Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

05 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 26 серпня 2000 року. Від подружнього життя сторони мають двох малолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю сторони проживали до січня 2014 року. Сім'я фактично розпалась, основою для розпаду сім'ї стало те, що сторони не зійшлись характерами, відсутнє порозуміння між ними, а також зрада відповідачки. Вказані обставини призвели до втрати почуттів поваги та любові між ними. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечить його інтересам та інтересам дітей, тому позивач звернувся до суду з даним позовом і просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, від його представника за довіреністю [PERSON] надійшла письмова заява про те, що позов вона підтримує, просить розглянути справу без її участі та позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позов визнала, згодна на розірвання шлюбу та просить залишити їй прізвище, отримане після укладення шлюбу - [PERSON]. У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 серпня 2000 року у виконкомі Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 14. Після укладення шлюбу відповідачці присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а. с. 5). Від подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а. с. 6, 7). Як вбачається з позовної заяви, причиною розпаду сім'ї стало те, що відповідачка зраджує, між сторонами втрачено порозуміння, різні погляди на життя. Суд зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а, як встановлено при дослідженні матеріалів справи та заяви позивача, він не має наміру зберегти шлюб з відповідачкою. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам сторін та дітей, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв'язку з наявністю заяви відповідачки, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні - [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved