Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

05 січня 2017 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на наступні обставини. 23 листопада 2004 року помер чоловік позивача [PERSON] у віці 32 років в с.Тузли Татарбунарського району Одеської області. 18 грудня 2015 року помер тесть позивача [PERSON] у віці 88 років в м.Татарбунари Одеської області. За життя [PERSON] вчинив на імя позивача заповіт, оскільки після смерті чоловіка [PERSON] (сина [PERSON]І.), позивач та її донька [PERSON] проживали разом з [PERSON] та доглядали його. [PERSON] заповів позивачу земельну ділянку площею 6,24 га, що розташована на території Тузлівської (колишньої Безімянської) сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №450246, виданого Безімянською сільською Радою народних депутатів 18 лютого 2002 року на імя [PERSON]. Вищевказану земельну ділянку позивач має право успадкувати як спадкоємець за заповітом. Після смерті [PERSON] позивач та її донька звернулись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивач як спадкоємець за заповітом, а її донька як спадкоємець за законом, але їм було відмовлено з причини відсутності правовстановлюючого документу на земельні ділянки. У звязку з вищевикладеним та тим, що нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача, [PERSON], в судове засідання не зявився, однак направив до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.34). Представник Тузлівської сільської ради до суду не зявився, направив до суду заяву, в якій просить слухати справу за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.25). Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до копії повторного свідоцтва про смерть серії І-ЖД №377726 від 29.04.2014 року (а.с.4), [PERSON] помер 23 листопада 2004 року у віці 32 років в с.Тузли Татарбунарського району Одеської області. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖД №254303 від 03.11.1980 року (а.с.5), батьками [PERSON], [INFO], значаться [PERSON] та [PERSON]. Із копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №437124 від 24.12.2015 року (а.с.6) вбачається, що [PERSON] помер 18 грудня 2015 року у віці 88 років в м.Татарбунари Одеської області. Копією заповіту від 04.12.2015 року (а.с.7) підтверджується, що [PERSON], [INFO], заповів земельну ділянку площею 6,24 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Безімянської сільської ради на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №450246 [PERSON], [INFO]. Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №42462801 від 15.12.2015 року (а.с.8), заповіт від 04.12.2015 року [PERSON] зареєстрований 15.12.2015 року в Одеській філії державного підприємства «Національні інформаційні системи». Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №450246 від 18 лютого 2002 року (а.с.9), [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 6,24 га, яка розташована на території Безімянської сільської ради Татарбунарського району Одеської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається з копії Акту про передачу земельної частки (паю) в натурі від 17 травня 2001 року (а.с.а.с.10-11), [PERSON] передано в натурі земельну ділянку в розмірі 6,24 га, земельна ділянка №188, розміщена на масиві №21. Повідомленням приватного нотаріуса [PERSON] №596/01-16 від 29.06.2016 року (а.с.12) підтверджується, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на спадкове майно земельну ділянку. Згідно повідомлення за №Д-1163/0-409/6-16 від 27.12.2016 року (а.с.13), виданого Відділом Держгеокадастру у Татарбунарському районі Одеської області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 6,2395 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала [PERSON], з урахуванням коефіцієнтів індексації, станом на 01.01.2016 року становить 199 000,70 грн. Оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №450246, виданий 18.02.2002 року на імя спадкодавця, було втрачено. Про втрату вищевказаного Державного акту була опублікована обява в газеті «Татарбунарський вісник» №52(5883) від 30.12.2016 року (а.с.а.с.14 14 «зворот»). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Згідно із ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що померлий [PERSON] на день смерті, тобто на 18 грудня 2015 року, дійсно мав право на земельну ділянку площею 6,24 га, яка знаходиться на території Безімянської сільської ради Татарбунарського району Одеської області згідно Державного акту серії Р1 №450246, виданого18.02.2002 року на імя [PERSON], що підтверджується представником сільської ради у наданій до суду заяві (а.с.25). Позивач являється спадкоємцем вказаного спадкового майна за заповітом. Рішення нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом унеможливлює оформлення позивачем спадщини у позасудовому порядку. Інших спадкоємців, які мають право на спадок після смерті [PERSON], померлого 18 грудня 2015 року, не встановлено. Син останнього, [PERSON], помер 23 листопада 2004 року, а дружина, [PERSON], померла 23 квітня 2008 року, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії І-ЖД №377726 від 29.04.2014 року (а.с.4) та серії І-ЖД №132260 від 24.04.2008 року (а.с.23). Відтак, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на вищевказану спадкову земельну ділянку.

Outcome: approved