Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

06.12.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 02 грудня 2016 року присуджено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 680 грн. щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно зросли. На даний час він навчається у школі, що вимагає значних витрат. Крім того, позивач посилалася на ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час це 1059 грн. У винесеному ж раніше рішенні суду розмір аліментів значиться у розмірі 680 грн. Тобто, винесення рішення за даним позовом призведе до збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання дитини з 680 грн. на 1059 грн. Ухвалою від 12.12.2019 року відкрито провадження по даній справі. 12.02.2020 року відповідачем подано відзив на позов, згідно якого він категорично не погодився з вимогами позивача, оскільки, наразі він перебуває в офіційному шлюбі з гр. [PERSON] , та у них на утриманні є малолітня дочка [PERSON] , [INFO] . На теперішній час, ані він, ані дружина офіційно не працевлаштовані, перебувають у скрутному матеріальному стані. Крім того, він також змушений допомагати своїм непрацездатним батькам, оскільки вони обидва на пенсії, розмір якої є мінімальний, і прожити на неї двом літнім людям, які в силу віку та стану здоров`я витрачають основну її частину на ліки - є неможливим. Тому, майже половина його доходів, які він має від тимчасових підробітків, витрачається на забезпечення належних умов проживання батьків. Крім того, він стабільно сплачує аліменти і не ухилявся від свого обов`язку утримувати сина, розмір яких встановлено рішенням Красноокнянського районного суду від 02.12.2016 року, а саме 680 грн. щомісячно, заборгованості не має, усвідомлюючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Також просив звернути увагу, що раніше встановлений розмір аліментів, визначений на підставі позовної заяви позивача, яка самостійно запросила саме 680 грн. на місяць, і позов було задоволено в повному обсязі. Більш того, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували розмір її доходів та сум витрат понесених нею в утриманні сина, ані тих які були раніше, ані тих які є на даний момент тобто вона, на думку відповідача, свідомо замовчує дані факти. Відповідач також зауважив, що збільшення розміру аліментів поставить його у вкрай невигідне становище, коли він не зможе сплачувати аліменти у повному розмірі, внаслідок чого утвориться заборгованість, оскільки він має допомагати не тільки своєму сину, а й утримувати свою дружину з дочкою та непрацездатних батьків, які також розраховують на його матеріальну підтримку. Позивач, повідомлена належним чином, до суду не з`явилася, про поважність причини неявки суд не сповістив, з заявою про відкладення розгляду справи не зверталася, відгук на відзив не подала. Згідно п. 1 позовної заяви просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач, повідомлений належним чином, у судове засідання 26.02.2020 року не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягаючи на відмові у позові. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 02 грудня 2016 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 680 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.09.2016 року. Позивач ставіть питання про збільшення розміру аліментів посилаючись на той факт, що витрати на утримання сина значно зросли, оскільки він пішов до школи та на зміни в законодавстві, щодо розміру аліментів. Разом з тим, з даною позиціє неможливо погодитися виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як встановлено у ході розгляду справи, відповідач на даний час перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21 червня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Колимського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис про шлюб №56 від 21 червня 2014 року. Від даного шлюбу є малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06 вересня 2016 року, виданого Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис про народження №382 від 06 вересня 2016 року. На теперішній час ані відповідач, ані його дружина офіційно не працюють, що підтверджується: довідкою форми ОК-5 з Пенсійного фонду України від 23.01.2020 року; довідкою про доходи за 1 - 3 кв. 2019 року з Подільського управління ГУ ДФС в Одеській області №39204 від 24.01.2020 року; копією трудової книжки серії [NUMBER] , довідкою форми ОК-5 з Пенсійного фонду України від 31.01.2020 року. При цьому, позивачем у позовній заяві не наведено жодних фактів зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення стану здоров`я, або інших підстав, обґрунтованості своєї вимоги, зазначено лише, що розмір витрат на утримання сина значно підвищився. Слід звернути увагу, що у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Більш того, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Аналогічна позиція зазначена у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів визначено ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Тому суд може приймати та покладати в основу свого рішення лише ті обставини, які були доведені сторонами. Як наслідок, сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування судом самостійно таких доказів було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим Зважаючи на наведені норми процесуального закону, позивач повинна була би надати суду належні та допустимі докази, які б доводили її покликання. Між тим, наведений обов`язок належним чином виконано, у зв`язку з чим у позові належить відмови. Що стосується розподілу судових витрат. Згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed