Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

06 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що діду позивача належав гараж, розташований за адресою: [ADDRESS]. У грудні 2015 року останній помер. Позивач є єдиним спадкоємцем майна померлого, проте через відсутність правоустановчих документів на спадкове майно, він не має можливості оформити свої спадкові права. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини, визнання за ним права власності на спадковий гараж за законом (а.с.а.с. 2 - 5, 23, 29 - 32). У судовому засіданні позивач підтримав позов, пояснивши, що його діду - [PERSON], належав гараж. [INFO] останній помер. Позивач є єдиним спадкоємцем майна діда, проте у зв'язку з відсутністю правоустановчих документів на спадкове майно, він не має можливості оформити свої спадкові права. До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач не звертався. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, пояснивши, що, оскільки позивач не звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, відсутній спір про право на спадщину. Відзив на позов подано 03.05.2018 року (а.с.а.с. 38, 39). Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що дідові позивача, [PERSON], рішенням виконавчого комітету Кіровської районної Ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 08.04.1977 року №385 було надано дозвіл на кооперативне будівництво гаражу [ADDRESS] (а.с.а.с. 19, 20). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 6). Право власності на спірний гараж на час розгляду справи у встановленому законом порядку не зареєстровано. Позивач є спадкоємцем майна [PERSON], оскільки є внуком останнього, його мати - [PERSON], померла [INFO], а дружина спадкодавця ([PERSON]) - [INFO] (а.с.а.с. 7, 8, 15). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною 1 статті 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності зі статтею 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами, встановленими частиною 1 статті 1266 ЦК, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Ураховуючи зміст приведених норм, суд доходить висновку про те, що після смерті [PERSON] залишився один спадкоємець його майна за представленням - позивач, який спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом його матері, якби вона була живою на час відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач на час смерті діда постійно мешкав разом з ним у квартирі [ADDRESS], отже, у розумінні закону, прийняв спадщину. Це підтверджується відомостями, що містяться у паспорті позивача, а також листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 22.02.2018 року №10/5-353 (а.с.а.с. 16, 17, 37). Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов у частині встановлення факту прийняття позивачем спадщини після смерті діда задовольнити. Розв'язуючи спір у частині визнання за позивачем права власності на спірний гараж у порядку спадкування за законом, суд виходить з такого. За змістом частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено. При цьому такий захист забезпечується судом винятково в разі, якщо він встановить, що права, свободи чи інтереси особи, що звернулася до суду, порушені. У відповідності з частиною 1 статті 1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач з відповідною заявою про прийняття спадщини у вигляді спірного гаражу до нотаріуса не звертався, отже подання ним цього позову є передчасним, оскільки його спадкові права не порушено. З огляду на викладене суд вважає за необхідне у задоволенні позовної вимоги про визнання права на спадщину відмовити.

Outcome: partial