Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

05 серпня 2015 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від [PERSON] надійшла вищезазначена позовна заява, з проханням визнати [PERSON] разом з неповнолітнім [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме : квартирою [ADDRESS]. Вимоги обґрунтовано тим, що позивач має на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. В належній йому квартирі зареєстрована колишня дружина [PERSON] та їхній спільний син [PERSON], 1998 року народження, які фактично там не проживають з 2001 року. На неодноразові прохання знятися з реєстрації, відповідачка добровільно не бажає. Факт реєстрації відповідачів у вказаній квартирі створюєперешкоди для вільного розпорядження своєю власністю та завдає додаткові матеріальні витрати при оплаті комунальних послуг і унеможливлює отримання субсидії. В судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, розгляд справи проводити у його відсутність. На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Відповідачі [PERSON] та її малолітній син [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань до суду не направили. Представник третьої особи Служби у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, при вирішенні спору просила врахувати інтереси дитини. Представник Бориспільського районного відділу УДМС України у Київській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте надали суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити у їх відсутність, рішення прийняти згідно чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 22.02.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченко А.П.(а.с.5), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6). Згідно виписки з домової книги разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстровані його син - [PERSON], 1998 року народження, колишня дружина - [PERSON] (а.с. 9-10). 24 березня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 24 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.7). З акту обстеження депутата Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області Бишовець М.М. від 30 липня 2015 року вбачається, що [PERSON] разом з дитиною за місцем реєстрації в [ADDRESS] не проживають. Позивач за вищевказаною адресою проживає зі своєю цивільною дружиною [PERSON] та їхнім спільним сином [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку, що проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушення його прав. Із положень ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 року № 1077, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність визнати [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме : квартирою [ADDRESS] На підставі викладеного та

Outcome: approved