Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

07.02.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення процентів за договором позики та в ході розгляду справи подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, просила стягнути з відповідача проценти за договором позики за період з 01.04.2013 року по 01.02.2014 року в сумі 7500 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначила, що 27.06.2012 року позичила кошти відповідачу в сумі 28000 грн. зі сплатою процентів в сумі 1000 грн. в місяць. Оскільки на даний час кошти не повернуті, позивач просить стягнути суму процентів за період з 01.04.2013 року по 01.02.2014 року в сумі 7500 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримала і просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, в судове засідання 21.03.2014 року не з»явилась, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, цивільної справи №750/2161/13-ц суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.04.2013 року по справі №750/2161/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики борг в сумі 26000 грн. та відсотки за період з 01.09.2012 року по 31.03.2013 року в розмірі 7000 грн. Вказаним судовим рішенням у цивільній справи встановлено, що [PERSON] 27 червня 2012 року взяла від [PERSON] 28000 гривень та зобов»язувалася повернути вказані кошти. В свою чергу, в розписці від 27.06.2012 року [PERSON] зобов»язувалася сплачувати щомісячно відсотки у розмірі 1000 грн. 00 коп. Відповідач не повернув отримані кошти. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов»язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, а саме, договорів та інших правочинів. Зобов»язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК України ). За відсутності інших підстав припинення зобов»язання, передбачених договором або законом, зобов»язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, як то передбачено ст. 599 ЦК України. Належним виконанням зобов»язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов»язки сторін зобов»язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач станом на день звернення позивача до суду борг за договором позики не повернула. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Абзацом 2 частини1 статті 1048 ЦК України передбачено, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на коисть позивача відсотків, які визначені умовами договору позики, за період з 01.04.2013 року по 01.02.2014 року в розмірі 7500 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved