Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

05 липня 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом у якому просить стягнути з відповідача 32 921 грн. 52 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона працювала в Львівському міському комунальному підприємстві «Львівтеплоенерго», відповідно до наказу №ЗП-к від 31.08.2007 року, з 01.09.2007 року переведена у Теплоелектроцентраль №1 в цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ - 1, будівель і споруд на посаду розподілювача робіт третього розряду. 21.11.2014 року згідно наказу № 682-к, переведена у Франківський район теплових мереж на посаду оператора теплового пункту другого розряду. 25.06.2015 року відповідно до наказу № 414, звільнена у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Починаючи з січня 2010 року по червень 2015 року відповідач здійснював нарахування заробітної плати з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до суттєвого заниження розміру заробітної плати. У зв'язку з цим позивачка була змушена звернутися до Франківського районного суду м. Львова для стягнення заробітної плати. 20 грудня 2016 року Франківським районним судом м. Львова було прийняте рішення у цивільній справі № 465/3877/16-ц про стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] невиплачену зарплату в сумі 29 610 грн. 32 коп. Це рішення було оскаржене Відповідачем до апеляційного суду. 16 травня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Львівської області рішення залишено без мін і набрало законної сили. У зв'язку з чим, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 06.07.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з для вручення даної ухвали для відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Відповідачем 02.08.2018 року подано відзив на позовну заяву, а представником позивача 07.08.2018 року подано відповідь на відзив. Позивач та представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у ЛМКП «Львівтеплоенерго», відповідно до наказу №ЗП-к від 31.08.2007 року, з 01.09.2007 року переведена у Теплоелектроцентраль №1 в цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ - 1, будівель і споруд на посаду розподілювача робіт третього розряду. 21.11.2014 року згідно наказу № 682-к, переведена у Франківський район теплових мереж на посаду оператора теплового пункту другого розряду. 25.06.2015 року відповідно до наказу № 414, звільнена у зв'язку із закінченням строку трудового договору /а.с.12-13/. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20.12.2016 року /а.с.17-19/ стягнуто з ЛМКП підприємства «Львівтеплоенерго на користь [PERSON] 29 610 грн. 32 коп. невиплаченої заробітної плата. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16.05.2017 року /а.с.14-16/ рішення Франківського районного суду м. Львова від 20.12.2016 року залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що діями відповідачем було порушено трудові права позивачки, на належний рівень оплати, передбачений чинним законодавством. Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Постановою КМ України, від 21.02.2001р., № 159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», зокрема визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення) (п.п. 2, 3 Порядку). Таким чином, сума у розмірі 32 921 грн. 52 коп. вчасно не виплачена позивачці з вини відповідача, а тому підлягає компенсації на підставі вищевказаних положень законодавства. Відповідно до п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. З долученого до матеріалів справи позивачкою розрахунку вбачається, що за період з січня 2010 року по червень 2015 року сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати становить 32 921 грн. 52 коп. /а.с.23-34/. Враховуючи вищенаведене, а також те, що у визначені законодавством строки ЛМКП «Львівтеплоенерго» не виплачено позивачці заробітну плату, що потягло за собою втрату частини її доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати, поданий позивачкою розрахунок представником відповідача не спростовано, відтак з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на корить [PERSON] необхідно стягнути 32 921 грн. 52 коп. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням строків її виплати. Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За наведеного, та враховуючи, що відповідачем порушено трудові права позивачки, суд приходить до висновку, що з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на корить [PERSON] необхідно стягнути 32 921 грн. 52 коп. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням строків її виплати. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов'язані з розглядом справи. Із змісту ст.137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 03.07.2018 року, ордера серії ВН №024850 на надання правової допомоги від 03.07.2018 року, квитанції до прибуткового касового ордера №53 про сплату коштів від 27.08.2018 року, акту виконаних робіт (наданих послуг) з надання правової допомоги [PERSON] за період з 03.07.2018 року по 27.08.2018 року, долучених до матеріалів справи, позивачка [PERSON] уклала з адвокатом Богдановим О.В. договір про надання правової допомоги та здійснила оплату такої у розмірі 2 200 грн. Відтак, із відповідача на користь позивачки слід стягнути 2 200 грн. витрат на правову допомогу. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги[PERSON] є підставними, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved