Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

06.05.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, який 16.06.2015 року уточнив та просить виселити [PERSON] з квартири № 55 будинку № 1 корпус № 1 по вул. Ак. Глушка у м. Одесі без надання іншого житлового приміщення та зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. При цьому, позивач зазначає, що є власником квартири № 55 будинку № 1 корпус № 1 по вул. Ак. Глушка у м. Одесі. Реєстрація відповідача у квартирі створює позивачу перешкоди у користуванні і розпорядженні власністю. Відповідач веде аморальний спосіб життя, мати позивача неодноразово зверталася із заявами до правоохоронних органів. У зв'язку із тим, що спільне проживання сторін у квартирі неможливе, позивач змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просить його задовольнити. При цьому пояснила, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу у користуванні власністю, та у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача, позивач не може проживати у квартирі разом із дружиною та донькою. До судового засідання відповідач [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. У судовому засіданні 11.06.2015 року відповідач позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира № 55 будинку № 1 корпус № 1 по вул. Ак. Глушка у м. Одесі. Вказана обставина підтверджується договором дарування від 13.02.2015 року, посвідченим державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] /а.с. 4-5/ та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 6/. Відповідно до вказаного договору дарування квартира № 55 будинку № 1 корпус № 1 по вул. Ак. Глушка у м. Одесі /а.с. 4-5/, належала [PERSON] на праві приватної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 07.06.2004 року, серія САА № 429602, зареєстрованого 02.07.2004 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 6461035 КП «ОМБТІ та РОН», номер запису: 224; в книзі: 38к-103. Пунктом 15 вказаного договору дарування передбачено, що відчуження квартири вчинено за письмовою згодою чоловіка дарувальника [PERSON], відповідача по справі. Згідно довідки /виписка з домової книги про склад сімї та реєстрацію/ від 22.04.2015 року слідує, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 16/. Судом досліджено заяву [PERSON] від 15.06.2015 року, подану до державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], з пропозицією передати відповідачу [PERSON] прохання знятись з реєстраційного обліку та виселитись із квартири до 15.07.2015 року /а.с. 42/. На підтвердження тверджень позивача стосовно аморального способу життя відповідача, судом досліджено: довідку-характеристику /а.с. 23/, акт жителів будинку № 1/1 по вул. Ак. Глушка у м. Одесі /а.с. 24/, копії відповідей Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області по зверненням [PERSON] щодо неправомірних дій [PERSON] /а.с. 26-37/, з яких слідує, що в період розгляду матеріалів було проведено профілактичну бесіду із [PERSON] та про його стан здоров'я було повідомлено ОПКБ № 1. У ході розгляду справи, судом були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Так, мати позивача [PERSON] пояснила, що у квартирі № 55 будинку № 1 корпус № 1 по вул. Ак. Глушка у м. Одесі проживає вона разом із відповідачем по справі [PERSON], з яким перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 16.04.2015 року. Відповідач [PERSON] постійно чинить скандали та погрожує їй розправою. Син [PERSON] постійно проживає разом із дружиною за іншою адресою, при цьому місце проживання сина, свідок вказати не змогла. [PERSON] зазначила, що неодноразово викликала правоохоронні органи, так як відповідач веде себе аморально, пиячить. Також зазначила, що спірну житлову площу вона отримала перебуваючи на квартирному обліку від заводу «Мікрон», в ордер були внесені вона та члени її сімї, а саме чоловік [PERSON] відповідач по справі та син [PERSON] позивач по справі. [PERSON] пояснила, що квартира трьохкімнатна, що іншого нерухомого майна відповідач немає. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач по справі є справжнім сімейним тираном, вона неодноразово залишалася на ніч із [PERSON], так як переживає за її життя. Зазначила, що квартиру № 55 будинку № 1 корпус № 1 по вул. Ак. Глушка у м. Одесі, [PERSON] отримала для себе та чоловіка із сином. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] у квартирі № 55 будинку № 1 корпус № 1 по вул. Ак. Глушка у м. Одесі, яка знаходиться у його власності, не проживає. У даній квартирі проживає мати позивача [PERSON], та саме вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами стосовно неправомірних дій відповідача [PERSON], про що свідчить досліджені судом письмові докази /а.с. 26-37/. Частиною ч. 1 ст. 116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Посилання позивача як на підставу своїх вимог на ст. 116 ЖК України, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до положень ст. 3 СК України, в якій передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, відповідач [PERSON] та свідок [PERSON] мати позивача, не можуть вважатися членами сімї позивача [PERSON] Так, як судом встановлено, та не спростовано показаннями свідків, що позивач [PERSON] спільно не проживає із своїми батьками, не повязаний спільним побутом із ними, позивач [PERSON] має власну сімю, з якою постійно проживає за іншою адресою. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] стосовно виселення відповідача без надання іншого житла не підлягають задоволенню. Оскільки, судом встановлено, що позивач не проживає за спірною адресою, та ним не доведено факт неможливості саме позивача [PERSON] проживати спільно із відповідачем. У відповідності до ч. 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сімї власника втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] вселився на житлову площу правомірно та зареєстрований за спірною адресою на законних підставах, постійно проживає у спірній квартирі, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог [PERSON] стосовно зняття відповідача із реєстраційного обліку. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню у повному обсязі, так як необґрунтована та недоведена.

Outcome: dismissed