Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

05.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON], у якому просив стягувати на його користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 33,00 відсотки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 30.03.2006 року уклав шлюб з [PERSON], який було розірвано за рішенням мирового судді Данковського судового відділення № 2 Данковського судового району Ліпецької області від 29.04.2015 року. В період шлюбу з відповідачкою у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. 12.06.2014 року [PERSON] разом із неповнолітнім сином від першого шлюбу [PERSON], [INFO], поїхала у Російську Федерацію, де проживає й досі, і з того часу дочка [PERSON] повністю знаходиться на утриманні позивача. Згідно рішення Віньковецького районного суду від 18.10.2016 року місце проживання малолітньої дочки [PERSON] визначено з ним, тому враховуючи, що мати самоусунулась від утримання дитини, він змушений звернутись до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні 13.12.2016 року позивач [PERSON] повністю підтримав свої вимоги з підстав, зазначених у позові, та просив задовольнити. Судове засідання 04.09.2017 року просив проводити за його відсутності, про що надав суду відповідну письмову заяву. Відповідач [PERSON], будучи допитаною за місцем проживання Данковським міським судом Липецької області 26.04.2017 року, за судовим дорученням згідно ухвали Віньковецького районного суду від 13.12.2016 року, вказала, що не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. На теперішній час вона працює, та отримує регулярно заробітну плату. Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що 30.03.2006 року сторони зареєстрували свій шлюб, який за рішенням мирового судді Данковського судового відділення № 2 Данковського судового району Ліпецької області від 29.04.2015 року розірвано. Однак фактично сторони порізно проживають починаючи із червня 2014 року, оскільки відповідач виїхала в Росію. Дочка [PERSON], [INFO], яка народилась у сторін в період шлюбу, залишилась проживати в смт. Віньківці разом із батьком, тобто позивачем, а мати самоусунулась від її виховання, та останній раз спілкувалась із дочкою у кінці 2014 року, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Тому згідно рішення Віньковецького районного суду від 18.10.2016 року визначено місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], за місцем проживання батька [PERSON] в смт. Віньківці. Наведені обставини підтверджуються поясненнями позивача, та письмовими матеріалами справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі -Конвенція) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою ст. 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Предметом розглядуваного судом спору є стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, а спосіб стягнення має визначати суд з врахуванням обставин справи щодо наявності у позивача регулярного заробітку (доходу) чи нерегулярного. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як випливає із довідок ЛипецькАгро № 143 та № 197 від 21.04.2017 року, [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат ЛипецькАгро» на посаді упаковщика готової продукції Тепличного блоку № 1 з 10.11.2015 року, вказана робота є для неї основною, та вона регулярно щомісяця отримує заробітну плату. За таких обставин розмір аліментів має бути визначений судом згідно з вимогами ст. 183 СК України в частці від постійного доходу відповідача. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд бере до уваги матеріальне становище сторін, вік дитини, положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо гарантованого законодавством мінімального розміру аліментів на одну дитину, визнання позовних вимог відповідачем, і вважає за необхідне визначити аліменти у розмірі, як просив позивач, а саме 33 відсотки від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], що, на думку суду, буде для неї посильним. В силу ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову, та згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674- VІ із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved