Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

05.09.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивачка передала відповідачці грошову позику в розмірі 8500 гривень зі строком повернення до 10.12.2014 року. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідачки від 05.09.2014 року. У зазначений термін відповідачка [PERSON] борг не повернула та ухиляєтьсяя від позасудового урегулювання спору. Позивачка [PERSON] просить суд примусово стягнути з відповідачки суму основного боргу у розмірі 8500 грн., три проценти річних у розмірі 25 грн. 15 коп., інфляційні нарахування у розмірі 255 грн. 00 коп., а всього 8780 грн. 15 коп. а також стягнути з відповідачки на її користь 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору. Відповідачка у справі [PERSON] у судове засідання повторно не зявилась, не надавши пояснень про причини неявки у судове засідання. Заслухавши позивачку [PERSON], яка не заперечує про заочний розгляд справи за відсутності відповідача, суд враховує, що згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутність відповідачки, постановивши заочне рішення суду, задовольнивши вимоги позивача про стягнення боргу, 3% річних та судового збору з наступного: Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Розписка на яку посилається позивачка, як на доказ своїх вимог, підписана позичальником [PERSON] та засвідчена свідком [PERSON], що відповідає вимогам цивільного законодавства. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином заборгованість відповідачки перед позивачкою на 15.01.2015 року складає 8500 грн. Ст.1047 ЦК України визначає вимоги до форми договору позики, а саме: Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення у розписці визначений до 10.12.2014 року. Станом на 15.01.2015 року сума позики відповідачкою не повернута. Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки. Неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У разі порушення зобов'язання згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином заборгованість зі встановленого індексу інфляції за весь час заборгованості від суми боргу складає 255 грн. та фінансова санкція у розмірі трьох процентів річних від суми боргу складає 25 грн. 15 коп. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином загальна сума боргу складає: 8500,00 грн. + 255,00 грн. + 25,15 грн. = 8780,15 грн., яку належить стягнути з відповідачки у примусовому порядку.

Outcome: approved