Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

05.05.2021 р. позивач [PERSON] звернула з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» про захист прав споживача в якому просить визнати договір позики - недійсним. Позивач в своїй позовній заяві зазначила, що між нею та ТОВ «Маніфою» укладено договір. ТОВ «Маніфою» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Вважає, що при укладанні вищевказаного договору порушені її права, як споживача, згідно з нормами ЗУ Про захист прав споживачів, ЗУ Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, ЗУ Про споживче кредитування, ЗУ Про електронну комерцію. Перед укладенням договору про надання кредиту, кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені у ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про захист прав споживачів». У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Проте фактично працівники ТОВ «Маніфою» при видачі кредитних коштів не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та ризиками, що передбачено ч.2, 3 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», як про це вона ніде і не ставила свій підпис. Також, як споживачу, їй не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг та відповідач скористався її необізнаністю, бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписані договору та вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, крім того відсутнє і будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення її з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору, а правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсним та суперечать ЗУ «Про захист прав споживачів». Здійснюючи оформлення кредиту через мережу Інтернет, не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які вона отримає в результаті укладання кредитної угоди. Тому вважає, що недотримання та невиконання відповідачем імперативних вимог Закону, встановлених ч. 2 ст. 12 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та ст. 11 ЗУ Про захист прав споживачів є підставою згідно ст. 215 ЦК України, для визнання даного кредитного договору недійсним, в зв`язку з недотриманням відповідачем норм законодавства, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. Крім того, позивач вважає несправедливо встановленою кредитним договором вимоги щодо сплати на рахунок неправомірно великої відсоткової ставки за користування кредитом у разі невиконання зобов`язань за договором, оскільки відповідачем було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), а тому вважає, що є всі підстави для визнання кредитного договору недійсним. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, до початку розгляду справи надала заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність на позовних вимогах наполягала. В судове засідання представник відповідача ТОВ «Маніфою» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, направили до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. Зазначили, що не погоджується з правовою оцінкою обставин, наданих позивачем з наступних підстав. ТОВ «Маніфою» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність на підставі ліцензії та згідно з зареєстрованими НБУ правилами та типовим договором позики. В інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ІТС) товариства (веб-сайті https:// money4you.ua/ ) між [PERSON] (позичальник) та ТОВ «Маніфою» (позикодавець) укладено кілька договорів позики, а саме: №1150553 від 07.10.2020 р., №1155843 від 09.10.2020 р. та №1292053 від 19.11.2020 р. та позивач була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст.11 ЗУ «Про захист прав споживача», оскільки звернулася з заявкою на отримання позики та підписавши договір засвідчила той факт, що обізнана з Правилами, які включають в себе умови кредитування та виконанням договірних зобов`язань та як наслідок, за договорами позики за №1150553 від 07.10.2020 р., №1155843 від 09.10.2020 р. виконала у повному обсязі. Для отримання фінансової послуги від товариства позичальником 07 жовтня 2020 року створено особистий кабінет в ІТС товариства, що є його захищеною сторінкою та забезпечує отримання інформації, необхідної для укладення/виконання договору (у тому числі постійний доступ до оригіналів договірної документації) та подано заявку на отримання позики. При поданні позичальником заявки на отримання позики товариством було направлено паспорт позики за заявленими позичальником параметрами позики (за стандартизованою формою, затвердженою ЗУ Про споживче кредитування ) на ознайомлення та підписання (підписаний позивачем паспорт позики міститься в матеріалах справи). Так, при укладенні Договору позики №1292053 від 19.11.2020 р. позичальником було підписано паспорт позики на суму 4 000,00 грн. строком на 30 днів, позичальник взяла на себе зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Положення договору позики не суперечить чинному законодавству, окрім того, позивач підтвердила, що умови договору вона вивчила та відповідно до п.8.3.6 Договору повністю погоджується з ними, а також, що Договір (п.8.4) укладено на взаємних умовах, в результаті зваженого рішення сторін з урахуванням принципів розумності та справедливості. Крім того, здійснивши акцептування Оферти, позивач підтвердила, що впевнена в тому, що всі умови їй зрозумілі та вона чітко їх усвідомлює, які платежі, у якій сумі, у який термін та у якій валюті необхідно буде сплачувати, та шляхом підписання нею заяви, засвідчила, що у належній та доступній формі була проінформована про всі умови і зобов`язується неухильно їх дотримуватись, що свідчить про досягнення сторонами згоди відносно всіх істотних умов договору. Позивач не була позбавлена права звернутися за юридичною допомогою до моменту укладення договору та/або ініціювати зміни до умов договору, які на думку позивача порушують її права, будь-яких запитань щодо зазначеної інформації на сайті від [PERSON] не надходили. Проте, позивач своїм правом не скористалася, договір уклала добровільно, а тому зобов`язана його виконувати. Також відповідач зазначає, що враховуючи тривале прострочення виконання зобов`язань, ТОВ «Маніфою» 02.03.2021 р. було відступлено право вимоги за Договором позики №1292053 від 19.11.2020 р. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», тому на зазначених підставах просили суд відмовити у задоволенні позову. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося У відповідності до ст.ст. 12,13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що ТОВ «Маніфою» є фінансовою установою, яка здійснює свою господарську діяльність на підставі ліцензії на надання коштів у позику і на умовах фінансового кредиту, згідно з зареєстрованими НБУ правилами та типовим договором позики. На офіційному сайті ТОВ «Маніфою» в мережі Інтернет розміщені Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою». 19 листопада 2020 року в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства між сторонами був укладений договір позики №1292053 від 19.11.2020 р., відповідно до якого сторони погодили про надання [PERSON] грошових коштів в сумі 4000,00 грн у позику строком на 30 днів, на умовах повернення, платності та строковості. Згідно з цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору (пункт 2.1 договору). Відповідно до пунктів 8.3.3, 8.3.5, 8.3.6 договору позики позичальник підтверджує, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену частиною другою статті 12 ЗУ Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг , а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно із ЗУ Про захист прав споживачів та ЗУ Про захист персональних даних . Вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою» , які є невід`ємною частиною Договору. Вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики. Згідно Графіку розрахунків, який є додатком № 1 до договору позики, проценти за користування позикою в межах строку позики з 19 листопада 2020 року до 19 грудня 2020 становлять 2388,00 грн. За статтею 3 Закону України Про електронну комерцію зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (частина сьома статті 11 Закону України Про електронну комерцію ). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України Про електронну комерцію ). Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону України Про електронну комерцію ). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України Про електронну комерцію ). Згідно статті 12 Закону України Про електронну комерцію якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис , за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (стаття 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (стаття 642 ЦК України). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Беручи до уваги вказані норми закону, суд приходить до висновку, що договір з додатками, укладений між сторонами 19 листопада 2020 року в електронній формі, що містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором позивача та представника товариства, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оспорюваний договір позики було укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного статтею 12 Закону України Про електронну комерцію , що відповідає правилам частини першої статті 205 ЦК України. Зі змісту оспорюваного договору про надання позики, який наданий відповідачем, встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник в свою чергу погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з пунктом 2.6 договору позики від 19.11.2020 р., позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 робочих днів з дати підписання договору. Частина п`ята статті 11 Закону України Про електронну комерцію передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі логін-пароль, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання позики підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи позивача щодо неукладення договору. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19. Також у позовній заяві позивач посилається на норми Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, в той же час не зазначаючи яким чином відповідач діяв в порушення вимог цього закону. Відповідач зареєстрований як фінансова установа відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 07 травня 2019 року № 803. Реєстраційний номер: 13103942. Код фінансової установи: 13. Крім того, в тексті позову, позивач посилається на обставини щодо надання необґрунтованого розрахунку відповідачем заборгованості за кредитом та недоведеності відповідачем суми заборгованості за кредитним договором, хоча предметом спору є визнання недійсним договору позики, а не стягнення заборгованості на користь ТОВ «Маніфою» з [PERSON] . За судового розгляду на підставі наданих позивачем доказів не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору позики вимогам законодавства та про несправедливість його умов, усі доводи позивача ґрунтуються виключно на припущеннях і спростовуються самим змістом договору. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України пункту 7 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Втім, зазначених законом підстав недійсності договору позивачем не доведено. На переконання суду, саме позивач ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті товариства, підписавши договір з використанням аналогового підпису, оскільки паспортні дані клієнта, зазначені в оспорюваному договорі, повністю відповідають паспортним даним позивача. Суду не було надано доказів на спростування зазначеного. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина друга статті 81 ЦПК України). Позивачем не доведено перед судом порушення прав з боку відповідача, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed