Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

07.08.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що [PERSON] вона знає давно. Вона ніколи на зверталася до неї раніше про надання грошей у борг. 25 лютого 2013 року вона попросила дати їй в борг 3750 грн., які повернула. 05 квітня 2013 р. вона знову попросила позичити 1600 грн. в той же день попросила ще 4000 грн. Потім вона ще кілька разів позичала гроші: 14.06.2013 р. - 4000 грн.; 15.09.2013 р. - 2000 грн.; 19.08.2013 р. - 450 грн.; 30.09.2013 р. - 500 грн. Загальна сума боргу складає 14500 грн. Кожного разу відповідач обіцяла повернути борг найближчим часом, при цьому повідомляла про негаразди у житті, хвору дитину та інше. Кожну суму, що [PERSON] брала у позивачці в борг, вона записувала на листку паперу, ставила свій підпис. Позивачка не знала, що треба було писати розписки. Позивачка довіряла відповідачу і сподівалася, що при наявності сприятливих умов вона борг поверне. У них була домовленість, що на взяті в борг гроші відповідач нарахує та сплатить проценти. За взяту в борг суму 14500 грн. відповідач повинна віддати мені 5% за користування моїми коштами, тобто 9100 грн. Загальна сума заборгованості складає 23600 грн. Оскільки відповідач гроші не повертала, уникала зустрічі, позивачка вимушена була 26 лютого 2014 р. звернутися з заявою до Апостолівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області з проханням притягти [PERSON] до відповідальності. На допиті у слідчого позивачка повідомила про всю ситуацію. [PERSON] також була допитана. Вона повідомила, що дійсно брала у позивачці в борг гроші, але не може повернути всю суму відразу. Вона пообіцяла слідчому, що починаючи з березня 2014 р. щомісяця буде повертати по 2000 грн. Беручи до уваги обіцянку [PERSON], слідчим винесена 14.03.2014 р. постанова про закриття кримінального провадження. В постанові вказано, що «дії [PERSON] не можуть бути кваліфіковані як такі, що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого КК України, так як вони передбачені ЦПК України». Одночасно в постанові міститься роз'яснення, що «за фактом не повернення грошових коштів необхідно звернутися до суду з позовною заявою, так як між вказаними суб'єктами був укладений усний договір, що вказує на відсутність ознак складу злочину». Але до цього часу відповідач не повернула жодної копійки. 15 липня 2014 р. позивачка звернулася до відповідача з письмовою претензією про повернення боргу. Гроші відповідач не віддає, уникає спілкування. Позивачка дуже хвороблива людина, має похилий вік. Непорядне відношення відповідача, якій вона повністю довіряла, призвело до погіршення стану здоров'я. Через відповідача позивачка вимушена звертати за захистом своїх прав та інтересів до органів міліції. А тепер, коли відповідач порушує свою обіцянку про погашення боргу, що давала слідчому, їй треба відстоювати вимоги щодо своїх грошових коштів у судових органах. Оскільки відповідач в добровільному порядку не повернула борг, позивачка вимушена звертатися до суду, нести судові витрати. Позивач в судове засіданні не з'явилася, надала заяву, у якій просила справу слухати у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, у якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила справу слухати у її відсутності. Сторони, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 05 квітня 2013 р. [PERSON] позичила у відповідачки 1600 грн. в той же день позичила ще 4000 грн. Потім вона ще кілька разів позичала гроші: 14.06.2013 р. - 4000 грн.; 15.09.2013 р. - 2000 грн.; 19.08.2013 р. - 450 грн.; 30.09.2013 р. - 500 грн. Загальна сума боргу складає 14500 грн. Взяту в борг суму 14500 грн. відповідач повинна віддати позивачці 5% за користування моїми коштами, тобто 9100 грн. Загальна сума заборгованості складає 23600 грн, на підставі чого надано розписку про отримання грошей відповідачкою [PERSON] Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження слідчого Апостолівського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 14.03.2014 року, встановлено, що кримінальне провадження винесене відносно [PERSON], закрито у зв'язку з відсутністю ознак складу злочину, передбаченого КК України та роз'яснено позивачці право звернутися до суду з позовом за фактом не повернення грошових коштів. Судом також встановлено, що 15 липня 2014 р. позивачка зверталася до відповідача з письмовою претензією про повернення боргу. Згідно рекомендованого повідомлення, [PERSON] одержала листа особисто 17 липня 2014 р. Гроші відповідач не віддає, уникає спілкування. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що «позичальник має право на одержання від позичальника процентів від суми позики». «Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику і грошові кошти у такій самій сумі...) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк звернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти пнів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлене договором». Вказані вимоги передбачені статтею 1049 ЦК України. У статті 1050 ЦК України зазначено, що «якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу». Стаття 625 ЦК України «Відповідальність за порушення грошового зобов'язання» передбачає, що «боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання». Суд приходить до висновку, що досліджені докази, є належними та достатніми, та вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved