Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

06 жовтня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. В позові зазначила, що з 24 липня 2004 року по 26 серпня 2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину. У період шлюбу за спільні кошти вони придбали житловий будинок [ADDRESS]. Відповідач без погодження з нею фактично продав спільний будинок, однак кошти за її 1/2 частину будинку надавати відмовляється. Просить суд визнати спірний будинок спільною сумісною власністю подружжя, поділити будинок, визнавши за нею право власності на ? його частину. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові просив про його задоволення. Відповідач у судовому засіданні визнав належність позивачці на праві спільної сумісної власності подружжя 1/2 частини вказаного житлового будинку, а також щодо існування домовленості між ними про те, що у разі продажу будинку отримані кошти вони поділять відповідно до наявної частки, тобто порівну. Однак вказав, що свою частину спільного майна позивачка вже забрала одразу після розірвання шлюбу, а тому на поділ будинку він не погоджується. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя. Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК. Вартість майна, яке підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з його дійсної вартості на час вирішення спору. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2004 року й до його розірвання за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2010 року. З початку 2010 року спільно не проживають, спільного господарства не ведуть (а.с.6). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою (а.с.5). Сторонами визнається, що в період спільного споживання у шлюбі ними придбано у спільну сумісну власність житловий будинок [ADDRESS]. З наявного у справі договору купівлі-продажу від 06 грудня 2005 року, вбачається, що інвентаризаційна вартість спірного будинку на час його придбання складала 6000 грн. Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 9518798 власником 1/1 частки будинку [ADDRESS] зазначено відповідача. У серпні 2014 року позивачка дізнавшись про те, що відповідач впустив без її згоди до будинку іншу родину, звернулася до Снігурівського РВ УМВС України з заявою, а отримавши висновок від 12 серпня 2014 року про наявність цивільно-правових відносин між сторонами, - до суду. Відповідач визнав право позивачки на ? частину будинку, сторони погодилися, що вартість житлового будинку складає 6000 гривен. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо поділу будинку за надання позивачці іншого майна подружжя, оскільки наявність такого майна у позивачки відповідач належними доказами не довів. Крім того, відповідач не заперечує про існування домовленості з позивачкою щодо розподілу коштів від продажу спільного будинку. Про порушення свого права на спільне майно позивачка дізналася лише у серпні 2014 року, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В порядку ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати у розмірі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved