Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

04 січня 2019 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він після закінчення середньої школи продовжує навчання на першому курсі денної форми навчання на контрактній основі Харківського національного університету внутрішніх справ. Вказує на те, що шлюб між його батьками розірвано відповідно до рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2012 року. Зазначає, що батько матеріальної допомоги йому не надає, хоча спроможній її надавати, оскільки є пенсіонером МВС України, отримує пенсію, до того ж має задовільний стан здоровя, інших утриманців не має. Він у звязку з навчанням не працює, а тому потребує матеріальної допомоги. У звязку з викладеним, просить стягувати з [PERSON]В аліменти на його користь та утримання у розмірі ј всіх видів заробітку відповідача до закінчення ним, [PERSON], навчання, однак не більше як до досягнення двадцяти трьох років. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на час навчання його сина [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії І-НО № 200187 [PERSON] народився 19 грудня 2000 року у м. Словянську Донецької області, його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно із заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано(а.с.7-8). Згідно із довідкою Харківського національного університету внутрішніх справ № 2/1095с від 03 грудня 2018 року, [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання з оплатою вартості навчання на договірних засадах Харківського національного університету внутрішніх справ, ІІІ-ІV [PERSON] зараховано на навчання наказом ХНУВС від 13 серпня 2018 року № 426. Передбачуваний термін закінчення навчання та присвоєння ступеня вищої освіти «бакалавр» - червень 2021 року(а.с.5). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] на час звернення до суду має повних вісімнадцять років та потребує матеріальної допомоги, так як у звязку з навчанням на денному відділенні Харківського національного університету внутрішніх справ з оплатою вартості навчання на договірних засадах, не працює та не має доходу. Відповідач [PERSON] в свою чергу, може надавати матеріальну допомогу, оскільки він є працездатним, стан здоровя задовільний, інших утриманців не має. Згідно із ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно ст. 200 СК України, суд може визначити розмір аліментів на повнолітню дочку, сина, в твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини,\~ стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд відповідно ст. 182 СК України, враховує його матеріальне становище і стан здоровя, а також матеріальне становище та стан повнолітньої дочки, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до закінчення навчання, але не більш як до досягнення донькою 23-х років. З огляду на викладене, враховуючи те, що [PERSON] має повних 18 років, продовжує навчання, навчається на оплатній основі, стипендію не отримує, суд визначає частку заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на утримання сина, що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до закінчення навчання сином, але не більш як до досягнення ним 23-х років. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту предявлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розвязуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 згаданої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних у ч.6 ст. 141 ЦПК включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивач є звільненим від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду також узгоджується із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України. На підставі ст. ст.182, 191, 198-201 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved