Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

05 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрована його співмешканка [PERSON] Починаючи з 01 жовтня 2015 року жодного разу остання за вказаною адресою не проживає. У добровільному порядку [PERSON] з реєстраційного обліку не знімається, у зв'язку з чим він позбавлений можливості вільно розпоряджатись своєю власністю та оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться в смт.[ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про день, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомила. Представник третьої особи - Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове зсідання також не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 777, [PERSON] купив за даним договором житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], розташований на земельній ділянці, площею 0,0506 га наданий для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 12-15). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, виданого 22 жовтня 2013 року приватним нотаріусом білопільського районного нотаріального округу (а. с. 16-18). Відповідно до копії технічного паспорту власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 777 (а. с. 7-11). Постановою Верховної Ради України від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» перейменовано у Сумській області селище міського типу Жовтневе Білопільського району на селище міського типу - Миколаївка (а. с. 21-28). Зі змісту довідки, виданої Жовтневою селищною радою Білопільського району Сумської області від 01 серпня 2016 року № 2928 вбачається, що [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS] є власником будинку і має наступний склад сім'ї: співмешканка - [PERSON], [INFO], яка зареєстрована, але з 1 жовтня 2015 року за даною адресою не проживає (а. с. 20). Згідно довідки, виданої депутатом Миколаївської селищної ради від 01 серпня 2016 року Масалітіної А.В., яка засвідчила, що співмешканка [PERSON], [INFO] зареєстрована по [ADDRESS], але з жовтня 2015 року за даною адресою не проживає. Власником зазначеного будинку є [PERSON] (а. с. 19). У відповідності до довідки, виданої Миколаївською селищною радою від 15 серпня 2016 року за № 1312 [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 01 листопада 2013 року по теперішній час (а. с. 34). Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] на даний час не є членом сім'ї позивача [PERSON], не є власником або наймачем будинку, розташованого по [ADDRESS], який належить останньому на праві власності, тривалий час не проживає у вказаному будинку, а лише зареєстрована у ньому, не приймає участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування належним позивачу на праві власності житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved