Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

06 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03 червня 2004 року відповідачка подарувала йому дві земельні ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та площею 0,2238 га - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по [ADDRESS], однак в подальшому він належним чином своє право власності на землю не оформив. Звернувшись у березні 2014 року до державного реєстратора, він одержав відмову у проведенні державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки через відсутність державних актів на його ім'я. Посилаючись на викладене, просив визнати за ним право власності на вказані земельні ділянки. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала повністю. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, третя особа надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника, крім цього, зазначила, що не заперечує проти задоволення позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. З нотаріально посвідчених договорів дарування від 03 червня 2004 року (а. с. 7, 8), вбачається, що відповідачка [PERSON] подарувала позивачеві [PERSON] дві земельні ділянки площею 0,2500 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд та площею 0,2238 га - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по [ADDRESS]. Згідно державних актів на право власності на земельні ділянки (а. с. 9, 10), попередній власниці [PERSON] на підставі рішення Іванівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області № 10 від 20 травня 2004 року було виділено земельні ділянки площею 0,2500 га - для обслуговування житлового будинку та 0,2238 га - для ведення особистого селянського господарства. Згідно зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам умови захисту прав власності на землю. Відповідно до роз'яснень Державного агентства земельних ресурсів України, викладених у листі № 2954/400-13 від 18 червня 2013 року, особа, яка є власником земельної ділянки, після її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі на підставі розробленої технічної документації може замовити та отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з послідуючим оформленням права власності. 13 березня 2014 року позивачем було одержано Витяги з державного земельного кадастру про спірні земельні ділянки (а. с. 11-16). Разом із тим, з 01 січня 2013 року до ст. 126 ЗК України було внесено зміни, а саме передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. 16 цього Закону, разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень. 24 березня 2014 року рішенням державного реєстратора позивачеві було відмовлено у державній реєстрації права власності на спірні земельні ділянки через неподання державних актів на його ім'я (а. с. 20). У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Аналізуючи викладені обставини, суд бере до уваги той факт, що іншого шляху реалізувати своє право власності на спірні земельні ділянки у позивача немає; обставин, які б вказували, що він набув його неправомірно, в суді не встановлено, а визнання відповідачкою пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивача, за клопотанням представника останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved