Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

06.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом, право власності на 2/3 частини квартири № 3, яка розташована в будинку № 419 по вул. Нахімова в м. Ізмаїл Одеської області, яка належала померлій 11.08.2006 року [PERSON] та померлому 15.10.2010 року [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що відсутня будинкова книга, в якій містяться відомості про реєстрацію спадкодавця на день його смерті та реєстрацію разом з ним його спадкоємців. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 2619 від 06.05.1993 року, виданого Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації, зареєстрованого в реєстрі за № 66а-102. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 053232 від 12.08.2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла 11.08.2006 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 частина квартири № 3, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 419. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Так, відповідно до заповіту, посвідченого 22.03.2006 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2/1135, [PERSON] заповіла усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право [PERSON]. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 40299369 від 05.05.2015 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 22.03.2006 року, зареєстрований за № 2/1135 не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 245324 від 15.10.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 15.10.2010 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 частина квартири № 3, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 419. Так, відповідно до заповіту, посвідченого 22.03.2006 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2/1136, [PERSON] заповів усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право [PERSON]. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 40299932 від 05.05.2015 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 22.03.2006 року, зареєстрований за № 2/1136 не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України, [PERSON] звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] за № 1035/02-14 від 05.05.2015 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що відсутня будинкова книга, в якій містяться відомості про реєстрацію спадкодавця на день його смерті та реєстрацію разом з ним його спадкоємців. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнала позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved