Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

06.03.2014 року ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулося до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль Тоyota, модель Camry, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON], шляхом його продажу та укладення від його імені договору купівлі-продажу, надання (визнання) права підписувати від імені відповідача договір купівлі-продажу, витребування комплекту ключів від транспортного засобу та передання його у володіння позивача, надання права (повноваження) вчиняти від імені [PERSON] усі дії, необхідні для зняття автомобіля з обліку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №11401207000, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 39 182,00 дол. США для придбання автомобіля, зі сплатою 14,50 % річних, терміном повернення кредиту до 05.10.2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідач передав у заставу автомобіль марки Тоyota, модель Camry, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який йому належить на праві власності. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за вказаним договором, станом на 29.11.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 535 579,13 грн., яка складається з заборгованості по основній сумі - 299 399,36 грн., відсотків на дату відступлення права вимоги - 156 410,72 грн., відсотків на дату подання позову - 70 787,11 грн., 3 % річних - 8 981,94 грн. Через неналежне виконання зобов'язань, позивач набув право стягнення заборгованості шляхом продажу предмету предмета застави, у зв'язку з чим просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 16.04.2014 року справу за позовом ТОВ «Вердик Фінанс» про звернення стягнення на предмет застави, шляхом його продажу від імені боржника, передано на розгляд Святошинського районного суду м. Києва (а. с. 82). Справу передано головуючому судді 22.05.2014 року. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач повторно не з'явився до суду та не повідомив причин неявки. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, представник відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 03.10.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» (надалі - Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11401207000 (16 - 17), відповідно до п. 1.1.1 якого, підписуючи цей договір, позичальник погоджується з пропозицією банку надати позичальнику споживчий кредит, на умовах, встановлених у договорі та правилах. Сума кредиту складає 39 182,00 дол. США, що дорівнює еквіваленту 190 804,59 грн. (п. 1.2.1 договору). Цільове призначення кредиту - для особистих потреб позичальника, а саме, для придбання автомобіля (п. 1.2.2 договору). Кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості 05.10.2015 року (п. 1.2.6 договору), процентна ставка встановлюється у розмірі 14,50 % річних (п. 1.2.7 договору). Пунктом 2.1 договору передбачено, що у забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань, позичальник передає в заставу, а банк приймає рухоме майно, а саме - транспортний засіб: марка Тоyota, модель Camry, рік випуску 2008, колір сірий, тип ТЗ Седан, номери агрегатів (шасі) [NUMBER], державний номер [NUMBER]. За домовленістю сторін вартість предмету застави складає 225 000,00 грн. Предмет застави забезпечує в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань позичальника за цим договором (п. 2.2 договору). Предмет застави, а саме - транспортний засіб марки Тоyota, модель Camry, реєстраційний номер [NUMBER] є власністю відповідача. Наведена обставина підтверджується п. 2.3 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11401207000 від 03.10.208 року, договором №40/10 купівлі-продажу від 25.09.2008 року, укладеного між ТОВ «Авто Респект Сервіс» та [PERSON] (а. с. 24 - 25), свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] від 01.10.2008 року (а. с. 23). АКІБ «УкрСиббанк» свої зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11401207000 від 03.10.2008 року виконав, надав відповідачу кредит в сумі 39 182, 00 дол. США, що еквівалентно 190 804,59 грн., що підтверджується випискою по кредитному договору (а. с. 34 - 41). В порушення положень кредитного договору [PERSON] неналежно виконував умови кредитних зобов'язань та не погашав кредит згідно затвердженого графіку (а. с. 11 - 21), у зв'язку з чим станом на 27.11.2013 року утворилася заборгованість по основній сумі кредиту - 299 399,36 грн., за відсотками - 156 410,72 грн., нараховані відсотки за кредитним договором - 70 787,11 грн., 3 % річних - 8 981,94 грн. Загальна сума заборгованості становить 535 579,13 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 32 - 33). 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» (Клієнт) і ТОВ «Кредекс Фінінс» (Фактор) укладено договір факторингу №05/12 (а. с. 48 - 51 - копія договору). 20.04.2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» і ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу №05-12-КВ (а. с. 52 - 54). В силу п. 2.1 договорів факторингу, клієнт зобов'язується відступити фактору права вимоги за кредитами, а фактор зобов'язується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбачену цим договором. Витягом з реєстру заборгованостей боржників (додаток №1 до договорів факторингу) встановлено, що банк відступив фактору право вимоги за кредитом щодо боржника [PERSON] (а. с. 46-47 - витяг). Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. До відносин за договором застави застосовується положення параграфу 6 глави 49 ЦК України. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника (ст. 572 ЦК України). Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частинами 1, 2 статті 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави в інших випадках, встановлених договором. Статтею 19 Закону України «Про заставу» встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано ( ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 Закону, якою передбачена і продаж предмета застави шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем (ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»). У відповідності до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувана (заклад). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Встановлено, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11401207000 від 03.10.2008 року та має заборгованість в розмірі 535 579,13 грн., у зв'язку із чим, на підставі ст. 589, п. 3 ч. 2 ст. 592 ЦК України, ст. ст. 19-20 Закону України «Про заставу», позивач набув право звернення стягнення на предмет застави. На підставі наведеного, підлягають задоволенню вимоги позивача про звернення стягнення на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» на предмет застави шляхом надання позивачу права на продаж з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу автомобіля з іншою особою-покупцем, з наданням ТОВ «Вердикт Фінанс» повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію автомобіля замість втраченого, зі зняттям автомобіля з обліку у органах ДАІ, установ всіх форм власності для здійснення продажу предметів застави. Оскільки відповідач не передає позивачу предмет застави в добровільному порядку, підлягає задоволенню вимога про витребування у [PERSON] предмету застави (автомобіль Тоyota, модель Camry, д.н.з. [NUMBER]), передавши у володіння (заклад) ТОВ «Вердикт Фінанс. Вимога про надання (визнання) права позивача підписувати від імені відповідача договір купівлі-продажу дублює вимогу про надання позивачу права на продаж з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу автомобіля з іншою особою-покупцем, оскільки право на продаж з укладанням договору передбачає правомочність особи підписувати договір, а тому зазначена вимога залишається без задоволення.

Outcome: partial