалідності) у разі її виникнення, інші документи, які мають відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди, завірені у встановленому порядку. Страховик зобов'язаний надавати консультаційну допомогу заявнику при складанні заяви та на прохання заявника зобов'язаний ознайомити його з відповідними нормативними актами та порядком обчислення страхового відшкодування. Такі ж положення містить ст. 990 Цивільного кодексу України, відповідно до яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. З аналізу зазначених норм слідує, що страхове відшкодування здійснюється не автоматично, а за заявами зацікавлених осіб, з наданням документів, передбачених ст. 35 Закону Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях по справах № 6-927 цс/16; № 6-2808цс/15 слідує наступне. Завдання потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така дорожньо-транспортної пригода є підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом з тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором, оскільки на його користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України, зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Оцінюючи надані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та національною акціонерною страховою компанією Оранта укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом від 26 грудня 2009 року, згідно якого застрахований транспортний засіб марки ГАЗ-3320 реєстраційний номер [NUMBER]. 22 грудня 2010 року [PERSON], який керував забезпеченим автомобілем [NUMBER], допустив зіткнення з транспортним засобом марки ЗАЗ-1103 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, загинули [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 листопада 2011 року позивача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п'ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки. А також вказаним вироком суду були задоволені цивільні позови потерпілих та з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кошти в рахунок відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Зі змісту вироку вбачається, що до національної акціонерної страхової компанії Оранта в рамках даної кримінальної справи потерпілі позови не пред'являли. Позивач [PERSON] за власний рахунок частково сплатив кошти потерпілим, після чого звернувся до відповідача з заявою від 01.03.2016р. щодо виплати страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу ЗАЗ 1103 номерний знак [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 грудня 2010 року, та йому було повідомлено про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування потерпілим через відсутність відповідних заяв від їх імені. В зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом прав споживача, мотивуючи тим, що відповідачем, в порушення умов договору, не сплачено страхове відшкодування. Відповідно до ст.10 Закону України Про захист прав споживачів, на порушення якої посилається позивач, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Однак, з досліджених судом доказів слідує, що окрім [PERSON], інші потерпілі до страховика не звертались, а потерпіла [PERSON] у 2011 році звернулася не з заявою про відшкодування, як передбачає ст. 35 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду і будь-яких заяв про відшкодування в подальшому не подавала. Натомість, як слідує з вироку суду від 17 листопада 2011 року, потерпілі, в тому числі і [PERSON], скористалися правом звернення за відшкодуванням до винної особи (тобто, до позивача) та на їх користь стягнуто певні суми. При цьому національна акціонерна страхова компанія Оранта до участі у справі в якості цивільного відповідача не залучалась. Доказів звернення позивача, як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з зазначеною заявою після настання страхового випадку, або після постановлення вироку, суду також не надано. З відповіді національної акціонерної страхової компанії Оранта від 25.04.2016р., направленої на адресу позивача [PERSON], вбачається, що останній, після часткового відшкодування шкоди потерпілим, звернувся до страховика 01.03.2016р. з питання щодо виплати страхового відшкодування лише за пошкодження транспортного засобу ЗАЗ 1103 номерний знак [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 грудня 2010 року, та йому повідомлено про те, що листом від 26.05.2011 року [PERSON] повідомлено про необхідність надати відповідні документи для подальшого розгляду заяви та прийняття остаточного рішення. А також позивачу розяснено, що до надання зазначених документів правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування відсутні та повідомлено, що крім [PERSON], ніхто з потерпілих з заявою про виплату страхового відшкодування, не звертався та виплати не проводились. Таким чином, з наданої суду в якості доказу зазначеної відповіді акціонерної страхової компанії Оранта вбачається, що позивач звернувся до відповідача за отриманням інформації про можливі проведені страхові виплати потерпілим та виплати за пошкоджений автомобіль, а не з заявою про здійснення таких виплат чи повернення йому вже сплачених сум, з наданням відповідних документів, як передбачено Законом України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В той же час, після дорожньо-транспортної пригоди, позивачем [PERSON], як особою, яка завдала шкоду та є стороною договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, протягом 2010-2016рр. проводилося відшкодування потерпілим спричиненої шкоди, що свідчить про його згоду особисто відшкодувати потерпілим спричинену шкоду. За такого, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами порушення відповідачем умов договору, зокрема, відмову від проведення страхових виплат на користь третіх осіб за заявами, оскільки наявні в матеріалах справи докази не підтверджують звернення будь-кого з потерпілих до страховика саме з заявами про виплату страхового відшкодування, що є підставою для здійснення виплат, та відмову їм у таких виплатах страховиком. В той же час, наявні докази свідчать про обрання потерпілими способу захисту своїх прав шляхом звернення вимоги не до страховика, а до позивача, як до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, що є їх правом. Крім того, позивач ставить питання про повернення йому відшкодування, яке він виплатив потерпілим, в тому числі і [PERSON], в сумі 6400грн., яка, відповідно до вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.11.2011року, потерпілою не являється ( а.с. 31-34), а також без розмежування сплачених сум ( в рахунок відшкодування матеріальних збитків чи моральної шкоди) по кожному з потерпілих. Також, відповідно до наданих розписок, кошти [PERSON] сплачені не позивачем, а іншою особою ( а.с. 35-36). Відповідно до ст. ст. 10,11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін ті інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин справи. Оскільки справа, відповідно до поданих заяв, розглядається у відсутність сторін, окрім відповіді національної акціонерної страхової компанії Оранта від 25.04.2016р., направленої на адресу позивача [PERSON], копій розписок та квитанцій про сплачені суми, копії вироку суду та полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оцінка яким надана вище, інших доказів сторонами не надано, будь-яких клопотань про долучення або витребування інших доказів до суду не надходило, суд приходить до висновку про недоведеність позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed