Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

06 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] 28 квітня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бродівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 24 та про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення донькою повноліття. Крім того, просить малолітню доньку залишити на її вихованні. Позовні вимоги мотивує тим, що шлюб з відповідачем не склався, у них різні погляди на життя та вирішення соціально побутових питань, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Відповідач є батьком дитини, матеріальну допомогу на її утримання не надає, участі у її вихованні не приймає, відповідно до ст. 180 СК України повинен брати участь в його утриманні, а тому просила суд стягнути аліменти в розмірі в розмірі 2000,00 гривень щомісячно на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення донькою повноліття. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, натомість подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задоволити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно до ст.200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 28 квітня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бродівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 24, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.04.2012 року (а.с. 4). У шлюбі у позивача та відповідача народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.11.2016 року (а.с. 5). Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із частиною п`ятою ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З доводів позивача вбачається, що спільне життя між ними з відповідачем не склалося, подружжя спільного господарства не веде, а шлюб носить лише формальний характер. При таких обставинах, а також з урахуванням визнання позову в цій частині відповідачем, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, являються обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Статтею 113 СК України, передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням думки позивача слід залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень. Проаналізувавши досліджені судом докази в їх сукупності, з урахування визнання позову в цій частині відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання дитини необхідно стягнути аліменти в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Що стосується позовної вимоги позивача про залишення доньки на вихованні у матері, суд приходить до такого висновку. У відповідності до ч. 1 ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають значення. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи, що донька проживає разом з матір`ю та знаходяться на повному її утриманні, батько доньки не заперечує щодо визначення місця її проживання разом з матір`ю, суд приходить до висновку щодо визначення місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved