Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

06.08.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому просить суд визнати за нею право власності на підставі заповіту спадкодавця [PERSON] на нерухоме майно, а саме на 23/100 частки будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач в позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [PERSON] , за життя набула право власності на 13/75 частини будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . За час життя, остання склала заповіт, відповідно до якого заповіла усе належне їй майно на день смерті своїй сестрі - [PERSON] . 22 грудня 2018 року [PERSON] ( [INFO] ) померла, після чого відкрилась спадщина на усе належне їй за час життя майно. 16 липня 2019 року [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою приватного нотаріуса від 16 липня 2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 13/75 частини будинку за адресою: [ADDRESS] з підстав того, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, які мали бути отриманні після перерахування ідеальних часток у праві власності. Оскільки померла [PERSON] фактично була власником вказаного нерухомого майна, однак за час життя не встигла належним чином зареєструвати своє право власності на нього, позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права та вимушена звертатися до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Бабакову В.П. Ухвалою суду від 09 серпня 2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 09 серпня 2019 року витребувано з комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» належним чином завірені копії інвентаризаційної справи та розрахунку ідеальних часток №713 від 22.07.2005р. на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Витребувано в приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горецької Валентини Миколаївни: - відомості про те, чи звертались із заявою про прийняття спадщини, чи видавалось свідоцтво про право на спадщину та чи посвідчувався заповіт, щодо майна [PERSON] , яка померла в [INFO] . - копії всіх матеріалів спадкової справи. 30.09.2019 року на виконання вказаної ухвали суду, до суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №1-2019. 26.12.2019 року на виконання зазначеної ухвали суду надійшла копія інвентарної справи на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що була надана КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради. В судове засідання, призначене на 21.01.2019 року позивач та його представник не з`явились, подали до суду заяву про розгляду справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали і просили суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 13/75 частини будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу будинку від 01.10.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Карімовою Л.М., зареєстровано в реєстрі за № 1763. 22 грудня 2018 року [PERSON] ( [INFO] ) померла, про що Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зробив відповідний актовий запис №13324. За життя [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого остання зробила розпорядження, що на випадок її смерті все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своїй сестрі - гр. [PERSON] , [INFO] . 28.10.2009 року заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., зареєстровано в реєстрі за №2859. Судом встановлено, що 09 січня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М. була заведена спадкова справа №1-2019 на підставі поданої [PERSON] заяви (№1 від 09.01.2019 року) про прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . 16 липня 2019 року [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 13/75 часток будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Для видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем був наданий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на зазначену частку будинку - Договір купівлі-продажу будинку, посвідчений Карімовою Л.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 01.10.1999 року, реєстр за № 1763, та зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 04.10.1999 року, в книзі № 38, на сторінці 102, під № 5984. Оскільки право власності спадкодавця було зареєстровано до травня 2004 року, коли реєстрація провадилась на паперових носіях інформації, нотаріусом було направлено запит до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про підтвердження реєстрації цього права. На запит нотаріуса КП «БТІ» ОМР надали відповідь №500999.36.19 від 16.01.2019 р., що 13/75 часток будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу будинку, але, згідно розрахунку ідеальних часток №713 від 22.07.2005 року, її частка складає 23/100. У зв`язку з тим, що у співвласників житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у 2005 році відбулось перерахування ідеальних часток у праві власності на зазначений будинок, спадкодавець [PERSON] повинна була замінити документ, що посвідчує її право власності, на свідоцтво про право власності на 23/100 частки зазначеного будинку. Згідно Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Міністерством юстиції України, Наказ №7/5 від 07.02.2002, в редакції станом на 2005 рік, «оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності власникам спільних будівель, які на законних підставах зробили перебудову, прибудову, унаслідок чого змінилися належні їм частки. У разі, якщо співвласники не згодні змінити частки добровільно, це питання вирішується в судовому порядку». У зв`язку з викладеним, поданий [PERSON] договір купівлі-продажу будинку, посвідчений Карімовою Л.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 01.10.1999 року, реєстр за № 1763, не був прийнятий нотаріусом в якості документа, що посвідчує права власності спадкодавця, тому що не відповідав вимогам законодавства. Як наслідок, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] було відмовлено. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1258 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статті 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України позивач як спадкоємець за заповітом є такою, що прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. Згідно зі ст.ст. 1297, 1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, відповідно до норм ст. ст. 1223, 1233, 1268, 1270 ЦК України, позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] , проте приватний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва на право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, які мали бути отриманні після перерахування ідеальних часток у праві власності. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що дійсно згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №713 від 22.07.2005 року про затвердження перерахунку ідеальних часток у домоволодінні [ADDRESS] було затверджено за гр. [PERSON] 23/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, враховуючи те, що право власності за померлою [INFO] [PERSON] на 13/75 частини будинку за адресою: [ADDRESS] підтверджено, а також те, що у співвласників житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у 2005 році відбулось перерахування ідеальних часток у праві власності на зазначений будинок та спадкодавець [PERSON] повинна була замінити документ, що посвідчує її право власності, на свідоцтво про право власності на 23/100 частки зазначеного будинку, однак вказаного зроблено не було, при цьому, враховуючи, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved