overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

04 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 21 січня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області був зареєстрований шлюб між нею і відповідачем, актовий запис № 24. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що з травня 2016 сімейні відносини з відповідачем були припинені, в звязку з несумісністю характерів, різними поглядами на життя, внаслідок чого відбувалися сварки та конфлікти, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, вимоги підтримує, в разі розірвання шлюбу просила її прізвище залишити без змін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позов визнав, просив суд розірвати шлюб. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 21 січня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 24, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають дитину від шлюбу [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з травня 2016 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з наведеним, вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, та вона має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке вона змінила у звязку з реєстрацією шлюбу. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

04 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10.09.1990 року Миколаївською сільською радою Овідіопольського району Одеської області, за актовим записом № 15, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД № 253691. У позові вона зазначила, що у них з відповідачем не склалось спільне життя у звязку з несумісністю характерів, різними інтересами та поглядами на життя, втратою взаємопорозуміння та почуттів один до одного. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

04 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з яким уклала шлюб 05 березня 2009 року, мотивуючи тим, що втрачена повага один до одного з неприйняття позиції іншого подружжя щодо важливих питань ведення спільного господарства, сторони часто не можуть знайти спільну мову стосовно подружнього життя. Від шлюбу не мають спільних неповнолітніх дітей. Позивач у судове засідання не зявилася, в своєму позові підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. До канцелярії суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 березня 2009 року. Від вказаного шлюбу не мають спільних неповнолітніх дітей. Зі змісту позовної заяви позивача та письмової заяви відповідача видно, що сторони проживають окремо на протязі останніх трьох років. Причиною цього є те, що втрачена повага один до одного з неприйняття позиції іншого подружжя щодо важливих питань ведення спільного господарства, в сімї відсутнє знаходження спільної мови по ряду питань подружнього життя. Примирення між собою сторони категорично заперечують. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

04 травня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених вимого зазначила, що 12 лютого 1999 року з відповідачем зареєструвала шлюб, від якого мають сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем. Згодом шлюб було розірвано. Відповідач отримує доходи від виконання договірних робіт, однак матеріальної допомоги на сина не надає, угоди про добровільну сплату аліментів не досягнуто. [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення ним повноліття щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, в її особі. Допустити негайне виконання рішення. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно свідоцтва про народження серії I-КИ №206007, виданого виконкомом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 01 серпня 2003 року, атковий запис №12, [PERSON] народився 12 травня 2003 року, батьком якого записано [PERSON], а матірю [PERSON] Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області №2-1386/2010 від 15 жовтня 2010 року, шлюб між сторонами розірвано. Довідкою виконкому Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №802 від 15 березня 2017 року підтверджується, що до складу сімї позивача входить син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька Злата, [INFO], та співмешканець [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положенням ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

04 травня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених вимого зазначила, що від фактичних шлюбних відносин зі [PERSON] у них народилась донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. [PERSON] матеріальної допомоги на дітей не надає, участі у їх вихованні не приймає. [PERSON] просить суд стягнути зі [PERSON] аліменти на доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення ними повноліття щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, в її особі. Допустити негайне виконання рішення. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно свідоцтв про народження серії I-КИ №493018 та серії I-КИ №575429, виданих виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровській області 14 травня 2014 року та 21 січня 2016 року відповідно, [PERSON] народилася 21 квітня 2014 року, а [PERSON] народилася 25 жовтня 2015 року, батьком яких записано [PERSON], а матірю [PERSON] Довідкою виконкому Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №148 від 19 квітня 2017 року підтверджується, що до складу сімї позивача входить донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], 25 жовтня 2015року народження, які знаходяться на утриманні [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положенням ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

04 травня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], якій позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімум на дитину відповідного віку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб, в якому в них нородилось двоє дітей. Відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати дітей, добровільно допомоги не надає, з приводу чого між ними склалися спірні правовідносини. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, однак подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. З 28 лютого 1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-СГ № 298489, виданим 28.02.1997 р. Кам»янка-Бузьким ВРАГС Львівської області, актовий запис № 17 (а.с.9). Від спільного подружнього життя в сторін народилось двоє дітей: - [PERSON], [INFO], про що видано свідоцтво про народження серії І-СГ № 157672, актовий запис № 55 (а.с.5); - [PERSON], [INFO], про що видано свідоцтво про народження серії І-СГ № 034969 актовий запис № 34 (а.с.4). Позивачка у позовній заяві вказала, що відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати їх малолітніх дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відтак, враховуючи вік дітей, а також те, що у суду відсутні відомості про те, що відповідач є непрацездатною особою чи те, що на його утриманні є будь-які неповнолітні чи непрацездатні особи, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку є обґрунтований, справедливий та такий, що підлягає до стягнення з відповідача. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача належить судовий збір в розмірі 640 грн. в дохід держави. На підставі ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

04 травня 2017 року завідуючий 8-м відділенням КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни звернувся до суду із заявою про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] . Свої вимоги мотивувала тим, що 14.11.2016 року [PERSON] був госпіталізований до КЗ СОР 1 ОСЛ, згідно рішення Роменського міськрайонного суду від 15.11.2016 року. По закінченню шести місячного терміну лікування з метою визначення психічного стану особи було проведено черговий огляд пацієнта комісією лікарів-психіатрів 28.04.2017 року. Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого пацієнт не здатний задовольнити життєві потреби на мінімальному рівні. Тому просила ухвалити рішення про продовження госпіталізації [PERSON] у психіатричному закладі КЗ «1ОСЛ м.Ромни». У судовому засіданні представник КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни підтримала заяву та прохала її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. [PERSON] в судове засідання не з'явився. Згідно довідки 1 ОСЛ за своїм психічним станом [PERSON] не може знаходитись на судовому засіданні при розгляді заяви про продовження госпіталізації (а.с.7). Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради та адвокат не заперечували проти заяви. Прокурор також не заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява про продовження госпіталізації [PERSON] підлягає задоволенню відповідно до вимог ст.ст. 14, 17 Закону України «Про психіатричну допомогу». Судом встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 лютого 2004 року [PERSON] було визнано недієздатним (а.с.4). Рішенням Роменського міськрайонного суду від 15 листопада 2016 року до [PERSON] було застосовано госпіталізацію до психіатричного закладу - 1 ОСЛ (а.с.8). Після проведеного лікування [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді : « Помірна розумова відсталість у ступені неглибокої імбецильності. По своєму стану є безпорадним, не спроможний самостійно задовільнити свої основні життєві потреби на рівні який забезпечує життєдіяльність. Такий стан є постійним (а.с.3). Згідно довідки 1 ОСЛ [PERSON] з 2003 року систематично знаходився на стаціонарному лікуванні в 1 ОСЛ. Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, в зв'язку з чим не може задовольнити життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

04 травня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл.., Васильківський р-н, с. Медичне, 1 (інтернат). Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.05.2017р. о 11 год. 03 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.05.2017р. о 11 год. 03 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра лікарні КЗ „Васильківського ПНІ ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний контакту. Тривожний, напружений. Мислення аморфне, паралогічне. Є недієздатним. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїчний синдром, на фоні вираженого змішаного типу дефекту, туберкульозу легенів, МБТ+. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

04 травня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл.., Павлоградський р-н, с. Межиріч, вул. Шевченко, 27. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.05.2017 р. о 12 год. 27 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.05.2017 р. о 12 год. 27 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений, підозрілий, місця не утримується, розмахує руками, намагається вдарити. На запитання відповідає не по суті. Мова прискорена, голосно кричить. Мовній корекції не підлягає. Повідомляє, що в Межирічах «орудует банда, я ее разоблачил», що він бачив, як за ним слідкують на машинах. Говорить, що в голову надходить потік інформації. Афективно заряджений, парадоксальний. Мислення дезорганізоване. Свого стану не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved