Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

06 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 2007 року вона проживала зі [PERSON] . Від шлюбних відносин мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2010 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини певного віку, починаючи з 24 листопада 2009 року і до досягнення донькою повноліття. Нікопольським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного рішення суду. Відповідачем виплата аліментів не здійснювалась з 09 грудня 2016 року, у зв`язку з чим станом на 01 серпня 2018 року у нього виникла заборгованість в розмірі 50\~610 грн. 41 коп., яку в добровільному порядку погасити не бажає. Тому, на підставі викладеного, змушена звернутися до суду. При цьому, в обґрунтування своїх вимог посилається на ч.1 ст.196 СК України, якою передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, з урахуванням вищевказаних вимог статей, [PERSON] у відповідності до наданого нею розрахунку по аліментам, вважає, що з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів, яка нараховується за період з 09 грудня 2016 року по 01 серпня 2018 року та складає 8\~963 грн. 39 коп., яку і просить стягнути з відповідача на свою користь. Згідно із вимогами ч.6\~ст.187 ЦПК України, \~суд звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Київській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 25 вересня 2018 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.15-16). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, в судове засідання не з`явився. При цьому, 28 листопада 2018 року від нього на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої просив суд, розгляд справи відкласти, у зв`язку з тим, що він приймає участь в операції об`єднаних сил, здійснюваних на заході із забезпеченням національної безпеки та оборони, відсічі і стримування агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській області в населеному пункті м.Щастя Луганської області (а.с.19-25). У зв`язку з тим, що відповідач по справі безпосередньо приймав участь у бойових діях в Донецькій та Луганській областях, Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, на підставі ухвали від 30 листопада 2018 року, по даній справі було зупинено провадження (а.с.33). Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області неодноразово направлялись запити до Нікопольського об`єднаного міського військового комісаріату щодо підтвердження або спростування відомостей щодо [PERSON] , який перебував та приймав участь в операції об`єднаних сил, здійснених на заході із забезпеченням національної безпеки та оборони в Донецькій та Луганській областях в населеному пункті м.Щастя Луганської області (а.с.34, 38, 43). Згідно отриманих відповідей на запит суду, встановлено, що [PERSON] 14 грудня 2016 року було укладено контракт на три роки про проходження військової служби у Збройних силах України (а.с.46). Тому, у зв`язку з тим, що строк дії вищевказаного контракту сплив, а інших відомостей про перебування відповідача у Збройних Силах України до суду не надано, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2021 року провадження по даній справі було відновлено з призначенням до судового розгляду на 28 січня 2021 року (а.с.49-50). Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд свої вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.53). Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв від нього до суду не надходило. Представник третьої особи - Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) - в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності (а.с.54). Згідно ч.8\~ст.178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка, згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України,\~є частиною національного законодавства України та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов, з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк, обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та, власне, необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд, у розумінні п.1 ст.6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п.52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п.40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] від спільного проживання мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.5). 12 квітня 2010 року Нікопольським міськрайонний судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини певного віку щомісячно, починаючи з 24 листопада 2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). Як вбачається з довідки № 1136, виданої Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, [PERSON] станом на 01 серпня 2018 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 50\~610 грн. 47 коп. (а.с.7-8). Згідно до ч.ч.1,2,3 ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п.22 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, оскільки відповідач не виконує свої зобов`язання по сплаті аліментів на утримання дитини, не надав жодних доказів щодо відсутності доходів, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити та стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 8\~963 грн. 39 коп., виходячи з наданого позивачкою розрахунку. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. на користь держави.

Outcome: approved