Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

06 червня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 серпня 2010 року у відділі РАЦС по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області із [PERSON] , актовий запис № 190. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06 серпня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей не має. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає виникнення конфліктних відносин. З чоловіком зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, що негативно впливає на її стан здоров`я. Тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування Більше двох років вони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують . 02 липня 2016 року вона змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач [PERSON] про розгляд справи повідомлена, процесуальні права та обов`язки позивачу роз`яснено шляхом направлення пам`ятки з текстами статей 43 та 49 ЦПК України. Позивач в позовній заяві просила справу розглядати у її відсутність, шлюб розірвати (а.с.3). Представник позивача, адвокат Пугач С.В. в підготовчому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити . Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав, просив шлюб розірвати. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 серпня 2010 року між [PERSON] зареєстровано шлюб з [PERSON] у відділі РАЦС по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 190 (а.с.4). [PERSON] , відповідно до свідоцтва про зміну імені від 02 липня 2016 року виданого Миргородським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачем [PERSON] не заявлено вимоги яким прізвищем бажає іменуватися після розірвання шлюбу, тому суд не вирішує дане питання. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 769 грн. 00 коп. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 384,20 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved