Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

06.06.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до територіальної громади Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частку кварти [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 30.10.2007 року виконавчим комітетом Синельниківської міської ради, взамін свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.01.1995 року Синельниківським ресорним заводом ім. Комінтерну, зареєстроване КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 30.10.2007 року в книзі 152 під номером 2480. Заповіту [PERSON] не залишила. Єдиним спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом був її чоловік [PERSON] , який є батьком позивача, та який заяву про прийнятття спадщини до нотаріальної контори у 6-місячний строк не подавав, але фактично прийняв спадщину, як це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, так як фактично вступив в право управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав та був зареєстрованим разом із [PERSON] на час відкриття спадщини. Тобто, спадщину після смерті дружини [PERSON] , [PERSON] прийняв, але спадкових прав не оформив. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на: - Ѕ частку вищезазначеної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; - гараж Г, 1990 р.з. (цегляний, загальною площею 23,4 кв.м) з цегляним погребом П та цегляною оглядовою ямою, розташований за адресою: [ADDRESS] , без номера. Заповіту [PERSON] не залишив. [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги в порядку спадкування за законом, та в порядку ст. 1269 ЦК України у 6-місячний строк подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Постановами державного нотаріуса від 12.04.2019 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на Ѕ частку квартири та гараж, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно за спадкодавцем. Позивач зазначає про те, що у 1990 році спадкодавець [PERSON] збудував гараж з погребом за адресою: [ADDRESS] , без номера. Відповідно до довідки №398, виданої 05.04.2019 року КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області, гараж, розташований за вказаною адресою, заінвентаризований за [PERSON] , право власності не зареєстровано. Згідно з ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно, набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням держави такого права, а не підставою його виникнення (Постанова ВСУ від 13.06.2012 року №6-54цс/12). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність), вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень ч. 1 ст. 58 Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. В зв`язку із викладеним, позивач [PERSON] , просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, після смерті [INFO] [PERSON] , на: - Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,9 кв.м; - цегляний гараж Г, 1990 р.з., з погребом, загальною площею 23,4 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , без номера. До початку проведення підготовчого судового засідання позивача надала суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без її присутності. Представник відповідача [PERSON] до початку проведення підготовчого судового засідання надала суду заяву про визнання заявлених позовних вимог та розгляд справи без її присутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.10.2007 року, [PERSON] та [PERSON] , які є подружжям (а.с.8), в рівних частках, тобто по Ѕ, на праві спільної часткової власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10). [INFO] померла [PERSON] , про що суду надано копію свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 15.04.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області (а.с.5). Після смерті [PERSON] до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини звернувся її чоловік [PERSON] , що встановлено з копії спадкової справи №108 за 2002 рік. Довідкою про склад сім`ї, виданою СМКП «ЖЕК-2» від 14.08.2018 року №773, підтверджено, що померла [PERSON] проживала та була зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , з 02.04.1977 року по день смерті. Разом із нею був зареєстрованим та проживав її чоловік [PERSON] (а.с.11). Викладені обставини свідчать про прийняття [PERSON] спадщини, у виді Ѕ вищевказаної квартири, в порядку ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, так як він фактично вступив у володіння спадковим майном та у визначений строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті дружини [PERSON] [INFO] помер [PERSON] (Копія свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , видана 18.07.2018 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6), який був зареєстрованим та проживав за адресою: [ADDRESS] , з 02.04.1977 року по день смерті [INFO] (а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст.\~1221\~ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіту [PERSON] за життя складено не було. Відповідно до ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємицею першої черги в порядку спадкування за законом, після смерті [INFO] [PERSON] , є його дочка, позивач у справі, [PERSON] , що встановлено із наданих суду копій Свідоцтва про народження [PERSON] Серії [NUMBER] від 25.07.1962 року, Свідоцтва про укладення шлюбу від 09.08.1980 року, згідно з яким [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.7). 17.08.2018 року [PERSON] звернулась із заявою до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , відповідно до спадкової справи №196/2018 до майна померлого. Але, 20 квітня 2019 року отримала від державного нотаріуса Першої Синельниківської державної нотаріальної контори постанови про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,9 кв.м. та цегляний гараж Г, 1990 р.з., з погребом, загальною площею 23,4 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , без номера, у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів (а.с.22-23). Статтею 1218 ЦК України, визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач надала суду копію інформаційної довідки та Технічний паспорт на гараж, що видані КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області, з яких встановлено, що гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] , без номера, який збудовано в 1990 році, заінвентаризований за [PERSON] (а.с.14-19). Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою\~статті 3 зазначеного Закону\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;\~\~2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~\~(03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою\~статті 5 Цивільного кодексу України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений\~постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»\~(втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до\~\~05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Таким чином, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , яка є спадкоємицею першої черги в порядку спадкування за законом, є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, визнаними відповідачем, а тому підлягають задоволенню, шляхом визнання за нею права приватної власності на гараж та Ѕ частку квартири, в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved