Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

06 липня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Шосткинської міської ради Сумської області про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка належала рідній сестрі баби позивача - [PERSON] . В обґрунтування позову посилається на набуття нею права власності на цю частину зазначеного об`єкта нерухомого майна за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України. В судовому засіданні 04.07.2019р. позов підтримала з підстав, наведених у ньому. 08.07.2019р. позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала та просила судові витрати залишити за нею. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надіславши заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, позначеними на схематичному плані земельної ділянки: сараї «Б», «Г», літня кухня «В», навіс «Е», погріб «Пг», вбиральня «Ж», огорожа «№1-4» /а.с.23, 24/ та 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим № [NUMBER] для будівництва й обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд /а.с. 25, 26/. Вказане майно вона набула в порядку спадкування після смерті [INFO] її дядька - [PERSON] . Інша 1/2 частина вказаного будинку належала [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину від 28.09.1951р./а.с.20/. [PERSON] доводиться позивачу двоюрідною бабою (була рідною сестрою баби позивача - [PERSON] ), про що свідчить аналіз наявних у матеріалах справи документів, що підтверджують відповідні родинні відносини/а.с. 9- 11, 13-15/. [INFO] [PERSON] померла у м. Москва, Російської Федерації /а.с.16/. За доводами позову [PERSON] після укладення шлюбу ще у 1966 році переїхала жити до свого чоловіка до Туркменської РСР, а згодом до м. Москва, де проживала постійно до дня смерті. В свою чергу, позивач, будучи власником іншої 1/2 частини спірного будинку, яку вона успадкувала після свого дядька [PERSON] , добросовісно заволоділа й другою половиною житлового будинку, належною за життя [PERSON] , проживає у ньому з народження, приймала участь у похованні родичів, які також проживали в цьому будинку - баби [PERSON] , діда [PERSON] , дядька [PERSON] та матері [PERSON] , відтоді вже більше 10 років відкрито та безперервно ним володіє, користується всіма його приміщеннями та прилеглими господарськими спорудами, несе витрати по його утриманню. Позивач зазначає, що ніхто з родичів [PERSON] свої спадкові права на частину спірного будинку не заявляв, та досі право власності на неї ні за ким не оформлено. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , кожна окремо, суду повідомили, що вони знають родину позивача давно. Зазначили, що в спірному будинку раніше проживали баба, дід позивача, а також її дядько, які вже померли. Сама ж позивач проживає у даному будинку з народження, вже більше десяти років займається його утриманням, відкрито користується ним та прилеглими до нього господарськими будівлями. Після смерті дядька живе там одна. Ніхто за останні десять років на це майно не претендував. Наведені покази свідків узгоджуються із іншими наявними у матеріалах справи документами, зокрема, копіями свідоцтв про смерть матері позивача [PERSON] , баби - [PERSON] , діда - [PERSON] , дядька - [PERSON] /а.с. 12, 17, 18, 19/, даними будинкової книги /а.с. 32- 34/, даними акту про покази сусідів /а.с.31/, у якому викладені аналогічні пояснення. Враховуючи підстави заявленого позову, суд вважає за необхідне звернутися до правових положень ст. 344 ЦК України, якою врегульований інститут набувальної давності. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно з частиною 2 цієї статті особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. При цьому, за приписами ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (договір найму, збереження тощо), виключає застосування набувальної давності. Володіння має бути добросовісним, тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали сумніву щодо правомірності набуття майна. Водночас, за змістом ч.3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння річчю вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як було встановлено судом під час розгляду даної справи, позивач фактично володіє та користується житловим будинком будинку [ADDRESS] , протягом більш ніж 10 років та набула у володіння спірну частину будинку за відсутності відповідних договірних або інших правових підстав. При цьому, досліджуючи питання щодо добросовісності володіння позивачем спірною часткою у будинку, слід зазначити, що позивач завжди вважала, що спірна частина будинку належить саме їй, адже вона та її дядько, після якого вона успадкувала іншу 1/2 частину цього будинку, завжди користувалися всім будинком в цілому, після смерті в 2008 році двоюрідної бабки її спадкоємці не з`явилися, претензій щодо цього майна не висунули. Наведене у сукупності дозволяє суду дійти висновку, що позивач не знала та не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірну частку у будинку. Крім того, позивача та її дядько відкрито, тобто очевидно для всіх третіх осіб, та безперервно володіли даним об`єктом нерухомого майна протягом більш десяти років, що у тому числі підтверджується показами допитаних свідків, фактом звернення позивача до ПП «Оцінка і право» з приводу видачі технічного паспорта на вказаний житловий будинок і звіту про оцінку майна, оформленням особових рахунків на ім`я її дядька, реєстрацією його у вказаному будинку /а.с. 28-30, 31- 40, 65, 66, 69-96/. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Засадами чинного Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі шляхом визнання права (ст. 16 ЦК України). Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка належала її двоюрідній бабі [PERSON] , на підставі ст. 344 ЦК України. Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання залишити судові витрати по справі за нею, суд залишає судові витрати за фактично понесеними.

Outcome: approved