Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

05 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він на теперішній час є студентом 1 курсу Харківського національного університету радіоелектроніки, на факультеті «Комп`ютерна інженерія та управління» на бюджетній формі навчання. Зазначає, що проживає разом із своєю матір`ю [PERSON] , та знаходиться на її утриманні. Вказує на те, що особистих доходів він не має. Зазначає, що відповідач [PERSON] має можливість надавати йому матеріальну допомогу, оскільки він працевлаштований, отримує заробітну плату. У зв`язку із викладеним, просив суд ухвалити рішення яким стягувати з [PERSON] на його утримання аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку(доходу), щомісячно, до закінчення ним навчання, а саме до 30 червня 2025 року. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON] зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направленим у порядку ст. 187 ЦПК України, а також виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак, [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) судовою повісткою, про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явився без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження позивача серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Слов`янського міського управління юстиції Донецької області, видане 13 листопада 2002 року. Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 11 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до змісту рішення суду від 21 липня 2010 року, дитину [PERSON] залишено на виховання матері [PERSON] . Відповідно до довідки Харківського національного університету радіоелектроніки № 5297 від 16 жовтня 2020 року, [PERSON] є студентом 1 курсу факультету КІУ. Форма навчання денна. 24 вересня 2020 року [PERSON] , який навчається у Харківському національному університеті радіоелектроніки на факультеті Комп`ютерної інженерії та управління надано ордер № 2657 серії КІУ на жилу площу в гуртожитку. Згідно із тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № 4/2445, [PERSON] знято з військового обліку військовозобов`язаних, Слов`янським ОМВК 21 вересня 2020 року. Відповідно до виконавчого листа № 2-744-2006, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] до його повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що [PERSON] на час звернення до суду виповнилося повних вісімнадцять років та він потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на денному відділенні Харківського національного університету радіоелектроніки, не працює та не має доходу. Відповідач [PERSON] , в свою чергу, може надавати матеріальну допомогу, оскільки він є працездатним, стан здоров`я задовільний. Згідно із ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно ст. 200 СК України, суд може визначити розмір аліментів на повнолітню дочку, сина, в твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд відповідно ст. 182 СК України, враховує його матеріальне становище і стан здоров`я, а також матеріальне становище та стан повнолітньої доньки, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до закінчення навчання, але не більш як до досягнення дочкою 23-х років. З огляду на викладене, враховуючи те, що [PERSON] має повних 18 років, продовжує навчання, знаходиться на утриманні матері [PERSON] , суд визначає частку заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на утримання сина, що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до закінчення навчання сином, але не більш як до досягнення ним 23-х років. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 згаданої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних у ч.6 ст. 141 ЦПК включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивач є звільненим від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду також узгоджується із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України. На підставі ст. ст.182, 191, 198-201 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved