Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

06 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою від 24.11.2017 року провадження по справі в частині стягнення боргу з [PERSON] закрито, у звязку з відмовою позивача від позові. Позовні вимоги до [PERSON] позивачем уточнені, просить стягнути на його користь борг в сумі 18\~586 доларів США, що еквівалентно 295\~889 гривень 12 копійок та 122\~144 гривень 00 копійок, а всього 418\~033 гривень 12 копійок, а також судові витрати понесені у звязку із зверненням з позовом до суду. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 10 лютого 2007 року він надав відповідачу грошову суму в розмірі 31936 доларів США, що на той час було еквівалентно 161\~276 гривень 80 копійок, вказану суму відповідач зобовязався повернути до 10 квітня 2008 року. За фактом отриманих коштів ними був складений договір позики. 18 серпня 2010 року відповідач частково виконав свої зобовязання за договором позики, передавши позивачу грошові кошти в сумі 13\~350 дол. США, залишок грошових коштів в сумі 18\~586 дол. США [PERSON] зобовязався повернути до 19.08.2014 року, про що було складено новий договір позики. 23.07.2008 року між ним та відповідачем, був укладений договір позики на суму 122\~144 гривень, з строком повернення до 24 липня 2014 року, згідно якого позивач сплатив за відповідача кошти за придбання будівельних матеріалів, про що відповідач склав розписку про отримання будівельних матеріалів на вказану суму. Однак по закінченню вищевказаних строків і до цього часу, борг позивачу не повернутий, у добровільному порядку відповідач не бажає вирішити дане питання, у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, 10 лютого 2007 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений договір позики на суму 31\~936 доларів США, що еквівалентно станом на 10.02.2017 за курсом НБУ - 161\~276 гривень. Грошові кошти надавалися на придбання автомобіля «Хюндай Соната». При цьому, сторони домовилися, що відповідач поверне грошові кошти у строк до 10 квітня 2008 року, оригінал договору міститься в матеріалах справи (а.с. 80-82). Судом встановлено, що також не спростовано відповідачем у судовому засіданні, за укладеним договором позики від 10.02.2007 року, [PERSON] 18 серпня 2010 року повернув позивачу грошові кошти в сумі 13\~350 доларів США, залишок грошових коштів в сумі 18\~586 доларів США [PERSON] зобовязався повернути до 19 серпня 2014 року, про що останнім була складена розписка та укладено договір позики від 18.08.2010 року, оригінали яких додані до матеріалів справи (а.с. 87-88). З договору позики від 23 липня 2008 року убачається, що [PERSON] сплатив за [PERSON] грошові кошти в сумі 122\~144 гривень, за придбання будівельних матеріалів на будівництво житлового будинку, що розташований по вулиці Стадіонна, 15 в м. Кривому Розі. Сторони погодили, що термін повернення коштів становитиме 24 липня 2014 року. На підтвердження укладеного договору позики, відповідач надав позивачу розписку про отримання будівельних матеріалів (а.с. 85-86). Договори позики між сторонами нотаріально не посвідчувалися. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Положення статті 207 ЦК України визначають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦКУ визначені вимоги до форми договору позики, а саме договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені цим договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, відповідач зобовязався повернути позивачу грошові кошти за договорами позики від 10.02.2007 року у строк до 10.04.2008 року, від 18.08.2010 року у строк до 19.08.2014 року і від 23.07.2008 року у строк до 24.07.2014 року, про що зазначено в укладених договорах. Проте, у зазначені строки [PERSON] суми позики позивачу не повернув, добровільним шляхом вирішити спір не намагався. Загальна сума грошового боргу [PERSON] перед позивачем становить 122\~144 гривень та 18\~586 доларів США, з розрахунку 1 дол. США = 15 гривень 92 коп (18586 дол. США х 15,92 грн. = 295\~889,12 грн.). Згідно з правилом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На підтвердження укладення договору позики та його умов представлені договори позики та розписки позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначених грошових сум. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами було укладено саме договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошову суму і зобовязувався повернути у визначений строк. Зазначені договори позики відповідачем не оспорені. Згідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу витрат, повязаних з оплатою судового збору за подання позову до суду, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved