Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

06 липня 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненого позову посилається на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 1994 року є власником квартири [ADDRESS]. За зазначеною адресою зареєстрована вона, її донька [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON], що є відповідачем у справі. У серпні 2015 року вона з відповідачем припинила будь-яке спілкування, їхній шлюб розірвано та з того часу відповідач не проживає у квартирі, власних речей не зберігає та не несе витрат, пов'язаних з її утриманням та сплатою комунальних послуг. У зв'язку з цим, в остаточній редакції позову, позивач просила суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явились, представником позивача надано суду клопотання про розгляд справи заочно за їх відсутності (а.с. 27). Відповідач заперечень проти позову не надав, в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи за його відсутності не клопотав, на підставі чого, з урахуванням письмової згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи Відділу обліку та реєстрації громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, додатково повідомив, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 15-16). Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17 грудня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 7501, є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). У вищезазначеній квартирі зареєстровані позивач - [PERSON], 1976 року народження, її донька - [PERSON], 1997 року народження та відповідач - [PERSON], 1971 року народження, що вбачається з довідки Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 01 липня 2016 року (а.с. 7) та з відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 12). Відповідач в зазначеній квартирі [ADDRESS] з серпня 2015 року не проживає, що підтверджується актом від 28 жовтня 2016 року, складеним старшим інспектором відділу реєстрації та обліку громадян Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області Бутко Т. Г. в присутності жителів будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а.с. 28). Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає більше одного року, в квартирі під [ADDRESS], де право власності належить позивачу, але з реєстрації не знявся, доказів поважності причин не проживання відповідач суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушує права позивача як власника квартири, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним їй майном, і може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved