Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

05.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20.09.2013р. між ним та відповідачем по справі був укладений договір позики, відповідно до якового, він передав [PERSON] гроші в сумі 15000 гривень, які відповідач зобов'язувався повернути до 20.11.2013 року. У вказаний строк відповідач борг не повернув та відмовляється його повертати. Просить стягнути з відповідача борг в сумі 15000грн., понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 243,60грн., та витрати з надання юридичної допомоги в сумі 400грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає іншій стороні (позичальнику) кошти або речі, позначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або така ж кількість речей такого ж роду і якості. Договір позики вважається ув'язненим з моменту передачі чи грошей інших речей, визначених родовими ознаками. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики від 20.09.2013 року, згідно якого останній зайняв гроші у [PERSON] в сумі 15000 гривень, які відповідач зобов'язувався повернути до 20.11.2013 року. Таким чином, сторони уклали договір позики на суму 15000грн. Суд бере до уваги основну суму заборгованості у розмірі 15000грн., й вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача, бо на час розгляду справи вказана сума позивачу не повернена. Згідно ст.88 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 243,60грн., а також витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката у сумі 400грн.

Outcome: approved