Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

06 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності в частці 1 на житловий будинок літ. А-1, дерево, обкладений цеглою, житловою площею 32,1кв.м., загальною площею 52,0кв.м., сарай літ. Б, сарай літ. В, сарай літ. Г, літню кухню літ. Д, паркан № 1, убиральню № 3, зливну яму № 4, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що вона є співвласником ј частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.08.2008р. Вона не має можливості зареєструвати право власності на свій житловий будинок з надвірними будівлями в частці 1, як це зробив інший колишній співвласник домоволодіння у 2013 році, оскільки рішенням державного реєстратора від 06.09.2018р. їй відмовлено у державній реєстрації житлового будинку з надвірними будівлями, так як подані документи не дають змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно, тому не має можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Позивач надала письмову заяви про підтримку позову, розгляд справи за її відсутності (а.с. 38). Представник відповідача надав письмову заяву про визнання позову, розгляд справи за їхньої відсутності (а.с. 36, 37). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.08.2008р., виданого виконавчим комітетом Балаклійської міської ради, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить ј частка домоволодіння з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS], ѕ частини даного домоволодіння належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], яке було зареєстровано 04.08.2008р. Балаклійським бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 11161900 (а.с. 9, 10). Домоволодіння з надвірними будівлями складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 52,0кв.м., житловою площею 32,1кв.м., житлового будинку літ. А-1, загальною площею 100,9кв.м., житловою площею 52,2кв.м., сараю літ. Б, сараю літ. В, сараю літ. Г, літньої кухні літ. Д, паркану № 1, трубного колодязю № 2, убиральні № 3, зливної ями № 4 (а.с. 9, 11-17). Відповідно до договору про порядок користування домоволодінням, посвідченого 09.08.2008р. державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Носовою М.В., у власність [PERSON] переходить: житловий будинок літ А-1, дерево, обкладений цеглою, загальною площею 52,0кв.м., житловою площею 32,1кв.м., сарай літ. Б, сарай літ. В, сарай літ. Г, літня кухня літ. Д, паркан № 1, убиральня № 3, зливна яма № 4; у власність [PERSON] переходить: житловий будинок літ А'-1, дерево, обкладений цеглою, загальною площею 100,9кв.м., житловою площею 52,2кв.м., трубний колодязь № 2 (а.с. 18). 30.09.2008р. [PERSON] продала свою частку домоволодіння [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі продажу частки домоволодіння, який посвідчено приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] (а.с. 19-21). Рішенням виконавчого комітету Балаклійської міської ради від 19.11.2008р. ѕ частки домоволодіння № [ADDRESS], яка належить [PERSON], присвоєно самостійну адресу - [ADDRESS] (а.с. 22, 23). 22.05.2013р. за [PERSON] в реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право приватної власності в частці 1/1 на житловий будинок літ А'-1, дерево, обкладений цеглою, загальною площею 100,9кв.м., житловою площею 52,2кв.м., трубний колодязь № 2 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24, 25). Відповідно до рішення виконавчого комітету Балаклійської міської ради від 15.08.2018р. № 152, присвоєно належному [PERSON] нерухомому майну, що складається з ј частини домоволодіння, а саме: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 52,0кв.м., житловою площею 32,1кв.м., сараю літ. Б, сараю літ. В, сараю літ. Г, літньої кухні літ. Д, паркану № 1, убиральні № 3, зливної ями № 4, окрему адресу: [ADDRESS]. (а.с. 26, 27) Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON], відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області від 06.09.2018р. відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], розмір частки 1, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно (а.с. 28). Наведені дані кореспондуються між собою та з обставинами позовної заяви. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 328, 331 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та особа, яка виготовила річ із своїх матеріалів, є власником цієї речі та право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» до правовстановлюючих документів, якими є судові рішення, відносяться рішення, якими за результатами розгляду справи визнано право власності на об'єкт нерухомості за конкретним суб'єктом. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з того, що позивач набула права приватної спільної часткової власності на ј частку домоволодіння з надвірними будівлями на законних підставах, було встановлено порядок користування домоволодінням та присвоєно належному їй нерухомому майну окрему адресу, однак було відмовлено в державній реєстрації права власності, що позбавляє її можливості зареєструвати право власності в частці 1 на житловий будинок з надвірними будівлями, як це зробив колишній співвласник. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved