Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

05 лютого 2016 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року позивача визнано батьком малолітньої [PERSON], [INFO], та стягнуто з нього аліменти на її користь у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень з подальшою індексацією вказаної суми, щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 01 грудня 2015 року, в особі матері [PERSON], [INFO]. В мотивувальній частині даного рішення встановлено, що дохід [PERSON] за 2013 та 2014 роки становив 128208 гривень та 89890 гривень відповідно. Податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2015 рік підтверджується, що у позивача загальна сума доходу за звітний період складає 40290 гривень. Мається тенденція до зміни матеріального становища [PERSON], як платника аліментів, у бік погіршення, що дає підстави та змушує його звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач просить суд зменшити йому, як платнику аліментів, розмір аліментів на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], з 2000 тисяч гривень до 1000 тисячі гривень щомісячно до досягнення нею повноліття, судові витрати стягнути на його користь. Позивач в судовому засіданні суду підтвердив обставини, викладені в позові, та пояснив, що у зв'язку з погіршенням торгівлі, його дохід в 2015 році суттєво зменшився, готовий сплачувати 1000 гривень та нести додаткові витрати. Має намір зробити картку в банку, щоб для дитини вносити по 500 гривень у доларовому еквіваленті. Відповідач, допитана у судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що позивач систематично їздить на машині в м. Харків, займаючись вантажними та пасажирськими перевезеннями. Вона сама їздила два рази два роки тому та платила за такі перевезення 200 гривень. Крім цього, [PERSON] надає в оренду приміщення, має ларьок з продажу хліба, займається роздрібною торгівлею та шиномонтажем. Аліменти не сплачував, лише повернув судові витрати. Додаткові витрати для дитини не надавав, лише один раз заплатив за дитячий садок та придбав дитячі туфлі. Позовні вимоги не визнає повністю та просить суд відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що на сьогоднішній день [PERSON] аліментів не сплачував, припускаючи, що буде їх сплачувати після ухвалення судом даного рішення. Не заперечувалось, що дохід позивача в 2015 році склав приблизно 40000 гривень, втім дохід [PERSON] за 2013-2014 роки складав приблизно 90000 та 128000 гривень відповідно, однак аліменти необхідно сплачувати сьогодні. Позивач зазначає, що торгівельна надбавка зменшилася, що, нібито батьки [PERSON] придбали йому автомобіль за 117000 гривень, який було зареєстровано на нього, що засвідчує про збільшення матеріального стану позивача. Договір дарування оформлений не був. Просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працював пічником, викладав каміни, груби, тримав пасіку, збирав по тоні меду, та накопичував кошти спочатку в банку, потім коли вони в ньому пропали, вирішили з жінкою зберігати гроші вдома. Була пристойна заробітна плата, а потім пенсія 2917 гривень, отримував дивіденди від Нафтогаз Україна. Вказав, що заповіли з жінкою старшому сину будинок, а молодшому сину - позивачу по справі дали кошти на автомобіль. Коли саме надавали кошти, не пам'ятає, договір про передачу коштів не укладали, приблизно на початку 2016 року, в сумі 120 000 гривень. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона торгує іграшками та підтвердила, що, дійсно, старшому сину дали хату, а меншому сину [PERSON] вирішили дати кошти на машину. Дали приблизно 120 000 гривень. В неї з [PERSON] була пасіка, він ходив по шабашкам, вони збирали гроші, які зараз також залишилися. Договір про передачу грошей не укладався. Відповідач [PERSON] до дитини не підпускає, тому допомогти не має можливості. Коли давала дитину, вони їй допомагали. Має пенсію 1 260 гривень. Син [PERSON] їздить їй в м. Харків по іграшки, бере попутчиків, щоб повернути гроші за бензин 350 гривень з людини, які віддає їй. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що 10 лютого 2015 року позивач [PERSON] придбав автомобіль. Він займається перевезенням людей 2-3 рази на місяць до міста Харкова, при цьому бере з однієї людини 350 гривень. Коли дитині було приблизно 1 рік, то її донька [PERSON] сплачувала позивачу 200 гривень за таку поїздку до Харкова. За все життя дитини позивач купив їй лише 3 майки та 3 трусів. Суд, вислухавши сторони, свідків, оцінивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області №181/882/15-ц від 21 січня 2016 року, [PERSON], [INFO], визнано батьком малолітньої [PERSON], [INFO], а також стягнуто з нього аліменти на її користь у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 (двох тисяч) гривень з подальшою індексацією вказаної суми, щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 01 грудня 2015 року, в особі матері [PERSON], [INFO], допустивши рішення суду негайному виконанню в межах місячної суми стягнення аліментів, починаючи з 01 грудня 2015 року. Податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2015 рік підтверджується, що загальна сума доходу за звітний період у [PERSON] складає 40 290 гривень. Згідно звіту в стислій формі про оцінку майна №RS00-160216-002, об'єктом якого був автомобіль марки NISSAN модель PRIMERA реєстраційний номер [NUMBER], ринкова вартість КЗТ становить, без ПДВ: 116939 (сто шістнадцять тисяч дев'ятсот тридцять дев'ять) гривень 89 копійок. Позивач визнав, що цей звіт стосується саме його автомобіля. Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] підтверджується, що позивач є власником вказаного вище автомобіля. Дата реєстрації 16 лютого 2016 року. Пояснення позивача, свідків [PERSON] та [PERSON] стосовно передачі [PERSON] внаслідок дарування йому грошових коштів в сумі 120 000 гривень, суд розцінює критично, оскільки вони пов'язані на родинних стосунках. Пунктом 1 ч. 3 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян належить вчиняти в письмовій формі. Згідно з Перехідними положеннями Податкового кодексу України (пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Оскільки, відповідно до вимог ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність, то договір дарування є двостороннім, а його письмова форма повинна містити підписи обох сторін - як дарувальника так і обдарованого. Таким чином у підтвердження такого договору дарування повинен бути договір у письмовій формі. Підтвердження його поясненнями свідків не допускається. Окрім того, навіть отримавши в дар такі кошти, матеріальне становище платника аліментів поліпшилося, а не погіршилось. Стосовно поїздок позивачем в м. Харків з метою перевезень та отримання від цього доходу, про які зазначалося відповідачкою та свідком [PERSON], суд також сприймає критично, оскільки ними не доводиться отримання певного доходу позивачем. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Судом встановлено, що у платника аліментів [PERSON] матеріальний стан не погіршився, оскільки, не дивлячись на задекларований ним дохід за 2015 рік в розмірі 40 290 гривень, він мав суму коштів в розмірі 116 939 (сто шістнадцяти тисяч дев'ятиста тридцяти дев'ять) гривень 89 копійок для придбання автомобіля, які, згідно його пояснень та свідчень свідків [PERSON] та [PERSON], отримав в дар, суд вважає це його доходом в будь-якому випадку, а тому погіршення майнового стану позивача з моменту набрання законної сили рішення суду про стягнення з нього аліментів на дитину в розмірі 2 000 гривень не вбачається. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача.

Outcome: dismissed