Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

05.01.2021 [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору дарування від 25.08.1994 на праві приватної власності йому належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована, але не проживає [PERSON] , яка не є співвласником вказаного будинковолодіння та не проживає в ньому з 20.11.2015. На даний час наявність реєстрації відповідача в будинку обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 15.01.2021 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження (а.с.14). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовільнити в повному обсязі. Пояснив, що відповідачка доводиться йому дружиною з якою він вже 5 років не проживає та на даний час розлучається з нею в судовому порядку. Її реєстрація заважає йому отримати житлову субсидію. [PERSON] не є співвласницею будинку, а тому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи належно повідомлена за адресою останнього відомого місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву не подала (а.с.33,37). Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 10.09.2021 про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування (а.с. 5). За даною адресою зареєстрована, але не проживає [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) складеного 01.09.2020 комісією у складі депутата селищної ради Четверова О.В. та сусідів [PERSON] , [PERSON] . В якому зазначено, що [PERSON] , зареєстрована, за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з листопада 2015 року. На протязі цього періоду вона у будинку не з`являлася, не проживала , будь-якого належного їй майна в будинку немає (а.с. 6). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло. Таким чином, зі змісту правових норм, які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї власника будинку, слідує, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. За місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] відповідач не проживає, житловим приміщенням не користується, не несе витрат, пов`язаних з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачує за житлово-комунальні послуги, позивач, як власник будинку, має право вимагати позбавити відповідача право користування житловим приміщенням, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що позивач підтвердив належними доказами обставини, викладені у позові. Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved