Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

04 червня 2018 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] посилається на те, що їй на праві спільної часткової власності належить ? частка квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником вказаної квартири є її старший син, [PERSON], який в ній не зареєстрований та не проживає. Жодних претензій не має. Крім того, у вказаній квартирі зареєстрований ще її один син, [PERSON], який у 2005 році виїхав у зв'язку з роботою на постійне місце проживання до м. Макіївки. З 2014 року спілкування між ними взагалі припинилося. У зв'язку з чим просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON] у відкритому судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являвся, на адресу його реєстрації були направлені судові повістки про виклики, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.42). Крім того про дату, час та місце судового засідання був повідомлений шляхом розміщення інформації на сторінці Добропільського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб - порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет, причини неявки суду невідомі. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Суд, вислухавши думку позивача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] міста Добропілля Донецької області на праві спільної часткової власності, належить позивачу [PERSON], та її сину [PERSON], по ? частки кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28.08.2007 року (а.с.6), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7). [PERSON], [INFO], з 20 липня 2010 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Білицької міської ради № 2882 від 25.05.2018 року (а.с.12) та копією домової книги для реєстрації громадян (а.с.9-11). Звертаючись до суду з позовом позивач надав акт обстеження матеріально - побутового стану від 23.05.2018 року, з якого вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS], більше десяти років за вказаною адресою не проживає, що підтверджують сусіди (а.с.13). Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, судом встановлено, що відповідач був зареєстрований в спірній квартирі з дозволу позивача, який є співвласником квартири. Але більше одного року без поважних причин відповідач в зазначеній квартирі не проживає. Іншої домовленості між відповідачем та позивачем щодо користування житлом судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що є усі правові підстави для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved