Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

04 лютого 2021 року АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про захист порушеного права, шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/4060/74/34000 від 06.08.2007 року, а саме: інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за період з 26.08.2009 року по 30.11.2020 року в сумі 466 963, 87 гривень та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 30.11.2017 року по 30.11.2020 року в розмірі 4892,35 доларів США. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 9093,60 гривень. Позовна заява\~мотивована тим,\~що 06\~серпня 2007\~року між\~ВАТ «РАЙФФАЙЗЕН\~БАНК АВАЛЬ»,\~правонаступником якого\~є АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/4060/74/34000. Згідно умов вказаного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 25000 доларів США 00 центів строком до 05.08.2015 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму, отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,00% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строку, визначені кредитним договором. Про добровільне отримання кредиту свідчить те, що позичальник 20.07.2007 року власноручно вказав суму бажаного кредиту та валюту долари США, що зазначено у заяві-анкеті. Своїм підписом позичальник засвідчив, що з умовами надання та повернення кредиту, а також з діючим законодавством України, що регламентує відношення банку та клієнта ознайомлений. Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених договором. Таким чином, з укладенням кредитного договору у позичальника [PERSON] виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за користування кредитними коштами у строки та в розмірах встановлених графіком погашення кредитної заборгованості. Проте, всупереч вимогам кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Відповідно до рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 26.08.2009 року № 2-711/2009 позов АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» було задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 014/4060/74/34000 від 06.08.2007 року у розмірі 213889,11 гривень шляхом примусового звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. З часу ухвалення вказаного рішення по день звернення до суду із даним позовом заборгованість за кредитним договором не погашена. У зв`язку з наведеним, 23.12.2020 року АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» було направлено повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором вих.№114/5-205092 позичальнику [PERSON] за її адресою реєстрації, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість. Однак, станом на дату подачі позовної заяви, дій, що свідчили б про добросовісність виконання позичальником вимог кредитора відсутні. Прострочена сума заборгованості визначена у розмірі 75000,00 доларів США. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/4060/74/34000 від 06.08.2007 року станом на 30.11.2020 року розрахунок 3% річних визначений за період з 30.11.2017 року по 30.11.2020 року та становить 4892,35 доларів США (еквівалентно 139275,78 гривень). Інфляційні витрати нараховані банком за період з 26.08.2009 року по 30.11.2020 року та складають 466963 гривні 87 копійок, тобто за весь період невиконання рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 26.08.2009 року № 2-711/2009 у добровільному порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 57-59, 86-88). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце, дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив щодо позову не подала, причини неявки не повідомила (а.с. 45, 55, 63, 72, 81, 85, 97). Отже, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області 16 лютого 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання (а.с. 40-41). Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2021 року закрито підготовче засідання, а справу призначено до розгляду по суті (а.с. 61-62). Судом встановлено, що 06 серпня 2007 року між ВАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», правонаступником якого є АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/4060/74/34000. Згідно умов вказаного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 25000 доларів США 00 центів строком до 05.08.2015 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму, отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,00% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строку, визначені кредитним договором (а.с. 15-21). Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 26.08.2009 року № 2-711/2009 позов АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» було задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 014/4060/74/34000 від 06.08.2007 року у розмірі 213889,11 гривень шляхом примусового звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22-23). Встановлено, що після ухвалення вказаного рішення Берегівського районного суду Закарпатської області зобов`язання відповідачем виконано не було, на даний час заборгованість не погашена. Відповідно до умов п. 6.5 кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов`язань, кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а позичальник зобов`язався достроково на вимогу кредитора здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санкції, відповідно до умов кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 23.12.2020 року АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» було направлено повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором вих.№114/5-205092 позичальнику [PERSON] за її адресою реєстрації, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість (а.с. 23-24). Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Заборгованість відповідача перед позивачем, відповідно до ст. 625 ЦК України, станом на 30.11.2020 року складається із інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за період з 26.08.2009 року по 30.11.2020 року в сумі 466 963, 87 гривень та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 30.11.2017 року по 30.11.2020 року в розмірі 4892,35 доларів США, що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 5-8). Статтею 625 ЦК України, зокрема врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають певні особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, свідчить про компенсаційний, а не штрафний зміст відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою відповідно до статті 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Результат правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Тому, при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Зазначені позиції викладені у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 185/516/20-ц (провадження № 61-7280св21) та постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц (провадження № 61-31485св18). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 30.11.2017 року по 30.11.2020 року та становить 4892,35 доларів США по курсу НБУ станом на 05.10.2021 р. 130000,50 грн. та інфляційних витрат на суму заборгованості в розмірі 466 963, 87 грн. є обґрунтованими. Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Враховуючи, що позивач просить стягнути суму заборгованості, а саме 3% річних в іноземній валюті, тому заборгованість, слід стягнути в іноземній валюті 4892,35 доларів США. При цьому, слід зазначити, що згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення, тобто на 05.10.2021 року офіційний курс гривні до долара США становила за 100 доларів США 2 657,22 гривень. Отже, заборгованість в розмірі 4892,35 доларів США на день ухвалення рішення 05.10.2021 року становить 130000,50 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 12 та ч.ч. 3, 4 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Правильність проведення позивачем розрахунку заборгованості 3% річних за період з 30.11.2017 року по 30.11.2020 року та інфляційних витрат відповідачем належними та допустимими доказами не спростована. На спростування розрахунку заборгованості, наданого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», відповідач відзиву відносно позову до суду не подала. Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконує рішення про стягнення боргу зі сплати заборгованості за кредитним договором, вказане зобов`язання не припинилося, тому позовна АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» про стягнення з неї 3% річних за період з 30.11.2017 року по 30.11.2020 року, що становить 4892,35 доларів США, по курсу НБУ станом на 05.10.2021 р. 130000,50 грн. та інфляційних витрат в розмірі 466 963, 87 грн. є підставною і підлягає до задоволення. Судові витрати по справі відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 12 та ч.ч. 3, 4 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Outcome: approved