Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

07.06.2018 року [PERSON] пред'явив позов до [PERSON], треті особи: Дубовецька сільська рада, [PERSON] і просить постановити рішення, яким визнати [PERSON], 1990\~року народження такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що він разом із дружиною - [PERSON] одружені з 01.10.1981 року. У 2005 році завершили будівництво власного житлового будинку [ADDRESS]. Право власності було оформлено на дружину. В будинку прописані вони та їхні діти. Однак, донька - [PERSON], з 2015 р. у житловому будинку не проживає, участі в утриманні житла, сплаті комунальних послуг не приймає. Добровільно виписатися з житлового будинку відмовляється. З донькою спілкується тільки по телефону, інколи вона їм телефонує, але де знаходиться дитина йому не відомо, останнє відоме її місце проживання це - їхній будинок. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, проте скерував заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду судового засідання, крім судових викликів була повідомлена через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України від 01.11.2018р., однак не повідомила причини неявки, нею не подано відзив на позов. Тому зі згоди позивача, яка викладена у клопотанні суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору - Дубовецька сільська рада Галицького району в судове засідання представника не скерувала, проте подала заяву, згідно якої не заперечує щодо задоволення позову [PERSON] та просить справу розглянути у відсутність представника сільської ради. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] також в судове засідання не з'явилася, проте скерувала до суду заяву, згідно якої не заперечує щодо задоволення позову [PERSON] і просить справу розглянути у її відсутність. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно - власником домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] є [PERSON], яке належить їй на праві приватної власності. (а.с.5). Даний житловий будинок побудований у 2005 році, що підтверджується довідкою Дубовецької сільської ради за № 294 від 05.06.2018 року (а.с.7). Згідно довідки Дубовецької сільської ради за № 289 від 05.06.2018 року, виданої [PERSON], 1960 р.н., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: чоловік - [PERSON], 1957 р.н., син - [PERSON], 1982 р.н. та дочка [PERSON], 1990 р.н. (а.с.6). Як вбачається із актів обстеження умов проживання [PERSON] від 29.01.2018 р., 30.03.2018 р. та 04.06.2018 р. виявлено, що її дочка, [PERSON], не проживає за даною адресою та зі слів сусідів не проживає з початку осені 2015 року (а.с.8, 9, 10) Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Враховуючи викладене, оскільки відповідач в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає та відсутня, тому суд приходить до висновку про те, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивач звільнений від сплати судового збору, згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VІ. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 319, 405 Цивільного кодексу України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved