Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

05 травня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначав, що працював у ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» на посаді бетонника 3 розряду та 16.06.2015 його було звільнено за угодою сторін. На час звільнення відповідач не здійснив із ним остаточного розрахунку та заборгував заробітну плату за лютий-квітень 2015 року у розмірі 8388,36 гривень. Просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість, суму компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у сумі 4339,29 гривень, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 151738,56 гривень. В ході судового розгляду справи позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, в остаточній редакції яких просив стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату у сумі 8388,36 гривень, компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у сумі 2839,13 гривень, а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 158489,64 гривень. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], діюча на підставі довіреності, у судове засідання не прибули, просили вирішувати справу у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали та не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку. Представник відповідача - ПАТ «БМФ «Азовстальбуд», будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судові засідання систематично не зявляється, будь-яких заяв чи клопотань в ході судового розгляду справи не надав. З урахуванням наведених обставин, суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних письмових матеріалів, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до висновків Конституційного Суду України від 15.10.2013 року за №9-рп/2013, в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Встановлено, що наказом ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» за № 75-к від 20.09.2012 позивача [PERSON] було зараховано до підрозділу СУ-1 даного підприємства на посаду бетонника 3 розряду та наказом за № 21-к від 16.06.2015 року звільнено з підприємства на підстав ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Як вбачається з довідок за № 08/084 та № 08/085, виданих ПАТ «БМФ Азовстальбуд» від 31.05.2017 року, станом на 01.06.2017 заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] становить 8388,36 гривень, саме за лютий 2015 року 1283,88 гривень, за березень 2015 року 2773,56 гривень, за квітень 2015 року 4330,92 гривень. Вказані суми заробітної плати зазначені як такі, з яких утримано податки, збори та обовязкові платежі. Крім того, з даних довідок також вбачається, що [PERSON] залишається невиплаченою компенсація втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у загальній сумі 2839,13 гривень. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок роботодавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення закріплені змістом ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Разом із тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року). Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, суд стягує з відповідача ПАТ «БМФ Азовстальбуд» на користь позивача [PERSON] заробітну плату у загальному розмірі 8388,36 гривень без утримання з цієї суми податків, зборів та обовязкових платежів, а також компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у загальній сумі 2839,13 гривень. Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року розяснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За положеннями статті 117 КЗпП України умовою для покладення на роботодавця відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є дійсно наявність вини підприємства. Представник відповідача, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову в цій частині і доказування відсутності вини підприємства у невиплаті позивачеві при звільненні належних йому сум, і тим самим його не оспорює. Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вирішує питання про період нарахування та розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні передбачено «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно п. 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно із п. 4 даного Порядку, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. З табелів обліку робочого часу за квітень-травень 2015 року, наданих ПАТ «БМФ «Азовстальбуд», вбачається, що позивач [PERSON] працював за пятиденним робочим тижнем з робочим днем тривалістю 8 годин, тобто норма тривалості робочого часу відповідає сорокагодинному робочому тижню. У даний період відпрацьовано 39 робочих днів. Згідно із індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5, наданою Пенсійним фондом України від 03.05.2017 року, [PERSON] за квітень та травень 2015 року було нараховано заробітну плату у загальній сумі 12538,03 гривень. Таким чином, розмір середньоденного заробітку [PERSON] становить 321,48 гривень (12538,03/39). Відповідно до листів Міністерства соціальної політики України № 10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», № 10846/0/14-15/13 від 20 липня 2015 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2016 рік», № 11535/0/14-16/13 від 05 серпня 2016 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік», середньостатистична кількість робочих днів при сорокагодинному робочому тижні у період з 17.06.2015 по 03.03.2017 становить 535 робочих днів. Отже, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні становить: 321,48*535 = 171991,80 гривень і саме ця сума підлягає стягненню з ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» на користь позивача [PERSON] Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» на користь держави судовий збір у розмірі 1832,19 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved