Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

05.06.2013 року позивач, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» в особі Відокремленого підрозділу «Миронівська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів: [PERSON] та [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 8506,84 грн. за період станом на 31.08. 2012 року, інфляційних втрат в сумі 2347,89 грн. та 3% річних в сумі 962,79 грн. за період прострочки з 01.01.2009 по 08.10.2012 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та зазначає, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає позивач за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Дебальцевського суду 17.01.2013 року було видано судовий наказ № 2-н/224/10/2013 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості в сумі 11817,52 грн., який ухвалою суду у справі № 224/559/13-ц (провадження 2-с/224/37/13) від 04.03.2013 року скасовано. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.06.2015 року у справі № 224/2188/13-ц цивільну справу передано на розгляд Артемівському міськрайонному суду Донецької області, оскільки постановою Верховної Ради України «Про зміну меж Артемівського району Донецької області» від 20.05.2015 року № 458-VIII межі Артемівського району змінено, територію збільшено за рахунок передачі до його складу земель, зокрема що знаходяться у віданні Миронівської селищної ради Дебальцевської міської ради ( в тому числі територію селища міського типу Миронівський). До Артемівського міськрайонного суду справа надійшла 06.07.2015 року. В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] заперечувала щодо стягнення заборгованості повністю, просила застосувати строк позовної давності щодо боргу, який виник до 01.01.2009 року, зокрема ще й тому, що розрахунок його нічим не підтверджений, а розрахунок інфляційних втрат та 3% річних взагалі позивачем не надано. Також вказувала, що починаючи з 01.01.2009 року оплата здійснювалася з її заробітної плати та лише поточних рахунків, без здійснення жодних додаткових платежів в рахунок погашення заборгованості, яка виникла станом на 01.01.2009 року. Лише в серпні 2012 року вона сплатила борг в сумі 500 грн., який відповідач зарахував за 2012 рік. Відповідач [PERSON] - в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представника позивача та пояснення відповідача, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» в особі Відокремленого підрозділу «Миронівська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго»підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 1 зазначеного Закону споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до частини 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875 - IV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Частина 6 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що платіжний документ може містити графи, в яких зазначаються суми до сплати за надані послуги, не проплачені повністю споживачем у попередній розрахунковий період. Платіжний документ не може містити графи, в яких зазначаються суми за оплату послуг, не передбачених договором, або суми доплат за надані послуги понад ті, що передбачені діючими тарифами. Згідно статті 68 Житлового кодексу України Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені КМУ. Згідно з п. 3 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 571 від 08 жовтня 1992 року, за власником житлового будинку органом місцевої державної влади закріплюється прибудинкова територія; відповідно до п. 4 вказаних Правил, власник житла за рахунок власних коштів оплачує всі витрати, повязані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Пунктами 17, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями встановлений обовязок власників, наймачів та орендарів житлових приміщень своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за житло або оренду квартири, комунальні послуги та інші. Тобто, споживачі (відповідачі) зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі № 3-184гс14. Судом встановлено, що відповідачі мешкають в квартирі [ADDRESS]. Загальна площа квартири 44.10 кв.м. Відповідно до довідки, виданої начальником ЦЖКГ Миронівської ТЕС Варламовим А.Г., на 2012 рік по особовому рахунку розрахункова плата за місяць становить 514,68 грн., у тому числі квартплата 50,27 грн., опалення - 314,87 грн., вода холодна - 21,16 грн., вода гаряча - 67,80 грн., вивіз сміття - 13,88 грн., водовідведення (каналізація) - 46,70 грн. (а. с. 7). Згідно виписки з особового рахунку [NUMBER], виданої ЖКГ Миронівської ТЕС, станом на 01.01.2009 року за відповідачами рахувалась заборгованість в сумі 5073,13 грн., на 31.08.2012 року - 8506,84 грн. (арк.с.8 та зворотній бік). Факт надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачами не оспорюється. Однак, у запереченнях (арк.с.30) відповідачі вказували на те, що сума боргу, яка вказана станом на 01.01.2009 року позивачем не обґрунтована, за які послуги виник борг невідомо, договір не укладався. Згідно довідки, виданої Дошкільним навчальним закладом № 7 «Теремок» Миронівської селищної ради Донецької області в період з січня 2009 року по серпень 2011 року з [PERSON] утримувалися комунальні платежі із заробітної плати та перераховувалися у ВАТ «Донецькобленерго» Миронівської ТЕС. Всього пераховано за вказаний період 4700 грн., що не заперечується відповідачем. (арк.32). В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що в оплату комунальних послуг із заробітної плати відраховували по 100-200 грн. на підставі її заяви та з урахуванням її заробітної плати. Крім того, вона враховувала, що у періоди з травня по вересень відрахування про 100-200 грн. повністю покриватимуть оплату вартості житлово-комунальних послуг. Як вбачається з особового рахунку (арк. с. 8), з травня по жовтень 2009 року нараховано до сплати - 557,03 грн., сплачено - 600,00 грн.; в період з травня 2010 року по вересень 2010 року - 491,95 грн., оплачено - 700 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України), тобто співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов - можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Оскільки частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» встановлені зобов'язання споживача вносити плату за послуги з централізованого опалення щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, то право позивача вважається порушеним 21 числа кожного місяця, що настає за розрахунковим, в разі нездійснення відповідачами оплати за розрахунковий місяць, інші комунальні послуги - щомісячно, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий щомісячний платіж починається з моменту порушення строку його оплати. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 та від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Позивач звернувся до суду з позовом 05.06.2013 року (а. с. 2), тобто фактично з порушенням загального трирічного строку позовної давності щодо стягнення платежів до 01.01.2009 року, про застосування якого заявив відповідач [PERSON] Згідно наданої до позовної заяви копії ухвали від 04.03.2013 року виданий 17.01.2013 року Дебальцевським міським судом Донецької області судовий наказ № 2-н/224/10/2013 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості в сумі 11817,52 грн. скасовано (арк. с. 5). Згідно з частиною 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника заборгованості за житлово-комунальні послуги, за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Тобто, судовий захист права позивача на стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення. За таких обставин, суд вважає, що подання позивачем заяви про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності. Позивач вважав, що перебіг строку позовної давності переривався частковою сплатою відповідачами вартості наданих житлово-комунальних послуг. Однак, суд вважає такі доводи позивача помилковими, оскільки слід враховувати, що чинним законодавством України виконання зобов'язання зі сплати житлово-комунальних послуг передбачається у вигляді періодичних щомісячних платежів, а тому вчинення споживачем дій, що свідчать про визнання лише періодичного платежу, не є підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Несплачені до моменту звернення позивача до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Тобто, перебіг позовної давності за вимогами позивача, які випливають з порушення відповідачами зобовязань щодо щомісячних платежів, починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як вбачається з виписки з особового рахунку станом на 01.01.2006 року заборгованість за надані послуги становить 313,80 грн., однак не підтверджується матеріалами справи, станом на 01.01.2009 року заборгованість становить 5073,13 грн. ( у тому числі 313,80 грн.) (арк.с.90). В період з лютого 2006 року по грудень 2008 року відповідачами сплачувалося по 50-100 грн. щомісяця (відраховувалася із заробітної плати [PERSON]). В період з 01.01.2009 року по серпень 2012 року із заробітної плати відповідача оплату комунальних послуг здійснювала установа, у якій вона працювала щомісячно по 100-200 грн., а всього 4700 грн. При цьому позивач у нарахуваннях не відображає оплату за квітень, червень 2009 року, липень 2010 року, вересень 2010 року. З рахунку вбачається, що за попередні перед зверненням до суду з заявою про видачу судового наказу відповідачами здійснено оплату: -за серпень 2012 року сплачено 26.09.2012 року в сумі 147,32 грн., відповідно до нарахувань за квартплату - 50,27 грн., холодну воду - 36,48 грн., вивіз сміття - 13,88 грн., каналізацію - 46,69 грн. (арк.с.41), -за липень 2012 року сплачено 15.08.2012 року в сумі 647,32 грн., у тому числі 147,32 згідно нарахувань за квартплату - 50,27 грн., холодну воду-36,48 грн., вивіз сміття - 13,88 грн., каналізацію -46,69 грн., та сплачено борг -500 грн. без зазначення періоду боргу, але позивач цю суму зарахував саме у серпні 2012 року (арк. с. 40, 33); -за червень 2012 року згідно періоду, вказаному у квитанціях (арк. с.39, 38) - 147,32 грн. - 20.06.2012 та 147,32 грн. 25.07.2012 року, у тому числі квартплату - 50,27 грн., холодну воду-36,48 грн., вивіз сміття - 13,88 грн., каналізацію -46,69 грн., тобто двічі за червень 2012 року, один з яких позивачем зараховано за травень 2012 року; -за квітень 2012 року сплачено 28.05.2012 року суму 329,46 грн., у тому числі квартплату - 50,27 грн., холодну воду-27,28 грн., вивіз сміття - 13,88 грн., каналізацію -46,69 грн., опалення - 157,44 грн., гаряча вода - 33,90 грн. (арк. с. 37); -за березень 2012 року сплачено 27.04.2012 року суму 740,06 грн. (арк.с.36) , у тому числі квартплату - 50,27 грн., холодну воду-27,28 грн., вивіз сміття - 13,88 грн., каналізацію -46,73 грн., опалення - 563,67 грн. (нараховано 304,69 + попередня заборгованість 258,88 грн., гаряча вода - 65,61 грн.; -за лютий 2012 року - згідно періоду, вказаному у квитанціях (арк. с. 35) сплачено 26.03.2012 року суму 618,07 грн., у тому числі квартплату - 50,27 грн., опалення - 500 грн. (нараховано 314,87 грн. + попередня заборгованість), гаряча вода - 67,80 грн., а також сплачено 27.02.2012 року суму 485,25 грн., у тому числі квартплату - 50,27 грн., опалення - 400 грн., гаряча вода - 34,98 грн., -за грудень 2011 року - сплачено 23.01.2012 року суму 719,66 грн., у тому числі квартплату за грудень-вересень 2011 року по 50,27 грн. за кожний місяць відповідно, холодну воду - 21,17 грн. + попередня заборгованість 86,71 грн., , вивіз сміття за грудень - вересень по 13,88 грн. відповідно, каналізацію по 46,69 грн. за грудень, листопад, вересень, серпень 2011 року відповідно; гаряча вода за грудень - 67,80 грн., листопад 2011 року - 100,62 грн.; -за жовтень 2011 року оплачено 05.12.2011 року 472,19 грн., у тому числі холодна вода - 65,54 грн. (29,06 грн. + попередня заборгованість за вересень 2011 року 36,48 грн.) , опалення - 152,15 грн., вивіз сміття - 13,88 + попередня заборгованість 13,88 грн. (27,76 грн.), каналізація - 46,69 грн. + попередня заборгованість 46,69 грн. (93,38 грн.), гаряча вода - 32,82 грн., Фактично в період з 01.01.2009 року по 31.08.2012 року нараховано 12491,80 грн., оплачено 9006,65 грн., залишок заборгованості 3486,15 грн. Тобто, в межах строку позовної давності, починаючи з березня січня 2009 року по серпень 2012 року, як правильно зазначає відповідач, вона сплачувала лише поточні щомісячні платежі, що не є діями, які відповідно до частини 1 ст. 264 ЦК України, свідчать про визнання ними свого боргу, який виник за послуги, надані у строк до 01 січня 2009 року. Позивачем жодним чином не доведено, що оплата відповідачем попередньої заборгованості здійснювалася за період до 01.01.2009 року, та зараховувалася позивачем у цей же період. Оплата відповідачами лише поточних місячних платежів підтверджується також і квитанціями про оплату наданих позивачем послуг в вересні - листопаді 2012 року, січні - квітні, червні 2013 року (арк. с. 42-48), але цей період не є предметом спору. Відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідного обґрунтування та належних і допустимих доказів поважності пропуску цього строку позивачем суду не надано. Враховуючи зазначене, захисту підлягає порушене право позивача на отримання оплати за надані житлово-комунальні послуги в межах строку позовної давності, тобто за надані послуги, починаючи з 01.01.2009 року по серпень 2012 року, право на стягнення яких у позивача виникло за останні три роки перед зверненням до суду із заявою про видачу судового наказу, який видано 17.01.2013 року. Строк позовної давності для звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості за надані послуги за період до січня 2009 року, сплинув, тобто в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за теплопостачання за період з 01.01.2006 року по грудень 2008 року включно слід відмовити через пропуск позивачем строку звернення до суду. В стягненні заборгованості в сумі 313,80 станом на 01.01.2006 року слід відмовити і з пропуском строку позовної давності і у зв'язку із необгрутнтованістю позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» в особі відокремленого підрозділу Миронівська ТЕС підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 3486,15 грн. В іншій частині позовних вимог в сумі 5020,69 грн. - відмовити. Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 2347,89 грн. та 3% річних в сумі 962,79 грн. за період прострочки з 01.01.2009 по 08.10.2012 року, то суд вказує, що позивачем не наведений їх розрахунок. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з частиною 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини 1 ст. 901, частини 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання послуг з централізованого опалення, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 червня 2012 року № 6-68цс12, яка прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України і суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із цим рішенням Верховного Суду України. Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування індексу інфляції у розумінні ст. 625 ЦК України відбувається за весь час прострочення без обмежень певним вибірковим періодом. При обчисленні суми 3% річних суд виходив з помісячного розрахунку суми боргу за формулою: сума боргу наростаючим * 3% річних : 100 * кількість прострочених календарних днів :365 календарних днів у році ), всього за розрахунком становить 314,54 грн. Розраховуючи втрати, повязані з інфляцією, суд виходив з Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, висловлених у листі Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997 року з урахуванням заборгованості за кожен місяць з наростаючим та коефіцієнтів індексу інфляції в період, починаючи з лютого 2009 року, оскільки оплата за житлово-комунальні послуги проводиться у наступному за звітним місяцем. січеньлютий березеньквітеньтравеньчервеньлипеньсерпеньвересеньжовтень листопадгруденьЗа рік 2009102,9101,5101,4100,9100,5101,199,999,8100,8100,9101,1 100,9112,3 2010101,8101,9100,999,799,499,699,8101,2102,9100,5100,3 100,8109,1 2011101,0100,9101,4101,3100,8100,498,799,6100,1100,0100,1100,2104,6 2012100,2100,2100,3100,099,799,799,899,7 Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2009 року по 31.08.2012 року в сумі 3486,15 грн. , інфляційні втрати у розмірі 630,27 грн. та 3% річних - 314,54 грн. В позові частині стягнення інфляційних в сумі 1717,62 грн. та 3% річних в сумі - 648,25 грн. з урахування строку позовної давності слід відмовити. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір з позовної заяви в розмірі 229,40 грн. Пропорційно сумі задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в сумі 86,01 грн.

Outcome: partial