Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

07.05.2014 року, а уточнивши вимоги 05.12.2014 року та 06.03.2015 року, [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON]., звернулася в суд з позовною заявою до ДП «Український науково - дослідний і проектно - конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» (далі - Підприємство), в якій просить: -«Стягнути з Державного підприємства «Український науково - дослідний і проектно - конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» (адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Костянтинівська, буд.68), код ЄДРПОУ 00294349 на користь [PERSON], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]: -Заборгованість по заробітній платі за період з 10 січня 2014 року по 28 березня 2014 року в сумі 6 364 (шість тисяч триста шістдесят чотири) гривні 80 копійок; -Невиплачену вихідну допомогу при звільненні в сумі 3 182 (три тисячі сто вісімдесят дві) гривні 44 копійки; -Невиплачену компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 09 вересня 2013 року по 28 березня 2014 року в сумі 258 (двісті п»ятдесят вісім) гривень 86 копійок; Середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 28 березня 2014 року по день постановлення рішення, виходячи з середньоденної заробітної плати - 213 (двісті тринадцять) гривень 17 копійок.» (а.с.а.с.1-5,121-123,237-239) Свої вимоги мотивує тим, що в період з 09.09.2013 року по 28.03.2014 року, вона працювала в ДП «Український науково - дослідний і проектно - конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» на посаді завідувача відділу кадрової роботи та документообігу та звільнена з роботи на підставі ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України, у зв»язку із скороченням штату працівників. Не дивлячись на те, що в день звільнення вона працювала, заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога, їй були виплачені лише 08.04.2014 року і не в повному обсязі, оскільки вони розраховані не з її заробітної плати в сумі 4,482,00 грн., згідно штатного розкладу, а від результатів господарської діяльності Підприємства, а тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивачки -[PERSON]. позов підтримала, з підстав викладених вище, просить його задовольнити. Представники відповідачів - Супрун Л.О. та Страшук С.В. позов визнали частково, лише в частині стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, в період з 31.03.2014 року по 08.04.2014 року, з розрахунку 57,93 грн. в день. В іншій частині позов не визнали, мотивуючи тим, що заробітна плата нараховувалася, виходячи з умов Колективного договору, який передбачає виплату заробітної плати за фактично виконані і реалізовані обсяги робіт, з урахуванням фактичних витрат і відпрацьованим часом по табелю, оскільки Підприємство є госпрозрахунковим, а джерелом коштів на оплату праці трудового колективу є частина доходу, одержаного в результаті господарської діяльності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, в період з 31.03.2014 року по 08.04.2014 року, з розрахунку 57,93 грн. в день. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. Такого висновку суд дійшов на підставі ст.116 ч.1 КЗпП України, яка передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, ст.117 ч.1 КЗпП України, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, з урахуванням вимог ст.13 ч.2 п.3 КЗпП України, яка передбачає, що у колективному договорі встановлюються взаємні зобов»язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально - економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат, ст.24 ч.1 Закону України «Про відпустки», яка передбачає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки та ст.44 КЗпП України, яка передбачає, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Так, згідно з п.4.2., 12.5., 12.8. Статуту ДП «Український науково - дослідний і проектно - конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», Підприємство самостійно організовує роботу з питань статутного спрямування, здійснює свою діяльність на засадах госпрозрахунку. Виробничі, трудові та соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією Підприємства регулюються колективним договором. Джерелом коштів на оплату праці трудового колективу Підприємства є частина доходу, одержаного в результаті господарської діяльності Підприємства.(а.с.76-90) Згідно з п.5, 14 розділу IV Колективного договору, з подальшими змінами та доповненнями, який діяв і під час роботи позивачки, заробітну плату працівникам інституту нараховувати за фактично виконані і реалізовані обсяги робіт кожною лабораторією, відділом з урахуванням фактичних витрат і відпрацьованим часом по табелю. Працівникам, які отримали попередження директора інституту про наступне їх звільнення у зв»язку зі скороченням чисельності (штату), виплачувати заробітну плату відповідно до чинних умов оплати на цей період і до моменту звільнення.(а.с.39-75) Як вбачається з Наказу №82-К від 09.09.2013 року, [PERSON] прийнята на роботу в ДП «Український науково - дослідний і проектно - конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» на посаду завідувача кадрів з 09.09.2013 року з посадовим окладом згідно штатного розкладу.(а.с.6) Згідно зі штатним розкладом, посадовий оклад позивачки становив в сумі 4 482,00 грн..(а.с.14-18) Як вбачається з Наказу №4/1-К від 28.01.2014 року,зі змістом якого позивачка ознайомлена, [PERSON] була попереджена про майбутнє звільнення 28.01.2014 року.(а.с.103) Згідно з Наказом №8-К від 28.03.2014 року, [PERSON] звільнена з роботи на підставі ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України, у зв»язку із скороченням штату працівників.(а.с.7) Оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що заробітна плата позивачці підлягала нарахуванню та виплаті не з її посадового окладу згідно штатного розкладу, а у відповідності з п.12.8 Статуту Підприємства та п.5, 14 розділу IV Колективного договору, тобто від результатів господарської діяльності Підприємства. Так, як вбачається із заяви позивачки від 06.12.2013 року (а.с.98) та Наказу №110-К від 09.12.2013 року (а.с.96), в період з 09.12.2013 року по 09.01.2014 року, позивачку переведено на неповний робочий день, в чотири години. Як вбачається зі звіту про виконання фінансового плану Підприємства за 1-ий квартал 2014 року, його виконано на 28%.(а.с.174-175) Згідно з платіжною відомістю №11 (а.с.151), звідною відомістю для відрахувань у Фонди (а.с.152-153), розрахунково - платіжною відомостю №НЗП-000001 (а.с.154-158) та платіжної відомості №21 (а.с.160), аванс та заробітна плата за січень 2014 року, позивачці виплачені, відповідно, 23.01.2014 року та 12.02.2014 року. Згідно з платіжною відомістю №31 (а.с.161), звідною відомістю для відрахувань у Фонди (а.с.163-164), розрахунково - платіжною відомостю №НЗП-000002 (а.с.165-166) та відомостю №ВЗП-000004 (а.с.162), аванс та заробітна плата за лютий 2014 року, позивачці виплачені, відповідно, 21.02.2014 року та 12.03.2014 року. Згідно з відомістю №ВЗП-000005 (а.с.169), розрахунково - платіжною відомостю №НЗП-000003 (а.с.170-171) та відомостю №ВЗП-000006 (а.с.172), аванс, заробітна плата за березень 2014 року, компенсація за не використану відпустку, вихідна допомога позивачці виплачені, відповідно, 24.03.2014 року та 08.04.2014 року. Сумнівів у правильності нарахування заробітної плати, компенсації за не використану відпустку та вихідної допомоги не виникає, а тому суд вважає їх вірними. Оскільки в день звільнення, позивачка працювала, а усі належні їй від Підприємства кошти були виплачені лише 08.04.2014 року, то до стягнення підлягагає середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, тобто за сім робочих днів, в період з 31.03.2014 року по 08.04.2014 року. Як вбачається з довідки про доходи №326/01 від 18.11.2014 року, середньоденна заробітна плата позивачки становила в сумі 57,93 грн.. Таким чином, до стягнення підлягають кошти в сумі 405,51 грн.. 57,93 грн. х 7 днів = 405,51 грн. Суд звертає увагу, що згідно з довідкою про доходи №326/01 від 18.11.2014 року, за не використану відпустку, позивачці повинні були бути нараховані кошти в сумі 967,20 грн. (а.с.234-235), а фактично кошти були нараховані в сумі 1 095,92 грн., тобто в більшому розмірі. З урахуванням зроблених висновків, суд вважає за необхідне стягнути з Підприємства в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн., що становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Такого висновку суд дійшов на підставі ст.88 ч.3 ЦПК України, яка передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, з урахуванням вимог ст.5 ч.1 п.1 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає, що від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати та іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин та ст.4 ч.2 п.1 п.п.1 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3-х розмірів мінімальної заробітної плати. Крім того, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення, на підставі ст.367 ч.1 п.2 ЦПК України, яка передбачає, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного, -ст.ст.13,44,116,117 КЗпП України, -ст.24 Закону України «Про відпустки», -ст.ст.4,5 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial