Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

06 квітня 2017 року [PERSON], в інтересах якої на підставі ордеру серії ХМ № 019406 від 05.04.2017 діє [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позов мотивувала тим, що 03 січня 2008 року між нею та відповідачем було укладено договір позики за яким вона передала тому грошові кошти у сумі 22000 грн. для придбання у власність житлового будинку з надвірними будівлями та земельних ділянок загальною площею 0,86 га. Відповідно до умов даного договору [PERSON] за своїм бажанням міг повернути їй зазначену в договорі суму протягом 2010-2016 років рівновеликими частинами, однак останній внесок повинен був зробити не пізніше 30 грудня 2016 року. На сьогоднішній день борг не повернуто. У зв'язку з цим просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 22000 грн. отримані ним для придбання у власність житлового будинку з надвірними будівлями та земельних ділянок загальною площею 0,86 га, 2112 грн. штрафу, 891,78 грн. інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, а також судові витрати. В судове засідання позивач та її представник не з'явились. Від проедставника позивача - [PERSON] була подана заява про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримала, просила його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, подавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнає повністю. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи Судом встановлено, що 03 січня 2008 року сторони уклали договір позики (а.с. 8). Згідно умов даного договору, Позикодавець (позивач) передає Позичальникові (відповідачу) для придбання у власність житлового будинку з надвірними будівлями та земельних ділянок загальною площею 0,86 га грошові кошти у сумі 22000 грн. на зазначений нижче строк, а Позичальник зобов'язується повернути зазначену суму в обумовлений строк. Повернення зазначеної в даному договорі суми може мати місце за бажанням Позичальника протягом 2010-2016 років рівновеликими частинами, однак останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 30 грудня 2016 року. У випадку прострочення внеску останньої суми Позичальник виплачує Позикодавцеві штраф у розмірі 0,1 % від суми заборгованості, яка залишилася за кожний день прострочення. Відповідно до правової позиції ВСУ висловленої у постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З розписки від 03 січня 2008 року слідує, що [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в якості позики в сумі 22000 грн. (а.с. 9). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, що відповідач не повернув позивачеві кошти отримані відповідно до умов договору позики, а тому вимога [PERSON] стягнути їх з [PERSON] є підставною та такою, що підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимога позивача стягнути з відповідача штраф передбачений договором позики, який відповідає вимогам ст.ст. 549-552 ЦКУ, інфляційні втрати та три проценти річних, передбачені ст. 625 ЦК України, також підлягає до задоволення. При цьому суд бере до уваги розрахунки наведені позивачем у позовній заяві, оскільки вони є обґрунтованими. Крім того, в судовому засіданні представник позивача уточнила вказаний розрахунок і зазначила, що він здійснений станом на час звернення до суду з позовом (06.04.2017). З огляду на викладене, станом на 06.04.2017 сума заборгованості за договором позики складає 22000 грн. Розмір штрафу становить 0,1% від суми заборгованості, яка залишилася, за кожний день прострочення. Кількість днів прострочення з 01.01.2017 по 06.04.2017 становить 96 днів. Відповідно: 22000 х 0,1 : 100 х 96 = 2112 грн. Щодо розрахунків по інфляційних втрат та трьох відсотків річних, то суд виходить з рекомендацій викладених у листі ВСУ № 62-97р від 03.04.1997, згідно яких вважається, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Тобто, розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції в даному випадку буде наступним: Період заборгованості: 01.01.2017 - 06.04.2017 Сума боргу: 22000 грн. Величини індексів інфляції у 2017 році за даними Державної служби статистики України: Січень - 101,1% Лютий - 101,0% Березень - 101,8% Сукупний індекс інфляції за вказаний період: 1,039 (101,1% х 101,0% х 101,8% : 1003) Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому вимога позивача стягнути з відповідача 721,81 грн. інфляційних втрат може бути задоволена. Розрахунок же трьох процентів річних буде наступним: 3% х 96/365 х 22000 : 100% грн. = 169,97 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 640 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved