Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

04 серпня 2006р. [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди та матеріальних збитків, в якій просила стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди здоров'ю [PERSON] на її користь 11 000,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн. 14 листопада 2007р. [PERSON] уточнила позовні вимоги, просила суд стягнути з [PERSON] витрати на вимушене лікування в розмірі 16 700,00 грн. зобов'язати [PERSON] сплачувати (компенсувати) на її користь витрати на обов'язкове щорічне санаторно-курортне лікування, стягнути з [PERSON] 17 573,00 грн. втраченого заробітку [PERSON] за період з нанесення їй ушкодження здоров'я по день уточнення позовних вимог, з розрахунку п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за місцем роботи, де було завдано ушкодження здоров'ю. 19 лютого 2014р. [PERSON] уточнила позовні вимоги, просила суд стягнути з [PERSON] матеріальні збитки в сумі 67 480,00 грн., які складаються з: 48 425,00 грн. витрати на лікування, 1 482,00 грн. витрати на санаторно-курортне лікування, 17 573,00 грн. втраченої заробітної плати (доходу), та моральний збиток в розмірі 100 000,00 грн. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що 04.08.2003р. у період виконання нею службових обов'язків на посаді начальника відділу правової та кадрової роботи УЖКГ Одеської міської ради (на робочому місці і у робочий час) співпрацівником [PERSON], який на той час займав посаду заступника начальника відділу реформування УЖКГ Одеської міської ради, [PERSON] були нанесені тілесні ушкодження середньої тяжкості. У зв'язку із цим у [PERSON] настала стійка втрата працездатності, інвалідність, вона вимушена була проходити тривале лікування. На думку [PERSON], за таких підстав вона не може в повному обсязі виконувати свої професійні обов'язки та виховувати і утримувати неповнолітніх дітей, отже, [PERSON] їй завдана матеріальна та моральна шкода. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував з підстав його недоведеності. Ухвалою суду від 06.11.2008р. провадження у справі було зупинено до набранням законної сили рішенням по кримінальній справі у відношенні [PERSON] Ухвалою суду від 12.11.2013р. провадження у справі було відновлено. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, а також витребувані документи, розглядаючи спір у межах заявлених вимог, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що у відповідності до висновку службової перевірки за фактом втрати відмовного матеріалу № 7550-03 р. за матеріалами ЖРЗПЗ № 13077 від 04.08.2003р., затвердженого заст.начальника Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 30 червня 2007р., 04.08.2003р. до чергової частини Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшло повідомлення із МКЛ-1 про звернення за медичною допомогою [PERSON], діагноз: ушиблена рана тім'яної області зліва; тілесні пошкодження отримала від співробітника УЖКГ Одеської міської ради за адресою: [ADDRESS]. Дане повідомлення було зареєстровано у журналі ЖРЗПЗ за № 13077. За даним фактом ВДІМ Приморського РВ Паламарчук В.М. 10.08.2003р. виніс постанову про відмову у порушенні кримінальної справи за № 7550 на підставі п.2 ст.6 КПК України до отримання акту судово-медичного обстеження. 09.12.2004р. відмовний матеріал № 7550-03 по заяві [PERSON] прокуратурою Приморського району м.Одеси був повернутий до Приморського РВ для проведення додаткової перевірки. Постановою заступника прокурора Приморського району м.Одеси від 04.08.2008р. постанову ДІМ Приморського РВ ОМУ ГУМВД України в Одеській області про відмову у порушенні кримінальної справи від 10.08.2003р. було скасовано. Порушено кримінальну справу по відношенню до [PERSON] по факту навмисного нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень середньої важкості, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 12.08.2011р. у кримінальній справі № 1-763/11, [PERSON], [INFO], був звільнений від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України у зв'язку із амністією. Провадження по кримінальній справі припинено. Статтями 85,86 КК України передбачено, що на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання. Таким чином, [PERSON] визнано судом винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, по відношенню до [PERSON] Згідно із наказом УЖКГ Одеської міської ради від 05.08.2003р. № 107 «Про проведення службового розслідування по факту порушення етіки поведінки під час конфлікту між [PERSON] та [PERSON], 04.08.2003р. о 16-30 стався конфлікт між [PERSON], начальником відділу правової та кадрової роботи УЖКГ Одеської міської ради, та [PERSON], заступником начальника відділу реформування УЖКГ Одеської міської ради, в якому було порушено етику поведінки посадових осіб органів місцевого самоврядування. Було наказано провести службове розслідування по факту порушення етики поведінки під час конфлікту, що виник між [PERSON] та [PERSON] та затверджено комісію для проведення службового розслідування. Відповідно до листа Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради від 16.04.2007р. № 01-04328, службове розслідування з приводу інциденту, що стався між [PERSON] та [PERSON], було припинено у зв'язку із прийнятим рішенням керівника управління звільнити [PERSON] Акт за формою Н-1 стосовно цього інциденту не складався. [PERSON] була звільнена з 01.09.2004р. за переведенням на підставі наданої заяви про звільнення від 25.08.2004р., листа начальника Одеського міського управління земельних ресурсів від 25.08.2004р. № 02/1980-01 та подання заступника міського голови - начальника УЖКГ Одеської міської ради. Згідно із розпорядженням Одеського міського голови від 18.08.2003р. № 923/К-01р, [PERSON] було звільнено з посади заступника начальника відділу реформування УЖКГ Одеської міської ради за власним бажанням, ст.38 КЗпП України, з 26 серпня 2003р. Відповідно до наказу УЖКГ Одеської міської ради від 26.08.2003р. № 42-Л, [PERSON], заступника начальника відділу реформування УЖКГ Одеської міської ради, було звільнено 26 серпня 2003р за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України. Згідно із направленням № 69 від 20.03.2007р., [PERSON] була направлена на судово-медичний огляд для вирішення питань про нанесення тілесних ушкоджень 04.08.2003р. по [ADDRESS], побив [PERSON] У відповідності до висновку СМЕ, при освідченні [PERSON] 06.08.2003р. були виявлені пошкодження, які є наслідком дії тупого предмету та могли бути завдані при падінні на плоскість з висоти власного росту та ударі головою і руками об тупий предмет подовженої форми (можливо об косяк двері). Перенесена [PERSON] травма відноситься до тілесних ушкоджень середньої важкості та розладу здоров'я, пов'язаного зі стійкою втратою працездатності менше 1/3 (від 1% до 30%). У зв'язку із наслідками перенесеної травми, потребує санаторно-курортного лікування терміном один місяць не частіше одного разу на рік (12 місяців). Згідно із довідкою до акта огляду МСЕК серії 2-18 ОВ № 003219 від 27.11.2006р., [PERSON] встановлено третю групу інвалідності на строк до грудня 2007р. Згідно із довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 937255 від 28.03.2012р., [PERSON] встановлено третю групу інвалідності безстроково. У відповідності до довідок від 06 квітня 2007р. № 454, від 03 серпня 2007р. № 839, [PERSON] отримувала пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІІ групи з грудня 2006р. по травень 2007р. в розмірі 284,69 грн., з червня 2007р. по серпень 2007р. в розмірі 326,69 грн. Відповідно до Довідки № 99 від 18.07.2006р., [PERSON] з 01.06.2006р. працює на посаді юриста Одеської регіональної організації Всеукраїнської громадської організації «Союз споживачів України» з посадовим окладом 400,00 грн. З 01.06.2006р. по 30.06.2006р. нараховано 360,31 грн. Згідно із доданими до позову листками непрацездатності, довідками медичних лікувальних та санаторного закладів, документами про придбання ліків, медичними картами стаціонарного хворого, [PERSON] після отримання ушкодження здоров'я 04.08.2003р., тривалий час знаходилась на лікуванні. КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» 24.01.2014р. було надано довідку-розрахунок вартості лікування [PERSON] за період з 01.09.2005р. по 18.01.2013 р., згідно з яким вартість лікування склала 20 918,00 грн. Згідно з путівкою серія 011569 санаторію «Лермонтовський», наданій [PERSON] 09.09.2003р., її вартість становить 1 482,00 грн. За нарядом на комплектацію до видаткової накладної № упр0012867 від 01.08.2006р., вартість ліків становить 2 000,01 грн. За квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1924 від 09.10.2003р., [PERSON] сплатила за медичні послуги АТ ЗТ МК «Інто-сана» 160,00 грн. Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до ч.1,2,3 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до ч.1,3 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Тобто, з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути 1 482,00 грн. - вартість санаторно-курортного лікування, 2 000,01 грн. - вартість ліків, 160,00 грн. - витрати на медичні послуги, всього 3 642,00 грн. матеріальних збитків. Статтею 1197 ЦК України передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Згідно з п.1.1 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.95 N 212, на медико-соціальні експертні комісії (МСЕК) покладено обов'язки, зокрема, б) встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках потерпілим, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків. Пунктом 3.6 Порядку передбачено, що якщо внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я немає підстав для встановлення групи інвалідності, але за станом здоров'я потерпілий потребує незначного обмеження виконуваної роботи, що призводить до незначного зниження заробітку, МСЕК встановлює до 25 відсотків втрати професійної працездатності. З вищезазначених підстав, враховуючи положення ст.11 ЦПК України, суд вважає такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] відшкодування втраченого нею внаслідок ушкодження здоров'я заробітку (доходу), виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за відповідний період, та 25% втрати працездатності в сумі 17 573,00 грн. Всього до стягнення належить 21 215,00 грн. матеріальних збитків. Іншу суму матеріальної шкоди, заявлену [PERSON] до стягнення, суд вважає недоведеною, та відмовляє у її відшкодуванні. Згідно з ч.2 ст.1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Таким чином, [PERSON] не належить право на отримання від [PERSON] відшкодування коштів, витрачених КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» на її лікування. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що [PERSON] було завдано [PERSON] моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, пов'язаних з вимушеною зміною місця роботи, укладу життя, відносин з оточуючими, які тривають з 2003 року по цей час. Тому позовна вимога про стягнення з [PERSON] 100 000,00 грн. на відшкодування завдвної [PERSON] моральної шкоди підлягає задоволенню.

Outcome: partial