Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

07.09.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким зобовязати відповідача [PERSON] усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу незаконно побудованого паркану по лінії Б-В, згідно державного акту серії ЯМ №205337 на імя [PERSON] Позовні вимоги мотивовано тим, що вона являється власником земельної ділянки площею 0,0897 га в с.Чолгині Яворівського району Львівської області, її земельна ділянка по межі Б-В межує з землями загального користування (дорогою). Однак відповідач [PERSON] самовільно, без жодних дозволів з порушенням усіх норм та правил загородила дорогу металевим парканом, позбавивши доступу до її земельної ділянки. Комісія Терновицької сільської ради вирішила залишити вїзд із сторони НД с.Чолгині, однак вхід на її ділянку завжди був зі сторони вулиці, яка веде до господарства [PERSON] Відповідачка не погоджується в добровільному порядку демонтувати паркан. Встановлений паркан блокує вїзд до її земельної ділянки вантажних та інших автомобілів. Під час розгляду справи позивача [PERSON] заявлений позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково позивач [PERSON] пояснила, що в житловому будинку по вул.Центральній, 50 в с.Чолгині Яворівського району проживала її бабуся [PERSON], яка померла в 2007 році. Згідно заповіту вона набула права власності на будинок та на підставі рішення Терновицької сільської ради приватизувала присадибну земельну ділянку площею 0,0897 га, отримавши Державний акт про право власності на землю. Вона з чоловіком вирішила розпочати будівництво нового житлового будинку, так як успадкований житловий будинок потребує ремонту. Вона замовила виготовлення будівельного паспорту на будівництво, подала у встановленому порядку повідомлення про початок будівельних робіт. Її земельна ділянка межує з земельною ділянкою відповідачки [PERSON] До їх господарств проходить вулиця загального користування, якою користується сімя [PERSON] та користувалася її бабуся [PERSON], а після прийняття спадщини стала користуватися цією вулицею і вона. З її подвіря знаходиться хвіртка з виходом на цю вулицю. На початку 2015 року між нею та сусідкою виник конфлікт щодо права користування вулицею, їй заборонили користуватися вулицею. На її звернення в сільську раду рішення прийнято не було, голова сільської ради запропонував влаштувати заїзд з вулиці зі сторони Народного дому, хоч по будівельному паспорті передбачено заїзд на подвіря з спірної вулиці. На початку вересня 2015 року члени сімї [PERSON] 2 встановила металевий паркан вздовж її існуючого паркану на відстані до 1 метра, позбавивши її виходу через хвіртку на вулицю загального користування. Просить задоволити її позов. Відповідач [PERSON] заявлений позов заперечила та пояснила, що вона проживає по сусідству з господарством [PERSON], після смерті якої її будинком стала користуватися [PERSON], яка завезла будівельні матеріали для будівництва нового будинку. До її господарства з вул.Центральної проходить заїзд до її воріт, яким користувалася лише її сімя. Заїзд до господарства [PERSON] був з вул.Центральної на куті земельної ділянки, де стояли ворота, які пізніше продав син [PERSON] З її згоди вона дозволити поставити хвіртку, через яку ходила [PERSON] за водою до їхньої криниці. Постійно за заїздом доглядала її сімя, підсипала щебінь, пісок, прибирала сміття. Коли [PERSON] почала завозити будівельні матеріали, то між ними виник конфлікт. За рішенням комісії сільської ради вони поставили паркан з металевої бляхи. Також комісії вирішила, що заїзд [PERSON] має бути з вул.Центральної від Народного дому. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи Терновицької сільської ради, який про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, не зявився, суд вирішив розглянути справу у відсутність даного представника. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі проживають в [INFO], їхні земельні ділянки межують між собою. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.12.2012 року позивач [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,0897 га, з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Поштова адреса даного господарства с.Чолгині, вул.Центральна, 50 Яворівського району Львівської області. Відповідачка [PERSON] являється користувачем земельної ділянки приблизною площею 0,15 га. Поштова адреса даного господарства с.Чолгині, вул.Центральна, 48 Яворівського району Львівської області. Також судом встановлено, що до вищевказаних господарств з вул.Центральної проходить спільний заїзд вулиця загального користування довжиною біля 31 м та шириною біля 4 м. Даний заїзд проходить до воріт господарства [PERSON] Також з господарства [PERSON] на даний заїзд виходила хвіртка, через яку здійснювався прохід по спільному заїзду до вул.Центральної. Судом також встановлено, що з 2015 року, з початку виконання будівельних робіт по будівництву забудівником [PERSON] нового житлового будинку, між сторонами по справі виник спір з приводу користування вищевказаним заїздом вулицею загального користування, оскільки відповідач [PERSON] стверджувала, що даним заїздом має право користуватися лише члени її сімї. Обидві сторони по справі звернулися з відповідними заявами для вирішення виниклого спору до Терновицької сільської ради. Судом встановлено, як вбачається з акту засідання земельної комісії депутатів сільської ради від 08.09.2015 року, що комісія встановила, що «вїзд на по господарський двір гр.[PERSON] залишити зі сторони НД с.Чолгині, так як було при попередніх власниках, які тут проживали. В 2014 році зроблено будівельний паспорт на гр.[PERSON] (новий власник, спадщина згідно заповіту), де показано вїзд на погосподарський двір зі сторони НД с.Чолгині, який був з давен-давен закритий, в вїзд зроблений з вулиці, яка веде до по господарського двору гр.[PERSON]». Відповідно до вимог ст.159 ЗК України земельні спори розглядаються органом місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених осіб. В рішенні 3 органу місцевого самоврядування визначається порядок його виконання. Також в ч.5 ст.158 ЗК України визначено, що у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується судом. При вирішенні виниклого спору між сторонами суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ст.103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням. А відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділнкою. Судом встановлено, що відповідно до виготовленого у встановленому порядку будівельного паспорта на індивідуальний житловий будинок в с.Чолгині Яворівського району Львівської області забудівника [PERSON] визначено наявність заїзду/проходу на присадибну земельну ділянку позивачки з спірної вулиці загального користування. Згідно плану меж земельної ділянки Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.12.2012 року позивача [PERSON], земельна ділянка останньої по межі А-В межує з землею загального користування (дорога). Також судом встановлено, як зазначалося вище, що на місці визначеного заїзду/проходу в проекті забудови земельної ділянки [PERSON] існує хвіртка, яка використовувалася для виходу з подвіря на вулицю загального користування. Однак на початку вересня 2015 року члени сімї відповідача [PERSON] без прийнятого у встановленому законом порядку рішення органу місцевого самоврядування та згоди позивачки [PERSON] на відстані від 0,5 до 1 м від існуючої загорожі земельної ділянки [PERSON] паралельно встановили нову загорожу, чим позбавили [PERSON] права виходу на вулицю загального користування, тобто позбавили права користування землею загального користування. Суд не приймає до уваги твердження відповідачки [PERSON], що спірний заїзд належить до її господарства і даним заїздом можуть користуватися лише члени її сімї, оскільки належними та допустимими доказами це не доводиться. Відповідно до вимог ст.83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Також ст.39 Земельного кодексу України визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Згідно з правовою природою право користування землями загального користування належить всім без виключення громадянам, в тому числі і позивачу, як члену територіальної громади с.Чолгині. З вищенаведених підстав суд критично оцінює пропозиції земельної комісії Терновицької сільської ради, викладені в акті від 08.08.2015 року, які не відповідають встановленим обставинам по справі, суперечать містобудівній документації та приписам чинного законодавства. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільного права може бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, 4 Оцінюючи докази по даній справі, які були добуті та досліджені в судовому засіданні, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що при розгляді справи доведено, що відповідач [PERSON] та члени її сімї самовільно встановили на вулиці загального користування металеву огорожу, дана огорожа порушує законні права та інтереси позивача [PERSON] та членів її сімї щодо їх права належного та безперешкодного користування вулицею загального користування (проходу, проїзду тощо), відповідно протиправними діями та бездіяльністю відповідача порушуються законні права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту, в добровільному порядку спір між сторонами не врегульовано, а тому заявлені позовні вимоги слід задоволити.

Outcome: approved