Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

04 січня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок по [ADDRESS]. Він єдиний спадкоємець першої черги за законом, який спадщину прийняв, оскільки на день смерті батька проживав разом із ним, але нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з тих підстав, що свідоцтво про право власності на житловий будинок не зареєстроване в бюро технічної інвентаризації. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати на ним право власності на житловий будинок у с.Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області у порядку спадкування після смерті батька [PERSON] Позивач в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Оскільки сторони по справі надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Висунською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області убачається, що [INFO] в селі Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області помер [PERSON], актовий запис про смерть № 53 (а.с.4). Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], на належав покійному на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Висунською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області від 21.09.1988 року № 189 (а.с.6). З копії свідоцтва про народження позивача [NUMBER] виданого Висунською сільською радою Баштанського району Миколаївської області 13.11.1964 року слідує, що [PERSON] доводиться йому батьком (а.с.9). За довідкою виданою виконавчим комітетом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області № 2295 від 28.12.2015 року [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав по [ADDRESS], на день смерті разом з ним був зареєстрований та постійно проживав позивач (а.с.11). Відповідно до копії спадкової справи № 251/2015 зареєстрованої у спадковому реєстрі за №58324129, позивач як спадкоємець першої черги за законом спадщину після свого батька [PERSON] прийняв, інших спадкоємців які б бажали прийняти спадщину немає (а.с.22-31). За роз'ясненням завідувача Березнегуватською державною нотаріальною конторою Миколаївської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок, з тих підстав, що свідоцтво про право власності на будинок , рішення про видачу якого було прийнято за життя [PERSON] не містить відмітки про його державну реєстрацію (а.с.5). При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. В силу ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частині, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, позивач, проживаючи на момент смерті зі спадкодавцем, успадкував після його смерті спадкове майно, як спадкоємець першої черги за законом. За ч.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна. З довідки виданої Березнегуватським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» 11.12.2015 року № 19 первинна реєстрація нерухомого майна, а саме житлового будинку розташованого по [ADDRESS] не проводилась (а.с.30). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на житловий будинок не було зареєстровано згідно вимог «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домів у містах і селищах міського типу Української УРСР» від 31.01.1966 року. Відповідно до вказаної вище Інструкції та Наказу Держжитлокомунгоспу від 31.12.1995 року № 56, що діяв на час видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року ( із змінами ) що діє на теперішній час - документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання та підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Таким чином, вказаними вище Інструкцією та Порядком підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт його набуття або придбання на законних підставах, ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням державної реєстрації, відповідно житловий будинок [ADDRESS] є об'єктом права власності, тому наявні правові підстави для визнання за спадкоємцем права власності на нього в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Згідно витягу з рішення №2 Висунської сільської ради сьомого скликання від 19 листопада 2015 року [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] ( а.с.10). З огляду на викладене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved