Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

05 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 4 880 грн. та 3\~150, 66 грн. відсотків, посилаючись на те, що 09.08.2013 року відповідач [PERSON] позичив у нього кошти у сумі 4 880 грн., які зобов'язався повернути до 30.09.2013 року, що підтверджується розпискою, написаною власноручно [PERSON] Вказує, що сума позики в розмірі 4 880 грн. йому так і не повернута, а відповідач ухиляється від виконання взятого на себе зобовязання, в звязку з чим просить стягнути дані кошти та відсотки за користування такими. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов визнав частково, а саме в частині боргу за розпискою в сумі 4 880 грн., щодо стягнення відсотків заперечив. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що 09.08.2013 р. [PERSON] позичив [PERSON] 4 880 грн., тобто між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач зобовязався повернути кошти до 30.09.2013 року. Станом на день подачі позову відповідач не повернув позивачу коштів в сумі 4 880 грн., що у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, підтверджується розпискою від 09.08.2013 року. Даний письмовий договір позики від 09.08.2013 року, наданий позивачем на підтвердження зобовязань відповідача, є належним та допустимим доказом виникнення боргового зобовязання; цей договір позики\~ сторони уклали відповідно до вимог статті 1047 ЦК України; наявність у позивача оригіналу договору позики згідно з положенням частини третьої статті 545 цього Кодексу свідчить про неповернення боргу відповідачем, тому є підстави для стягнення з нього на користь позивача неповернутої суми позики за вказаним договором.\~ Відповідно до роз'ясень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50 цс16, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ст. 526 Цивільного Кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.\~ Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.\~\~ Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).\~ Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.\~ Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.\~ Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).\~ Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з [PERSON] суми боргу згідно договору позики від 09.08.2013 р. в розмірі 4 880 грн. на користь [PERSON] Відповідно до\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно\~з\~вищезазначеними\~правовими\~нормами\~на\~користь\~позикодавця\~також необхідно стягнути проценти за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів відповідно\~до\~частини\~першої\~статті\~1048\~ЦК\~України. Оскільки сторони при укладенні договору позики не обумовили, що позика є безоплатною та на неї не нараховуються проценти, відомості про це у розписці відсутні, а тому [PERSON] зобовязаний сплатити [PERSON] проценти за користування позикою за період з 30.09.2013 року по 05.09.2017 року на рівні облікової ставки НБУ в розмірі за 2013 рік : 4 880 грн. * 92(дні)/365* 6,5 %(облікова ставка НБУ)/100 =79,95 грн.; за 2014 рік : 4 880 грн. * 365(дні)/365* 14 %(облікова ставка НБУ)/100 =683,20 грн.; за 2015 р.: 4 880 грн. * 365(дні)/365* 22 %(облікова ставка НБУ)/100 =1073,60 грн.; за 2016 р.: 4 880 грн. * 365(дні)/365* 16 %(облікова ставка НБУ)/100 =780,80 грн.; за 2017 р.: 4 880 грн. * 248(дні)/365* 13 %(облікова ставка НБУ)/100 =431,04 грн., а всього 3048 грн. 59 коп., тим самим в цій частині позов задовольнити частково. Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу в розмірі 4880 грн. та проценти за користування позикою в сумі 3048 грн. 59 коп., а всього 7 928 грн. 59 коп. Судовий збір розподіляється згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial