overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

05 травня 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обгрунтування позову посилається на те, що за час перебуванні з відповідачем у шлюбі у них народилися двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Діти проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не працює, тому позивачка просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення , суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, шлюб розірвано відповідно до рішення Ізяславського районного суду від 16 січня 2014 року. У шлюбі в подружжя народилися двоє синів [PERSON], [INFO], та Нікіта, [INFO] Діти перебувають на утриманні позивачки, про що свідчить довідка КП «Житлосервіс», тому відповідач зобовязаний сплачувати на їх утримання аліменти, які суд визначає у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.ст. 180-184, 232 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

05 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 22 лютого 1997 року Виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 1. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила в заяві, що вона та відповідач тривалий час не підтримують сімейні відносини, не ведуть спільного господарства, в зв'язку із зловживанням чоловіком алкогольними напоями, конфліктами, сварками, що призвело до припинення відносин, вона втратила до чоловіка почуття любові та поваги, подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в разі розірвання шлюбу просила залишити її прізвище без змін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22 лютого 1997 року Виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 1. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратила почуття довіри та поваги до чоловіка, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв'язку з наведеним, вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, та вона має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке вона змінила у зв'язку з реєстрацією шлюбу. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

05 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 23 червня 2012 року, мотивуючи тим, що мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, з приводу чого виникають сварки. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Позивач у своїй заяві погодилася на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2012 року. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Зі змісту позовної заяви видно, що сторони не проживають разом з серпня місяця 2015 року, оскільки між ними виникають сварки із-за різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відповідач отримавши судову повістку за місцем реєстрації не скористався своїм правом приймати участь у судовому засіданні та в разі невизнання вимог надавати докази щодо їх спростування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

05 травня 2016 року до суду звернулась позивач [PERSON] з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій ставить питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] і дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини доходу, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. На доведеність позову позивач вказала, що відповідач є батьком дітей, які знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, тому повинен сплачувати аліменти. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і зменшила до 1/3 частини від доходу відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Дослідив матеріали справи суд вважає, що у відповідності до ст.ст. 180, 182, 183 СК України позов по стягненню аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню, тому що відповідно до свідоцтв про народження, відповідач є батьком дітей (а.с.8,9) і зобов'язаний утримувати дітей до повноліття. Відповідно слід стягнути з відповідача [PERSON], [INFO] на корить [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO] і дочки [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 05 травня 2016 року і стягувати до повноліття дітей у розмірі 1/3 частини до виповнення повноліття [PERSON], опісля у розмірі 1/4 частини до виповнення повноліття [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 551,2грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

05 травня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка вказала, що з відповідачем вони перебувають зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2009 року, актовий запис № 160, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. З грудня 2013 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у зв'язку з відсутністю почуття взаємної любові, взаєморозуміння, поваги, взаємодопомоги. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сім'ї, тому просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши за нею право іменуватися шлюбним прізвищем. У судове засідання позивачка не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с. 4, 19). Відповідач у судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнає позовні вимоги, вважаючи також неможливим збереження сім'ї та примирення з позивачкою (а.с. 16,20). З*ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 25 квітня 2009 року зареєстрували шлюб (а.с. 9), від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. З грудня 2013 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в зв'язку з відсутністю почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

05 травня 2016 року заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, зазначивши в якості заінтересованої особи Кіровський районний у м. Дніпропетровську відділ державної реєстрації актів цивільного стану. Свої вимоги заявник обґрунтувала тим, що її мати, [PERSON], померла 30.11.2015 року на тимчасово окупованій території України, а саме у м. Алчевськ Луганської області. Отримати свідоцтво про смерть у м. Алчевську неможливо, а документи, видані органами самопроголошеного незаконного угрупування «ЛНР», на території України не є чинними. Викладене стало причиною звернення заявника до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] (а.с. 2). Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи до суду не зявився, був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до частини 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявник доводиться дочкою [PERSON], громадянці України, [INFO], уродженці [INFO] Федерації, що підтверджується копією свідоцтва про народження, а також копією паспорта [PERSON] (а.с.а.с. 5 8). 30 листопада 2015 року [PERSON] померла за місцем постійного проживання у [INFO]. Можлива причина смерті тупа травма голови, кінцівок з переламами кісток скелету. Викладене опосередковано підтверджується сукупністю наданих заявником матеріалів, а саме: копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 446795, копією довідки про причину смерті від 08.12.2015 року, видані самопроголошеним незаконним угрупуванням «ЛНР» (а.с.а.с. 3, 10). У судовому засіданні також встановлено, що заявник зверталася до заінтересованої особи із заявою про реєстрацію смерті матері, проте їй було відмовлено, оскільки на території Луганської області органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому надане нею свідоцтво про смерть матері не є чинним (а.с. 4). Відтак, суд вважає, що подана заява підлягає задоволенню. Встановлення факту смерті [PERSON] не суперечить чинному законодавству і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

05 травня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду \~з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором за № б/н від 15 березня 2012 року у розмірі 19948 грн. 61 коп., посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає \~задоволенню. \~ Судом встановлено, що 15 березня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем був укладений договір за № б/н, за яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 1800 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Банк виконав свої зобовязання щодо надання [PERSON] кредитних коштів. Однак відповідач не здійснює повернення грошових коштів, порушує умови надання банківських послуг, внаслідок чого, станом на 31 березня 2016 року, у нього виникла заборгованість у загальній сумі 19948 грн. 61 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 1756 грн. 35 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 13686 грн. 14 коп.; пені 3080 грн. 00 коп.; фіксованої частини штрафу 500 грн. 00 коп.; відсоткової складової штрафу 926 грн. 12 коп. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

05 травня 2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 31 жовтня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 29 лютого 2016 року виникла заборгованість за кредитними зобов'язаннями на загальну суму 11 460,87 грн., що складається з заборгованості за кредитом 328,14 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 6 910,78 грн., заборгованості за пенею та комісією 3200,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 521,95 грн. Так як відповідач не бажає у добровільному порядку сплатити заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 жовтня 2011 року на загальну суму 11460,87 грн., а також судові витрати, сплачені у вигляді судового збору, у сумі 1 378,00 грн. У судове засідання представник позивача не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

05 травня 2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором.Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № IFH0AD40308514 від 01 липня 2011 року відповідач 1 [PERSON]отримала кредит у розмірі 105\~575,44 грн. на термін до 30 червня 2014 року. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 28 березня 2016 року виникла заборгованість за кредитними зобов'язаннями на загальну суму 98\~118,50 грн., що складається з заборгованості за кредитом 63\~384,72 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 16\~605,22 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 2\~204,16 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 15\~924,40 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № IFH0AD40308514 від 01 липня 2011 року укладені договори поруки з поручителями [PERSON] та [PERSON]. Так як відповідачі не бажають у добровільному порядку сплатити заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути на користь позивача в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором №IFH0AD40308514 від 01 липня 2011 року на загальну суму 98\~118,50 гривень, а також судові витрати, сплачені у вигляді судового збору. У судове засідання представник позивача не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

05 травня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Краснокутського районного суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають одну дитину [PERSON], [INFO]. На даний час дитина знаходиться на повному утриманні позивача, в звязку з чим за захистом інтересів малолітньої дитини позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак надала суду заяву про підтримання позовних вимог та про слухання справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ВЛ №271855. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії ІВЛ №430523, виданого 29 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції у Харківській області, батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON]. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище відповідача [PERSON], а також те, що стягнень за іншими виконавчими листами у нього немає. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору, а тому згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн. Поряд з тим, згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved