Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

05 червня 2014 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 30 жовтня 2012 року придбала у відповідача житловий будинок [ADDRESS] за 6 000 грн, про що склали письмову розписку. Усно домовилися нотаріально посвідчити договір до 30 квітня 2013 р., але відповідач відмовляється від виконання цієї домовленості мотивуючи відсутністю грошових коштів, тобто ухиляється від нотаріального посвідчення договору, а тому з посиланням на ч. 2 ст. 220 ЦК України просила визнати дійсним спірний договір купівлі-продажу житлового будинку та право власності на нього. У судовому засіданні позивач цивільний позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, але надав суду через пошту письмову заяву, в якій він заявлені вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення, а справу просив розглянути за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягає з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. [INFO] [PERSON] - помер. Єдиним спадкоємцем померлого є його син - [PERSON], тобто відповідач у справі, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, зокрема і на спірний будинок, але свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок до цього часу не отримав і право власності на своє ім'я не зареєстрував. 30 жовтня 2012 р. сторони у простій письмовій формі у виді розписки домовились про те, що відповідач продав, а позивач купила у нього спірний будинок, за що отримала 6 000 грн. [PERSON] зобов'язався до 31 квітня 2013 р. нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку. Судом з'ясовано, що до цього часу відповідач своїх зобов'язань викладених у письмовій розписці не виконав. Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст. 657 ЦК). Положеннями ч. 3 ст. 640 ЦК України визначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Виходячи з викладеного, з урахуванням того, що сторони свою угоду про купівлю-продаж житлового будинку не посвідчили нотаріально, що в подальшому зобов'язувало позивача здійснити державну реєстрацію цього договору, суд дійшов висновку, що цей договір вважається не укладеним й не створює права і обов'язки сторін, а за такого до цього правочину не застосовується норма ч. 2 ст. 220 ЦК України. Аналогічні роз'яснення містяться у пунктах 8, 13 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Крім того, доводи відповідача, що містяться у його письмовій заяві до суду про причини ухилення від нотаріального посвідчення договору суд вважає безпідставними і необґрунтованими та зазначає, що у сторін не втрачена можливість і не існує перешкод у нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу спірного житлового будинку.

Outcome: dismissed