Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

04 серпня 2020 року до Василівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04 листопада 2003 року, йому на праві приватної власності належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачем в будинку зареєстрована його сестра [PERSON] , [INFO] . Проте фактично з літа 2015 року відповідач не проживає за місцем реєстрації та вибула на інше невідоме йому місце постійного проживання забравши свої речі. Зв`язку та родинних відносин відповідач з позивачем не підтримує. Крім того, відповідач не здійснює плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку. На теперішній час позивач має бажання відчужити свій будинок, перешкодою в чому є реєстрація відповідача. Також реєстрація відповідачки за вказаною адресою порушує його права, бо позивач змушений сплачувати житлово-комунальні послуги з врахуванням кількості осіб, зареєстрованих за вказаною адресою, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. У зв`язку з чим, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . 06 серпня 2020 року судом направлено запит до Василівської міської ради Запорізької області, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача (а.с.10). 11 серпня 2020 року до канцелярії Василівського районного суду Запорізької області надійшла відповідь на запит суду про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12). Ухвалою Василівського районного суду від 14 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та просили задовольнити (а.с.30). Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 03 вересня 2020 року та 27 жовтня 2020 року нез`явилася, за даними наданими Василівською міською радою Запорізької області відповідач повідомлялася про час та місце розгляду справи належним чином за адресою реєстрації, проте судові повістки не отримує, поштова кореспонденція повертається з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідач повідомлявся про розгляд справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом посвідченого 05 квітня 2000 року приватним нотаріусом Василівського нотаріального округу Запорізької області Харченко Ю.Г., зареєстрованого в реєстрі за №975 (а.с.7), та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2640429 виданого районним комунальним підприємством «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради Запорізької області від 04 листопада 2003 року (а.с.7 зворотній бік). Відповідно до копії паспорта [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Василівським РВ УМВС України в Запорізькій області 18 жовтня 1995 року, зареєстроване місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.5 зворот). З акту обстеження фактичного проживання за адресою [ADDRESS] від 29 липня 2020 року, складеного головою квартального комітету Ткаченко Г.О., в присутності сусідів [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ), [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ), [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) вбачається, що за вищевказаною адресою зареєстрована [PERSON] , [INFO] , але фактично не проживає з літа 2015 року. В будинку речей її не має, її місце знаходження не відоме (а.с.8). Згідно довідки №2640 від 10 серпня 2020 року, наданої на запит суду щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , Василівська міська рада Запорізької області повідомила про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 13 січня 2015 року по теперішній час (а.с.11,12). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України №475/97ВР від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України). Відповідно до ч.1ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За правилами ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч.1ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першоюстатті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно дост.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1); член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2). Разом з тим, відповідно дост.391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] є членом сім`ї позивача, зареєстрована в будинку [ADDRESS] , що належить позивачу, проте більше року без поважних причин не проживає за вказаною адресою, підстав для збереження за ним права користування жилим приміщення не встановлено, створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] .

Outcome: approved