Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

04 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Після розірвання шлюбу прохала залишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позовні вимоги обґрунтувала тим, що подружні відносини з відповідачем не склались через різні погляди на життя. На протязі останніх 3-х місяців подружжя однією сім'єю не проживає. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала, прохала їх задовольнити. Зазначила, що спільних дітей з відповідачем вони не мають, у стані вагітності вона не перебуває. Причиною розірвання шлюбу вважає постійні непорозуміння та сварки на побутовому ґрунті, неналежне відношення відповідача до її дитини від першого шлюбу. Зазначила, що неодноразово пропонувала відповідачу розірвати шлюб через органи реєстрації актів цивільного стану, але останній від явки до вказаних органів ухилявся під різними приводами. Наполягала на стягненні з відповідача на свою користь судових витрат, посилаючись на незадовільний фінансовий стан, а також те, що сплата нею вказаних витрат є наслідком неправомірної поведінки саме відповідача. Відповідач [PERSON] позов не визнав, надав суду письмові та усні заперечення, в яких вказав, що згоден на розірвання шлюбу лише в органах ДРАЦ, що має для нього принципове значення. Категорично заперечував щодо стягнення з нього на користь позивача судових витрат зазначаючи, що він під час шлюбу надав достатньо коштів для підтримки, як позивача, так і її дитини. Підтвердив, що на протязі декількох місяців спільно з позивачем не проживає, але заперечував щодо її доводів про підстави для розірвання шлюбу, називаючи їх неправдивими. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні факти та супроводжуючі їх правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] 22 лютого 2014 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим у день укладення шлюбу відділом ДРАЦС реєстраційної служби Шишацького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 6 (а.с.5). Спільних дітей сторони не мають, що підтверджується їх поясненнями та встановлено судом при дослідженні паспортів на їх ім'я. Проти розірвання шлюбу сторони не заперечують, але відповідач наполягає на розірванні шлюбу в органах ДРАЦС. Причиною розірвання шлюбу є втрата взаємоповаги та довіри, розбіжності у характерах, що випливає з пояснень стороні та їх поведінки в залі судового засідання. Подружжя проживає окремо один від одного на протязі 3-х місяців, кожен веде домогосподарство окремо, а отже шлюб має формальний характер. Майнових претензій з приводу поділу спільного майна подружжя сторони один до одного не висловлюють. Надані відповідачем квитанції про спрямування ним коштів на суму 1615 грн. на потребу сім'ї суд бере до уваги, але вважає, що вказані докази не спростовують доводів сторін про неможливість збереження шлюбу. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На думку суду, зважаючи на відсутність беззаперечної згоди відповідача на розірвання шлюбу в добровільному порядку в органах РАЦС, позивач правомірно реалізував своє право, передбачене ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 110 СК України на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам кожного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. На прохання відповідача, відповідно до вимог ст. 113 СК України, суд вважає необхідним залишити за нею після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище «[PERSON]». Суд

Outcome: approved