Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

05 червня 2019 року Державна іпотечна установа звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 14 серпня 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»» та [PERSON] укладено кредитний договір № Ф1-06/464490-240 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого, банк на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності надав позичальнику кредит в сумі 25 000 доларів США під 11 % річних. Пунктами 3.1, 3.2 кредитного договору передбачено, що видача кредитних ресурсів за кредитним договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з банком, а позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 14 серпня 2021 року. На підставі п.3.4. кредитного договору, банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику у продовженні строку дії цього договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до цього договору, зокрема у випадку, якщо позичальник в період дії цього договору порушував будь-які його умови, в тому числі: несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів і комісійної винагороди, відповідно до пунктів 3.2, 4.3, 4.4, 4.7, 4.8. У випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів і сплаті процентів позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 банківських днів з моменту одержання вимоги банку. Банк може повідомляти позичальника по телеграфу, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки нарочним позичальнику за вказаною адресою. Дострокове повернення кредитних ресурсів та сплата процентів не звільняють позичальника від відповідальності, передбаченої розділом 6 цього договору, за порушення його умов. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Пунктом 4.3 Кредитного договору визначено, що позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, згідно графіка зниження розміру заборгованості. У строк до 10 числа кожного місяця сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення, зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6, 4.7, 4.8 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених кредитним договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. Пунктом 7.7 кредитного договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України. Між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»», [PERSON] та [PERSON] також був укладений договір поруки № 46490-240 від 14 серпня 2006 року, за умовами якого поручитель зобов`язуються перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Крім того, на виконання умов пункту 5.1 кредитного договору, його було забезпечено договором іпотеки № б/н від 14 серпня 2006 року, за умовами якого [PERSON] передав банку у заставу (іпотеку) житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 606 м2, надану для обслуговування цього ж будинку. 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо) вказаних у додатках до цього договору. Згідно з пунктом 2.1 договору відступлення п. 1.2. договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. За змістом додатку № 1 до договору відступлення, права та вимоги за кредитним договором № Ф1-06/46490-240 від 14 серпня 2006 року перейшли до Державної іпотечної установи. Дана обставина також стверджується і ухвалою господарського суду м. Києва від 20 січня 2016 року у справі № 910/21864/15, якою затверджено мирову угоду між банком та Державною іпотечною установою, за якою сторони погодили діяти спільно для виконання умов договору відступлення. Постановою № 612 Національного Банку України від 17 вересня 2015 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Отже, починаючи з 17 вересня 2015 року установа набула усі права вимоги за кредитним договором укладеного між банком та [PERSON] . Також, згідно договору відступлення права вимоги установа набула право вимоги за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором. Про здійснення такого відступлення позичальника було проінформовано повідомленням № 7345/11/2 від 15 жовтня 2015 року. Однак, в порушення умов кредитного договору та норм матеріального права, [PERSON] платежі відповідно до графіку зниження розміру заборгованості, викладеного в Додатку № 1 до кредитного договору, не здійснює, чим порушує пункти 3.2, 4.2, 4.3 кредитного договору та права позивача, як нового кредитора, на підставі договору про відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року. Через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 19 квітня 2019 року склала 422 986, 10 грн., з яких: по сумі основного боргу - 213 403, 63 грн., інфляційні втрати - 59 326, 57 грн., пеня - 65 030, 79 грн. та прострочені відсотки за користування кредитом - 192 000, 60 грн. за період з 17 вересня 2015 року по 19 квітня 2019 року. Виходячи з наведеного, Державна іпотечна установа просила стягнути вказану заборгованість солідарно з [PERSON] , [PERSON] на свою користь. Ухвалою суду від 18 червня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд її постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 31 липня 2019 року представником відповідачів Петруком Ю.М. подано відзив на позовну заяву, у відповідності до якого відповідачі позов заперечили. Підтвердивши факти укладення кредитного договору № Ф1-06/464490-240, договору поруки № 46490-240 та договору іпотеки від 14 серпня 2006 року із ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»», вказали, що сумлінно дотримувалися усіх його умов, виконували взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів відповідно до графіку погашення кредиту та сплати процентів встановленого банком. Вказані обставини підтверджені квитанціями про сплату щомісячних платежів. Крім того за змістом відзиву у вересні 2015 року відповідачі із засобів масової інформації дізнались про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» до категорії неплатоспроможних. У зв`язку з цим, для узгодження умов подальшого виконання кредитного договору від 14 серпня 2006 року звернулись до Волинського регіонального управління АТ «Банк «Фінанси та Кредит»», де від уповноваженої особи банку отримали нові реквізити для погашення кредиту в національній валюті. За отриманими оновленими реквізитами належним отримувачем платежів було зазначено ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»», відповідно вказано також рахунок, відкритий у цьому ж банку. Також, 11 квітня 2016 року відповідачами отримано у цьому ж відділенні банку виписки по кредитному рахунку з 14 серпня 2006 року по 11 квітня 2016 року щодо погашення кредиту і процентів (в доларах США) та сплати щомісячної комісії (у гривнях), відповідно до яких заборгованості у них перед кредитором не існувало. Таким чином згідно графіку погашення кредиту та сплати процентів встановленого банком, відповідачами проводилась сплата щомісячних платежів по липень 2019 року включно. Про нового кредитора у зобов`язанні, а саме Державну іпотечну установу, відповідач [PERSON] дізнався з телефонного дзвінка лише в кінці 2018 року, перебуваючи за межами України, а 23 липня 2019 року отримав повідомлення про порушення основного зобов`язання. Разом з тим у відзиві представник відповідачів відзначив про те, що позивач не надавав відповідачам доказів виникнення у нього права вимоги як нового кредитора у зобов`язанні. Просив відмовити у задоволенні позову. Одночасно із відзивом на позовну заяву 31 липня 2019 року представник відповідачів подав до суду письмове клопотання про проведення розгляду за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче судове засідання у зв`язку із складністю справи та необхідністю витребування доказів у ній. 01 серпня 2019 року представник відповідачів Петрук Ю.М. також заявив клопотання про витребування у позивача оригіналу кредитного договору, а у банку виписки про рух коштів по особовому кредитному рахунку з 11 квітня 2016 року по час розгляду справи. Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року клопотання представника відповідачів Петрука Ю.М. задоволено, постановлено розгляд справи продовжити за правилами загального позовного провадження, витребувано докази, призначено підготовче судове засідання у справі. 30 серпня 2019 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, за яким підтримано позовні вимоги, звернуто увагу суду на правомірність правонаступництва за вимогами по кредитному договору. Попри це, представник позивача вказав, що за положеннями ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачі не заперечували факту своєї обізнаності щодо віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» до категорії неплатоспроможних. Разом з тим, п.3.4 кредитного договору передбачена можливість банку повідомляти позичальника про дострокове повернення кредитних ресурсів і сплати процентів по телеграфу, шляхом відправлення рекомендованих листів із повідомленням або шляхом доставки нарочним позичальнику за вказаною адресою. Сторона позивача переконана в тому, що направлення в адресу рекомендованого листа є належним повідомленням позичальника про заміну кредитора у зобов`язанні. В той же час за доводами сторони позивача, представником відповідачів не надано суду належних доказів того, що кошти були отримані первісним кредитором на погашення кредитного договору, а крім того від первісного кредитора Державна іпотечна установа не отримувала коштів на погашення кредиту. Вважають позику не повернутою, отже позивач має всі підстави заявити позовні вимоги про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 05 вересня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження у зв`язку із несвоєчасним виконанням банком ухвали щодо витребування доказів у справі. Зважаючи на тривалий розгляд справи, 30 жовтня 2019 року позивачем збільшено позовні вимоги, відтак Державна іпотечна установа просила солідарно стягнути з відповідачів заборгованість, яка станом на 25 жовтня 2019 року склала 493 919, 57 грн., з яких: по сумі основного боргу - 213 403, 63 грн., інфляційні втрати - 107 593, 34 грн., пеня - 75 112, 60 грн. та заборгованість по відсотках за користування кредитом - 97 810 грн. 31 жовтня 2019 року позивачем надано суду додаткові письмові пояснення по суті спору, в якому зазначено, що відповідачі жодного разу не звернулись до позивача стосовно добровільного врегулювання питання щодо оплати простроченої суми заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року задоволено клопотання представника відповідачів, залучено до справи третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» та уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»». 23 січня 2020 року позивачем надано суду ще одні письмові додаткові пояснення, в яких зазначено, що факт укладення мирової угоди між Державною іпотечною установою та АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» не має суттєвого значення для вирішення даного спору по суті. Крім того, факт відступлення права вимоги відповідно до договору відповідачами не оспорювався, проте після отримання відповідного повідомлення, вони продовжують виконувати зобов`язання за кредитним договором іншій особі - Фонду гарантування, який не має жодного відношення до кредитного договору та не є разом із банком уповноваженою особою Державної іпотечної установи в контексті ст.527 ЦК України. Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі, яку призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Визнав, що відповідачами починаючи із січня 2020 року проводиться оплата заборгованості за кредитним договором № Ф1-06/464490-240 належному кредитору, тобто Державній іпотечній установі. В решті заборгованість ними позивачу не сплачена, відтак просила її стягнути з відповідачів. Представник відповідачів в судовому засіданні підтримав свої заперечення, які були викладені ним у відзиві на позовну заяву. Вказав, що відповідачі добросовісно виконували умови кредитного договору № Ф1-06/464490-240 від 14 серпня 2006 року. Про заміну кредитора у зобов`язанні не знали, оскільки ніхто їх про це вчасно не повідомив. Докази з приводу повідомлення відповідачів про відступлення права вимоги у справі відсутні. Фактично належні докази про заміну кредитора у зобов`язанні (оригінал кредитного договору) були представлені представником позивача лише в судових засіданнях у жовтні 2019 року. Фактично із цього часу вони були готові сплачувати заборгованість по кредиту Державній іпотечній установі, отримали від її представника відповідні банківські реквізити. Проте, у зв`язку із заміною платіжної системи на стандарт IBAN, змогли це зробити лише з початку 2020 року. Представники третьої особи до суду не з`явились, належним чином повідомлялися про розгляд справи. Жодних пояснень, заяв чи клопотань до суду не подали. За погодженням із сторонами розгляд справи проведений без їх участі. Суд, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено у справі та не заперечується сторонами 14 серпня 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»» та [PERSON] укладено кредитний договір № Ф1-06/464490-240, відповідно до умов якого, банк на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності надав позичальнику кредит в сумі 25 000 доларів США під 11 % річних. Вказаний кредитний договір укладався на умовах забезпеченості порукою та іпотекою. Зокрема, між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»», [PERSON] та [PERSON] укладений договір поруки № 46490-240 від 14 серпня 2006 року, за умовами якого поручитель [PERSON] зобов`язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Крім того, за договором іпотеки № б/н від 14 серпня 2006 року [PERSON] передав банку в іпотеку власний житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 606 м2, що призначена для обслуговування цього ж будинку. За основними умовами кредитного договору (п.п.3.1, 3.2), видача кредитних ресурсів за кредитним договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з банком, а позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 14 серпня 2021 року, шляхом щомісячної сплати в термін до 10 числа кожного місяця сум на погашення заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі по 138, 89 доларів США, згідно графіку зниження розміру заборгованості, який є додатком № 1 до цього договору, а також проценти за користування кредитом. Позивачем долучено до матеріалів справи Додаток № 1 до договору № Ф1-06/464490-240 від 14 серпня 2006 року «Графік погашення кредиту та сплати процентів», згідно якого сплата кредиту та процентів позичальником за користування кредитними ресурсами повинна була здійснюватись на рахунок № [NUMBER] у філії Банку «Фінанси та Кредит» щомісячно до 10 числа кожного місяця, починаючи із 10 вересня 2006 року по 14 серпня 2021 року з розрахунку по 138, 89 доларів США суми, що направляється на погашення кредиту, та 252, 50 гривень суми, що направляється на погашення щомісячної комісії (проценти). Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. На підставі ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Згідно положень ч.ч. 1 та 2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відтак, на підставі кредитного договору № Ф1-06/464490-240 від 14 серпня 2006 року та графіку погашення заборгованості, у позичальника [PERSON] виникло зобов`язання перед ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» повернути банку отримані у кредит 25 000 доларів США, а разом з тим сплатити 45 450 гривень відсотків за користування кредитом, шляхом сплати частинами по 138,89 доларів США та 252, 50 гривень щомісячно до 14 серпня 2021 року. В разі порушення свого зобов`язання поручитель [PERSON] зобов`язався відповідати перед кредитором у повному обсязі як солідарний боржник, згідно договору укладеного поруки № 46490-240 від 14 серпня 2006 року. Договором іпотеки № б/н від цього ж дня, [PERSON] забезпечив виконання умов кредитного договору та договору поруки. У відповідності до п.3.4 кредитного договору, банк отримав право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до цього договору, зокрема у випадку, якщо позичальник в період дії цього договору порушував будь-які його умови, в тому числі: несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів і комісійної винагороди, порядок та строки сплати яких обумовлені також п.3.2, 4.3, 4.4, 4.7, 4.8 кредитного договору. У випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів і сплаті процентів позичальник [PERSON] зобов`язалась здійснити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 банківських днів з моменту одержання вимоги банку. Банк може повідомляти позичальника по телеграфу, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки нарочним позичальнику за вказаною адресою. У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.Відтак, моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Наданою відповідачами копією виписки по валютному рахунку № [NUMBER] [PERSON] у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в період з 14 серпня 2006 року по 11 квітня 2006 року стверджується, що протягом цього часу вона виконувала свої обов`язки щодо повернення кредиту належно і вчасно, заборгованості по сплаті не мала. 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо) вказаних у додатках до цього договору. Згідно з пунктом 2.1 договору відступлення п. 1.2. договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Згідно додатку № 1 до договору відступлення, права та вимоги за кредитним договором № Ф1-06/46490-240 від 14 серпня 2006 року перейшли до Державної іпотечної установи. Як вбачається із наданого позивачем витягу з офіційної Інтернет-сторінки Національного банку України, 17 вересня 2015 року відповідно до вимог статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Правління Національного банку України прийняло постанову № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних банків. Відтак із 17 вересня 2015 року до позивача перейшло право вимоги, в тому числі і щодо укладеного кредитного договору № Ф1-06/46490-240 від 14 серпня 2006 року. Відповідно до статті 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. За змістом статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте з метою належного виконання своїх зобов`язань боржниками, цивільним законодавством визначено також обов`язки первісного і нового кредиторів, щодо належного повідомлення боржників про заміну кредитора у зобов`язанні. Зокрема, у відповідності до ч.2 ст.516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. На підставі ч.1 ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно ч.2 ст.517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. У відповідності до п.3.1.4 договору відступлення права вимоги № 17/4-В, Державна іпотечна установа отримала право у 5-ти денний строк з дня набрання чинності пунктом 1.2 цього договору, тобто 17 вересня 2017 року, надіслати боржникам, іпотекодавцям та поручителям за договорами, перелік яких зазначений додатках до цього договору, письмові повідомлення про відступлення права вимоги. В той же час, у відповідності до п.3.4.4. цього ж договору, з дня набрання чинності підпунктом 1.2 цього договору, первісний кредитор АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» зобов`язався у 30-ти денний термін надіслати боржникам, іпотекодавцям та поручителям за договорами, перелік яких зазначений у додатках до цього договору, письмові повідомлення про відчуження прав вимоги за такими договорами новому кредитору. У справі відсутні будь-які докази щодо виконання первісним кредитором АТ «Банк Фінанси та Кредит» свого обов`язку, визначеного п.3.4.4 Договору відступлення права вимоги з приводу повідомлення боржника, поручителя чи іпотекодавця про заміну кредитора у зобов`язанні за кредитним договором. Позивачем до справи долучено письмове повідомлення № 7354/11/2 від 15 жовтня 2015 року про відступлення права вимоги, проте не долучено до справи жодного доказу про його вручення відповідачу [PERSON] або про причини його невручення. Позиція відповідачів у справі фактично полягає у тому, що вони добросовісно виконували свої зобов`язання перед первісним кредитором, не будучи обізнаними про відступлення права вимоги та заміну кредитора. Вперше про це дізнались лише у 2018 році із телефонного спілкування із представником позивача, а вимогу-повідомлення про дострокове погашення кредиту отримали 23 липня 2019 року. Такі доводи відповідачів суд визнає достовірними, оскільки вони підтверджуються долученими до справи доказами. На підставі ч.2 ст.527 ЦК України, кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідачі у 2016 році з метою отримання інформації про подальшу сплату заборгованості звертались до первісного кредитора, оскільки не були обізнаними про відступлення ним права вимоги. Уповноваженою особою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у 2016 році (після відступлення права вимоги) не було повідомлено боржника про перехід прав до нового кредитора, а разом з тим надалі приймались платежі в якості виконання боржником зобов`язання належному кредитору за кредитним договором № Ф1-06/46490-240 від 14 серпня 2006 року. Зокрема, відповідачами долучено копії квитанцій про сплату [PERSON] на користь первісного кредитора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» щомісячно протягом 08 вересня 2015 року до 24 липня 2019 року платежів на погашення свого кредитного зобов`язання за договором № Ф1-06/46490-240 від 14 серпня 2006 року. При цьому суд зважає і на те, що на вказаних квитанціях за період з 08 вересня 2015 року до 15 березня 2016 року містяться відтиски штампів первісного кредитора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в той час як відступлення права вимоги відбулось 17 вересня 2015 року. Проте уповноваженою особою банку не повідомлено про це відповідачів, натомість приймалися кошти в якості погашення кредитного зобов`язання за договором. 11 квітня 2016 року, що підтверджується також відміткою банку на виписці по рахунку за період з 01 січня 2006 року по 11 квітня 2016 року, відповідача [PERSON] первісним кредитором фактично було повідомлено про відсутність невиконаних зобов`язань по кредитному договору станом на вказаний день. Цього ж дня 11 квітня 2016 року відповідач отримала від уповноваженої особи банку нові реквізити для сплати кредитної заборгованості, отримувачем в яких значився АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (в стані припинення). Сам по собі стан припинення юридичної особи жодним чином не свідчить про відступлення права вимоги іншому кредитору. В той же час уповноважена особа банку повинна була повідомити боржника про заміну кредитора, однак цього не зробила. Позивачем не долучено до справи жодного підтвердження надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, у зв`язку з чим боржник згідно ч.2 ст.517 ЦК України також вправі був не виконувати свого обов`язку новому кредиторові. Такі докази Державною іпотечною установою були пред`явлені представнику відповідачів лише за його клопотанням на вимогу суду в судовому засіданні під час розгляду даної справи. Долучені до справи позивачем роздруківки спілкування у додатку «Viber» з відповідачем [PERSON] не є доказом належного повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні, оскільки не передбачені законом та договором, а разом з тим [PERSON] не являвся боржником у зобов`язанні. Проте такий вид спілкування є підтвердженням лише того, що дійсно відповідач у 2018 році не знав про укладення договору відступлення права вимоги, а отже не був повідомлений про це. Наданою позивачем на вимогу суду випискою по особовому рахунку № [NUMBER] у АТ «Банк Фінанси та Кредит» за період з 11 квітня 2016 року по 20 травня 2019 року також підтверджені факти щомісячної сплати відповідачем [PERSON] у встановлених договором розмірах кредитної заборгованості та відсутність невиконаних зобов`язань за встановленим графіком погашення кредиту та сплати процентів. За змістом наведених положень ст.516, 517 ЦК України, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, аналогічну позицію констатував також Верховний Суд у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 520/15772/14-ц, від 25 жовтня 2018 року у справі № 235/492/16-ц. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання, не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Натомість в такому випадку добросовісне виконання боржником свого зобов`язання первісному кредитору є належним виконанням у відповідності до ч.2 ст.516 ЦК України. Крім того, суд звертає увагу і на те, що у відповідності до п.3.4.2 договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» і Державна іпотечна установа домовились, що у разі отримання грошових коштів від боржників в рахунок виконання зобов`язань за договорами, перелік яких зазначений у додатках до цього договору, після набрання чинності пунктом 1.2 цього договору, первісний кредитор зобов`язаний перерахувати такі кошти на рахунок нового кредитора № 26506301869, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України» протягом трьох робочих днів з дня отримання таких коштів. У відповідності до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем не підтверджено жодним доказом факту, що перерахування таких коштів від первісного кредитора новому кредитору в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № Ф1-06/46490-240 від 14 серпня 2006 року не відбувалось. В той же час, можливість підтвердження такого факту є лише доказом неналежного виконання своїх обов`язків за договором первісним кредитором, а не боржником. З врахуванням встановлених у справі обставин, суд прийшов до висновку про добросовісне, своєчасне та належне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed