Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

05 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач перебував в шлюбі з її донькою [PERSON] , був зареєстрований та проживав у її будинку, але після розірвання шлюбу 21 березня 2019 року з літа 2019 року не проживає, з її донькою відносин не підтримує. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Відповідач, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзив не направив. Справа розглянута заочно, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено права власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач являється власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок, виданим виконкомом Базалійської селищної ради 18 жовтня 2000 року. На підставі рішення п`ятої сесії Базалійської селищної ради від 21 січня 2016 року № 2 «Про перейменування вулиць смт Базалія» вулицю Калініна в смт Базалія перейменовано на вулицю Івана Франка без зміни поштових номерів. У будинку позивача зареєстровані, крім самої позивачки, також її донька [PERSON] , внучка [PERSON] та колишній зять [PERSON] , відповідач по справі, який зареєстрований, але не проживає, що вбачається з довідки Базалійської селищної ради від 30 жовтня 2019 року № 628. Рішенням Теофіпольського району Хмельницької області від 18 лютого 2019 року шлюб між донькою позивачки [PERSON] та її зятем [PERSON] розірваний. Відповідно до ст.ст. 401, 402, 403 ЦК України сервітутом є право обмеженого користування чужою нерухомістю за певних обставин, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачене право членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Пунктом 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України визначено, в якості підстави для припинення сервітуту, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту, крім того, частиною другою даної статті передбачена можливість припинення сервітуту за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, що мають істотне значення. Відповідач вселився у спірний житловий будинок як член сім`ї власника цього будинку і набув права користування цим житлом, це право за своєю суттю є сервітутом. Після розірвання шлюбу з донькою позивачки відповідач перестав бути членом сім`ї позивача, тобто припинила свою дію обставина, яка була підставою для проживання відповідача в житловому будинку позивача. Відповідач також не пов`язаний спільним побутом із позивачкою, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved