Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

05.06.2019 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (далі - ПрАТ «СК «ЮНІВЕС») про стягнення недоплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.02.2019 до ПрАТ «СК «ЮН1ВЕС» звернувся представник позивача з заявою про страхове відшкодування у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 13.02.2019 в м. Дніпро з вини водія [PERSON] , який керував автомобілем «Hyundai Getz», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль «Hyundai Tucson», д.н.з. [NUMBER] . На момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Hyundai Getz» був застрахований ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за полісом № АМ/4101538 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Після отримання всіх документів ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 50 374,45 грн. В той же час, на замовлення позивача, було проведено експертизу, за змістом якої вартість відновлювального ремонту, з урахуванням зносу, становила 70144,06 грн. Додатково позивач звернув увагу на той факт, що представник відповідача запрошувався на огляд пошкодженого автомобіля для встановлення реальної вартості ушкодження, однак такий виклик залишився проігнорований. В зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача різницю між сплаченою ним сумою та встановленою за висновком виготовленого на замовлення позивача (а.с. 2-5). Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, за змістом якого було вказане наступне. ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 50 374,45 грн. на підставі звіту від 06.03.2019 та зменшено на суму франшизи, що відповідає вимогам законодавства. При цьому, відповідач посилався на той факт, що з його сторони, у встановлений законом строк, ним було направлено оцінювача, яким 28.02.2019 було оглянуто пошкоджений транспортний засіб, складено протокол та відповідний звіт. Таким чином, відповідач вважав, що у позивача були відсутні підстави для самостійного обрання експерта та визначення розміру збитків. Крім того, відповідач вважав, що наданий зі сторони позивача висновок не може братися судом до уваги через включення до ремонтної калькуляції деталей, що не мали пошкоджень; завищення цін на запчастини (поріг дверей, В-стояк ЗШ); збільшення цін на розмір ПДВ (а.с. 40-43). Не погоджуючись із запереченнями та обставинами викладеними відповідачем у відзиві, позивач надав суду відповідь на відзив. У наданому документі представником позивача було наголошено на тому, що наданий відповідачем звіт не може прийматися судом через те, що такий документ складався, в порушення законодавства, без особистого огляду експерта. Окрім того, оцінка страхового відшкодування проводилась станом на 28.02.2019, тоді як дорожньо-транспортна пригода сталась саме 13.02.2019 (а.с. 79-81). Представники сторін на своїх вимогах наполягали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2019, яка набрала законної сили 01.04.2019, визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказаною постановою було встановлено, що [PERSON] 13.02.2019 о 21 годині 15 хвилин керуючи транспортним засобом «Hyundai Getz» д/н [NUMBER] у м. Дніпро по пр. Слобожанському, поблизу електроопори № 658, при зміні напрямку руху (повороту праворуч) не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно керувати ним, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з т/з «Hyundai Tucson» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 10.1; 12.1 Правил дорожнього руху України (а.с. 6). У відповідності до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником автомобіля «Hyundai Tucson» д/н [NUMBER] зазначено [PERSON] (а.с. 9). Згідно із Полісом АМ № 004101538, діючого на момент 13.02.2019, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» застраховано транспортний засіб «Hyundai Getz», д.н.з. [NUMBER] , ліміт за шкоду майну 100\~000, 00 грн., розмір франшизи складає 1\~000, 00 грн. (а.с. 44). 21.02.2019 за вх. 19/02/21-01 представником відповідача від позивача було отримано пакет документів, в тому числі, заяву на виплату страхового відшкодування та запрошення на незалежну експертизу, для розгляду ДТП, яка сталась 13.02.2019 (а.с. 8, 9). Згідно із копією звіту експерта № 2203/19/19, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В. 08.04.2019 за заявою [PERSON] від 28.02.2019, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Hyundai Tucson» д/н [NUMBER] складає 70\~144, 06 грн. з урахуванням ПДВ, та 64\~573, 71 грн. без урахування ПДВ, тобто нарахований ПДВ складає - 5570,35. В розділі використаної інформації зазначено про використання під час виконання висновку даних про курс валют станом на 13.02.2019, тобто на дату дарожньо-транспортної пригоди. Окрім іншого, висновок містить посилання, що документ підготовлено для подачі в суд/страхову компанію, а також те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність (а.с. 12-23). 08.04.2019 судовим експертом Дроздовим Ю.В. надано квитанцію про сплату коштів [PERSON] за надання експертних послуг у сумі 1\~500, 00 грн. (а.с. 23). В той же час, ТОВ «ЮК «Консулат» на замовлення ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», також, було складено висновок про вартість майна (Звіт № 52/19 від 06.03.2019), за змістом якого вартість матеріального збитку складає 51\~374, 45 грн. Вказаний звіт має посилання, що курс перерахунку в калькуляції вартості відновлювального ремонту за станом на дату оцінки 28.02.2019, вартість запасних частин прийняті на дату оцінки 28.02.2019, тоді як відповідно до ремонтної калькуляції розділ запасних частин, а саме їх ціну зазначено станом на 25.02.2019 (а.с. 47-67). В подальшому, 08.04.2019 до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» звернувся Губа А.О., в інтересах [PERSON] , з заявою про зміну напрямку виплати страхового відшкодування, а саме на рахунок ФОП [PERSON] (а.с. 7). Згідно із витягом з реєстру платників єдиного податку ФОП [PERSON] , окрім іншого, здійснює технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (а.с. 11). У відповідності до копії платіжного доручення № 35126 від 22.05.2019 відповідачем на рахунок ФОП [PERSON] було перераховано страхове відшкодування у сумі 50374, 45 грн. (а.с. 9). Як вбачається із копії відповіді ФОП [PERSON] від 03.10.2019, на запит адвоката Чіп [PERSON] .М., транспортний засіб «Hyundai Tucson» д/н [NUMBER] , пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 13.02.2019, в період часу з 14.02.2019 до 03.10.2019 перебував на охоронюваній території СТО ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Під час знаходження автомобіля на закритій території СТО доступ до вказаного автомобіля та ключів від нього надавалися лише представнику власника [PERSON] , судовому експерту Дроздову Ю.В. та представнику страхової компанії [PERSON] . При цьому, оцінювач [PERSON] під час відповідального збереження огляд не здійснював (а.с. 82). Так, у Законі України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст.7 закону). Закон «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За змістом цього закону (ст. 9, 2231, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Частинами 2 4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що у разі не направлення свого представника протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик має відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи. При цьому, потерпілий не позбавлений права, для визначення розміру збитків, залучати експертів незалежно від настання будь-яких строків, а тому висновок представника відповідача, щодо відсутності підстав для проведення експертизи на замовлення позивача є необґрунтованим. Окрім того, згідно п.п.1.3, 1.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №14252092 від 24.11.2003 (далі - Методика), остання застосовується, зокрема, для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, вимоги цієї Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Згідно із п. 4.1 Методики, оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень. Виходячи з мети оцінки здійснюються всі процедури в межах методів оцінки, визначених цією Методикою (п.4.2 Методики). Пунктом 5.5. Методики встановлено, що під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен:\~\~а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах;\~\~б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання;\~\~в) установити пробіг за одометром;\~\~г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ;\~\~ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Згідно звіту № 52/19 від 06.03.2019 ТОВ «Юридична Компанія «КОНСУЛАТ», на підставі якого страховиком було визначено та здійснено виплату страхового відшкодування, вбачається, що останній було складено за замовленням відповідача на підставі договору. Дата надходження матеріалів та оцінки 28.02.2019, дата складання звіту 06.03.2019. Проте, позивач в своєму позові та його представник заперечували факт огляду ТОВ «Юридична Компанія «КОНСУЛАТ» пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит. Доказів звернення ТОВ «Юридична Компанія «КОНСУЛАТ» з метою огляду відповідного транспортного засобу для проведення оцінки вартості заподіяних їй збитків (договору, замовлення) суду не представлено. При цьому, долучений до звіту протокол огляду транспортного засобу представником ТОВ «Юридична Компанія «КОНСУЛАТ» не дає можливості встановити протилежне (графи протоколу заповнено від руки нечитабельно). В той же час, наданий зі сторони позивача висновок № 2203/19/19, складений судовим експертом Дроздовим Ю.В. 08.04.2019 за заявою [PERSON] від 28.02.2019 за наслідком огляду експертом транспортного засобу. Також, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. Тобто вказаний висновок було складено у відповідності до вимог\~ст. 106 ЦПК України. Додатково суд звертає увагу й на те, що відповідно до\~статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»\~оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними у\~статті 9 цього Закону\~(далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Згідно зі статтею 9 Закону методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Відповідно до пункту 32 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2010 № 1440 (який згідно з пунктом один є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності), у разі виникнення необхідності у визначенні розміру ймовірного страхового відшкодування оцінка застрахованого майна проводиться з урахуванням умов страхування та дотриманням принципів корисності і заміщення. Для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків. В порушення вказаних вище вимог звіт, наданий стороною відповідача, таким нормам не відповідає, розмір шкоди розраховано на дату оцінки 28.02.2019, тоді коли шкода безпосередньо була заподіяна 13.02.2019. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що належним, достатнім та допустимим доказом розміру заподіяних позивачу матеріальних збитків є висновок складений судовим експертом Дроздовим Ю.В. 08.04.2019, який було надано стороною позивача. При цьому, посилання представника відповідача на те, що вказаний висновок не може братися судом до уваги через включення до ремонтної калькуляції деталей, що не мали пошкоджень та завищення цін на запчастини (поріг дверей, В-стояк ЗШ), нічим об`єктивно не підтверджено, жодного доказу не надано та не спростовано шляхом рецензування. Щодо права позивача стягувати з відповідача суми виплат з урахуванням сум ПДВ суд зазначає наступне. Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають. Вказаного висновку дійшов КЦС у складі Верховного Суду у своїй постанові від 19.09.2018 у справі № 523/5890/15-ц. Таким чином, враховуючи той факт, що зі сторони позивача суду не було надано докази проведення фактичного ремонту пошкодженого транспортного засобу, підстави для стягнення з відповідача суми ПДВ відсутні. \~ \~ \~ \~Також, суд звертає увагу, що відповідно до абзацу 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту. Встановивши визначений полісом ліміт відповідальності відповідача та франшизи, суд вважає, що виплачена відповідачем позивачу сума правомірно була зменшена на суму франшизи. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 15699, 26 = 70144,06 (заявлена позивачем сума) - 50374,45 (сума виплаченої шкоди відповідачем) - 5570,35 (нарахований ПДВ, згідно висновку № 2203/19/19 від 08.04.2019) + 1500,00 (вартість проведення позивачем експертизи). Так, практика Європейського суду з прав людини, як джерело права, притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. \~ \~ \~ \~Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу суду надано не було. На підставі викладеного та

Outcome: partial