Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

04 травня 2016 року, позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що вони з відповідачем з 11 березня 1992 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому відділом РАГСу м. Тирасполь Р.Молдова, актовий запис № 374. Від вказаного шлюбу мають пятеро дітей, четверо з яких повнолітні, а син [PERSON], [INFO] є неповнолітнім. Причиною розпаду сім'ї є різниця характерів подружжя, а також те, що між ними постійно виникають сварки, що впливає на психічний стан позивачки та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. Шлюбні відносини фактично припинено. Позивачка в судове засідання не зявилась, але надала суду телефонограму, в якій просить розглянути справу за її відсутності, задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та відновити їй дошлюбне прізвище «Брижова». Також зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (судової повістки) від 16.05.2016 року, 06.06.2016 року, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 11 березня 1992 року відділом РАГСу м. Тирасполь Р.Молдова, актовий запис № 374. Від спільного життя мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають, відновлювати подружні відносини позивачка не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже позивачка категорично налаштована на розірванні шлюбу, на примирення не згодна, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає відновити дошлюбне прізвище «Брижова», що підтверджується її заявою. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 551,20 грн. на користь позивачки [PERSON] На підставі ч.1 ст.24, ст. 105 ч.3, 110, 112, 113, 115, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved