Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

06.06.2018 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON]« Про визнання права власності на предмет іпотеки » в якому просив суд визнати за ним право власності на предмет іпотеки на нежитлові приміщення п'ятого поверху [ADDRESS], що належать на праві приватної власності відповідачу [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що між ним та відповідачем [PERSON] 04.12.2016 укладено договір позики. 23.01.2017 між ним та відповідачем [PERSON] укладено додатковий договір позики грошових коштів на загальну суму 2 940 000 грн., терміном повернення до 23.01.2018. В забезпечення виконання зобов'язань з боку відповідача [PERSON] за договорами позики укладено договір іпотеки від 23.01.2017, за яким останній передав позивачу [PERSON] в заставу майно, яке складається з нежитлових приміщень п'ятого поверху [ADDRESS]. З червня 2017 року боржник систематично порушує умови договорів позики щодо своєчасного повернення суми позики частинами в розмірі та в строки обумовлені ними. Неодноразово відповідачу [PERSON] вручались особисто та направлялись поштою вимоги, заяви, попередження, щодо необхідності сплати коштів за договором, які останнім залишаються без уваги. За період з часу укладення договору та до сьогодні, відповідач здійснив платежі лише на загальну суму - 140 000 грн. На підставі застереження у договорі іпотеки позивач [PERSON] має правові підстави отримати у власність об'єкт іпотеки у випадку невиконання відповідачем вимог договору позики, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надавши повноваження на представлення своїх інтересів своєму представнику [PERSON], яка діє на підставі відповідної нотаріально посвідченої довіреності. ( а.с. 28 ). При таких обставинах, суд враховуючи позицію представника позивача, відповідача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON]підтримала позовні вимоги позивача [PERSON], просив їх задовольнити з підстав на які позивач посилається в своєї позовної заяві. При цьому наголошувала на тому, що відповідачем не виконуються взяті на себе зобов'язання за зазначеним договором позики, тому позивач скористався передбаченим договором іпотеки правом на звернення до суду з вказаним позовом з метою захисту свого порушеного права. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, підтвердив обставини та умови укладення зазначених позивачем договорів. При цьому наголошував, що дійсно на виконання договорів позики отримав від позивача визначені договорами суми позики та взяв на себе зобов'язання за договором іпотеки, передати у заставу позивачу належне йому майно. Однак у зв'язку з тяжким матеріальним становищем, до теперішнього часу не виконав зазначене грошове зобов'язання. Суд, вислухав пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов'язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 04.12.2016 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2800000 грн., що на момент укладення договору становить 100000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 04.12.2017. ( а.с. 8 ). 23.01.2017 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладена додаткова угода до договору позики грошових коштів від 04.12.2016, згідно якої позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2940000 грн., що на момент укладення цього договору становить 105000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 23.01.2018. ( а.с. 9 ). 23.01.2017 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено іпотечний договір, що посвідчений приватний нотаріусом ХМНО Остапенко Є.М. за реєстровим № 144, згідно умов якого іпотекодавець [PERSON] передає в іпотеку іпотекодержателю [PERSON], належне йому на праві приватної власності наступне нерухоме майно : нежитлові приміщення п'ятого поверху [ADDRESS]. Зазначений предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення виконання зобов'язання щодо повернення грошей, переданих за договором позики грошових коштів від 04.12.2016, укладеного між сторонами цього договору та додатковою угодою до договору позики грошових коштів від 23.01.2017. Відповідно до п.4.3 вказаного договору при настанні випадків, передбачених п.4.2 цього договору іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із отаких способів, зокрема, відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. ( а.с..а.с. 10, 19-23 ). Вказані обставини укладення зазначених договорів позики та іпотеки, обізнаність та згода сторін за договорами з їх умовами, посвідчення договорів власноручними підписами сторін, у судовому засіданні не заперечувалися та підтверджувались як представником позивача, так і відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визначення. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з вимогами ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У відповідності до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може і забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можутьбути встановленііншівидизабезпеченнявиконаннязобов'язання. Відповідно до абз. 3, 5, 7, 8, 9, 10 ст. 1 Закону України «Про іпотеку », іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням; боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання. Згідно абз. 1,2,4,7 ст.7 вказаного Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання; витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Згідно абз. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. В судовому засіданні встановлено, що позивачем [PERSON] неодноразово надсилались відповідачу [PERSON] письмові вимоги з описом поштових вкладень про погашення зазначення боргового зобов'язання. Дані письмові вимоги були отримані відповідачем [PERSON], однак виконані не були. ( а.с.а.с. 13-18 ). Вказані обставини, у судовому засіданні, також не заперечувалися та підтверджувались як представником позивача, так і відповідачем. Таким чином, в судовому засіданні з показань представника позивача, відповідача та інших вищевказаних доказів вбачається, що між сторонами існували договірні відносини за договорами позики та іпотеки, з визначенням відповідного терміну виконання боржником грошового зобов'язання. Однак, відповідачем [PERSON] сумлінно не виконав умови вказаного договору позики, та у визначений термін не повернув позивачу [PERSON] позичені грошові кошти. Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотеко держатель може задовольнити забезпечену вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати різницю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке додається до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Враховуючи, що судом встановлено порушення цивільних майнових прав позивача [PERSON] з вини відповідача [PERSON], позовні вимоги ґрунтуються на законі та договорі, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. При зверненні до суду з зазначеним позовом, позивачем [PERSON] був сплачений судовий збір в загальній сумі 8810 гривень. ( а.с.а.с. 2-4 ). Суд вважає за необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] вказану суму судового збору, так як відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 6, 16, 546, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 33, 35-37 Закону України « Про іпотеку »,

Outcome: approved