Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

06 березня 2009 року помер чоловік позивача [PERSON], який був постійним жителем с. Коробівка Золотоніського району Черкаської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно до якого, сере іншого, ввійшли земельні ділянки, площами 0,6642 га та 0,3406 га наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в адміністративних межах Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, а також земельні ділянки, площами 1,0281 га та 0,2947 га, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в адміністративних межах Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та належали [PERSON]. [PERSON] є сином [PERSON], яка померла [INFO] року, який спадщину прийняв, однак не оформив своїх спадкових прав належним чином та помер. Позивач після смерті свого чоловіка спадщину прийняла та виявила намір належним чином оформити вказане вище спадкове майно, а тому звернулася до Золотоніської районної державної нотаріальної контори з відповідними заявами. Однак оформити вказану спадщину так і не змогла, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки. За таких обставин позивачу, постановою нотаріуса від 08.12.2017 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки, а тому позивач була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, однак звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Представник відповідача - Коробівської сільської ради в судове засідання не з'явився, направивши до суду клопотання, відповідно до якого просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що стверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (серії [NUMBER] Згідно із свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] від 04.09.1968 року) [PERSON] є сином [PERSON]. Судом встановлено, що за свого життя [PERSON] склала 31.07.2007 року заповіт, який посвідчений секретарем Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та зареєстрований в реєстрі за №137, відповідно до якого все своє майно що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 30.10.2007 року) [PERSON] померла [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис за №28. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що [PERSON] до дня смерті [PERSON] проживав разом із нею та вів спільне господарство, а після її смерті та до дня своєї смерті проживав у домогосподарстві, що належало його матері, що стверджується довідками виконкому Коробівської сільської ради Золотоніського району за №825 від 07.09.2017 року та №826 від 07.09.2017 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] постійно проживав із [PERSON] на час відкриття спадщини, то суд вважає, що він прийняв спадщину, до складу якої входять усі права та обов'язки, які належали [PERSON] і не припинилися після її смерті. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2009 року [PERSON] помер [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис за №8. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] за свого життя заповіту не склав, а тому після його смерті відкрилася спадщина за законом, в тому числі і на майно, яке померлий успадкував після смерті своєї матері [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено судом вище, позивач є дружиною померлого [PERSON] та на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Відповідно до загальних норм, закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.12.2017 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вказані вище земельні ділянки, у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Як вбачається судом з матеріалів справи, оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки втрачені, про що зроблено оголошення в газеті «Вісник Золотоніщини» за 14.09.2017 рік №37. Водночас із копії державного акту, серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Золотоніської райдержадміністрації від 02.12.2004 року №462 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 10.01.2005 року №0105778400525, вбачається, що [PERSON] був власником земельної ділянки площею 1 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в адміністративних межах Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та складається із земельних ділянок площею 0,34 га та 0, 66 га. Згідно з копією державного акту, серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Золотоніської райдержадміністрації від 02.12.2004 року №462 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 10.01.2005 року за [NUMBER], вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,32 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в адміністративних межах Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та складається із земельних ділянок площею 0,29 га та 1,03 га. Суд також бере до уваги, що вказані земельні ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі, що стверджується витягами з ДЗК про земельну ділянку №НВ-7106076322017, НВ-7106075742017, НВ-7106076012017, НВ-7106076232017 виданими Міськрайонним управлінням у Золотоніському районі та м. Золотоноші Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 28.09.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, окрім іншого, належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу. Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно із ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт належності вказаних земельних ділянок, [PERSON] та [PERSON]. Однак, судом встановлено, що позивач, при зверненні до нотаріуса, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки у спадкоємця відсутній оригінал правовстановлюючого документа. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Оскільки [PERSON] та [PERSON] за життя отримали відповідні державні акти на право власності на земельні ділянки, які зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, а також відомості про які містяться в в Державному земельному кадастрі, а орган місцевого самоврядування не заперечує проти наявності у власності померлих [PERSON] та [PERSON] вказаних земельних ділянок, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку, що їм за життя належали земельні ділянки площами 0,6642 га та 0,3406 га наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в адміністративних межах Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області , а також земельні ділянки площами 1,0281 га та 0,2947 га наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в адміністративних межах Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається з повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори №1331/01-16 від 14.12.2017 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №224/2009. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від доужини [PERSON]. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, який в свою чергу прийняв спадщину після смерті своєї матері, а оскільки оригінали правовстановлюючих документів відсутні, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення На підставі зазначеного та

Outcome: approved