Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

05 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що 06 грудня 2000 року в Гуто-Боровенській сільській раді Камінь-Каширського району Волинської області зареєструвала шлюб із відповідачем. В даному шлюбі в них народилося шестеро дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які є неповнолітніми. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів сторін, різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри. Відповідач зловживає спиртними напоями, через що постійно виникають сварки. Шлюбні відносини припинилися і відновлені бути не можуть, через що дальше збереження сімї стало неможливим. Також зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає і надавати у добровільному порядку відмовляється, хоча має таку можливість, оскільки є фізично здоровим та має постійний заробіток. Посилаючись на зазначені обставини, просить шлюб з відповідачем розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею та стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подання позову до суду та до досягнення ними повноліття, а також стягнути судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у заяві. Крім того, просила залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення повністю. Судом установлено, що 06 грудня 2000 року в Гуто-Боровенській сільській раді Камінь-Каширського району Волинської області [PERSON] та [PERSON], сторони по справі, зареєстрували шлюб, актовий запис № 9 (а.с. 6). У цьому шлюбі народилося шестеро дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які на даний час є неповнолітніми (а.с. 9-14). Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не бажають зберегти сімю і для цього не приймають ніяких заходів, що в даний час вони не підтримують сімейних відносин, позивач просить шлюб розірвати, вважаючи, що сімя розпалась, відповідач не заперечує проти цього, що свідчить про його небажання зберегти сімю, а тому суд вважає, що дальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам дітей, а тому є всі підстави шлюб розірвати. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вибором позивача суд залишає їй шлюбне прізвище [PERSON]. Як вбачається з довідки Гуто-Боровенської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 26.12.2017 року № 2291 неповнолітні діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перебувають на повному утриманні матері. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Виходячи з цього, відповідач як батько, зобовязаний брати участь у вихованні та утриманні своїх дітей наряду з позивачем. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зважаючи, що відповідач працевлаштований, має систематичний, офіційний дохід, враховуючи обраний позивачем спосіб стягнення аліментів, суд на підставі ч. 1 ст. 184 СК України приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до ст. 182 СК України враховуючи відсутність даних про незадовільний стан здоровя відповідача, його матеріальне становище, відсутність інших утриманців, беручи до уваги те, що він має стабільний дохід, суд з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», визначає аліменти в розмірі 1/2 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, задовольняючи позовні вимоги повністю, стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати та в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved