Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

07.05.2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що з 06.11.1998 року вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилася дочка - [PERSON] [INFO] , яка 06.09.2017 року уклала шлюб та після реєстрації шлюбу її прізвище стало - [PERSON] . Вона, відповідач та їхня дочка зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідач не надає дочці ніякої матеріальної допомоги, а навпаки створює нестерпні умови для проживання в квартирі, про що вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. В зв`язку з цим в них шлюбне життя не склалося і вони з відповідачем розлучилися. З 01.09.2018 року дочка - [PERSON] навчається на 1 курсі спеціальності «Початкова освіта» ступеня «Бакалавр» (скорочений термін навчання) Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний коледж» (І рівень акредитації), за державним замовленням, форма навчання денна. Однак, оскільки вона народила дитину, то з 01.09.2018 року вона переведена на навчання за індивідуальним графіком. Дочка потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням, так як хоча і навчається за індивідуальним графіком, працювати вона не може, оскільки має малолітню дитину, а навчання вимагає матеріального забезпечення. Відповідач здатен надавати матеріальну допомогу, так як являється здоровою, працездатною людиною. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Інших дітей у відповідача не має, стягнення за виконавчими документами не проводиться. У зв`язку з цим, просила стягнути на свою користь кошти на утримання (аліменти) повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, з відповідача [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання. 02.07.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.07.2019 року відповідач, [PERSON] , подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що повністю заперечує позовні вимоги та має ряд заперечень щодо даних вимог, які суперечать чинному законодавству України, а саме: по-перше - щодо не відповідності позовних вимог ст. 199 СК України. Позивач жодним чином не обґрунтовує в чому саме має матеріальну потребу дочка [PERSON] . Як зазначає позивач, що дочка вже є одруженою та виховує свою дитину, а отже, дочка має не тільки матеріальне забезпечення від свого чоловіка, а також і відповідні соціальні виплати від держави. А тому, оскільки дочка вже є повністю самостійною людиною із власною сім`єю, позивач жодним чином не довела перед судом обставини, що дочка має таку матеріальну потребу. Крім того, статтею 199 Сімейного кодексу чітко передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка. Однак, дочка не проживає з позивачем та має свою сім`ю, з якою проживає по [ADDRESS] , тоді як позивач проживає по [ADDRESS] , а отже - позивач не має права звертатися до суду з подібним позовом. На сьогодні він є пенсіонером та отримує відповідну соціальну виплату від держави. Разом з тим, хоча у нього і обмежені фінансові можливості, він завжди допомагає дочці продуктами, які вирощує самостійно. По-друге, з незрозумілих причин ціна позову зазначена в сумі 12 000 грн., однак, позивач жодним чином не обґрунтовує чому саме зазначена така ціна позову. По-третє, щодо форми навчання, то дочка навчається на денній формі навчання та на державному замовленні, а отже отримує відповідну стипендію, до вже наявної соціальної допомоги при народженні дитини та виплат на новонароджену дитину, тож дочка разом з допомогою відповідача має відповідне матеріальне забезпечення. Також, позивачем жодним чином не обґрунтовано чому саме необхідно стягувати з відповідача 1/3 частину всіх його доходів та не надає суду жодних підтверджених витрат щодо вартості навчання - а воно є безкоштовним, підручників - вони надаються закладом освіти, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження і т.д., а тому дана вимога є необґрунтованою. Тому, просив відмовити у задоволені позову. 23.07.2019 року позивач, [PERSON] , подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що в позовній заяві чітко зазначено, що навчання на 1 курсі спеціальності «Початкова освіта» ступеня «Бакалавр» (скорочений термін навчання) Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний коледж» (І рівень акредитації) потребує матеріального забезпечення. Без матеріального забезпечення неможливий ні факт ні процес навчання, оскільки матеріальне забезпечення це сукупність заходів спрямованих на можливість навчання. Батьки повинні вживати всі необхідні заходи спрямовані на матеріальне забезпечення навчання дитини. В тлумачення «матеріальне забезпечення» в даному випадку входить ряд заходів спрямованих на повноцінне навчання дитини, повноцінне харчування, забезпечення приладдям, посібними матеріалами для навчання, забезпечення книжками, зошитами, можливість проїзду до місця навчання, придбання одягу та інше. Щодо твердження відповідача про те, що дочка має матеріальне забезпечення від свого чоловіка та відповідні соціальні виплати від держави, то цим самим він визнає той факт, що дочка ніде не працює та потребує матеріального забезпечення свого навчання. Її чоловік, [PERSON] , також є студентом національного транспортного університету, що підтверджується копією залікової книжки студента № [NUMBER] . Щодо соціальних виплат, то дані виплати, а саме допомога при народженні дитини в сумі 860 грн. щомісячно, виплачуються дочці для забезпечення її малолітньої дитини, а не для забезпечення навчання дочки. Щодо заперечень про те, що дочка не проживає разом з позивачем, то вони спростовуються доданими до позовної заяви довідками про місце проживання та реєстрацію дочки та позивача за однією адресою. Твердження відповідача про те, що дочка постійно зі своєю сім`єю проживає за адресою [ADDRESS] є безпідставними, оскільки відповідач з ціллю виселення дочки з сім`єю з квартири, створює нестерпні умови для їх проживання. За вчинення економічного домашнього насильства, яке виражається в перекриванні газопостачання, електроенергії, води, нецензурній лайці, штовханині, погрозах фізичною розправою, відповідач притягувався до адміністративної відповідальності, що підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2019 року. Крім цього, він вчиняє фізичне насильство, у зв`язку з цим на розгляді в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області знаходиться обвинувальний акт щодо відповідача за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення щодо позивача, передбаченого ст. 125 КК України. На час вчинення відповідачем вдома таких насильницьких дій, дочка разом з дитиною та чоловіком вимушена інколи тимчасово йти проживати у знайомих. Посилання відповідача на обмежені фінансові можливості, так як є пенсіонером, та допомогу дочці продуктами, які сам вирощує, не спростовують обов`язок батька утримувати дочку, яка продовжує навчання. Крім того, вона, [PERSON] , наразі не працює, а перебуває на обліку як безробітна в Білоцерківському МРЦЗ. Також, їй відомо, що відповідач працює на станції ШМД в м. Біла Церква. Щодо форми навчання дочки, то вона навчається за державним замовленням з 01.09.2018 року, форма навчання денна, однак, не перебуває ні на повному державному утриманні, ні на неповному державному утриманні, стипендію не отримує. Щодо необґрунтованості ціни позову, то на виконанні вимог ч. 3 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначалася з мінімального рекомендованого розміру аліментів за шість місяців. На підставі вищезазначеного, просила позовну заяву про стягнення аліментів на утримання повнолітньої [PERSON] , яка продовжує навчання, задовольнити. 31.07.2019 року відповідач, [PERSON] , в судовому засіданні подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що по-перше - щодо потреби в матеріальній допомозі, то позивач жодним чином так і не обґрунтовує в чому саме має матеріальну потребу дочка [PERSON] . Дочка вже є одруженою та виховує свою дитину, а отже, дочка має не тільки матеріальне забезпечення від свого чоловіка, а також і відповідні соціальні виплати від держави. А тому, оскільки вона вже є повністю самостійною людиною із власною сім`єю, то позивач жодним чином не довів перед судом обставини, що дочка має таку матеріальну потребу. Більше того, чоловік дочки в судовому засіданні підтвердить факт, що він повністю забезпечує дочку та вони не мають матеріальних потреб в аліментах. По-друге, щодо проживання дочки та позивача стверджує, що його дочка не проживає з позивачем, оскільки дочка має свою індивідуальну сім`ю, з якою проживає по [ADDRESS] , тоді як позивач проживає по [ADDRESS] , а отже позивач не має права звертатися до суду з подібним позовом. Тому, просив відмовити у задоволені позову. Позивач, [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та зазначила, що дочка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею, але з вересня 2018 року у зв`язку з тим, що відповідач створює нестерпні умови проживання, а саме відключає газ, світло, пошкоджує вимикачі, вимикає лампи, вентелі, дуги, проживає за іншою адресою. Відповідач, також, зареєстрований за даною адресою, але з 16.10.2019 року виїхав. Дочка так і не повернулася, оскільки невідповідні умови поживання для дитини, навчається за індивідуальним графіком, так як має малолітню дитину, навчається на дому, здає документи на здачу екзаменів, стипендію не отримує. Вона, як мати, несе витрати на її навчання (літературу, харчування, одяг, копіювання, навчальні матеріали) в середньому на місяць 2500,00 грн. Вона є сезонним робітником на КПБМР «Білоцерківтепломережа», пів року працює та отримує заробітну плату приблизно в розмірі 5-6 тисяч грн. на місяць, а пів року перебуває на обліку в Центрі зайнятості. Дочка одружена, вони живуть із чоловіком у квартирі знайомих за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача, адвокат Коннова Ніна Іванівна, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що його дочка вже 2 роки перебуває в шлюбі, живе з чоловіком на орендованій квартирі за адресою [ADDRESS] , платять за оренду та комунальні послуги. З позивачем вони розлучилися в січні 2019 року, жили за однією адресою, але з`їхав з квартири 14.10.2019 року, так як з колишньою дружиної проживати неможливо. Дочка залежить від матері, вона на неї впливає, хотів подарувати квартиру дочці, однак позивач подала до суду позов про поділ майна. Давав дочці половину грошей на весілля, на день народження онучці. Дочка закінчила коледж, зараз поступила на бакалаврат, а оскільки отримує допомогу на дитину їй не платять стипендію, чоловік працює та утримує його дочку. Він працює на станції ШМД фельдшером, офіційно отримує заробітну плату приблизно в розмірі 8000,00 грн., працює в ПП «Регіон постач» - медичним працівником по випуску водіїв (заробітна плата 500,00 грн. в місяць), є пенсіонером (пенсія 2600,00 грн.), інших доходів немає. Тиждень тому бачив доньку, доглядав за онукою в них вдома, так як дочка неофіційно працює аніматором, з вересня по жовтень 2019 року з дочкою спілкувався по телефону, і дочка повідомила, що дала свої документи матері, так як остання сказала, що це необхідно їй для роботи, а вона подала цей позов. Представник відповідача, адвокат Гула Сергій Євгенович, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки відповідача на час навчання в розмірі 1/3 частини від його заробітку та зазаначив, що повнолітня дочка [PERSON] не має потреби в матеріальному забезпеченні відповідача, вона одружена і має чоловіка, який її утримує, позивач не довела, що вона несе витрати на навчання дочки, оскільки дочка не проживає з позивачем, тому згідно конструкції статті 199 СКУ дані обставини виключають право позивача на подання даного позову і вимоги позивача суперечать диспозиції ст. 199 СК України. Відповідач допомагає дочці в добровільному порядку продуктами та на вимогу грошима, здійснює догляд за онучкою. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків: [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіхпроцесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставусвоїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.11.1998 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.6) та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2019 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 15). Від спільного проживання вони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження ( а.с. 7). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 8), повнолітня - [PERSON] 06.09.2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Від спільного проживання вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.14). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , якій виповнилося 20 років, є студентом 3 ПО групи 1-го курсу спеціальності «Початкова освіта» ступеня бакалавр Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний коледж» (І рівень акредитації), денна форма навчання, за державним замовленням, термін навчання з 01.09.2018 року по червень 2020 року. З 01.09.2018 року вона переведена на навчання за індивідуальним графіком відповідно до наказу від 31.08.2018 року №237-С, що підтверджується довідкою №612 від 21.12.2018 року (а.с.12), зареєстрована за однією адресою з позивачем та відповідачем, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №1258 від 25.04.2019 року, №1193 від 18.04.2019 року та копіями паспортів (а.с.3-5,10,11), не працює, отримує допомогу при народженні дитини [PERSON] , [INFO] , з 01.01.2018 року по 01.01.2021 року в розмірі 860,0 грн., щомісячно, що підтверджується матеріалами справи (а.с.44,45). Як вбачається з довідки №192 від 16.07.2019 року (а.с. 36), [PERSON] є студенткою 2 курсу спеціальності «Початкова освіта» ступеня бакалавр Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний коледж» (І рівень акредитації), денна форма навчання, термін навчання з 01.09.2018 року по червень 2020 року, академічну стипендію не отримує за результатами семестрового контролю, не перебуває ні на повному державному утриманні, ні на неповному державному утриманні. Також, встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 3-4), не працює, перебуває на обліку як безробітна в Білоцерківському МРЦЗ з 20.06.2019 року, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 38), перед звільненням 22.04.2019 року працювала на посаді оператора котельні в Комунальному підприємстві Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», за період роботи з 01.11.2018 року по 22.04.209 року отримала заробітну плату в сумі 48377,91 грн., що підтверджується копією довідки про доходи №63 від 22.07.2019 року (а.с.39). Відповідач, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є пенсіонером, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 5,19,30). Згідно ст. 198 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Ст. 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 20 Постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки повнолітня дочка має свою сім`ю та проживає окремо, що позбавляє права позивача [PERSON] , на подачу зазначеного позову, крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує в чому саме має матеріальну потребу повнолітня дочка [PERSON] на аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку та не надала суду жодних підтверджених витрат щодо вартості навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Так, відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Крім того, відповідно до ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що одружився з [PERSON] два роки тому, живуть з серпня 2017 року по [ADDRESS] , мають дитину [PERSON] , [INFO] . Дружина навчається в Білоцерківському коледжі, стипендію не отримує. Він працює на Новій пошті, отримує заробітну плату приблизно в розмірі 15000,00 грн., крім того, навчається в Київському національному транспортному університеті, забезпечує сім`ю, але на навчання дружини він не дає, до її навчання відношення немає. Обоє батьків привозять продукти, а чи дають гроші, йому невідомо. Він дає дружині зарплату, на дитину дружина отримує допомогу в розмірі 860,00 грн.. Цих грошей вистачає на прожиття, у них середньо забезпечена сім`я. Крім того, вони з дружиною домовилися, що його навчання оплачують його батьки, а її навчання оплачують її батьки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що з 01.09.2018 року навчається в Білоцерківському Гуманітарному коледжі, стипендію не отримує, дохід складає допомога на дитину в розмірі 860,00 грн. Кошти на навчання вона бере у матері на вимогу. До батька не зверталася з проханням надати кошти, але чому не знає. При цьому батько казав, що якщо треба гроші, то щоб вона йому говорила. Батько привозив продукти, які вона просила. Живе по [ADDRESS] , разом з чоловіком, знімають квартиру з серпня 2017 року, оскільки за адресою: [ADDRESS] , за якою вона зареєстрована, не було ні газу ні світла, бо батько відключав, адже за ці послуги ніхто не платив. За період з 2017-2019 роки за місцем реєстрації проживала в сукупності 1 місяць. Батько кошти не давав, так як вона не просила, бо боялася звертатися до батька. Чоловік отримує заробітну плату в розмірі 15000,00 грн., які дає й у вільне користування та зі спільного бюджету купує собі одяг, продукт на сім`ю. Навчається на денній формі навчання, за індивідуальним графіком (в коледж їздить 1-2 рази на тиждень). Підручники англомовні та педагогічні (10-15 підручників), яких немає в технікумі, за 2018-2019 роки купила на суму 5000,00 грн., однак квитанцій на витрати немає. Також, вже тиждень вони з чоловіком та дитиною живуть по [ADDRESS] із сім`єю, оскільки важко оплачувати квартиру, і на квартирі батьків є газ, світло, вода, тобто є умови. Отже, твердження відповідача про те, що дочка зі своєю сім`єю, а саме з чоловіком та малолітньою дитиною, які спільно проживають з серпня 2017 року за адресою: [ADDRESS] , пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а не з позивачем, повнолітня дочка [PERSON] , перебуває на утриманні свого чоловіка та отримує допомогу при народженні дитини, навчається за індивідуальним графіком та відповідач надає в добровільному порядку різного роду допомогу, знайшло своє підтвердження в судовому засіданні та дана обставина підтверджується показами свідків. Крім того, позивач не надала до суду належних та достатніх доказів щодо права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки яка продовжує навчання, щодо потреби у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі, враховуючи, що дочка [PERSON] , одружена та має власну сім`ю, щодо необхідності стягувати з відповідача аліменти саме в розмірі 1/3 частини всіх його доходів та не надала до суду жодних підтверджених витрат щодо вартості навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження і т.д., а тому дана вимога є необґрунтованою. Позивач обґрунтовуючи вимоги вказала на те, що відповідач перешкоджає дочці проживати за місце реєстрації в підтвердження чого подала до суду матеріали ( а.с. 37,42). Так, згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2019 року, відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу, за вчинення економічного домашнього насильства, яке виражається в здійсненні перешкод у користуванні спільним майном своїй колишній дружині [PERSON] . А згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань ( а.с. 42) вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 03.04.2018 року виник конфлікт, з приводу якого остання звернулася до поліції, однак обвинувального акту щодо обвинувачення відповідача у вчиненні кримінального правопорушення щодо [PERSON] , передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, який перебуває на розгляді в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області, до суду не надано. Крім того, дані докази суд оцінює критично, оскільки даною постановою підтверджується факт вчинення економічного домашнього насильства відносно позивача [PERSON] , а не дочки [PERSON] , на час вчинення яких остання разом з дитиною та чоловіком проживали за іншою адресою, та вказані докази є не належними в розумінні ст. 77 ЦПК України, адже не містять інформацію щодо предмета доказування у даній справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам в їх сукупності, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. В порядку п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed