Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

04 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який обгрунтував такими обставинами. Після смерті батька [PERSON], яка настала 01 жовтня 1999 року, відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, яку успадкувала його матір (дружина померлого) [PERSON], яка 15 серпня 2013 року також померла. [PERSON] належним чином прийняв спадщину після смерті матері за заповітом та отримав відповідні свідоцтва на земельні ділянки, площами 2,2466 га, 2,2464 га. (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва). За відсутності державної реєстрації права власності на належний батьку, а потім успадкований матірю будинок по вул.Покровська,46 у с.Лучка Липоводолинського району Сумської області він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті матері право власності на будинок з надвірними будівлями за вказаною адресою. Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від усіх маються заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що із 04 лютого 1962 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, та є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.9, 10, 20). 27 вересня 1999 року [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON] Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 27 вересня 1999 року за реєстровим №205 (а.с.11). Із копії витягу з рішення №21 від 09 грудня 1993 року «Про приватизацію земельних ділянок землекористувачами Лучанської сільської ради» виконавчий комітет сільської ради передав [PERSON] у приватну власність земельну ділянку, площею 0,41 га, з яких 0,10 га для індидуального житлового будівництва, та 0,31 га для особистого підсобного господраства (а.с.14). Відповідно до довідок Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 14 вересня 2016 року житловий будинок №46 по вул. Покровська у с.Лучка Липоводолинського району значиться за померлим [PERSON], за житловим будинком за вказаною адресою рахується земельна ділянка розміром 0,61 га, в тому числі для індивідуального житлового будівництва 0,11 га, для особистого селянського господарства 0,50 га (а.с.15, 16). 01 жовтня 1999 року помер [PERSON] (а.с.12). Із довідки Лучанської сільської ради Липоводолинського району від 14 вересня 2016 року вбачається, що за адресою по вул.Леніна,46 (на даний час Покровська) у с.Лучка Липоводолинського району Сумської області до дня своєї смерті [PERSON], [INFO], проживав та був зареєстрований разом із дружиною [PERSON] Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався секретарем виконкому цієї сільради 27 вересня 1999 року, реєстровий №205 (а.с.13). 12 травня 2011 року [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] та [PERSON]. Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 12 травня 2011 року за реєстровим №27. 15 серпня 2013 року померла [PERSON] (а.с.18). Із довідки Лучанської сільської ради Липоводолинського району від 22 вересня 2016 року вбачається, що [PERSON] до дня своєї смерті самотньо проживала та була зареєстрована [INFO] (на даний час Покровська) у с.Лучка Липоводолинського району Сумської області. Заповіти від імені [PERSON] посвідчувалися секретарем виконкому цієї сільради 20 грудня 2007 року, реєстровий №115 та 12 травня 2011 року, реєстровий №27. Спадкоємцями [PERSON] є її сини [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). 04 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] на користь свого брата [PERSON] (а.с.20). 04 квітня 2014 року [PERSON] після смерті матері отримав два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площами 2,2466 га, 2,2464 га (а.с.22-27). Із копій погосподарських книг Лучанської сільської ради Липоводолинського району за 1986-1990, 1991-1995 роки вбачається, що господарство [PERSON] у с.Лучка Липоводолинського району Сумської області з часу його існування і до часу його припинення у законодавчому порядку відносилося до суспільної групи господарств - колгоспного двору, главою якого був [PERSON], та у якому за вказаний період проживали [PERSON] з дружиною [PERSON] Відповідно до виготовленого 10 вересня 2016 року технічного паспорту, домоволодіння по вул.Покровська,46 у с.Лучка Липоводолинського району Сумської області складається із житлового будинку літ.«А-І» (1971 року побудови), загальною площею 77,3 кв.м, житловою 38,4 кв.м, із верандою літ.«а» (1971 року побудови), ганком літ. «кр» (1971 року побудови), літньої кухні літ.«Б» (1970 року побудови), з верандою літ.«б» (1971 року побудови), сараю літ.«В» (1982 року побудови), сараю літ.«Г» (1984 року побудови), навісу літ.«Д» (1984 року побудови), сараю літ.«Е» (1981 року побудови), погребу літ.«п/г» (1971 року побудови), вбиральні літ.«У» (1990 року побудови), огорожі №1-2, колодязю №3», вартістю 34670 грн. (а.с.28-33). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статусу колгоспу. Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ст.123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення при особистих зобовязаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право). Відповідно до розяснень, наданих у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (постанова втратила чинність на підставі постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року) правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 грудня 1992 року). Відповідно до розяснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року): положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;... г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року... Таким чином, вбачається, що відповідно до ст. ст.17, 18 Закону «Про власність» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Оскільки станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були лише батьки позивача у справі: [PERSON] та [PERSON], вони набули право власності на майно колгоспного двору, а їх частки у праві власності відповідно до ст.123 ЦК УРСР були рівними (по 1/2 частині у кожного). Зважаючи на те, що спадщина на 1/2 частину належного померлому [PERSON] домоволодіння відкрилась за часів дії ЦК УРСР, то спадкування вказаної частини відбулося за правилами цього кодексу. Із матеріалів справи вбачається, що, будучи спадкоємцем першої черги (ст.529 ЦК УРСР), [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка фактично вступивши у володіння спадковим майном (п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР), про що вказують довідки сільської ради та копії погосподарських книг. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON], ставши таким чином одноосібним власником домоволодіння, а після її смерті 15 серпня 2013 року спадщину за заповітом належним чином прийняв [PERSON] вже за правилами ЦК України, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори (ст.ст.1269, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України. Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з чч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Із аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти, про що також зазначено і в листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію обєктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року». Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012 № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Спрощений порядок здійснення державної реєстрації прав власності на зазначене майно, але за особами, які вважаються його володільцями, містять і положення ч. 3 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 49-1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868. Тому, враховуючи викладене, а також те, що спірний житловий будинок побудований на виділеній для цього земельній ділянці, за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, наявні правові підстави для визнання права власності на домоволодіння за спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину.

Outcome: approved