Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

05.08.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 500000 грн. та 3654 грн. судового збору. 12.11.2014 представник позивача - адвокат [PERSON] заявив клопотання про залучення у справі співвідповідача - [PERSON] та подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив стягнути солідарно зі [PERSON] та [PERSON] суму боргу у розмірі 500000 грн. та 3654 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 12.11.2014, в порядку ч. 1 ст.33 ЦПК України, [PERSON] залучена до справи в якості співвідповідача. В позові позивач зазначив, що 15.03.2014 за договором позики передав відповідачу [PERSON] гроші в сумі 500000 грн. На підтвердження одержання вказаної суми відповідач надав розписку від 15.03.2014 року на суму 500 000 грн. У розписці відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кошти 27.05.2014 року. Однак, в зазначений термін і до теперішнього часу відповідач свого зобов'язання не виконав. Оскільки грошові кошти, які були одержані [PERSON] за договором позики використовувались в інтересах сім'ї, це створило обов'язок повернення грошових коштів також з його дружини - [PERSON] На підставі викладеного позивач [PERSON] просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 500000 грн., а також судові витрати в сумі - 3654 грн. судового збору, а всього 503654 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] проти позову не заперечує, визнав позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 15.03.2014 року був укладений договір позики. Відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню боргу не виконує, має заборгованість, яка на час розгляду справи в суді становить 500000 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно частини другої 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з положеннями ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, та підписаний його стороною. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON], - адвокат [PERSON] пояснив, що дійсно [PERSON] позичав гроші у [PERSON] та зобов'язувався їх повернути 27.05.2014 року. Однак, через початок проведення антитерористичної операції в м. Донецьк, він був вимушений переїхати разом з малолітніми дітьми [PERSON], 2008 р.н., та [PERSON], 2010 р.н., до м. Запоріжжя. Через зазначені події, він залишився без заробітку, без житла та фактично утримує сім'ю за позичені у [PERSON] гроші. Крім того, заочним рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 08.07.2014 задоволено позовну заяву [PERSON] про розірвання шлюбу зі [PERSON], а рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2014 задоволено позовну заяву [PERSON] про поділ майна подружжя. Таким чином, оскільки обидва батьки повинні утримувати дітей, а [PERSON] фактично самоусунулась від своїх обов'язків, вважає, що стягнення боргу повинно бути солідарним. Долучив до справи копії квитанцій, що підтверджують витрачання коштів на сім'ю, зокрема, на малолітніх дітей. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, хоча була повідомлена належним чином, що підтверджується копіями поштових накладних № 26292345 від 28.11.2014 та № 26292377 від 03.12.2014. Таким чином зі [PERSON] та [PERSON] слід стягнути солідарно на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 500000 грн., а також судові витрати в сумі - 3654 грн. судового збору, а всього 503654 грн. На підставі ст.ст.526, 611 Цивільного Кодексу України, ч.4 ст.65 СК України,

Outcome: approved