Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

06 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов?янської міської ради, про позбавлення батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON], [INFO], у зв'язку з його ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. Позивачка [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, про причини неявки не повідомила. У позовній заяві позивачкою зазначено про те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого [INFO] у них народився син - [PERSON]. Після народження сина відносини [PERSON] та [PERSON] погіршилися, у 2009 році шлюб розірвано. З того часу відповідач перестав цікавитися життям сина, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, не вітає дитину з днями її народження, не купує для неї іграшок, одягу та взуття. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою, яка у повному обсязі займається її вихованням та утриманням. За весь час відповідач ніколи не ставив питання про своє бажання спілкування з дитиню, на участь у її вихованні та житті, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини без поважних причин, на підставі положень статті 164 Сімейного кодексу України позивачка просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] Представник позивачки [PERSON], який діє на підставі договору про надання адвокатських послуг б/н від 04.07.2016 р., не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, а справу розглядати за його відсутністю. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України за місцем реєєстрації відповідача було надіслано повідомлення про виклик до суду на 15.07.2016 р., копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими документами. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України судом на адресу відповідача було спрямовано лист про необхідність явки до судового засідання, призначенного на 03.08.2016 р., з роз?ясненням положення ч.4 ст.169 ЦПК України. Але відповідач навмисно не з?являєсться до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відмітки на повернутих конвертах /а.с.20,25/. Відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» /а.с.41/. Окрім того, відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом публікації оголошення про виклик відповідача на офіційній веб-сторінці Слов'янського міськрайонного суду /а.с.19,32/. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у зв'язку з чим, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду представника позивача суд, вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Представник органу опіки та піклування Слов?янської міської ради - Шевченко М.В., який діє на підставі довіреності № 29/01-919 від 12.07.2016 р., у судове засідання не прибув, проте надав суду заяву, в якій він підтримує висновок Органу опіки та піклування м.Слов'янська та вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] /а.с.43/. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу у них народилась дитина - [PERSON], [INFO] /а.с.5/. 18 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Слов?янську Слов?янського міськрайонного управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 291 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] присвоєне прізвище «[PERSON]» /а.с.5/. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 цього кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно положень Закону та роз'яснень, даних у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»( зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Згідно статті 12 Закону України « Про охорону дитинства», покладається відповідальність на кожного із батьків щодо виховання, навчання та розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України « Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями частини 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Як вбачається із довідки № 72 від 20.07.2016 р., виданої ЖБК «Нептун», [PERSON], 1975 року народження, проживає разом з синами [PERSON], 1997 року народження, та [PERSON], 2008 року народження, за адресою: [ADDRESS] /а.с.36/. Згідно з характеристикою учня 2-А класу ЗОШ № 182 м.Києва [PERSON], наданої класним керівником, [PERSON] навчається в ЗОШ № 182 з першого класу, проживає з мамою та старшим братом. Мати [PERSON] опікується дитиною, приділяє належну увагу вихованню сина, відвідує батьківські збори та приймає активну участь у житті дитини. Влаштуванням дитини до школи також займалася мама /а.с.38/. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області № 2-8712-2010 від 12.1.2010 р., яке набуло чинності 23 листопада 2010 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 вересня 2010 року до досягнення дитиною повноліття /а.с.4/. Як вбачається з довідки Відділу державної виконавчої служби № 6-259 від 04.07.2016 р., на виконанні у ВДВС Слов?янського МРУЮ перебуває виконавче провадження за виконавчим листом № 2-8712 від 22.08.2011 р. щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Загальна заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.07.2016 р. становить 45573,00 грн. /а.с.3/. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов?язків з утримання сина [PERSON]. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність відомостей у вищевказаних документах та зазначені позивачкою обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітнього сина з 2009 року. Судом встановлено, що з 2009 р. відповідач [PERSON] не піклувався про дитину, не брав участі в її утриманні, вихованні, фізичному та духовному розвитку. Таким чином, він повністю самоусунувся без поважних причин від участі у житті свого сина. Відповідно до висновку органа опіки і піклування Слов?янської міської ради від 20 липня 2016 року № 29/01-1020, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини орган опіки і піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO] /а.с.39-40/. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази,оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] протягом тривалого часу (з 2009 року) відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], без поважних причин не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що свідчить про його винну поведінку відносно своєї дитини, та необхідність застосування до нього, як батька дитини, такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, звідси позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, - таким, що підлягає задоволенню. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] якимось чином вплине на інтереси дитини, яка не спілкується з батьком майже з моменту свого народження. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. На підставі положення ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України суд не вважає доцільним приймати рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 12.11.2010 р., яке набуло чинності 23.11.2010 року /а.с.2/, вже вирішено питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліментів у розмірі ? частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка при зверненні з позовом до суду подавала клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, у разі задоволення судом позовних вимог у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved