Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

06 березня 2015 року ПублічнЕ акціонернЕ товариствО комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом, в якому після уточнення просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAU2GA00000011 від 10 серпня 2007 року в розмірі 333 095,36 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 68,20 кв.м, житловою площею 51,10 кв.м та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAU2GA00000011 від 10 серпня 2007 року) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК » з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу. Виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 10 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № HAU2GA00000011, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 58 320,18 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09 серпня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 10 серпня 2007 року було укладено договір іпотеки № HAU2GA00000011, за умовами якого [PERSON], надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 68,20 кв.м, житловою площею 51,10 кв.м та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS], та належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 116 403,66 грн. Внаслідок порушення зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 04 лютого 2015 року мав заборгованість у сумі 333 095,36 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 51 736,68 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 101 308,21 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 6 804,99 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 157 145,70 грн., штрафу (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 15 849,78 грн. Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 30 червня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у повному обсязі. Не погодившись з вказаним рішенням суду, 22 липня 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 листопада 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 30 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HAU2GA00000011 від 10 серпня 2007 року в розмірі 20 3281 грн. 23 коп. звернуто стягнення на житловий будинок, загальною площею 68,20 кв.м, житловою площею 51,10 кв.м та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS], шляхом надання права продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки. В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 1 138, 20 грн. 01 грудня 2015 року [PERSON] подала касаційну скаргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 05 листопада 2015 року в частині вирішення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 10 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір № HAU2GA00000011, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 58 320,18 грн., а останній зобов'язався повернути кредит в термін до 09 серпня 2017 року та сплатити відсотки за його користування у розмірі 14,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а також комісією у розмірі 0,20% щомісячно від суми наданого кредиту. Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір іпотеки № HAU2GA00000011, відповідно до умов якого остання надала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 68,20 кв.м, житловою площею 51,10 кв.м та земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована за вказаною адресою. Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з положень статей 526, 610, 612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, статей 33, 35, 36, 38-40 Закону України «Про іпотеку» та тих обставин, що позивачем не доведена обґрунтованість визначеної ним заборгованості за кредитним договором та виникнення права на звернення стягнення на предмет іпотеки. З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується та зазначає наступне. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 04 лютого 2015 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором № HAU2GA00000011 від 10 серпня 2007 року в загальній сумі 333 095,36 грн., яка складається з наступного: заборгованість по кредиту 51 736,68 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 101 308,21 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 6 804,99 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань 157 145,70 грн.; штраф (фіксована частина) 250,00 грн.; штраф (процентна складова) 15 849,78 грн. В подальшому, під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем був здійснений інший розрахунок заборгованості, з урахуванням пені, розрахованої за 1 рік, та становить 203 281,23 грн., в тому числі: пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань була знижена з 157 145,70 грн. до 31 049,54 грн., та штраф (процентна складова) знижений з 15 848,78 грн. до 12 131,81 грн. Перевіряючи розмір загальної заборгованості за кредитним договором судова колегія вважає, що він підлягає зміні виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, то з розрахунку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» необхідно виключити наступні складові: штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - у розмірі 1 298 грн. 42 коп., як такі, що не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що загальна сума заборгованості за кредитом складає 190 899,42 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Що стосується доводів представника відповідача щодо неправомірності підвищення відсоткової ставки з 01 лютого 2009 року, то апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Умовами кредитного договору від 10 серпня 2007 року, укладеного між сторонами по справі, передбачено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК » має право в односторонньому порядку змінити розмір відсоткової ставки в сторону збільшення у разі настанні будь-якої з обставин, а саме: відповідно до пункту 2.3.1 кредитного договору та відповідно до статті 651 ЦК України банк має право в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки за користування кредитним лімітом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% порівняно з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення цієї угоди; зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний банк) фонд, або зміни середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ). При цьому банк направляє позичальнику письмову повідомлення про зміну процентної ставки на протязі 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміни процентної ставки, що передбачено частиною 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». 05 січня 2009 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виданий наказ № КТ-БТ-СП-2009-1/1 «Про зміну відсоткової ставки по діючим кредитам бізнесі «Іпотечне кредитування», «Авто в кредит», Мікрокредитування, які видані в гривні». На виконання вимог закону та у відповідності з пунктом 2.3.1 кредитного договору [PERSON] був направлений лист щодо підвищення відсоткової ставки 08 січня 2009 року, що підтверджується реєстром поштових відправлень № 369 від 08 січня 2009 року. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пунктом 28 передбачено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Як зазначалося вище, умовами кредитного договору було передбачено право банку в односторонньому порядку підвищити відсоткову ставку, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що дії позивача з одностороннього підвищення процентної ставки за договором № HAU2GA00000011 від 10 серпня 2007 року були законними та правомірними, оскільки таке підвищення відбулося 05 січня 2009 року, повідомлення про таке рішення відповідачу [PERSON] було направлено 08 січня 2009 року, тобто до 10 січня 2009 року, коли набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Згідно зі статтею 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. За таких підстав доводи представника відповідача щодо неправомірності підвищення відсоткової ставки з 01 лютого 2009 року є безпідставними. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18 серпня 2016 року (а.с. 35 т. 2). Згідно з відповіддю Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 10.2.2017 року, після смерті [PERSON].( іпотекодавця), померлої [INFO], яка на день смерті мешкала в смт Ков'яги Валківського району Харківської області із заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалось. На час відкриття спадщини в будинку, який є предметом іпотечного договору, проживав і був зареєстрований відповідач [PERSON] (син померлої), також спадкоємцем померлої є відповідач [PERSON] (чоловік померлої), які спадщину у встановленому законом порядку не прийняли та не відмовилися від неї, а відповідач [PERSON] продовжує проживати у спірному будинку. Порядок прийняття спадщини визначений Главою 87 ЦК України. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину ( частина третя статті 1296 ЦК України). Отже,спадкові права є майновим об'єктом цивільного права,оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно ( прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять. Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. З врахуванням викладеного, судова колегія вважає, що спадкоємці померлої [PERSON], а саме [PERSON] та [PERSON] набули статус іпотекодаців не заважаючи на те, що спадкоємці не отримали свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або шляхом застосування процедури продажу, встановленої статті 38 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві. Такі повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Доводи відповідачів про недотримання банком процедури звернення стягнення на предмет іпотеки щодо надіслання письмової вимоги про усунення порушення іпотекодавцю та боржнику у тридцятиденний строк, - безпідставні. Відповідно до пункту 37 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог частини першої 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку встановленої законом процедури її реалізації та оцінки на підставі складеного 15 травня 2017 року Звіту № 4643 про оцінку вартості житлового будинку з надвірними будівлями на земельній ділянці загальною площею 0,1500 га, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належав [PERSON] і складає 205 536 грн.. В іншій частині рішення суду не переглядалося. За наслідками розгляду апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалює в цій частині нове рішення яким звертає стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, загальною площею 68,20 кв.м., житловою площею 51,10 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS], які належали померлій [INFO] [PERSON] на праві приватної власності, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», за кредитним договором №HAU2GA00000011 від 10 серпня 2007 року в розмірі 190 899, 42 грн. шляхом надання права продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 205 536 грн.

Outcome: partial