Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

05.02.2014 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 01.12.2008 року на підставі вимог ст.106 КПК України (в редакції закону 1960 року) був затриманий працівниками Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області і 02.12.2008 року щодо нього було порушено кримінальну справу за знаками злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Цього ж дня інспектор кримінального розшуку капітан міліції [PERSON] написав від його імені явку з повинною і застосувавши до нього електрошокер змусив його підписати цю явку. В порушення вимог ст.ст.177, 178 КПК України (в редакції закону 1960 року) слідчим СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області [PERSON] провела в нічний час (з 01.12. на 02.12.2008 року з 02 до 02.год. 40 хв.) без постанови суду обшук помешкання, яке ним наймалося в будинку за №5 по вул. Промисловій в селі Коньячне Овідіопольського району Одеської області, в ході якого було вилучено грошові кошти: 1750 грн., 615 доларів США та 150 Євро, які до теперішнього часу йому не повернуто. 16.12.2008 року Малиновський районний суд м. Одеси обрав щодо нього запобіжний захід у виді утримання під вартою, а 23.01.2009 року цим же судом було продовжено термін його перебування увязненим до 16.03.2009 року. 14.06.2010 року Малиновським районним судом м. Одеси було змінено щодо нього запобіжний захід на підписку про невиїзд. Постановою слідчого СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області [PERSON] від 12.10.2010 року кримінальну справу відносно нього було закрито за недоведеністю участі у вчиненні злочину. Таким чином його безпідставно було притягнуто до кримінальної відповідальності і він перебував під вартою 18 місяців і 14 днів (з 30.11.2008 року до 14.06.2010 року). На підписці про невиїзд перебував 4 місяці. До свого затримання займався підприємницькою діяльністю і згідно довідки за №58/17 Новобузької МДПІ Миколаївської області за №58/17 від 28.01.2009 року за четвертий квартал 2008 року він мав чистий прибуток 25000 грн. Середній прибуток за місяць складає 8333,3 грн. (25000 : 3). Посилаючись на викладене та на вимоги ст.1176 ЦК України і Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду за №266/94-ВР від 1 грудня 1994 року, позивач просив стягнути на його користь заробітну плату за весь період перебування під судом і слідством в сумі 187499,25 грн. (22 місяці і 14 днів х 8333,3 грн.), моральну шкоду в розмірі 27405 грн. (22 місяці і 14 днів х 1218 грн.), зобовязати СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області повернути йому грошові кошти: 1750 грн., 615 доларів США та 150 Євро, вилучені при проведенні обшуку 02.12.2008 року та стягнути 8000 грн. витрат з надання юридичної допомоги. Ухвалою суду від 08.04.2014 року за клопотанням представника позивача замінено первісних відповідачів належними прокуратурою Одеської області та ГУМВС України в Одеській області. 17.07.2014 року в заяві про уточнення позову представник позивача [PERSON] зазначив, що відповідачі не виконали вимоги ст.11 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду і не приймали ніякого рішення, а також не направляли на адресу [PERSON] будь-яку інформацію щодо розяснення відновлення порушених його прав щодо відшкодування шкоди з приводу незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного обшуку та вилучення грошей, порушення права на захист з 06.12.2008 року до березня 2009 року, втраченого заробітку (доходу) під час перебування увязненим та часу перебування на підписці про невиїзд. В остаточних вимогах представник позивача просив стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] за незаконне його утримання під вартою в термін 18 місяців і 14 днів, незаконне обрання запобіжного заходу в термін чотирьох місяців, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне переслідування в термін 22 місяців і 14 днів - моральну шкоду в сумі 28083, 24 грн., втрачену заробітну плату в сумі 187499,25 грн., витрати з надання юридичної допомоги в сумі 8000 грн., а також стягнути з УМВС України в Одеській області грошові кошти: 1750 грн., 615 доларів США, 150 Євро і відсотки по них, які не звернуті судом в доход держави, вилучені за протоколом обшуку від 02.12.2008 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги і посилаючись не незаконність затримання [PERSON]М, незаконність порушення щодо нього кримінальної справи та обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також підписки про невиїзд, внаслідок чого останній втратив дохід від підприємницької діяльності, його права були обмежені, що привело до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми та інших негативних наслідків морального характеру, просив задовольнити позов [PERSON] Відповідач ГУМВС України в Одеській області явку свого представника в судове засідання не забезпечив, але у своїх письмових запереченнях на позов [PERSON] зазначив, що вимоги останнього до ГУМВС України в Одеській області необґрунтовані, позивач навмисно викривлює факти, тлумачить норми чинного законодавства не так, як того вимагає Закон, а так, як це вигідно йому, тому вважає,що в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити. Представник відповідача прокуратури Одеської області за довіреністю [PERSON] позов не визнав і пояснив, що постановою слідчого СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 02.12.2008 року відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за знаками злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України. Цього ж дня [PERSON] було написано явку з повинною, яку зареєстровано за №7189 в журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини, що вчиненні або готуються Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Оскільки [PERSON] в процесі досудового слідства шляхом само обмови перешкоджав зясуванню істини і цим сприяв незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, він, згідно з ч.4 ст.1176 ЦК України, не має права на відшкодування шкоди. Відповідач [PERSON] казначейська служба України явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та матеріали кримінальної справи №05200900139 (суд.№1-8/12), суд приходе такого висновку. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, виникає в разі постановлення судом виправдувального вироку, скасування незаконного вироку суду, закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства, а також у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду від 1 грудня 1994 року відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктом 2 ч.1 ст.2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. В наведених у ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; суми, сплачені громадянином у звязку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода (п.1, п.2, п.4, п.5 ст.3 зазначеного закону). Згідно з вимогами ч.1, ч.5, ч.6 ст.4 цього закону, ч.2 ст.23, п.2, п.3 ч.2 ст.1167 ЦК України відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст.3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.13 зазначеного Закону від 01.12.1994 року розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. З матеріалів кримінальної справи за №05200900139 вбачається, що постановою слідчого СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 02.12.2008 року було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, відносно [PERSON], який 30.11.2008 року близько 01 год. 30 хв. разом з іншою невстановленою особою, проникли у приміщення будинку №93 по вул. Обнорського в м. Одесі, де застосувавши фізичне насильство до потерпілої [PERSON], яке не є небезпечним для її життя і здоровя, заволоділи майном останньої на суму 7500 грн. та майном її чоловіка [PERSON] на суму $7000. Згідно до протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складеного 02.12.2008 року, [PERSON] в 17 год. був затриманий в порядку ст.115 КПК України (в редакції Закону 1960 року) та поміщений в ІТТ. 02.12.2008 року було зареєстровано за №7189 подану [PERSON] явку з повинною. При допиті [PERSON] в якості підозрюваного 03.12.2008 року за участю адвоката підозрюваний заявив про свою непричетність до злочину, у скоєні якого його підозрюють, а написання явки з повинною пояснив боязню застосування до нього фізичного впливу. Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2008 року відносно підозрюваного [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.01.2009 року строк тримання обвинуваченого [PERSON] під вартою продовжено до трьох місяців, тобто до 16.03.2009 року включно. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.06.2010 року запобіжний захід відносно обвинуваченого [PERSON] змінено на підписку про невиїзд та звільнено з-під варти в залі суду. Постановою слідчого СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 12.10.2010 року кримінальну справу відносно обвинуваченого [PERSON] було закрито за недоведеністю участі у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, обраний відносно [PERSON] було скасовано. Зміст вищезазначених документів свідчить про те, що позивач [PERSON] 2 грудня 2008 року був затриманий за підозрою у вчиненні злочину та до 14 червня 2010 року перебував під вартою (18 місяців і 10 днів), а після зміни судом щодо нього запобіжного заходу, що мало місце 14.06.2010 року, перебував на підписці про невиїзд до 12 жовтня 2010 року, тобто останній притягався до кримінальної відповідальності та кримінального переслідування в строк, що складає - 22 місяці і 10 днів. Таким чином, відповідно до вимог п.1 ч.1, ч.2 ст.1, п.2 ч.1 ст.2, ч.1 ст.4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, ч.1, ч.2 ст.1176, п.п.2, 3 ч.2 ст.1167 ЦК України позивач [PERSON] вправі порушувати питання про відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету, оскільки щодо нього вчинялись незаконні дії у вигляді незаконного порушення кримінальної справи, незаконного затримання та притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою та підписки про невиїзд. Як вбачається з доводів представника позивача, які в судовому засіданні не були спростовані, зазначені вище незаконні дії завдали йому моральних страждань, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків та позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, що вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка відповідно до п.5 ст.3, ч.1, ч.5, ч.6 ст.4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду підлягає відшкодуванню за рахунок державного бюджету. Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, враховуючи вимоги ч.2 та ч.3 ст.13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду та виходячи з характеру, обсягу та тривалості страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення його немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеня зниження рівня репутації та авторитету, обсягу зусиль, яких необхідно позивачу докласти для відновлення свого попереднього стану, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 27202 грн. (мінімальний розмір заробітної плати з 01.01.2014 року 1218 грн. за кожен місяць (22 місяці і 10 днів) перебування під слідством). В останній частині даних вимог належить відмовити. Доводи представника прокуратури Одеської області про те, що [PERSON] в силу вимог ч.4 ст.1176 ЦК України не має права на відшкодування шкоди, оскільки в процесі досудового слідства він шляхом самообмови (написав явку з повинною) перешкоджав зясуванню істини і цим сприяв незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, суд вважає безпідставними. Виходячи з положень ст.ст.65, 96 КПК України (в редакції закону 1960 року) явка з повинною (особисте, добровільне письмове чи усне повідомлення заявником про злочин, вчинений чи підготовлюваний ним, до порушення кримінальної справи), не може вважатися даними (доказами), на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються: документами зазначеними в ч.2 ст.65 цього Кодексу, зокрема показаннями підозрюваного, обвинуваченого. Згідно приписів п.1 ч.1 ст.66 КК України явка з повинною (зявлення із зізнанням) може бути визнана судом обставиною, яка помякшує покарання. Враховуючи те, що при допиті [PERSON] в якості підозрюваного та обвинуваченого останній послідовно зазначав про свою непричетність до скоєння інкримінованого йому злочину, тому повідомлення про скоєний злочин, викладене в його явці з повинною, не можна вважати самообмовою в розумінні норми ч.4 ст.1176 ЦК України, оскільки в своїх показаннях, при його допитів в якості підозрюваного та обвинуваченого, він не стверджував про свою причетність до скоєного злочину, а тому не сприяв незаконному притягненню до кримінальної відповідальності. Відповідно до змісту ст.3 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду та п.п.8, 9 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду умовою відшкодування втраченого заробітку є доведеність розмірів доходів особи до вчинення відносно нього незаконних дій (отримувана заробітна плата, дохід від індивідуальної підприємницької діяльності, стипендія, пенсія тощо). В судовому засіданні представником позивача не доведено того факту, що позивач [PERSON], як субєкт підприємницької діяльності, до свого затримання в грудні 2008 року мав дохід від індивідуальної підприємницької діяльності за 4-й квартал в розмірі 25000 грн., оскільки згідно довідок Новобузького відділення Баштанської МДПІ ГУМДІЗУ у Миколаївській області за №377/9/14-29-17 від 04.07.2014 року та за №419/9/14-24-17 від 01.08.2014 року [PERSON] Миколайович (рнокпп [NUMBER]) декларацію про доходи за 4 квартал 2008 року не подавав. При цьому, з матеріалів кримінальної справи №05200900139 вбачається, що протягом трьох місяців до затримання в грудні 2008 року за підозрою у вчиненні злочину [PERSON] працював вантажником в м. Одесі на Промринку 7 км. За таких обставин суд приходе висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо відшкодування втраченого заробітку в сумі 187499 грн. 25 коп., тому відмовляє в задоволенні цих вимог. Згідно матеріалів кримінальної справи №05200900139 видно, що грошові кошти в сумі 1750 грн., які 02.12.2008 року були вилучені слідчим СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області під час огляду помешкання [PERSON] в будинку за №5 по вул. Промисловій в селі Коньячне Овідіопольського району Одеської області, визнано речовими доказами та передано потерпілому [PERSON] як законному володільцю. Грошові кошти, а саме 615 доларів США та 150 Євро, які також були вилучені слідчим, передані на зберігання до фінвідділу ОМУ ГУМВС України в Одеській області як речові докази (а.с.61, 62 т.1). При постановленні вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 22.05.2012 року питання щодо долі вилучених 615 доларів США та 150 Євро (звернення в доход держави чи повернення законним володільцям) згідно до вимог ст.81 КПК України (в редакції закону 1960 року) не вирішувалося. За таких обставин, коли належність грошових коштів - 1750 грн., 615 доларів США, 150 Євро [PERSON] достовірно не встановлена, то заявлені ним вимоги про стягнення на його користь з УМВС України в Одеській області зазначених грошових коштів і відсотків по них є безпідставними і задоволенню не підлягають. В силу п.4 ст.3 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у звязку з поданням йому юридичної допомоги. Відповідно до п.10 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, затвердженого наказом МЮУ, ГПУ, МФУ від 04.03.1996 року №6/5/3/41, до сум, сплачених у звязку з наданням правової допомоги відносяться суми, сплачені за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесення ним в рахунок оплати витрат адвоката у звязку з поїздками до касаційної та наглядової інстанції. Статтями 16, 17 та 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при КМУ 1 жовтня 1999 року (далі Правила), передбачено, що угоди про надання правової допомоги адвокатом укладаються в письмовій формі, в угоді визначається розмір гонорару, порядок його обчислення (фіксована сума, погодинна оплата), а гонорар повинен бути законним за формою, порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару до уваги приймається фактор обсягу часу і роботи, що вимагається для належного виконання доручення, ступень складності та новизни правових питань, що стосується доручення, необхідність досвіду для його успішного завершення та інше. На підтвердження вимог про відшкодування витрат на юридичну допомогу позивачем [PERSON] надано угоди про надання юридичних послуг від 04.12.2008 року, від 06.05.2009 року, від 03.02.2014 року та три квитанції про сплату адвокату гонорару грошових коштів на загальну суму 8000 грн. Будь-яких інших документів, які б підтвердили умови угоди, обґрунтованість розміру гонорару, фактичне виконання адвокатом доручення (дати, характер роботи, витрачений час) позивачем не надано, тому його вимоги про відшкодування витрат на юридичну допомогу не підлягають задоволенню.

Outcome: partial