Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

05.11.2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі-позивач, Банк) звернувшись до суду з позовом, просить стягнути солідарно з [PERSON] (далі-відповідач 1) та [PERSON] (далі-відповідач 2) на користь позивача заборгованість у сумі 47383,21 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 473,83 грн., посилаючись на те, що 13.01.2006 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 017-13/01-2006 А (далі-Договір), згідно умов якого позивач надав відповідачу 1 у тимчасове користування кредит на загальну суму 43541 грн. строком до 13.01.2012 року, з платою за користування кредитом у розмірі 15,5% річних, а відповідач 1 зобов'язався повернути кредит та відсотки за користування кредитом у відповідності до графіка. З метою забезпечення виконання зобов'язань передбачених вищевказаним Договором, 13.01.2006 року між позивачем та відповідачем 2 укладено Договір поруки № 017-13/01-2006 року (далі-Договір поруки), відповідно у умов якого відповідач 2 зобов'язався відповідати у повному обсязі перед позивачем за не виконання відповідачем 1 зобов'язань, що виникли з Договору. Відповідальність відповідача 1 та відповідача 2 є солідарною. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Проте, відповідач 1 всупереч умовам Договору не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Внаслідок чого, станом на 22.08.2013 року виникла заборгованість у розмірі 47383,21 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом-29648,38 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 17734,83 грн. На адресу відповідача позивачем було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, але ця вимога була проігнорована і заборгованість не погашена. 20.11.2013 року отримавши відомості від адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві про місце реєстрації відповідачів, суд відкрив провадження у справі та призначив попереднє судове засідання на 03.12.2013 року (т.1, а.с.56-59). 03.12.2013 року в попереднє судове засідання сторони по справі не з'явились, однак представник позивача Веремейчук Д.А. звернулась з клопотанням, в якому зазначила, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі (т.1, а.с.61- 63, 65, 69). 19.12.2013 року в судове засідання відповідач [PERSON] з'явився, але не з'явились представник позивача та відповідач [PERSON], тому розгляд справи було відкладено (т.1, а.с.72). 09.01.2014 року під час судового засідання до початку розгляду справи по суті, представник позивача Русецький П.С. звернувся із заявою про збільшення позовних вимог (т.1, а.с.74-90), згідно якої просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість, яка утворилась станом на 13.12.2013 року у загальній сумі 78819,13 грн., що складається із: заборгованості за кредитом-29648,38 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом-42234,54 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом-4266,52 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам-2669,69 грн. та судовий збір у розмірі 788,20 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги, які були збільшені під час судового засідання визнали частково, посилаючись на те, що розрахунок пені та розмір заборгованості за кредитним договором є невірним і тому заявили клопотання про призначення судово-економічної експертизи. Представник позивача Русецький П.С. заперечував щодо задоволення клопотання відповідачів про призначення експертизи (т.1, а.с.100, 101). Згідно ухвали суду від 09.01.2013 року клопотання відповідачів [PERSON] та [PERSON] про призначення судово-бухгалтерської експертизи задоволено та провадження по справі на час проведення експертизи зупинено (т.1, а.с.102). Після ознайомлення з висновками судово-економічної експертизи № 0792 від 24.03.2014 року та відновлення провадження у справі, 13.06.2014 року представник позивача Дорогань В.О. в судовому засіданні підтвердила, що 30.09.2009 року та 06.06.2012 року позивач вже двічі звертався до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з аналогічними позовними заявами (т.1, а.с.208, 228), але про результати їх розгляду їй не відомо. Крім того, представник позивача Дорогань В.О. в усному порядку погодилась з висновками судово-бухгалтерської експертизи № 0792 від 24.03.2014 року і тому зменшила розмір позовних вимог та просила стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 47090,41 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав факт того, що він має перед позивачем заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 47090,41 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Враховуючи положення ч.1 ст.119 ЦПК України, де зазначено, що позовна заява подається у письмовій формі, суд роз'яснив представнику позивача Дорогань В.О. про необхідність звернення до суду із письмовою заявою про зменшення або уточнення позовних вимог та надання рішень Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухвалених внаслідок розгляду аналогічних позовних заяв позивача від 30.09.2009 року та 06.06.2012 року. Представник позивача Дорогань В.О. зобов'язалась звернутись до суду із письмовою заявою про зменшення позовних вимог та надати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, для цього попросила оголосити перерву у судовому засіданні. Заслухавши думку відповідача [PERSON], суд у відповідності до ч.2 ст.191 ЦПК України оголосив у судовому засіданні перерву до 26.06.2014 року ( т.2 а.с.10). 26.06.2014 року в судове засідання сторони по справі не з'явились, натомість представник позивача Дорогань В.О. надіслала суду обґрунтування позовних вимог, згідно яких розмір позовних вимог не було зменшено, як зобов'язувалась в судовому засіданні від 13.06.2014 року, а знову просила суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у загальній сумі 78819,13 грн. (т.2, а.с.16-19) та надала лише копію ухвали Богуславського районного суду Київської області від 25.02.2013 року про залишення позову без розгляду (т.2, а.с.20). Крім того, звернулась із письмовим клопотанням про розгляд справи без її участі (т.2 а.с.14). Враховуючи вищевказані обставини, 26.06.2014 року суд виніс ухвалу про визнання явки представника позивача та відповідачів в судове засідання обов'язковою для дачі особистих пояснень по суті спору та надання документів на підтвердження своїх вимог та заперечень (т.2 а.с.24). 16.07.2014 року в судовому засіданні представник позивача Веремейчук Д.А. заявила клопотання про проведення повторної судово-бухгалтерської експертизи (т.2 а.с. 35,36). Відповідачі в судове засідання не з'явились (т.2 а.с.38). Клопотання представник позивача Веремейчук Д.А. про призначення додаткової судово-бухгалтерської експертизи задоволено та провадження по справі на час проведення експертизи зупинено (т.2, а.с.39). Після ознайомлення з висновками додаткової судово-економічної експертизи та відновлення провадження у справі, 09.12.2014 року представник позивача Олонова Я.В. звернулась з клопотанням про оголошення перерви в судовому засіданні у зв'язку з неявкою відповідачів (т.2 а.с.77). В судовому засіданні представник позивача Олонова Я.В. пояснила, що вона не згідна з висновком судово-економічної експертизи №0792 від 24.03.2014 року та висновком судово-економічної експертизи № 1-14/11 від 14.11.2014 року, вважаючи ці висновки не об'єктивними та не обґрунтованими, оскільки Банк не надавав документів, які витребувала експертна установа, так як від суду не надходило до Банку ухвали про надання експертній установі відповідних документів. Просила задовольнити позовні вимоги та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в загальній сумі 78819,13 грн. Щодо клопотання відповідача [PERSON] про розстрочення виконання судового рішення, представник позивача заперечувала, посилаючись на те, що відповідач 1 в добровільному порядку не здійснював жодного платежу для погашення заборгованості; не навів обставин, що утруднюють виконання рішення; та на положення ст. 373 ЦПК України і роз'яснення п.10 Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і подових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року №14. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме: в розмірі 47090,41 грн., яка була визначена висновком судово-економічної експертизи №0792 від 24.03.2014 року. Крім того, повідомив, що відповідач [PERSON], з яким він спілкувався перед судовим засіданням, також визнає вимоги позивача частково. Просив надати йому розстрочку виконання рішення суду на два роки, посилаючись на тяжке матеріальне становище. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не дивлячись на те, що належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. З наданих матеріалів вбачається, що 13.01.2006 року між позивачем та відповідачем 1 укладено Договір, згідно умов якого позивач повинен надати відповідачу 1 у тимчасове користування кредит у сумі 43541 грн. строком до 13.01.2012 року, з платою за користування кредитом у розмірі 15,5% річних, а відповідач 1 зобов'язався повернути кредит та відсотки за користування кредитом у відповідності до графіка (т.1 а.с.15-22). З метою забезпечення виконання зобов'язань передбачених вищевказаним Договором, 13.01.2006 року між позивачем та відповідачем 2 укладено Договір поруки, відповідно у умов якого відповідач 2 зобов'язався відповідати у повному обсязі перед позивачем за не виконання відповідачем 1 зобов'язань, що виникли з Договору (т.1 а.с.23). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, 05.11.2013 року представник позивача Веремійчук Д.А. звернувшись до суду з даним позовом, на підтвердження позовних вимог надав суду, в якості доказу - довідку про розрахунок заборгованості за кредитом (т.1,а.с.6-14), згідно якої вбачається, що станом на 22.08.2013 року утворилась заборгованість у загальній сумі 47383,21грн., яка складається із: заборгованості за кредитом-29648,38 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом-17734,83 грн. Під час розгляду справи представник позивача Єрошин І.Г. звернувшись із заявою про збільшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у загальній сумі 78819,13 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом-29648,38 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом-42234,54 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом-4266,52 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам-2669,69 грн., що утворилась станом на 13.12.2013 року (т.1,а.с.74,75). На підтвердження збільшеного розміру заборгованості в якості доказу надав суду лише довідку-розрахунок (т.1, а.с.76-90). Аналізуючи надані довідки про розрахунок заборгованості, судом встановлено, що на підставі першого розрахунку за період з 13.01.2006 року по 22.08.2013 року, тобто за 7 років і 7 місяців виникла заборгованість у загальній сумі 47383,21 грн., а на підставі другого розрахунку за період з 13.01.2006 року по 13.12.2013 року, тобто за 7 років і 11 місяців виникла заборгованість у загальній сумі 78819,13 грн. Таким чином, розмір заборгованості за останні 4 місяця, тобто з 22.08.2013 року по 13.12.2013 року, виріс майже вдвічі, що не може вважатись об'єктивним та вірним, оскільки суду не надано первинних бухгалтерських документів. Крім того, вищевказані довідки про розрахунок заборгованості, які підписані в першому випадку старшим менеджером [PERSON] (т.1, а.с.14), а в другому випадку представником Банку Дорогань В.О. (т.1, а.с.90) не можуть бути визнані судом, як належні та достовірні докази на підтвердження розміру заборгованості за кредитом, оскільки ці довідки про розрахунок заборгованості належним чином не посвідчені, не є платіжними документами, а особи які їх складали та підписали не попереджувалися про відповідальність за надання завідомо неправдивої інформації суду та є зацікавленими особами у винесенні судового рішення на користь позивача. В зв'язку з тим, що відповідачі не погодились з розміром заборгованості в сумі 78819,13 грн. за їх клопотанням, суд призначив судово-економічну експертизу (т.1 а.с.102). Згідно висновку судово-економічної експертизи № 0792 від 24.03.2014 року (т.1, а.с.112-265) вбачається, що: -за наявними матеріалами видача ПАТ «УкрСиббанком» та отримання позичальником [PERSON] кредиту у сумі 43541 грн. за договором кредиту № 017-13/01-2006А від 13.01.2006 року документально не підтверджено; -за умови, що кредит був фактично виданий, в межах наявних документів встановлено, що сума заборгованості, яка нарахована Банком за договором № 017-13/01-2006А від 13.01.2006 року, станом на 13.12.2013 року, документально підтверджена частково, а саме в частині суми 47090,41 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 24596,15 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 16905,40 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом-3278,36 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам-2310,50 грн. (т.1, а.с.132,133). Крім того, враховуючи принцип змагальності та з метою об'єктивного розгляду справи, суд задовольнив клопотанням представника позивача Веремійчук Д.А. про проведення додаткової судово-економічної експертизи, оскільки вона не погодилась з висновками судово-економічної експертизи № 0792 від 24.03.2014 року, посилаючись на те, що експерт керувався лише документами наявними документами, які містяться в матеріалах справи. Банк не надавав документів, які витребувала експертна установа, оскільки від суду не надходило ні запиту, ні ухвали про надання відповідних документів, у зв'язку з чим Банк не реагував на клопотання експертної установи, оскільки надання документів здійснюється на підставі запиту суду та направляється експерту через суд, тому що Банк не вправі розголошувати кредитні дані третім особам (т.2 а.с.35,36,39). Згідно висновку додаткової судово-економічної експертизи № 1-14/11 від 14.11.2014 року (т.2, а.с.48-70) вбачається, що: -в представлених на дослідження матеріалах відсутні будь-які документи, в т.ч. первинні які б документально підтверджували видачу ПАТ «УкрСиббанк» та отримання [PERSON] кредиту, в зв'язку з чим документально підтвердити видачу ПАТ «УкрСиббанк» та отримання [PERSON] кредиту у сумі 43541 грн., у відповідності до договору про надання споживчого кредиту № 017-13/01-2006А від 13.01.2006 року, не видається за можливе. -за результатами дослідження документально підтвердити загальну суму заборгованості у розмірі 78819,13 грн., заборгованість за кредитом у сумі 29648,38 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 42234,54 грн., розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 4266,52 грн., розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у сумі 2669,69 грн., які визначені ПАТ «УкрСиббанк», що утворились начебто станом на 13.12.2013 року в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання споживчого кредиту № 017-13/01-2006А від 13.01.2006 року, не видається можливе за обставин наведених в дослідницькій частині (т.2 а.с.68,69). Твердження представника позивача Веремійчук Д.А. про те, що Банк не надавав документів, які витребувала експертна установа, оскільки від суду не надходило ні запиту, ні ухвали про надання відповідних документів є надуманими та такими, що не відповідає дійсності по наступним підставам: Так, представником позивача не враховано положення ЦПК України, а саме: те, що згідно ухвали суду про проведення експертизи, матеріали справи направляються у розпорядження експертної установи і на час проведення експертизи провадження по справі зупиняється. Тому під час проведення експертизи, тобто коли провадження по справі зупинено, суд позбавлений законних підстав для здійснення будь-які процесуальні дій до тих пір поки експертна установа не поверне матеріали справи з висновком чи без нього, а суд своєю ухвалою не відновить провадження у справі. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що судом не виносилась ухвала про надання у розпорядження експертної установі відповідних документів, які перебувають у Банку, оскільки це не відповідає дійсності. Так, згідно ухвали суду від 09.01.2013 року (т.1 а.с.102) та ухвали суду від 16.07.2013 року (т.2 а.с.39) зазначено, що:-«Попередити сторін по справі про обов'язок сприяти у проведенні експертизи, тобто на вимогу експерта негайно надати у його розпорядження всі витребувані документи, що стосується предмету спору». Дані ухвали суду були отримані за письмовою заявою представником позивача Русецьким П.С. (т.1,а.с.103) та усною заявою представником позивача Веремійчук Д.А. Крім того, необхідно врахувати, що ініціатором проведення повторної судово-бухгалтерської експертизи була представник позивача Веремійчук Д.А., яка не погодилась з висновками судово-бухгалтерської експертизи № 0792 від 24.03.2014 року, посилаючись на те, що у розпорядженні експерта не було всіх необхідних документів, які є у Банку. Тому позивач отримавши клопотання експерта про забезпечення матеріалами, які необхідні для надання висновку судово-економічної експертизи від 10.10.2014 року (т.2 а.с. 42), достовірно знаючи про ухвалу суду від 16.07.2014 року та положення ст.ст.10,60 ЦПК України, зобов'язаний був надати у розпорядження експертної установи всі документи, які витребував експерт для того, щоб довести свої позовні вимоги. Згідно ч. 6 ст.147 ЦПК України висновок експерта не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України. Дослідивши всебічно, повно та об'єктивно наявні матеріали справи, надавши їм оцінку у їх сукупності, суд прийшов до висновку про, те що позивачем не надано належних та достовірних доказів щодо задоволення вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у загальній сумі 78819,13 грн. Однак, враховуючи те, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні погодився з висновками судово-бухгалтерської експертизи № 0792 від 24.03.2014 року та фактично визнав, що він отримав від позивача кредит, сплачував кошти по мірі можливості, але в зв'язку з фінансовими проблемами, які виникли у нього припинив сплачувати кошти, тому станом на 13.12.2013 року у нього утворилась заборгованість перед позивачем у загальній сумі 47090,41 грн. З огляду на викладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача частково, тобто у розмірі, якій фактично визнав відповідач 1. Позивач звернувшись до суду з позовом сплатив судовий збір в розмірі 788,20 грн. (т.1, а.с.1,73). Враховуючи те, що позивач пред'явив позов про стягнення заборгованості у розмірі 78819,13 грн., а судом позов задоволено частково у розмірі 47090,41 грн., що становить 59,74 %, тому у відповідності до ст. 88 ЦПК України позивач має право на відшкодування витрат понесених при сплаті судового збору в сумі 470,87 грн. У відповідності до положень ст.217 ЦПК України, суд який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не працює і тому на час винесення судового рішення ніяких доходів не отримує, має на утриманні від першого шлюбу 6 дітей, із яких старший син Віталій є інвалідом другою групи, перебуваючи на обліку у лікаря онколога, на утримання інших неповнолітніх дітей зобов'язаний сплачувати аліменти у розмірі ? частини своїх доходів, має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 107677,50 грн. Крім того, будучи на даний час у шлюбі другий раз проживає та утримує разом з чотирма малолітніми дітьми та дружиною, яка перебуває у декретній відпустці і отримує державну допомогу у середньому розмірі 800 грн. на місяць ( т.2 а. с. 127- 142), тому в разі стягнення заборгованості в повному обсязі без розстрочки, то це поставить його у тяжке матеріальне становище. На підставі викладеного, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення на 24 місяця. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial