Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

06.07.2018 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати протиправною відмову виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо виключення з числа службових квартири за адресою: [ADDRESS], в якій проживає роджина померлого пенсіонера [PERSON] та зобов'язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради прийняти рішення щодо виключення з числа службових житлових приміщень трикімнатну квартиру [ADDRESS] та надання для постійного проживання. В обґрунтування позову зазначили, що листом від 29.12.2017 року начальником управління Квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради було надано письмову відповідь на клопотання голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішнах справ України в Чернігівській області щодо відсутності підстав виключення з числа службових житлової квартири за адресою: [ADDRESS], в якій проживає родина [PERSON]. Листом Чернігівської міської ради від 16.02.2018 року [PERSON] було також надано письмову відповідь, в якій зазначено, що питання зміни статусу службової кквартири буде розглянуто після сплину 10-річного терміну проживання у займаному житлі. Оскільки рішення відповідачами не бло прийнято, то просили визнати протиправною відмову виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо виключення з числа службових квартири за адресою: [ADDRESS], в якій проживає родина померлого пенсіонера [PERSON] та зобов'язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради прийняти рішення щодо виключення з числа службових житлових приміщень трикімнатну квартиру [ADDRESS] та надання для постійного проживання. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Пояснила суду, що її батько [PERSON] працював в органах внутрішніх справ, за час його життя отримав службову квартиру на сім'ю з чотирьох осіб за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] 10.11.2016 року звертався до ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області із заявою щодо зміни статусу квартири. 16.[INFO] її батько помер, проте лише після його смерті отримали письмову відповідь про відмову у виключенні з числа службових житлової квартири за адресою: [ADDRESS]. За відсутності мотивованого рішення просила визнати відмову виконавчого комітету Чернігівської міської радми протиправною та такою, що порушує права на житло. Представник відповідачів подав до суду відзив на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позову, одночасно зазначила, що рішення виконавчим комітетом не приймалося, а була надана лише письмова відповідь. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили позов задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгулу справи сповіщався належним чином. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів та дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що згідно наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області №489 від 05.07.2010 року [PERSON] на сім'ю з чотирьох чоловік (він, дружина - [PERSON], донька - [PERSON], син - [PERSON]) була виділена трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] без зняття з квартирного обліку та був виданий службовий ордер. 10.11.2016 року [PERSON] звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області з заявою щодо зміни статусу вказаної квартири. 14.11.2016 року Голова ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області Потапенко О.Є. звернувся з клопотанням до міського голови м. Чернігова Атрошенка В.А. з проханням розглянути питання виключення даної квартири з числа службових та закріпити її за [PERSON] та членами його родини, оскільки відпала потреба в такому використанні (а.с. 32). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). 29.12.2017 року начальником управління Квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради Католик М.А. Управлінню міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області було надано письмову відповідь щодо відсутності підстав виключення з числа службових житлової квартири за адресою: [ADDRESS], в якій проживає родина [PERSON] Листом Чернігівської міської ради від 16.02.2018 року на письмову заяву [PERSON] було також надано письмову відповідь, в якій зазначено, що питання зміни статусу службової кквартири буде розглянуто після сплину 10-річного терміну проживання у займаному житлі. При цьому, відповідачами ніякого рішення по розгляду клопотання Голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області Потапенко О.Є. та заяви [PERSON] не було прийнято. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частина перша статті 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному мати право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службового рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. №37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Стаття 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає: 1. [PERSON] має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. 2. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього прав, за винятком випадків, коли таке втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших. У рішенні Європейського Суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п.п.47,48, Суд зазначив, що втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що передбачені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним в демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом, чи були мотиви, наведені для виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. Враховуючи положення статі 8 Конвенції та рішення Європейського суду, які є джерелом права, суд приходить до висновку, що відмова виконавчого комітету Чернігівської міської ради у розгляді клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів від 12.05.2017 року щодо винесення питання на розгляд виконавчого комітету Чернігівської міської ради та прийняття рішення про виключення квартири із числа службових і надання їй статус квартири для постійного проживання за адресою: [ADDRESS], в якій проживає родина підполковника [PERSON], учасника бойових дій є неправомірною, оскільки не відповідає інтересам родини позивача з двома неповнолітніми дітьми, які іншого житла не мають, відповідно до ст.125 ЖК України не можуть бути виселені із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, тому зазначена відмова є втручанням у право позивача та його дітей на житло. Відповідач не довів, що його відмова у вирішенні заявленого клопотання відповідає законним цілям, передбаченим у п.2 статті 8 Конвенції. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи представника відповідача про те, що багато військовослужбовців потребують службового житла не відповідає вимогам Закону, тому у відповідача відсутні законні підстави для надання згоди на виключення квартири із числа службової, не заслуговує на увагу з вище зазначених мотивів. Також не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що у даний час житлові права позивача не порушуються, оскільки вказане виходить за межі предмету спору та відноситься до дискреційних повноважень відповідача. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статі 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб. Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень максимально ефективно. За таких обставин, слід визнати неправомірною відмову виконавчого комітету Чернігівської міської ради в розгляді клопотання Голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області Потапенко О.Є. від 14.11.2016 року щодо винесення питання на розгляд виконавчого комітету Чернігівської міської ради та прийняття рішення про виключення квартири із числа службових і надання їй статусу квартири для постійного проживання за адресою: [ADDRESS], в якій проживає родина підполковника міліції [PERSON] та зобов'язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути клопотання голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 14.11.2016 року щодо виключення квартири із числа службових і надання їй статус квартири для постійного проживання за адресою: [ADDRESS], в якій проживає родина підполковника міліції [PERSON], померлого 16.[INFO], зі складом сім'ї - [PERSON], [PERSON], [PERSON] у відповідності та в порядку передбаченому чинним законодавством та прийняти рішення за наслідками його розгляду. Одночасно суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог до Чернігівської міської ради позивачам слід відмовити, саме до компетенції виконавчого комітету Чернігівської міської ради входить питання виключення квартир з числа службових. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача [PERSON] належить стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial