Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

05.10.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Артемівського міськрайонного суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить встановити йому спосіб участі у вихованні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , шляхом зустріч двох разів в мясць з 17.00 год. п`ятниці до 21.00 год. неділі кожного місяця, а також 15 днів в літній період для оздоровлення дитини до її повноліття. Вказує, що відповідач на даний час категорично відмовляє йому у спілкуванні з донькою. Позов обгрунтовує Законом України «Про охорону дитинства», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 та вважає, що ігнорування відповідачем його вимог щодо зустрічей з дитиною порушують його права та права дитини. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.10.2019 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 28.11.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні підтримав позвоні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач проти позовних вимог заперечувала частково, просила скоротити час перебування дитини з батьком у неділю до 17 год., оскільки дитина в такий час вже лягає спати. Крім того, вважала, що саме за згодою дитини, остання має відїжджати на оздоровлення з батьком та бути без присутності матері у цих поїздках. Представник третьої особи - Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради просив розглядати справу без його участі, вказав, що підтримує висновок Органу опіки та піклування від 27.11.2019 року щодо доцільності встановлення порядку побачень батька з дитиною, про що була надіслана на електрону адресу суду заява (вх. № ЕП-4480 від 16.12.2019). Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вислухавш поясненян та доводи позива та відповідача, суд приходить до наступного висновку. 29.09.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2014 року у справі 219/2674/2014-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало чинності 14.07.2014 року. Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Відповідно до чинного законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, із ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, в спілкуванні з дитиною та в її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Аналізуючі наведені вище норми матеріального права, суд приходить до висновку, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Встановлення графіку побачень батька з дитиною спрямоване на реалізацію права дитини спілкуватися з тим із батьків, хто проживає окремо від неї, забезпечить виконання батьківських прав позивача, оскільки збереження зв`язків з обома батьками найкраще відповідає інтересам дитини. У даній справі висновком органу опіки та піклування Бахмутської міської ради визначено, що доцільно встановити порядок побачення батька - [PERSON] з донькою- [PERSON] наступним чином: з 17.00 год. п`ятниці до 12.00 год. неділі два рази на місяць, за місцем проживання батька; щорічно в період з червня по серпень на строк 15 днів, за бажанням дитини та з урахуванням її стану здоров`я, мати можливість виїхати на спільний відпочинок в інший населенний пункт України. Суд погоджується з висновком Органу опіки та піклування, однак в судовому засіданні сторони узгодили, що краще буде, якщо зустрічі батька з донькою в неділю будуть закінчуватися о 17.00 год., оскільки матір працює до цього часу, повертати дитину о 12.00 год. є недоцільним (дитина з 12 до 17 год. буде знаходитися одна вдома). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, встановивши порядок побачень позивача з дитиною наступним чином: два рази в місяць з 17.00 год. п`ятниці до 17.00 год. неділі кожного місяця; щорічно в період з червня по серпень, на строк 15 днів, за бажанням дитини та з урахуванням її стану здоров`я, мати можливість виїхати на спільний відпочинок в інший населений пункт України. Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною, в тому числі і на святкові дні. Позивач не наполягав на стягненні судового збору з відповідача. На підставі ст.ст. 141, 153, 159 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial