Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

06 липня 2016 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] за межі території України без згоди та супроводу батька [PERSON] до Російської Федерації та зони проведення антитерористичної операції у період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2019 року. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вона з відповідачем має спільну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка постійно проживала з позивачем в місті Первомайську Луганської області та після початку бойових дій позивач з дочкою виїхали до міста Харкова та зареєструвалися як тимчасово переміщені особи з району проведення антитерористичної операції. Відповідач не спілкується з дочкою, участі у її вихованні не приймає, не цікавиться її життям, місце перебування відповідача невідоме. У позивача в місті Первомайську залишилася власність частина квартири, за якою потрібно доглядати, також у місті Первомайську залишилася мати позивача, яку необхідно відвідувати. Проїхати з міста Харкова до міста Первомайську можливо як з території Російської Федерації так і через лінію зіткнення територією України, здійснити це без згоди відповідача як батька дитини не є можливим, тому позивач й звернулася до суду з цим позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки в судове засідання суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надав, заперечень на позов не надав. В звязку з відсутністю поштового обігу з містом Первомайськ Луганської області, яке перебуває на території тимчасово непідконтрольній українській владі, виклик відповідача в судові засідання було розміщено на офіційному веб-порталі «Судова влада України» http://court.gov.ua/ на веб-сторінці Рубіжанського міського суду Луганської області у розділі «Список справ, призначених до розгляду» та «Виклик до суду учасників по справі». Додатково виклик відповідачу було направлено у вигляді смс-повідомлення на його номер телефону, зазначений ним у заяві на отримання кредиту, та згідно довідки про доставку смс-повідомлення відповідач отримав виклик до суду. Інших відомостей про місцезнаходження відповідача, його адреси як тимчасово переміщеної особи, відомостей про місце роботи суд не має. Представник третьої особи до суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала суду заяву про розгляд справи без представника третьої особи, просить ухвалити рішення з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи за її відсутності та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та позивач і представник третьої особи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Згідно паспорту позивача, вона зареєстрована за адресою: [INFO] та згідно копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач разом, зокрема, з неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO] виїхала до міста Харкова, вулиця Краснопольська, будинок 69 (а.с. 6, 8). На підставі свідоцтва про право власності № 3452 від 15.12.2006 року позивачу належить частка квартири № 88 в кварталі 60 років СРСР, будинок 11 в місті Первомайську (а.с. 12). Мати позивача [PERSON] проживає в [INFO], що підтверджується копією паспорту та копією свідоцтва про народження (а.с. 14, 15). В позовній заяві та в судовому засіданні позивач зазначала, що має можливість поїхати з неповнолітньою дочкою до міста Первомайська Луганської області, щоб відвідати свою матір, яка є бабою неповнолітньої [PERSON], [INFO]. До міста Первомайську Луганської області з міста Харкова можна дібратися по території України, однак перетнути лінію зіткнення можливо тільки на блокпостах, проте вони не завжди відкриті. Також, до міста Первомайську Луганської області можна потрапити через Російську Федерацію. Позивач не може поїхати до міста Первомайську Луганської області з неповнолітньою дочкою жодним із зазначених способів, оскільки для цього потрібна згода батька дитини. Залишити дитину у Харкові позивач також не має можливості, оскільки вона в Харкові проживає з дітьми одна. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування; фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними; фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Загальновідомою є обставина, що на цей час місто Первомайськ Луганської області знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції та є непідконтрольним українській владі, оскільки розташоване за лінією зіткнення. Відповідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і вїзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на такий виїзд. Суд дійшов висновку, що обєктивна неможливість отримання у відповідача письмової згоди на виїзд/вїзд малолітньої дочки до міста постійного проживання позивача, яким є місто Первомайська Луганської області без супроводу батька, призводить до порушення прав позивача та її неповнолітньої дочки. Разом з цим, суд вважає, що перетини лінії зіткнення (в'їзд та виїзд до міста Первомайську Луганської області) може створювати загрозу для здоров'я та життя малолітньої дитини, наражати її на небезпеку, що є неприпустимим. Одночасно суд враховує, що потрапити до міста Первомайська Луганської області можливо й через Російську Федерацію, при цьому необхідний дозвіл батька на перетин державного кордону України неповнолітньою дитиною. Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» та Правила перетину державного кордону громадянами України передбачають надання дозволу на конкретний одноразовий виїзд із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі дитини. Згідно з пунктом 5.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 415ог від 12.06.2015 року, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з додержанням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України. Суд вважає, що оскільки неможливо передбачити режим роботи пунктів пропуску на лінії зіткнення в Луганській області, в звязку з проведенням антитерористичної операції, визначити конкретні часові проміжки перебування в місті Первомайську Луганської області, яке розташоване за лінією зіткнення, позивача з її неповнолітньою дочкою також не є можливим. При цьому, суд вказує, що вимоги позивача про надання дозволу на виїзд до Російської Федерації та району проведення антитерористичної операції у період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2019 року неповнолітній [PERSON], [INFO], тобто на три роки, не відповідають інтересам дитини, оскільки на час ухвалення рішення початок зазначеного у позові періоду 01.08.2016 року вже сплинув, а доцільність тривалого строку виїзду до 31.07.2019 року не доведена позивачем. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням, зокрема, інтересів дитини. Відповідно до ст. 114 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Тому, зважаючи на обовязок батьків піклуватися про своїх дітей, беручи до уваги обставини проведення антитерористичної операції на території частини Луганської області, де розташоване місце постійного проживання позивача та її неповнолітньої дочки, яке вони вимушено покинули, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], до Російської Федерації та району проведення антитерористичної операції без згоди та супроводу її батька [PERSON] строком на один рік з моменту набрання законної сили цим рішенням суду, в задоволенні решти вимог слід відмовити.

Outcome: partial