Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

05.06.2019 року позивач ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просило стягнути з останнього суму страхового відшкодування у розмірі 9 618 грн. 23 коп., а також понесені судові витрати у розмірі 1921 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 10.06.2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.108657, за умовами якого забезпечено транспортний засіб марки «Hyundai», державний номер [NUMBER] . 29.09.2016 року о 20 год. 25 хв. на вул. проїжджій частині вул. Васильківської зі сторони вул. Ломоносова у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Hyundai», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «Toyota», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2018 року відповідача визнано винним та засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України. Вказаний випадок визнано страховим, про що складено страховий акт, та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої [PERSON] у розмірі 9 618 грн. 23 коп. За вказаних обставин, позивач просить стягнути з відповідача витрати, понесені у зв`язку із виплатою страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 9 618 грн. 23 коп. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 10.06.2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.108657, за умовами якого забезпечено транспортний засіб марки «Hyundai», державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 29.09.2016 року о 20 год. 25 хв. на вул. проїжджій частині вул. Васильківської зі сторони вул. Ломоносова у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Hyundai», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «Toyota», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої належний [PERSON] (забезпечений) транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2018 року [PERSON] визнано винним та засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України, вказаним судовим рішенням встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок між винними діями [PERSON] та настанням дорожньо-транспортної пригоди 29.09.2016 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказану вище подію позивачем визнано страховим випадком, про що складено страховий акт № UA2016092900039/L01/01 від 27.10.2016 року. На підставі вказаного вище страхового акту, а також розрахунку страхового відшкодування до нього, потерпілій [PERSON] 27.10.2016 року здійснено виплату суми страхового відшкодування у розмірі 9 618 грн. 83 коп., що стверджується платіжним дорученням № 47256 від 27.10.2016 року. За змістом ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма міститься у положеннях ст. 27 закону України «Про страхування». Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підтвердження розміру завданої шкоди, позивачем надано копію звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № 3399/16 від 29.09.2016 року (дата складення звіту - 19.10.2016 року), згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Hyundai», державний номер [NUMBER] внаслідок його пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 8 326 грн. 07 коп. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що вирок суду у кримінальному провадженні, яким відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 29.09.2016 року, набрав законної сили і на підставі даного рішення позивачем потерпілій [PERSON] відшкодована матеріальна шкода, у позивача виникло право зворотної вимоги до [PERSON] у розмірі 9 618 грн. 83 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved