Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

06 березня 2018 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 червня 2006 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що 06 червня 2006 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №662. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне подружнє життя з відповідачем у них не склалося через різні погляди на життя та несумісність характерів. З початку 2014 року подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сімя на сьогоднішній день існує формально, зберегти сімю неможливо, оскільки між ними остаточно втрачено почуття кохання та поваги одне до одного. Подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу неможливе та суперечитиме її інтересам та інтересам дітей, на примирення не погоджується. Окрім цього зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 березня 2014 року було задоволені позовні вимоги та стягнуто з відповідача на її користь на утримання дітей по 1/6 частці з усіх видів заробітку на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та додатково пояснила, що вона з відповідачем не проживають однією сімєю починаючи з 2014 року, не ведуть спільного господарства та спільного бюджету, проживають окремо,на даний час сімя носить формальних характер. Вказувала, що сімю зберегти неможливо, оскільки відповідач в той час коли вони ще проживали разом ображав її, принижував честь і гідність та бив, в підтвердження чого надала суду витяг з ЄРДР щодо нанесення відповідачем їх тілесних ушкоджень. На примирення категорично не погоджується та переконливо просила не надавати строк на примирення. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що бажає зберегти сімю, оскільки у них є двоє неповнолітніх дітей, вважає, що конфлікти виникають із-за складного характеру позивачки. Зазначав, що між ним та відповідачкою дійсно виникали сварки, однак вважає, що сімю можливо зберегти тому позов не визнає та просить суд термін на примирення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов та додатково пояснив, що відповідач бажає зберегти сімю. Позивачка вводить суд в оману так як весь проміжок спільного життя позивач і відповідач проживали разом як чоловік та дружина аж до січня 2018 року включно. Також пояснив, що відповідач повністю забезпечую дітей всім необхідним, окрім того що сплачує аліменти ще постійно купляє їм речі першої необхідності, в підтвердження чого надав суду квитанції. Вважає, що позивачкою керують емоції, а в інтересах дітей сімю необхідно зберегти тому просив надати сторонам строк на примирення строком на шість місяців. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межахзаявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який укладений 04 червня 2006 року та зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що 06 червня 2006 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №662, дане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ №012458 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.7-8). Причиною розірвання шлюбу є непорозуміння, різні погляди на життя, несумісність характерів, що призвело до виникнення конфліктів, не підтримання подружжям шлюбних відносин, окреме проживання та не ведення спільного господарства, тобто до фактичного розпаду сімї. Згідно ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 2-4 ст. 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що сімя сторін розпалась, на даний час існує формально, її зберегти неможливо, позивачка категорично проти примирення та в судовому засіданні наполягала не надавати строк на примирення, так як немає сенсу, спільне життя подружжя і збереження шлюбу на думку суду суперечить інтересам позивачки, тому суд вважає, що надавати строк для примирення не доцільно, тому що це суперечить моральним засадам суспільства, окрім цього суд не може примушувати позивачку всупереч її волі перебувати у шлюбі з відповідачем, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий сбір на користь позивача. На підставі викладеного ст.51 ч.1 Конституції України, ст.ст. 56, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved