Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

05.03.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Третя львівська державна нотаріальна контора, в якому просить суд встановти факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] і [PERSON] з вересня 2008 року по день смерті [PERSON], 27 червня 2014 року, визнати за нею [PERSON] право власності на спадкове майно квартиру за адресою: м.Львів, вул. Селянська, 12/24. В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що 27.06.2014 року помер її родич [PERSON] який був рідним братом її прабабці. Вона проживала однією сімєю зі спадкодавцем, [PERSON] з вересня 2008 року по день його смерті 27.06.2014 р., оскільки він був особою пенсійного віку, у 2008 році йому було 77 років, він хворів і потребував медичного догляду сторонніх осіб та допомоги у побуті. Спадкодавець проживав один, після розірвання шлюбу у 2003 році. У 2008 році позивач поступила до медичного навчального закладу у м.Львові та з того часу проживала у м.Львові. За взаємною згодою з [PERSON], враховуючи взаємні потреби було визначено, що вони проживають в одній квартирі, однією сімєю, вона купуватиме продукти, готуватиме їсти, здійснюватиме за ним догляд в тому числі медичний. Однією сімєю вони проживали більше 6 років з вересня 2008 р. по червень 2014 року до моменту його смерті. Після його смерті похоронами займалась вона та її родина. Тому вона обґрунтовано вважає себе спадкоємцем четвертої черги, оскільки понад 5 років проживала з спадкодавцем однією сімєю, здійснюючи за ним догляд якого він потребував, а також вони мали спільний побут та були повязані взаємними правами та обовязками. Оскільки її ступінь споріднення з спадкодавцем надає їй право спадкувати лише як спадкоємцю пятої черги та враховуючи те, що з заявою про прийняття спадщини також звернулась [PERSON], яка також є спадкоємцем пятої черги, однак вона є родичем спадкодавця ближчого ступеня споріднення (онука) ніж вона, [PERSON] усуває її від права на спадкування. Оскільки у позивача виник спір з відповідачем з приводу спадкування майна, вона вимушена звернутись до суду. Відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій вона просить визнати за нею [PERSON] право власності на спадкове майно по смерті діда [PERSON], а саме на квартиру № 24, у будинку № 12 на вулиці Селянській у м.Львові. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначає, що 27.06.2014 року помер її дідусь [PERSON]. Як онука покійного вона, є спадкоємцем пятої черги за законом. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно а саме на квартиру №24, у будинку № 12 на вулиці Селянській у м.Львові. Після смерті спадкодавця, позивач звернулись до Третьої львівської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, в результаті чого їм було відмовлено у відкритті спадщини, оскільки вони не має правовстановлюючих документів на вказану квартиру. З метою реалізації та захисту своїх спадкових прав змушена звернутись до суду. У судовому засіданні позивач та представник позивача - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги №30/15 від 27.022015 року (а.с.14), первісний позов підтримали, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові, щодо задоволення зустрічного позову повністю заперечили. [PERSON] додатково пояснила, що з 2008 року вона навчалася у Львові та постійно проживала з [PERSON] однією сімєю, допомагала йому у пробуті. Працюючи у м.Луцьку після закінчення учбовогог закладу у 2011 році, вона щотижня відвідувала [PERSON] у Львові. Увесь цей час вона приймала участь в оплаті за комунальні послуги та утриманні квартири. Відповідача - [PERSON] вперше зустріла у судовому засіданні. Похованням [PERSON] займалася вона та її батьки. Відповідач та представники відповідача адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 24.03.2015 року та ордеру серії ЛВ №022629 про надання правової допомоги від 24.03.2015 року (а.с.28, 29) в судовому засіданні позовні вимоги позивача заперечили повністю. Підтримали зустрічний позов, давши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просили зустрічний позов задовольнити. Будучи у суді [PERSON] додатково пояснила, що її батько [PERSON] є сином [PERSON], а вона є внучкою покійного. Коли їй було неповних 3 роки, батько залишив сімю та більше вона його не бачила і не спілкувалася з ним. Дізнавшись про смерть діда, вона звернулася до державної нотконтори для прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власносіт на квартиру, т.я. відсутні правовстановлюючі докукменти на таку. Представник третьої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача, показання свідків, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити та зустрічний позови слід задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є правнучкою рідної сестри померлого [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого відділом ЗАГС Виконкому Нестеровської районної ради депутатів трудящих від 23.10.1986 року серії ІІІ СГ №473832 її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.35). Як вбачається з запису акту про народження №1 (копія спадкової справи №460/2014 а.с.14) та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126,133,135 Сімейного кодексу України (а.с.36) батьком відповідачки [PERSON], [INFO] був [PERSON]. З врахуванням вищенаведеного [PERSON], яка після реєстрації Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції Львівської області шлюбу з [PERSON] змінила своє прізвище з [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів 20.10.2007 року зроблено відповідний актовий запис за №140 є рідною онукою померлого 27.06.2014 року [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру №24 на вул. Селянській,12 у м.Львові від 13.05.2010 року виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики [PERSON] на праві Закону України Про приватизацію державного житлового фонду став власником квартири на умовах приватної власності (а.с.10). У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м.Львові шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 17.10.2003 року про, що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №394 (а.с.13). 22.10.2012 року [PERSON] при житі склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори [PERSON], яким зробив розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом буде мати право, заповів [PERSON], [INFO] (а.с. 221). Однак даний заповіт був скасований поданою 24.01.2015 року на адресу Третьої львівської державної нотаріальної контори [PERSON] заявою (а.с.223). Згідно ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як вбачається із листа ВНКЗ ЛОР «Львівського медичного коледжу ім. Андрея Крупинського» №01-35/247 від 09.04.2015 р. [PERSON] навчалась в даному навчальному закладі на спеціальності «Сестринська справа» з 01.09.2008 року по 12.07.2011 року. В подальшому згідно довідки Волинської обласної клінічної лікарні, [PERSON] працювала на посаді сестри медичної, хірургічного відділення з 07.09.2011 року (наказ №112 від 07.09.2011 р.) по 03.10.2012 року (наказ №106 о/с від 28.09.2012 р.) відповідні накази додаються (а.с.52,53,54). Окрім цього, згідно довідки Волинської обласної клінічної лікарні [PERSON], була переведена з 03.05.2012 року на 0,75 ставки (неповний робочий день робота сутками) (а.с.191). В період з 04.06.2013 р. по 27.06.2013 р. та з 05.08.2013 р. по 23.08.2013 р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ ЛОР «Львівському обласному госпіталі інвалідів війни та репресованих ім.Ю.Липи», що підтверджується наданими ксерокопіями медичних карток стаціонарного хворого, в яких місцем свого проживання [PERSON] зазначив м.Львів, вул. Куліша, 40/12 (а.с.57-71). З урахуванням вищенаведеного на думку суду [PERSON], проживала в квартирі, що належала спадкодавцю [PERSON] далекому родичеві її батьків, виключно на правах квартирантки, оскільки навчалася в медичному училищі у Львові за межами свого постійного місця проживання. Догляд який вчиняла позивачка по відношенню до [PERSON] та забезпечення його продуктами харчування із села, та ін. є нічим іншим як платою чи подякою за проживання у квартирі [PERSON] Крім того, позивачка не могла проживати однією сім'єю із спадкодавцем не менш як п'ять років, починаючи з вересня 2008 р. З урахуванням наступного. Так, у відповідності до ст.З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Отже, однією із ознак сімї є спільність проживання. Поряд з тим ч.2 ст. З СК України передбачає, що дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з не проживає. Частиною 1 ст. 6 СК України установлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. З показань свідка [PERSON] батька позивача вбачається, що позивач має повноцінну сімю, працездатних батьків, братів, які проживають у Волинській області. Зв'язок із сімєю ніколи не переривався, вона завжди була членом їх сімї. Саме її сімя - батько та матір утримували на час навчання у Львові, надавали кошти на прожиття та повністю забезпечували харчами, які привозили до Львова. Іншого доходу під час навчання позивачка не мала. Як вбачається із копії паспорта, [PERSON] народилася 25 липня 1992 року. Таким чином у вересні 2008 року, коли вона розпочала навчанні у м.Львові їй минуло 16 років, тобто, у відповідності до норм СК України, така була ще дитиною. Отже, згідно ч.2 ст. З СК України, як дитина [PERSON] належала до сімї своїх батьків - [PERSON] та [PERSON], навіть, якщо з ними спільно не проживала, відтак така не могла належати до сімї [PERSON] З огляду на те, що спадкодавець помер 27.06.2014., навіть якщо припускати що [PERSON] проживала спільно із [PERSON], що відповідач категорично заперечує, то це мало місце не повних 4 роки /з 26.07.2010 року з часу повноліття і до 27.06.2014 р./ що не дає їй права на спадкування як спадкоємцю 4 черги. Щодо показань свідків [PERSON] та [PERSON], які повідомили що бували у спірній квартирі під час навчання у гостях у [PERSON], то суд такі показання приймає, однак оцінює їх критично, як такі що не підтверджують спільного проживання позивача з [PERSON] [PERSON] відвідини відбувалися рідко та були короткочасні. Показання свідка [PERSON], яка будучи у суді пояснила, що [PERSON] проживакла у [PERSON] І останній її запросив повторно до себе після того, як вона працювала у м.Луцьку та доглядала покійного, коли він перебував у лікарні, спростовуються діями самого [PERSON] [PERSON] показаннями свідка [PERSON] Так, судом встановлено, що [PERSON] за життя було скасовано заповіт на користь [PERSON], що свідчить про небажання спадкодавця передавати належне йому майно після його смерті позивачу [PERSON] (а.с.223). З показань свідка [PERSON] вбачається, що вона проживає у м.Луцьку та працює у Луцькій міській клінічній лікарні медсестрою і вона з чоловіком домовлялися з лікарем на операцію [PERSON] у ційже лікарні та відвідували його після операції. Щодо доводів позивачки про безпорадний стан [PERSON] та необхідність стороннього догляду за ним, то на підтвердження таких доводів позивач не подала, а суд не здобув жодних підтверджуючих доказів. Надані позивачам копії квитанції за оплату комунальних послуг за спірною адресою не можуть бути доказом спільного проживання [PERSON] та [PERSON], оскільки на даний час як квартирою так і всіма речами, які знаходяться у ній фактично володіє позивач. Самі ж квитанції оформлені на покійного та ним оплачувалися. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розглядаючи позові вимоги з підстав, передбачених ст. 1264 Цивільного кодексу України, суд не може встановити факту спільного проживання позивача [PERSON] з спадкодавцем [PERSON] однією сімєю на протязі 5 років до часу відкриття спадщини у [ADDRESS], тому у задоволені первісного позову слід відмовити. Показання свідка [PERSON] судом також не приймаються до уваги, оскільки такі не підтверджують і не спростовують факт спільного проживання позивача з [PERSON] Так, будучи у суді свідок пояснив, що він неодноразово проводив профілактичну бесіду з [PERSON] у звязку з конфліктами, які виникали між колишним подружжям. Однак, такі бесіди велися у приміщенні опрного пункту, а щодо спільного проживання [PERSON] з колишньою дружиною [PERSON] він конкретно повідомити нічого не може. Судом також не приймається до уваги акт ЛКП «Центральне» від 22.06.2015 року як на підтвердження спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: м.Львів, вул. Куліша, 40/12, оскільки обстеження квартири [ADDRESS] здійснювалося вже після смерті [PERSON], а на підтвердження зазначених даних стороною не клопоталося про допит свідків, які підписали даний акт. Показання свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки такі є непослідовними та не підтверджують або спростовують факт проживання [PERSON] за адресою: м.Львів, вул. Куліша, 40/12. Щодо вимог зустрічного позову, то слід зазначити наступне. Спадкоємцями пятої черги по смерті [PERSON] є: [PERSON] відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Третьої Львівської нотаріальної контори [PERSON] №1207/02-31 від 09.04.2015 (а.с.72) вбачається, що [PERSON] звернулась до Третьої Львівської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових справ, однак їй було відмовлено у відкритті спадщини, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спірну квартиру. Згідно ч.1 та 2 ст.325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи; фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З врахуванням того, що заповіт [PERSON] не складався, спадкоємцем пятої черги за законом є [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України становлять три складові: право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З матеріалів справи та пояснень відповідача за первісним позовом [PERSON] вбачається, що вона зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на кв.24 на вул. Селянська, 12у м. Львові. З наведеного вбачається, що [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, зареєструвати право власності на нерухоме майно та реалізувати свої повноваження власника. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, на підставі наведеного вище, суд вважає, що зустрічний позов є обґрунтованим та підлягає до задоволенню.

Outcome: approved