Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

07.05.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Сквирського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої пошкодженням транспортного засобу та моральної (немайнової) шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 10.05.2018 року внаслідок неналежної експлуатації належного йому на праві приватної власності трактора «Біларус» модель 892, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував за довіреністю відповідач [PERSON] було пошкоджено транспортний засіб. Після того, як позивачу стало відомо про пошкодження його транспортного засобу, він викликав поліцію та відповідно до висновку поліції пошкодження сталося з вини відповідача. Позивач зазначає, що у зв`язку з вищезазначеним відповідач наніс йому матеріальну та моральну шкоду, а саме позивачем було замовлено оцінку вартості пошкоджень транспортного засобу, загальна сума збитків становить 37 245, 06 грн., також позивач зазначив, що у зв`язку з даними подіями він отримав моральні страждання, оскільки пошкодження та відсутність належного йому транспортного засобу призвела до додаткових фінансових та фізичних затрат з його боку, великий обсяг робіт довелося виконувати без трактора, а більшість сільськогосподарських робіт на тривалий час була паралізована, все це йму завдало великих душевних страждань, порушився сон, апетит, позивач став емоційно напружений, дратівливим, тому на підставі викладеного в позовній заяві [PERSON] просить суд: Стягнути з [PERSON] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] на його користь 157 245, 06 грн., з них 37 245,06 грн. - матеріальної шкоди, та 120 000 грн. моральної (немайнової) шкоди. Стягнути з [PERSON] судові витрати в сумі 2 689, 40 грн. судового збору на його користь. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до канцелярії суду заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутність та без фіксування судового засідання, позов підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує (а. с. 82). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надсилав, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.86,90) та оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади (а.с.89). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 2. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. 3. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. З гідно з вимогами ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку вимог ст.ст. 280,281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 02.10.2019 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу: Трактор колісний «Беларус-892, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію машини Серія [NUMBER] (а.с.8). На підставі довіреності від 24.03.2017 року, яка видана приватним нотаріусом Пентюк С.В., Серія НМА 242 337, [PERSON] передав управління та користування транспортний засіб Трактор колісний «Беларус-892, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] відповідачу по справі [PERSON] , що підтверджується копією цієї довіреності (а.с.65). Відповідно до висновку ст. о/у СКП Сквирського ВП майора поліції Немова С.П. від 15.05.2018 року [PERSON] 10.05.2018 року під час роботи на вищезазначеному тракторі пошкодив кабіну, і дане пошкодження зобов`язується в подальшому відремонтувати (а.с.69). Однак, як вбачається з письмових матеріалів справ відповідач пошкоджений транспортний засіб не відремонтував, та згідно копії Звіту №794/05/19 про оцінку транспортного засобу трактора Біларус моделі 892, реєстраційний номер [NUMBER] , який виконано ТОВ «Сател Груп» вартість відновлювального ремонту становить 22 202,15 грн., вартість матеріального збитку становить 15 042,91 грн. (а.с.9 - 64), що в сумі становить 37 245,06 грн. Матеріальна шкода станом на дату подачі позову до суду відповідачем не відшкодована, а тому підлягає стягненню з останнього з наступних підстав. Так, згідно частини 1,3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За приписами статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Позивач [PERSON] також вказує в своєму позові, щоу зв`язку з даними подіями він отримав моральні страждання, оскільки пошкодження та відсутність належного йому транспортного засобу призвела до додаткових фінансових та фізичних затрат з його боку, великий обсяг робіт довелося виконувати без трактора, а більшість сільськогосподарських робіт на тривалий час булла паралізована, все це йму завдало великих душевних страждань, порушився сон, апетит, позивач став емоційно напружений, дратівливий. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п.5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України . Позивач посилається на те, що відповідачем [PERSON] йому було завдано моральних та душевних страждань, звужено його цивільні та майнові права, він певний час не мав можливості користуватися своїм транспортним засобом, чим заподіяно йому моральну шкоду та змушує його до зайвих витрат свого часу та коштів, розмір якої ним оцінено в 120 000,00 грн. Вважає, що саме ці кошти має відшкодувати йому відповідач як компенсацію заподіяної ним йому моральної шкоди. Разом з тим, вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 120 000,00 грн. не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди. Отже, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди в запропонованому ним розмірі є завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, а тому,

Outcome: partial