Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

07.05.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позов мотивувала тим, що вона з 01.01.1980 року проживає у домоволодінні [ADDRESS], та відкрито володіє вказаним нерухомим майном. Власник житлового будинку [PERSON] померла [INFO], спадкоємці які б прийняли спадщину після померлої відсутні, тому вона звернулася з вказаним позовом до суду та просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] в якому вже понад 34 роки проживає із сім»єю. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити повністю. Представник відповідача у судове засідання не з»явився та надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав та просив постановити рішення у зв»язку з визнанням позову. Наслідки визнання йому зрозумілі. Представник третьої особи до суду не з»явився та надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Заслухав учасників судового процесу, показання позивача, допитаного в якості свідка, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідив письмові докази та перевірив заяву про визнання позову відповідачем, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Крім того, визнання відповідачем пред»явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS], є [PERSON], що підтверджується довідкою КП «ПМБТІ» №188 від 14.03.2014 року та довідкою - характеристикою №26 від 24.02.1999 року з інвентаризаційної справи на нерухоме майно. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується записом акта про смерть від 10.01.1980 року. Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась та спадщина ніким не успадкована ( довідка Врадіївської державної нотаріальної контори №503/02-14 від 22.05.2014 року ). За життя, а саме наприкінці 1979 року власник житлового будинку та позивач домовились про купівлю-продаж житлового будинку, в підтвердження чого [PERSON] передала [PERSON] 7 тис. 500 рублів СРСР, що підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами [PERSON] Також, вказані свідки підтвердили, що саме з початку 1980 року позивачка безперервно проживає у вказаному житловому будинку. З 01.01.1980 року позивач із своєю сім»єю заселилися до вказаного житлового будинку, де і проживають на даний час. Як вбачається із копії паспорта позивача, зареєстрована вона по вказаній адресі з 06.02.1981 року. Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю серії I-МК №037115 виданого 09.08.1996 року Врадіївською селищною радою Миколаївської області на підставі рішення виконкому Врадіївської селищної ради №92 від 17.07.1996 року, вказана земельна ділянка надана чоловікові позивачки [PERSON] саме для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS]. [PERSON] з 1981 року по даний час є споживачем електроенергії по [ADDRESS] та сплачує земельний податок за земельну ділянку за вказаною адесою (довідка ПАТ «Миколаївобленерго» №01/380 від 05.03.2014 року, довідка Врадіївської селищної ради №1006 від 05.03.2014 року). Як вбачається з показань позивача, у власника житлового будинку була донька [PERSON], яка виїхала в Республіку Молдова у 1981 році, з того часу відомості про неї відсутні, претензій щодо вказаного нерухомого майна остання та будь-хто, до неї не пред»являли (довідка Сирівської сільської ради №313 від 25.03.1999 року). Таким чином, як вбачається з показань позивача та письмових доказів, позивач відкрито, безперервно та добросовісно володіє житловим будинком по [ADDRESS], протягом всього терміну володіння утримує майно за власні кошти, регулярно сплачує комунальні витрати, несе власні витрати по утриманню будинку у належному стані. Встановив вказані обставини, які відповідачем повністю визнано, суд приходить до висновку, що між сторонами склались відносини щодо визнання права власності за набувальною давністю. Так, відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п»яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.4 ст .344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безперервного володіння чужим майном. Відповідно до вимог п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, норми ст. 344 Цк України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року. Вказана правова позиція також міститься і в постанові №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» ( пункти 11- 14). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( п. 5 ч.1 ст. 19 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») Таким чином, суд приходить до висновку, що правових перешкод щодо визнання права власності за позивачкою немає, позов обґрунтований, позивачка добросовісно відкрито заволоділа чужим майном та яким продовжує володіти безперервно з 1980 року, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved