Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

05.08.2015 р. позивачка звернувся до суду з цим позовом. В позові зазначила, що 01.09.2007 р. вони з відповідачем уклали шлюб, від спільного проживання у шлюбі в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, вже досить тривалий час останнім часом не знаходять взаємопорозуміння. Між ними часто виникають сварки, конфлікти, що створює обстановку неможливості спільного з відповідачем проживання і негативно впливає на виховання малолітньої дочки. Це все призвело до того, що на даний час спільно не проживають і не підтримують подружніх стосунків, тому вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить як її інтересам так і інтересам відповідача. Кошти на дитину відповідач періодично надає, але в недостатньому розмірі необхідному неналежного утримання дитини, вона працює на даний час працює продавцем в взуттєвому магазині і отримує заробітну плату в середньому 1220 грн. на місяць, за таких умов їй важко самій утримувати малолітню дитину, тому просить розірвати шлюб та стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини. Представник позивачки [PERSON] при розгляді справи в судовому засідання позовні вимоги підтримав повністю, просить такі задоволити та не надавати строк для примирення. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Подав заперечення щодо заявлених вимог, де зазначив, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав повністю, згідний на розірвання шлюбу. Однак позовні вимоги в частині стягнення визнав частково, згідний сплачувати аліменти по 350 грн. на дитину, мотивуючи тим, що ніде не працює, веде догляд за перестарілим [PERSON], у зв'язку з чим отримує допомогу інших додаткових доходів не має, хворіє, про що подав довідку. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Згідно з п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 01.09.2007 р., сторони як одна сім'я спільно не проживають і не підтримують жодних стосунків, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а є законні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що від шлюбу з відповідачем позивачка народила одну малолітню дитину, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд згідно ст. 182 СК України бере до уваги такі обставини: [PERSON] утримує малолітню дитину, на даний час на даний час працює продавцем і отримує заробітну плату в середньому 1220 грн. на місяць. Враховуючи матеріальний стан відповідача, який ніде не працює, веде догляд за перестарілим, хворіє, то суд вважає, що позовна вимога позивачки по стягненню розміру аліментів підлягає до часткового задоволення Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян, який згідно пункту 5 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, у вирішенні даного аліментного питання встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 ст. 169 розділу 1У цього Кодексу для відповідного року, і станом на 2015 рік становить 609,00 грн. Тому суд вважає, що розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі, відповідно до ст. 184 СК України, і стягувати в сумі 609 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Судові витрати, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки та у доход держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial