Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

05 березня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] починаючи з 2005 року по день смерті останнього, тобто до [INFO] , в якій вказує, що [PERSON] після смерті своїх баби та діда успадкував три земельні ділянки, розташовані на території Воронівської сільської ради, а також будинок у [ADDRESS] , де він проживав і був зареєстрований. Згодом будинок розвалився, [PERSON] не було де жити, інших рідних у нього не було. У 2005 році він запропонував останньому жити в його господарстві в приміщенні літньої кухні. З цього часу вони проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Його сім`я матеріально підтримувала [PERSON] , годувала, вдягала, а останній допомагав їм по господарству. Будучи забезпеченим житлом і всім необхідним, [PERSON] видав на його ім`я довіреність на управління земельними ділянками, укладення договорів оренди, отримання орендної плати. 12 квітня 2014 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів йому дві земельні ділянки. Останній хотів заповісти йому і третю земельну ділянку, але [INFO] помер у лікарні, так і не склавши заповіту. Він здійснив його поховання та отримав відповідну державну допомогу, а також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Інших спадкоємців [PERSON] не мав, а тому на даний час він має намір успадкувати третю земельну ділянку як спадкоємець четвертої черги останнього. Посилаючись на викладені обставини, просить встановити факт проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] з 2005 року по день смерті останнього - [INFO] . [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити заявлені вимоги, при цьому пояснив, що [PERSON] з 2005 року постійно і безперервно проживав у нього в літній кухні за адресою: [ADDRESS] . А він проживав за цією ж адресою в будинку разом зі своєю дружиною або в квартирі, яка також знаходиться в [ADDRESS] . При цьому визнав, що вони з [PERSON] спільних витрат не несли, спільного бюджету не вели, спільно не харчувалися, майна для спільного користування не купували, участі у витратах на утримання житла та його ремонт [PERSON] не приймав. Після дослідження письмових доказів [PERSON] свої пояснення змінив та показав, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] у [ADDRESS] . Перед смертю [PERSON] дійсно проживав у літній кухні його домогосподарства, але скільки це тривало часу не знає. Представник Воронівської сільської ради Білопільського району у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечує (а. с. 34). Заслухавши заявника, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи №1-58/11, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на все його майно (а. с. 8). Згідно з копією Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №738621 від 20 серпня 2002 року [PERSON] , мешканцю с. Янченки, на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 04 квітня 2002 року №118 передано в приватну власність земельну ділянку площею 4,2662 га, розташовану на території Воронівської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 10). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12 грудня 2002 року державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкував право на земельну частку пай розміром 4,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення її меж в натурі, що перебуває в колективній власності КСП агрофірми ім. Ватутіна (а. с. 9). Як вбачається з довідок Виконавчого комітету Воронівської сільської ради Білопільського району від 26 грудня 2011 року та від 17 березня 2020 року [PERSON] був зареєстрований на території сільської ради за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживав більше 15 останніх років. За вказаною адресою [PERSON] проживав разом з дідом [PERSON] , який помер [INFO] , та бабою [PERSON] , яка померла [INFO] . На даний час будинок розвалений. Відомості про батьків, дружину, дітей, інших родичів [PERSON] в сільській раді відсутні (а. с. 26, 34). Згідно з довідкою депутата Білопільської міської ради Ткаченко І.П. від 26 листопада 2019 року [PERSON] з 2005 року по день своєї смерті проживав в домогосподарстві [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 26). 12 квітня 2014 року [PERSON] видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив [PERSON] користуватися належними йому на праві власності земельними ділянками площею 4,2676 га та 4,2677 га, розташованими на території Воронівської сільської ради, у тому числі: укладати договори оренди та додатки до них, отримувати орендну плату, представляти його інтереси у відповідних органах (а. с. 18). Цього ж дня, тобто 12 квітня 2014 року, [PERSON] склав заповіт, яким вказані земельні ділянки площею 4,2676 га та 4,2677 га, розташовані на території Воронівської сільської ради, заповів [PERSON] (а. с. 20). 03 серпня 2016 року [PERSON] видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив [PERSON] бути його представником з усіх питань, що стосуватимуться належних йому земельних ділянок площею 4,2676 га, 4,2677 га та 4,2662 га, які розташовані на території Воронівської сільської ради Білопільського району (а. с. 19). Відповідно до копії накладної від 15 листопада 2019 року витрати на поховання [PERSON] здійснив [PERSON] (а. с. 24). 11 січня 2020 року [PERSON] звернувся до Білопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу (а. с. 36-40). 26 листопада 2019 року [PERSON] у Білопільському РВ ДРАЦ отримав витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть [PERSON] для отримання допомоги на поховання (а. с. 25). Згідно з вироком Білопільського районного суду Сумської області від 25 вересня 2008 року [PERSON] проживав у [ADDRESS] (матеріали кримінальної справи №1-58/11 а. с. 155). З протоколу допиту обвинуваченого [PERSON] від 24 лютого 2011 року вбачається, що останній проживав у [ADDRESS] (матеріали кримінальної справи №1-58/11 а. с. 144). З довідки-характеристики Виконавчого комітету Білопільської міської ради від 23 лютого 2011 року вбачається, що [PERSON] проживав у [ADDRESS] (матеріали кримінальної справи №1-58/11 а. с. 152). Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 24 березня 2011 року [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , було визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 297 КК України, та призначено покарання у виді 3 років обмеження волі (матеріали кримінальної справи №1-58/11 а. с. 179-180). 11 травня 2012 року [PERSON] звільнено з Конотопського ВЦ-130. Останній вибув за адресою: [ADDRESS] (матеріали кримінальної справи №1-58/11 а. с. 198, 200). Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо. Отже, відсутність спору щодо вирішення питання про право [PERSON] на спадщину після померлого [PERSON] є передумовою для встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що Воронівська сільська рада за місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] відповідну заяву не подавала, інших спадкоємців на час розгляду справи встановлено не було, [PERSON] звернувся до суду в порядку окремого провадження з метою захисту своїх прав та інтересів при вирішенні питання щодо оформлення спадщини в нотаріальній конторі, а не для вирішення спору про право на спадщину, а тому дана справа повинна розглядатися в порядку окремого провадження, оскільки спір про право в даному випадку відсутній. З огляду на положення частини 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно зі ст. 1217, ч. 2 ст. 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як вбачається з пункту 6 рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 в справі №1-8/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») до членів сім`ї також належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства зі спадкодавцем, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування тощо. Обов`язковою умовою встановлення факту, про який просить заявник, є умова проживання однією сім`єю, оскільки сам по собі факт постійного проживання осіб за певною адресою не може автоматично породжувати для них взаємні права та обов`язки, які передбачено для осіб, що складають сім`ю. При цьому обов`язковою умовою для визнання того, що вони проживали однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є несення зі спадкодавцем спільних витрат, ведення спільного бюджету, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 лютого 2020 року в справі №137/1244/18-ц. Свідок [PERSON] показала, що близько 10 років [PERSON] допомагав [PERSON] , прізвища якого свідок не знає. Останній постійно жив у літній кухні домогосподарства, розташованого в [ADDRESS] , а [PERSON] проживав у квартирі. Останній інколи провідував [PERSON] , інколи залишався ночувати в [ADDRESS] . Чи несли [PERSON] та [PERSON] спільні витрати, чи був у них спільний бюджет, чи харчувалися спільно, чи купували майно для спільного користування, чи приймав [PERSON] участь у витратах на утримання житла та його ремонт свідку не відомо. Свідок [PERSON] показав, що близько 5 років проживає в [ADDRESS] . У літній кухні домогосподарства [ADDRESS] проживав [PERSON] . [PERSON] проживав у будинку за вказаною адресою. [PERSON] допомагав [PERSON] , оскільки вони були в товариських стосунках. Чи несли [PERSON] та [PERSON] спільні витрати, чи був у них спільний бюджет, чи харчувалися спільно, чи купували майно для спільного користування, чи приймав [PERSON] участь у витратах на утримання житла та його ремонт свідку не відомо. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] і [PERSON] постійно і безперервно проживали за однією адресою на станції більше 10 років. Точної адреси не знає. [PERSON] проживав у кухні. [PERSON] купував [PERSON] одяг і продукти харчування. Чи несли [PERSON] та [PERSON] спільні витрати, чи був у них спільний бюджет, чи харчувалися спільно, чи купували майно для спільного користування, чи приймав [PERSON] участь у витратах на утримання житла та його ремонт свідку не відомо. Проте, покази свідків [PERSON] , [PERSON] про те, що [PERSON] більше 10 років постійно проживав у [ADDRESS] , і нікуди не відлучався, спростовуються вироком Білопільського районного суду Сумської області від 25 вересня 2008 року, протоколом допиту обвинуваченого [PERSON] від 24 лютого 2011 року, довідкою-характеристикою Виконавчого комітету Білопільської міської ради від 23 лютого 2011 року, вироком Білопільського районного суду Сумської області від 24 березня 2011 року, листом начальника Конотопського ВЦ-130, відповідно до яких [PERSON] проживав у [ADDRESS] . Крім того, сам заявник у судовому засіданні визнав, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] у [ADDRESS] . Перед смертю [PERSON] дійсно проживав у літній кухні його домогосподарства, але скільки це тривало часу не знає. Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81, ст. 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Всупереч вказаним вимогам заявником не надано суду достатніх доказів про те, що він разом з [PERSON] в період з 2005 року по 14 листопада 2019 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільні витрати, придбавали будь-яке майно для спільного користування, приймали спільну участь на утримання майна, його ремонт, надавали взаємну допомогу один одному тощо. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed