Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

06.03.2014 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому посилається на те, що 12.08.2013 року близько 08 год. 05 хв. на 6 км а/д Бориспіль-Дніпропетровськ, на території Бориспільського району Київської області, водій [PERSON], керуючи автомобілем «ISUZU NQR71P», д.н.з. [NUMBER], який належить ЗАТ «Комплекс Агромарс», втратив керованість над автомобілем, допустивши його виїзд на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з пасажирським мікроавтобусом «MERSEDES-BENZ SPRINTER 310», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого загинув її (позивача) син [PERSON], що знаходився в пасажирському мікроавтобусі. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди вона втратила єдиного сина, їй було завдано глибокі душевні та моральні страждання, чим спричинено моральну шкоду, розмір якої вона оцінює в 500000,0 гривень. Відповідач в добровільному порядку не відшкодовує завдану моральну шкоду. В зв язку з чим просить стягнути з відповідача, як власника автомобіля «ISUZU NQR71P», д.н.з. [NUMBER], на свою користь завдану моральну шкоду. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, підтвердивши викладені в позовній заяві обставини, просили їх задовольнити в повному обсязі з огляду на наслідки ДТП. Представник відповідача Сидорович Я.А. проти позову заперечив, надав письмові заперечення, в яких зазначає, що ТОВ «Комплекс Агромарс» було застраховано цивільно-правову відповідальність як власника автомобіля «ISUZU NQR71P», д.н.з. [NUMBER], а тому до участі у справі необхідно залучати страховика, який і повинен відшкодувати потерпілому завдану шкоду. Також позивач не згадує нічого про те, що водій [PERSON] зобов язався виплатити позивачу 100000,0 гривень в рахунок погашення моральної шкоди, про що написав розписку. Крім того, [PERSON] надав позивачу 6200,0 гривень на поховання сина. [PERSON], будучи викликаним в якості третьої особи, до суду не з явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, свого представника не направив, причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи у свою відсутність та письмових пояснень не надав. Суд ухвалив слухати справу без участі третьої особи. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 12.08.2013 року близько 08 год. 05 хв. на 6 км а/д Бориспіль-Дніпропетровськ, на території Бориспільського району Київської області, водій [PERSON], керуючи на підставі подорожнього листа № 007252 від 11.08.2013 року технічно справним автомобілем-рефрижератором «ISUZU NQR71P», д.н.з. [NUMBER], який належить ЗАТ «Комплекс Агромарс», рухаючись зі швидкістю близько 60 км/год в напрямку м. Бориспіль, в порушення вимог п.2.9.6 ПДР України, керував автомобілем у стані стомлення, допустив неуважність, поставив під загрозу життя та здоров я громадян і інших учасників дорожнього руху, втративши керованість над автомобілем, в порушення вимог п.11.3 ПДР України, допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення лівою боковою частиною керованого ним транспортного засобу з лівою боковою частиною пасажирського мікроавтобуса «MERSEDES-BENZ SPRINTER 310», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався у напрямку м. Дніпропетровськ. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], який знаходився в пасажирському мікроавтобусі «MERSEDES-BENZ SPRINTER 310», від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Отже, внаслідок порушення водієм [PERSON] правил безпеки дорожнього руху, а саме п.2.9.6 та п.11.3 ПДР України, відбулась ДТП, в результаті якої настала смерть потерпілого [PERSON]. Дані обставини встановлені вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2013 року, який набрав законної сили, а тому, відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Внаслідок ДТП позивачу в результаті смерті сина [PERSON] було завдано моральної шкоди, так як вона втратила єдиного сина, що призвело до душевних та моральних страждань, психологічного потрясіння, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, так як вона змушена була звикнути до втрати сина, страждати від думки про це на протязі тривалого часу, не може відчувати в повній мірі повсякденні радощі життя, нормально спілкуватися з оточуючими її людьми, що створювало в її душі суттєвий дискомфорт, це вплинуло на її настрій та самопочуття. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В силу ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В частині 2 ст.1168 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім єю. У відповідності з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як передбачено ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Доказів, які свідчили б, що шкода позивачу була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу позивача судом не встановлено. Незалежно від вини фізичної або юридичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1167 ЦК України). Як зазначалось вище, третя особа [PERSON] на момент вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових правовідносинах з відповідачем ЗАТ «Комплекс Агромарс» та керував автомобілем-рефрижератором «ISUZU NQR71P», д.н.з. [NUMBER], на підставі подорожнього листа № 007252 від 11.08.2013 року. Таким чином, у відповідності до ч.1 ст. 1172 ЦК України, ЗАТ «Комплекс Агромарс» повинне відшкодовувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до положень ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається з Полісу обов язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/4371185, відповідачем ЗАТ «Комплекс Агромарс» було застраховано відповідальність за шкоду заподіяну життю і здоров ю третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю належного йому автомобіля-рефрижератора «ISUZU NQR71P», д.н.з. [NUMBER], на суму сто тисяч. Тому, виходячи з положень ст.1194 ЦК України, ЗАТ «Комплекс Агромарс» зобов язане сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Також судом критично оцінюються доводи представника відповідача про те, що [PERSON] зобов язався виплатити позивачу 100000,0 гривень в рахунок погашення моральної шкоди, про що написав розписку, оскільки доказів на підтвердження цього не надав, а також дані доводи не були підтверджені позивачем. До того ж, безпідставними є посилання представника відповідача на те, що [PERSON] надав позивачу 6200,0 гривень на поховання сина, так як предметом даного спору є відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, а не витрат на поховання. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду. Разом з тим, заявлений позивачем розмір компенсації завданої моральної шкоди, суд вважає завищеним і виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому, компенсацію моральної шкоди в сумі 50000,0 гривень суд вважає достатньою для відновлення її нормальних життєвих зв'язків та організації свого життя, відновлення морального та душевного стану. З відповідача на користь держави, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог судовий збір, від сплати якого було звільнено позивача при подачі позову. З урахуванням наведеного, на підставі п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст.ст.23 ч.1, 1167 ч.1 та ч.2, 1172 ч.1, 1187 ч.2 та ч.5, 1194 ЦК України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial