overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

06 листопада 2014 року позивач Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в особі представника Стрельника Руслана Михайловича звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.06.2010 року, в сумі 27242 грн. 88 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 272 грн. 43 коп. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день та час проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. На підставі вищезазначеного, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 14.06.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 22 000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором (а.с.5-11). У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 05.10.2014 року має заборгованість - 27242 грн. 88 коп, яка складається з: - 15871,49 грн. - заборгованість за кредитом; - 8630,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 967,52 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; - 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1273,47 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить - 27242 грн. 88 коп. Тому, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.06.2010 року, в сумі 27 242 грн. 88 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 272 грн. 43 коп. У відповідності до ст.ст. 526, 527,530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

06 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 05 липня 2013 року. Від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Основою розпаду сімї послугували часті сварки та суперечки. Шлюбні відносини припинені з червня 2015 року. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, тому вона просить суду. шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи без її участі, на розірванні шлюбу наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] теж не з'явився в судове засідання, направив заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі 05 липня 2013 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 50, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 12). Від спільного життя [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 4). Причинами розпаду сімї є те, що у подружжя було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникали сварки та суперечки. З червня 2015 року сторони проживають окремо, спільне господарство ними не ведеться. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

06 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], який продовжує навчання в розмірі 35 % з усіх видів заробітку до закінчення навчання у червні 2017 року. У судове засідання сторони не з'явились, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2008 року по 22 січня 2008 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який на теперішній час є студентом третього курсу денного відділення Технолого-економічного коледжу Миколаївського національного аграрного університету та закінчує навчання у червні 2017 року. Відповідач працездатний, відомостей про інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи сторонами суду не представлено. Відповідно до ст. 199 СК України, Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За такого суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини, розмір яких визначити в 35 % всіх видів заробітку відповідача, до червня 2017 року. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

06 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Костянтинівської міської ради Донецької області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вказуючи, що 21 січня 2014 року в м.Костянтинівці Донецької області померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді будинку № 44 по вул.Інтернаціональній в м.Костянтинівка Донецької області. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач [PERSON], на імя якої складено заповіт від 20 січня 2000 року. Позивач фактично прийняла спадщину та вважала, що фактичного проживання та утримання будинку достатньо для прийняття спадщини. Позивач в звязку із пропуском строку просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача Костянтинівської міської ради, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, вказуючи, що не заперечуючи проти задоволення позову (а.с.28). Зясувавши позицію сторін, дослідивши докази по справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON], яка є матірю позивача [PERSON], померла 21 січня 2014 року в м.Костянтинівка Донецької області, актовий запис відділу ДРАЦС по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області № 87 від 22 січня 2014 року (а.с.6). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді житлового будинку № 44 по вул.Інтернаціональній в м.Костянтинівка Донецької області, який належав їй на підставі договору купівлі-продажу від 03 листопада 1981 року (а.с.18-20). За життя 20 січня 2000 року [PERSON] було складено заповіт на імя [PERSON] на все належне їй майно (а.с.5). Позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину та вважала, що фактичного проживання та утримання будинку достатньо для прийняття спадщини, а тому пропустила строк на звернення для прийняття спадщини. Відповідно до листа № 2504/01-16 від 13 листопада 2015 року та Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 42107383 від 13 листопада 2015 року в провадженні Костянтинівської державної нотаріальної контори спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] немає (а.с.26-27). Згідно ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що [PERSON] строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] пропущений з поважної причини, в звязку з чим необхідно визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері у три місяці, що являється достатнім строком для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

06 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що шлюб між ними був укладений в 2004 році, мають трьох малолітніх дітей, 2006, 2008 та 2009 року народження, які живуть з позивачкою. Подружнє життя не склалось внаслідок того, що не змогли знайти спільного порозуміння. Це призвело до того, що вони п'ять років назад припинили шлюбні стосунки, вона живе у фактичному шлюбі з іншим чоловіком, з яким мають дітей. Просить шлюб розірвати. Позивачка в суді свої вимоги підтримує, просить строк для примирення не надавати. Відповідач, повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не прибув, заяви про відкладення розгляду справи не подав, причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з ст..112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що через непорозуміння сторони припинили спільне проживання в 2010 році, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, позивачка має двох малолітніх дітей від іншого чоловіка. Ці обставини встановлені з пояснень позивачки та письмових доказів - свідоцтва про шлюб, свідоцтв про народження дітей. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, відповідають чинному законодавству - подальше сумісне проживання сторін у шлюбі буде суперечити їх інтересам. Тому суд вважає, що цей шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

06 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня її звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття 13.06.2030 р. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач не бере участь в утриманні їхньої дитини. Позивач просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач визнав позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву про визнання позову, яка приєднана судом до матеріалів справи, але не повідомив суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про одержання ним судової повістки. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 20 листопада 2009 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 393, та 13 червня 2012 року в них народився син [PERSON]. Як зазначає позивач, з березня 2015 року між нею і відповідачем припинені шлюбно-сімейні відносини, та з цього часу вони проживають окремо, а їхній малолітній син [PERSON] проживає разом з нею в м. Одесі за місцем її реєстрації. Також позивач вказує, що відповідач ухиляється від обовязку утримувати їхнього сина [PERSON]. Крім того, позивач стверджує, що аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина немає. Відповідач не спростував вищевказані доводи позивача. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обовязок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що дитина сторін потребує матеріальної допомоги батька, який може надавати дитині таку допомогу. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

06 листопада 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровський р-н, с. Новоолександрівка, вул. Сонячна, 5. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 05.11.2015р. о 10 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 05.11.2015р. о 10 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] Дніпропетровської районної лікарні. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не їсть, не спить, тривожна, каже, що „всі помруть від голоду [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

06 листопада 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Жовтневий р-н, вул.. Мандриківська, 155/67. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 05.11.2015р. о 17 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, 05.11.2015р. о 17 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора мовному контакту не доступна, мутична, бє мати, дитину не відпускає в школу, нікуди не випускає із дому, не спить. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

06 листопада 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Кіровський р-н, пр. Кірова, 82-А/51. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 05.11.2015р. о 14 год. 54 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 05.11.2015р. о 14 год. 54 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Барсуковим лікарні КЗ „ДСШМД ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора висловлює марення збитку, отруєнні. Дезорієнтована у навколишньому. Память знижена на поточне та минуле. [PERSON] було поставлено попередній діагноз судинна деменція з психотичними включеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved