Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

05.04.2021 року КС «Центр фінансових послуг» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що 18.01.2019 року між кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» та [PERSON] укладено кредитний договір кредитної лінії №В44/010/19/55/08СЗ про надання коштів у позику, а також укладено Додатковий договір про транш №1 до Кредитного договору, відповідно до яких відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 10000 грн. під змінювану процентну ставку в розмірі 78 % річних на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Водночас у п. 3 Додаткового договору №1 сторони погодили графік платежів по кредиту та процентам. Позивач виконав умови кредитного договору та перерахував відповідачу [PERSON] кошти в сумі 10000 грн. згідно заяви відповідача про перерахування коштів на цільовий внесесок в додатковий капітал. Отримавши кредитні кошти, відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором, а тому існує заборгованість в сумі 6870 грн. 65 коп., що складається з 5867 грн. 12 коп. - заборгованості по тілу кредиту; 625 грн. 94 коп. - інфляційних втрат на прострочене тіло кредиту за період 19.01.2019 року по 28.02.2021 року; 377 грн. 59 коп. - трьох процентів річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період 19.01.2019 року по 11.03.2021 року. А тому, КС «Центр фінансових послуг» просила суд стягнути з [PERSON] зазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати в розмірі 2270 грн. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09 год. 00 хв. 24 травня 2021 року. Представник позивача КС «Центр фінансових послуг» у судове засідання не з`явився. Проте, голова правління КС «Центр фінансових послуг» Колонюк В.В. на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позов підтримав в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. 24 травня 2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. З`ясувавши думку представника позивача, викладену у письмовому клопотанні, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити частково, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зі змісту статті 1054 ЦК України слідує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Судом встановлено, що 18 січня 2019 року між КС «Центр фінансових послуг» та [PERSON] укладено кредитний договір кредитної лінії № В44/010/19/55/08СЗ про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та додатковий договір про транш № 1 до Кредитного договору кредитної лінії №В44/010/19/55/08СЗ, відповідно до яких сторони погодили, що позивач надає відповідачу транш у розмірі 10000 грн. Водночас позивачем та відповідачем у п. 3 Додаткового договору №1 погоджено графік платежів по кредиту та процентам. 18 січня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про зарахування коштів за кредитним договором № В44/010/19/55/08СЗ від 18.01.2019 року на цільовий внесок в додатковий капітал в сумі 10000 грн. та заява про повернення цільового внеску в додатковий капітал в сумі 10000 грн. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу грошові кошти за кредитним договором в сумі 10000 грн., а остання їх отримала, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 18.01.2019 року. Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору кредитної лінії сторони погодили, що кредит надається Позичальнику у національній валюті України після підписання даного Договору готівкою в касі Кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням Позичальника, або шляхом спрямування суми виданого кредиту на цільовий внесок Позичальника в додатковий капітал за його заявою. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з розрахунку базової змінюваної процентної ставки 78 % річних (п. 3.2, п. 3.3 Кредитного договору). Відповідно до п.п. 10 п. 2.4 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати нараховані проценти і повертати передбачену графіком частину кредиту щомісяця не пізніше 18 числа, вказаного в Додатковому договорі про транш. Згідно з п 3.7 даного Договору прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів. Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, договір набуває чинності з 18 січня 2019 року і діє до 18 січня 2020 року (12 дванадцять місяців), але в будь-якому випадку зобов`язання за Договором діють до моменту повного фактичного їх виконання Позичальником. Позивач зазначає, що на даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором кредитної лінії та додатковим Договором про транш. Станом на 11.03.2021 року заборгованість за кредитним договором кредитної лінії №В44/010/19/55/08СЗ від 18.01.2019 року згідно наданого позивачем розрахунку складається із 5867 грн. 12 коп. - заборгованості по тілу кредиту; 625 грн. 94 коп. інфляційних втрат на прострочене тіло кредиту за період з 19.01.2019 року по 28.02.2021 року; 377 грн. 59 коп. - трьох процентів річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 19.01.2019 року по 11.03.2021 року. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією кредитного договору кредитної лінії №В44/010/19/55/08СЗ від 18.01.2019 року; копією додаткового договору про транш № 1 до Кредитного договору кредитної лінії №В44/010/19/55/08СЗ від 18.01.2019 року; розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по Кредитному договору кредитної лінії № В44/010/19/55/08СЗ від 18.01.2019 року; розрахунком інфляційних втрат від простроченої суми по кредитному договору кредитної лінії №В44/010/19/55/08СЗ від 18.01.2019 року; копіями заяв [PERSON] від 18.01.2019 року; копією довідки про зарахування коштів від 18.01.2019 року; копією видаткового касового ордеру від 18.01.2019 року. Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорах, а тому з [PERSON] на користь позивача слід стягнути суму заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором кредитної лінії №В44/010/19/55/08СЗ від 18.01.2019 року в розмірі 5867 грн. 12 коп. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути 625 грн. 94 коп. - інфляційних втрат на прострочене тіло кредиту за період 19.01.2019 року по 28.02.2021 року; 377 грн. 59 коп. - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період 19.01.2019 року по 11.03.2021 року. Суд вважає за необхідне вимоги в цій частині позову задовольнити частково з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Окрім цього, у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини 4 статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, від 03 листопада 2020 року у справі № 921/315/18. З урахуванням того, що Кредитний договір кредитної лінії № В44/010/19/55/08СЗ від 18.01.2019 року діяв до 18.01.2020 року, тобто строк кредитування відповідача закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, стягненню підлягають 3 % річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період після прострочення грошового зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, тобто з 19.01.2020 по 11.03.2021 року. Отже, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, 3 % річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 5867 грн. 12 коп. помноженого на 3%, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 19 січня 2020 року до заявленого позивачем періоду (11 березня 2021 року), поділеного на 366 (днів у році). Тобто, 5867 грн. 12 коп. (борг за кредитом) х 3% х 418 днів : 366 = 201 грн. 02 коп. А тому до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає 201 грн. 02 коп. три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по тілу кредиту за період з 19 січня 2020 року по 11 березня 2021 року. Разом з тим, частиною другою ст. 625 ЦК України також передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до таблиці індексів інфляції наявною в матеріалах справи, починаючи з лютого 2020 року по лютий 2021 року сукупний індекс інфляції становить 1,07206389, звідси інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 19.01.2020 року по 28.02.2021 року становить 5867 грн. 12 коп. х 1,07206389 = 6289 грн. 92 коп., 6289 грн. 92 коп.-5867 грн. 12 коп. = 422 грн. 80 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином позов КС «Центр фінансових послуг» до [PERSON] підлягає до часткового задоволення в загальній сумі 6490 грн. 94 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2144 грн. 46 коп. (від 94,47 % задоволених вимог). На підставі ст.ст. 526, 530, 546, 553, 554, 610, 611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial