Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

05 квітня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову вона зазначила, що з відповідачем 04 серпня 2007 року зареєструвала шлюб. Від зазначеного шлюбу у них 01 грудня 2007 року народився син [PERSON], а 31 травня 2016 року народилася донька [PERSON]. Проживають вони разом, але відповідач не приймає регулярної участі у вихованні та фінансовому утриманні їхніх спільних дітей. Отже добровільно ніякої допомоги на утримання дітей він не надає, тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання їхніх неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, хоча проти стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, та погодився сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між сторонами було зареєстровано шлюб (арк.с.7). В шлюбі у них 01 грудня 2007 року народився син [PERSON], а 31 травня 2016 року народилася донька [PERSON], які є рідними дітьми відповідачу, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (арк.с.8,9). Діти проживають разом з позивачкою та відповідачем за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Озерна, буд.174, але повністю знаходяться на утримані позивачки, оскільки добровільно допомоги на утримання дітей відповідач не надає. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Як слідує з положень ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших майнових представників дитини, разом з якими проживає дитина. 08 липня 2017 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» за № 102 від 08 червня 2017 року, яким внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якого розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вищезазначеного мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з принципу розумності та справедливості при вирішенні даної справи, враховуючи рівний обов'язок обох батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 квітня 2018 року і до повноліття дітей, що відповідає вимогам ч.2 ст.182 СК України та покладеному Законом обовязку на утримання дітей в рівній мірі на обох батьків. Крім того, позивачку звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: partial