Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

06.11.2020 року до суду надійшла позовна заява ДП «КиївГазЕнеерджі» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві сторона позивача посилається на те, що [PERSON] є споживачем природного газу, постачання якого з 01.07.2015 року здійснює ДП «КиївГазЕнеерджі» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26.06.2015 року. Пропозицію укласти договір (оверту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опубліковано 26.06.2015 року в газеті «Сегодня» за № 116. Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, затверджений постановою КМУ № 938, в редакції постанови КМУ від 02.03.2015 року № 74. Всі побутові споживачі, які продовжують після 30.06.2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти зазначений договір та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно. Перше, після 30.06.2015 року отримання природного газу побутовим споживачем є моментом укладення договору. У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01.07.2015 року, він є таким, що з 01.07.2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання. Так, між сторонами укладений договір шляхом фактичного споживання природного газу і в подальшому підписання Заяви-приєднання до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року. Споживання природного газу боржником підтверджує відомості на пуск газу і встановлення лічильника від 16.08.2012 року. Відповідач не заперечує фактичне споживання природного газу, але відмовляється від надання будь-яких документі для ідентифікації її особи. У зв`язку з неналежним виконанням боржником свої зобов`язань за Договором за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року виникла заборгованість у сумі 41 272,44 грн. Неналежність виконання зобов`язань з боку боржника підтверджується розрахунком основної суми боргу, з якого вбачається, що жодного разу не було проведено оплату за надані послуги. Крім того, боржником подавалися невірні дані лічильника, що було виявлено в жовтні 2019 року при контрольному огляду і відображено в розрахунку. Згідно акту від 20.08.2020 року оператором ГРМ (АТ «Київгаз») проведено демонтаж вимірювальної техніки (лічильника), де також зазначені показання лічильника, взяті до розрахунку суми боргу, з якими боржник погодилась, підписавши зазначений акт без зауважень. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 41 272,44 грн., 3 % річних - 974,30 грн., інфляційне збільшення заборгованості - 1209,09 грн., а також судовий збір - 2102 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.11.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. В ухвалі про відкриття провадження сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками отримав 11.03.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасники справи не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 01.07.2015 року постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] , здійснює ДП «КиївГазЕнеерджі» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26.06.2015 року. Пропозицію укласти договір (оверту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опубліковано 26.06.2015 року в газеті «Сегодня» за № 116. Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, затверджений постановою КМУ № 938, в редакції постанови КМУ від 02.03.2015 року № 74. Всі побутові споживачі, які продовжують після 30.06.2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти зазначений договір та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно. Перше, після 30.06.2015 року отримання природного газу побутовим споживачем є моментом укладення договору. У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01.07.2015 року, він є таким, що з 01.07.2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам», який є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. За змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Так, сторона позивача у позовній заяві зазначає, що [PERSON] є споживачем природного газу, оскільки між сторонами укладений договір шляхом фактичного споживання природного газу і в подальшому підписанням 20.08.2020 року Заяви-приєднання до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам (а.с. 7). Споживання природного газу боржником підтверджує відомості на пуск газу і встановлення лічильника від 16.08.2012 року. Нормами Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Згідно ч. 1 ст. 12 цього Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. За вимогами п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Аналогічні положення містяться в ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно яких споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. В свою чергу положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать, зокрема: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу. За положеннями ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно положень ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Так, за умовами вказаного договору, Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором (п. 2.1 розділу ІІ). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, позивач у поданому позові не зазначає, на якій саме підставі відповідальність за неналежне виконання зобов`язання щодо сплати боргу за надані послуги має нести саме [PERSON] , яка хоч і підписала 20.08.2020 року заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, однак в ній не зазначила свого правового статусу відносно квартири, за якою надаються послуги. Таким чином, за наданими матеріалами суд не може встановити, яка відповідальність за боргові зобов`язання належить відповідачу як споживачу. Так, зокрема, не надані докази, що [PERSON] є єдиним власником або наймачем цієї квартири, а звідси і споживачем послуг, і тому має в повному обсязі сплачувати борг. В разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанова ВС від 20.09.2018 у справі № 522/7683/13-ц, постанова ВСУ від 04.11.2015 у справі 6-734цс15, постанова ВС від 01.09.2020 у справі № 352/2163/13-ц). Таким чином, якщо відповідач має у власності частину квартири, то в такому випадку стягненню з неї всієї суми буде неправомірним. В той же час члени сім`ї наймача несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями, що випливають з договору. Між тим, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області станом на 11.07.20002 року [PERSON] з 1987 року зареєстрована за іншою адресою. Разом з позовною заявою стороною позивача було подано клопотання про витребування доказів, у якому просили витребувати у [PERSON] завірену копію правовстановлюючого документу на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і документи, що ідентифікують особу (паспорт, РНОКПП). У витребуванні зазначених документів судом було відмовлено з огляду на те, що витребування у відповідача зазначених у клопотанні доказів порушує принцип змагальності сторін та до того ж сторона для обґрунтування своєї правової позиції не позбавлена можливості отримати інформацію, хто є власником або наймачем квартири, самостійно або просити суд витребувати її у відповідних установах. Так, за приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги до відповідача є недоведеними, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed