Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

05 лютого 2020 року позивач , [PERSON] , звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: управління « Центр надання адміністративних послуг Дунаєвецької міської ради» про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, мотивуючи тим, що він є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З 25 лютого 2014 року в зазначеному будинку зареєстровані знайомі позивача, [PERSON] та [PERSON] , і як зазначає позивач, вони не являються членами його сім`ї, в будинку не проживали жодного дня, оскільки фактично мешкають в м. Києві. Позивач стверджує, що неодноразово пропонував відповідачам змінити місце реєстрації, але відповідачі через брак часу та відсутність бажання ігнорують позивача. Наявність зареєстрованих відповідачів у будинку, який знаходиться за адресою:. [ADDRESS] , перешкоджає позивачу отримувати належну субсидію на оплату комунальних послуг, а тому [PERSON] змушений звернутися до суду та просить усунути перешкоди в користуванні належним йому на праві власності житловим будинком №88 , шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду від 12 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного провадження. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак залишила заяву про розгляд справи у їх відсутності та без допиту свідків у зв`язку з карантинними заходами з метою запобіганню поширення пандемії «коронавірусу», позов підтримала, просила винести рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причин неявки суду не повідомляли, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у їх відсутності не подавали. Відповідачами не подано до суду відзив на позов. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:управління « Центр надання адміністративних послуг Дунаєвецької міської ради» в судове засідання не з`явився, однак надіслав суду заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти задоволення позову. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-287 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу жилого будинку від 05 жовтня 2006 року зареєстрованого в реєстрі за №2192 (а.с.5) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16127036. Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/осіб №372 від 31.01.2020 р., виданої на ім`я власника [PERSON] Дунаєвецькою міською радою, в житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] [INFO] - спімешканка, [PERSON] [INFO] - співмешканка, [PERSON] , [INFO] - співмешканка, дата реєстрації 25.02.2014р., [PERSON] , [INFO] - співмешканець, дата реєстрації 25.02.2014р. (а.с. 6). Також відповідно до актів від 02.11.2019 р., 04.07.2019 р., 14.03.2019 р. та 09.01.2020 р., складених депутатом міської ради [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] проте більше двох років за зазначеною адресою не проживають, проживаючи у іншому місті. Так, відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№ 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності до ст. 156 Житлового кодексу до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вони проживають, що свідчить про суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі взагалі не проживали разом з позивачем, спільним побутом не пов`язані, спільного господарства не вели, що підтверджується письмовими доказами, тобто наявність реєстрації є формальною умовою приналежності до житлового будинку. Отже, слід усунути перешкоди в користуванні житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. З урахуванням вищезазначеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved