Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

07.02.2016 року ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» звернулося до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості по Договору № 18-000931-01 від 23 жовтня 2013 року про видачу та обслуговування кредитної міжнародної картки VISA. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 23.10.2013 року між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] був укладений Договір № 18-000931-01 від 23.10.2013 року про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA. Та 23.10.2013 між ПАТ «Енергобанк» та позичальником [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 18-000931-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, за умовами якої розмір кредитного ліміту складає 30000,00 гривень та позичальнику [PERSON] було видано платіжну картку, про що свідчить розписка останньої. На виконання умов укладеного Договору № 18-000931-01 від 23.10.2013 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, Банк протягом всього строку дії даного кредитного договору належним чином виконував взяті на себе зобов'язання щодо надання кредитних коштів позичальнику. Однак, позичальник [PERSON] протягом строку дії кредитного договору допускає порушення виконання своїх зобов'язань щодо сплати кредиту, процентів, комісій за користування кредитом, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості за Договором № 18-000931-01 від 23.10.2013 року, загальний розмір якої станом на 15.11.2016 року становить - 122 532,88 гри., з яких: заборгованість за кредитом становить 36 324,33 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості 50 372,45 грн.; заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт - 9 245,99 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) 3 900,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами - 22 690,11 грн. До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 18-000931-01 від 23.10.2013 року у добровільному порядку не погасила, тому позивач вимушений звернутися за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за Договором № 18-000931-01 від 23.10.2013 року про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA в загальному розмірі 122 532,88 грн. та витрати по сплаті судового збору. В судовому засідання в дистанційному режимі відеоконференцзвязку представник позивача ПАТ «Енергобанк» [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві та раніше наданих письмових поясненнях (а.с.75-77, 202-203), в яких зазначає, що у зв'язку з несплатою Позичальником кредитних коштів, винагороди банку в строки, встановлені кредитним договором № 18-000931-01 від 23 жовтня 2013 року, у відповідача [PERSON] за період з 29.08.2014 року по 29.09.2014 року виник вперше переліміт по овердрафту, який станом на 14.11.2016 року становить розмір 6324,33 грн. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань по кредитному договору, відповідачу було відправлено повідомлення-вимога № 2468/5 від 27.09.2016 року, за змістом якого поззичальника [PERSON] повідомлялося про необхідність негайного виконання своїх зобов'язань шляхом сплати кредитної заборгованості. 12 червня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», що є загальновідомою інформацією, опублікованою в газеті «Голос України» №107(6111) від 18.06.2015 року. Після розпочатої процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» боржник [PERSON] мала можливість здійснювати переказ коштів, а саме для погашення заборгованості за кредитним Договором № 18-000931-01 від 23.10.2013 року та будь-які перешкоди щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у позичальника [PERSON] були відсутні. До теперішнього часу відповідачем [PERSON] заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку не погашена, тому позивач вимушений зврнутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за Договором № 18-000931-01 від 23.10.2013 року про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA в загальному розмірі 122 532,88 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1837,99 грн. Відповідач [PERSON] проти заявлених ПАТ «Енергобанк» позовних вимог заперечує у повному обсязі, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, та в судовому засіданні раніше надані нею письмові заперечення проти позову підтримала у повному обсязі (а.с.67-69; 222-223). Просить в задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю та недоведеністю, посилаючись у запереченнях на те, що позивачем не доведено правомочність застосування овердрафта та виникнення підстав для його застосування, а саме повного використання нею кредитного ліміту за договором № 18-000931-01 від 23.10.2013 року та недостатності коштів для погашення кредиту. Вважає, що банк у невідомий для неї час та у не доведеній сумі неправомірно застосував не погоджений за розміром та строками овердрафт для сплати нарахованих процентів та незаконно включив його до основної суми заборгованості за кредитом. Та вважає, що банк намагається двічі стягнути одну і ту ж суму коштів і як заборгованість за кредитом і як нараховані за ним проценти та при встановленні кредитного ліміту в сумі 30000 грн. надлишкова сума в розмірі 6324 грн. 33 коп. повинна бути врахована саме як несплачена сума процентів, а не як сума основного боргу отриманого в овердрафт, або як сума основного боргу та на цю суму повинна бути зменшена сума нарахованих процентів. Разом з тим, зазначає, що будь-які спірні питання у даному випадку між сторонами не виникали та питання досягнення взаємної згоди між ними не вирішувалось, а тому відсутні встановлені пунктом 9.5 договору підстави для звернення сторони до суду. Додані позивачем копії листа та списку поштових відправлень не доводять що вона їх отримувала, знайомилась з вимогами або відмовилася їх виконувати. Також просить застосувати скорочену позовну давність в один рік до вимог позивача щодо сплати штрафів на загальну суму 63518 грн.44 коп, посилаючись на ст.267 ЦК України, правову позицію, викладену в рішенні Верховного суду України у справі № 6-16цс-15 від 11.03.2015 року. Просить в задоволенні позовних вимоог відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи № 311/305/2017, суд вважає, що заявлені ПАТ «Енергобанк» позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст.6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. Статтею 204 Цивільного кодексу України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Судом встановлено, що 23.10.2013 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] був укладений Договір № 18-000931-01 від 23.10.2013 року про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.21-29). А також 23.10.2013 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та позичальником [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 18-000931-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, за умовами якої розмір кредитного ліміту складає 30000,00 гривень, що відповідачем не оспорюється. Позивальнику [PERSON] було видано 12.11.2013 року платіжну картку, про що свідчить розписка позичальника [PERSON], що останньою не оспорюється (а.с.32,33). Відповідно до п.2.1.2 кредитного договору, Банк надає Держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії. Кредит надається в межах кредитного ліміту за винятком випадків, передбачених цим Договором, а Держатель зобов'язується повернути суму отриманого Кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені цим Договором. Згідно п.п. 2.1.3. та п. 2.3. Договору, розмір кредитного ліміту зазначається в Додатковій угоді до Договору, що є його невід'ємною частиною. Кредитний ліміт може бути збільшений або зменшений за заявою Держателя або за рішенням [PERSON], а також в інших випадках, передбачених цим Договором. Пунктом 2.6. Кредитного договору встановлено, що строк дії Кредитної лінії становить один рік з моменту підписання Сторонами цього Договору. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії Кредитної лінії, за умови, що з боку Держателя відсутня прострочена заборгованість за Кредитом та/або обслуговуванню Карткового рахунку, та жодна із сторін в установленому Договором порядку не заявить про припинення строку дії Кредитної лінії, термін дії Кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах. Відповідно до п.5.7. Договору, проценти на залишок коштів на Картковому рахунку нараховуються згідно [PERSON]. За умовами п.п.6.1.,6.2. Кредитного договору Сторони несуть майнову відповідальність в розмірі, передбаченому Тарифами, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим Договором, а також за порушення Правил. У випадку несвоєчасного погашення мінімального платежу чи виникнення Овердрафту, Держатель зобов'язаний сплатити на користь [PERSON] штраф у розмірі, передбаченому Тарифами. Відповідно до [PERSON] за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка VISA» (а.с.29) позичальнику [PERSON] було встановлено: відсоткову ставку в розмірі 35% річних; розмір щомісячного мінімального платежу - 5% від боргових зобов'язань, але не менше 50 грн.; штраф за виникнення простроченої заборгованості 50 грн. + 0,2% в день від суми простроченої заборгованості; штраф за користування перелімітом (несанкціонований овердрафт) 0,2% в день від суми переліміту. Позичальником [PERSON] було підписано Договір № 18-000931-01 від 23.10.2013 року про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA та тим самим остання виявила свою згоду з усіма розділами та пунктами договору та зобовязалася їх виконувати. Крім того, [PERSON] підписано невідємні частини вищевказаного договору (п.9.9 договору) Правила користування кредитною карткою «VISA», [PERSON] за відкриття та обслуговування пакету «Кредитної картки VISA», що відповідачем не оспорюється(а.с.25-31). На виконання умов Договору № 18-000931-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 23.10.2013 року, Банк протягом строку дії кредитного договору належним чинним виконав взяті на себе зобов'язання та надав позичальнику [PERSON] кредитні кошти в сумі 30000 гривень, що відповідачем не оспорюється. Проте, позичальником [PERSON] протягом строку дії Кредитного договору було допущено порушення виконання своїх зобов'язань за укладеним Договором № 18-000931-01 від 23.10.2013 року по сплаті кредиту, процентів, комісій за користування кредитом, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості та необхідності звернення позивача до суду з даним позовом за захистом охоронюваних законом прав тп інтересів. Відповідно до п.4.4.1 вищевказаного кредитного Договору, в результаті здійснення Держателем Платіжних операцій, проведених за допомогою картки та/або її реквізитів, та в інших випадках, передбачених цим договором, та за умови повного використання Держателем Кредитного ліміту може виникнути Овердрафт, який є непрогнозованим по розміру та часу виникнення. Підпунктом 4.4.2.4 Договору передбачено, що овердрафт може виникнути в результат сплати нарахованих процентів, комісій та інших Платежів згідно [PERSON]. Як вбачається з п.п 4.4.3 Договору кредиту: Держатель зобов'язаний стежити за витратами коштів в межах Кредитного ліміту з метою уникнення овердрафту, а у випадку виникнення негайно погасити заборгованість». Відповідно, у зв'язку з несплатою відповідачем [PERSON] кредитних коштів у встановлені Договором строки, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором та випискою по особовим рахункам (а.с.9-17; 79-129), у позичальника [PERSON] вперше виник овердрафт 29.08.2014 року в сумі 904,75 грн., який до теперішнього часу залишається несплаченим. Пунктом 5.1. кредитного Договору передбачено, що за користування кредитом, в тому числі Простроченим Кредитом та Овердрафтом, [PERSON] щомісячно нараховує проценти, комісії, розраховує та стягує пені та штрафи в розмірі, встановленому Тарифами. Проценти нараховуються в межах терміну користування Кредитом, що визначений п.2.6. цього Договору. [PERSON] списує нараховані проценти та комісії з Карткового рахунку. [PERSON] має право нараховувати різні процентні ставки на різні форми використання Кредиту, такі як зняття готівки (в тому числі на комісії, що є результатом зняття готівки), розрахунок в торгівельно-сервісній мережі тощо (далі - Форма транзакції). Процентні ставки для різних Форм транзакцій визначаються Тарифами. Згідно з п.5.1.2. Договору, у випадку, якщо протягом строку дії Платіжного періоду Держатель сплатить лише частину Боргових зобов'язань або взагалі не сплатить жодної їх частини, Банк нараховує проценти за користування Кредитом на підставі стандартної відсоткової ставки за фактичний період користування Кредитом. Пільговий період у такому випадку не надається. Розмір стандартної відсоткової ставки визначається Тарифами. Так, згідно [PERSON] за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна карта VIZA», позичальнику [PERSON] встановлено відсоткову ставку у розмірі 35% річних. Відповідно до п.5.2. Договору кредиту, проценти за користування Кредитом (в тому числі Простроченим Кредитом) нараховуються на фактичну суму наданого Кредиту (в тому числі Простроченого Кредиту) і за фактичний час користування таким Кредитом протягом всього Розрахункового циклу, включаючи день надання та виключаючи день повернення зазначених коштів. Нараховані проценти щомісячно списуються із Карткового рахунку. Для розрахунку процентів використовується фактична кількість днів у місяці та у році. Згідно із п.5.4. Договору кредиту передбачено, що Держатель зобов'язаний не пізніше останнього Банківського дня строку дії Платіжного періоду та за умови, що сума Мінімального платежу перевищує розмір Пільгової частини Мінімального платежу, а також інших випадках, передбачених Правилами, щомісяця погашати в повному обсязі суму Мінімального платежу, розмір якої визначається у Звіті-Рахунку». За приписами п.5.4.1. Договору кредиту: якщо розмір Мінімального платежу менше встановленого [PERSON] розміру фіксованого Платежу, Держатель сплачує [PERSON] фіксований Платіж, розмір якого визначається в [PERSON], але не більше загальної суми Боргових зобов'язань». Пунктом 5.8. Договору передбачено, що Держатель доручає та дає [PERSON] право самостійно списувати з будь-якого рахунку Держателя, відкритого в [PERSON], суми коштів з метою привернення суми Несплаченого Мінімального платежу, Несплачених поточних боргових зобов'язань, Овердрафту або будь-яких інших невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань за цим Договором. Згідно із п.6.2. Договору кредиту, у випадку несвоєчасного погашення Мінімального платежу чи виникнення Овердрафту Держатель зобов'язаний додатково сплатити на користь [PERSON] штраф у розмірі, передбаченому Тарифами. Відповідно до п.1.12. Тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка VIZA», штраф за виникнення простроченої заборгованості встановлено у розмірі 50 грн. + 0,2% в день від суми простроченої заборгованості. Згідно з п.1.13. Тарифів, штраф за користування перелімітом (несанкціонованим овердрафтом) становить 0,2% в день від суми переліміту. В порушення п.п.3.3.1.,4.4.З.,5.4. Договору кредиту, Відповідач не сплачує кредит, відсотки за користування кредитом, штрафні санкції у встановлені договором та Тарифами строки. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 червня 2015 року № 115, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку (а.с.39-41). Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, згідно вимог ст.ст.525,526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Приписами статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається з повідомлення-вимоги за вих.№ 2468/5 від 27.09.2016 року позичальник [PERSON] була повідомлена уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ ЕНЕРГОБАНК про наявність простроченої заборгованості за Договором № 18-000931-01 від 23.10.2013 року про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, яка станом на 26.09.2016 року становить загальний розмір 114 112 грн. 01 коп. (а.с.34,35-36). Всупереч умовам укладеного Договору № 18-000931-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 23.10.2013 року, позичальник [PERSON] допустила порушення виконання своїх зобовязань щодо сплати кредиту, процентів, комісій за користування кредитом та, незважаючи на письмове повідомлення [PERSON], свої зобовязання належним чином та протягом тривалого періоду часу не виконує, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості за даним кредитним договором. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за Договором № 18-000931-01 від 23.10.2013 року, у відповідача [PERSON] станом на 15.11.2016 року виникла заборгованість за вищевказаним кредитним Договором в загальній сумі 122 532,88 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 36 324,33 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 22 690,11 грн., заборгованості по штрафам за виникнення простроченої заборгованості в сумі 50372,45 грн., заборгованості по штрафам за несанкціонований овердрафт - 9245,99 грн.; заборгованості по штрафам за виникнення простроченої заборгованості (константа) 3900,00 грн. (а.с.9,17). Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Згідно правової позиції Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06.11.2013 року, у\~разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності як пеня та штраф не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно з ч.2 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зроблено до винесення ним рішення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] у поданих нею запереченнях від 27.03.2017 року було заявлено про застосування скороченої позовної давності до вимог позивача щодо сплати штрафів на суму 63518 грн. 44 коп. (а.с.67-69). Аналіз вимог ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 18-000931-01 від 23.10.2013 року, який міститься в матеріалах справи (а.с.9-11) вбачається нарахування позивачем штрафу за виникнення простроченої заборгованості за період з 27.05.2014 року по 31.10.2016 року в загальній сумі 50372,45 грн. Проте, здійснений позивачем вищевказаний розрахунок штрафу за виникнення простроченої заборгованості за своєю правовою природою фактично являється пенею, а не штрафом, оскільки розраховується безпосередньо у відсотковому співвідношенні, та що в свою чергу, в судовому засіданні також було підтверджено і представником позивача. Відповідно до [PERSON] банку передбачена відповідальність позичальника у розмірі 0,2 % в день від суми простроченої заборгованості, що за своєю правовою природою є пенею, а не штрафом, як помилково у позові зазначає позивач, що безпосередньо підтверджено в судовому засіданні представником [PERSON]. Тому, виходячи з вищенаведеного розрахунку заборгованості, суд вважає, що підлягає стягненню вищевказана нарахована позивачем пеня лише за один рік (ч.2 ст.258 ЦК України), а саме: за період з 29.01.2016 року по день звернення до суду, тобто по 01 лютого 2017 року (за поштовим штемпелем по відправці позову до суду) та загальний розмір якої складає 31048 грн. 86 коп. (3030,34 грн. + 3092,63 грн. + 2955,39 грн. + 3327,63 грн. + 3184,08 грн. + 3138,22 грн. + 3641,96 грн. +3375,31 грн. + 3552,25 грн. + 1751,05 грн. = 31048,86 грн.). Крім того, виходячи з вищенаведеного розрахунку заборгованості, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] також нарахований позивачем штраф за користування перелімітом (несанкціонованим овердрафтом) згідно п.1.13 [PERSON] (а.с.29) в сумі - 4023 грн. 90 коп. за період саме один рік (згідно ч.2 ст.258 ЦК України), з 01.01.2016 року по 14.11.2016 року (а.с.10), який також за своєю правовою природою фактично являється пенею, оскільки також містить нарахування у відсотковому співвідношенні. Разом з тим, згідно положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору одночасно передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, та сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобовязань. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. [PERSON] ж висновки містяться і в правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 21.10.2015 року, де зазначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлена певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Разом з тим, умовами договору та тарифами також передбачена відповідальність позичальника у вигляді штрафу за виникнення простроченої заборгованості (константа), яка позивачем нарахована у розмірі 3900 грн. та з наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором № 18-000931-01 від 23.10.2013 року (а.с.9-11) також вбачається нарахування позивачем щомісячно штрафу (згідно п.1.12. Тарифів) за період з 01.09.2014 року по 01.11.2016 року на загальну суму 3900,00 грн. Проте, враховуючи вищенаведені правові норми, які визначають, що пеня є різновидом неустойки, згідно визначення у статті 549 ЦК України, тому суд приходить до висновку, що нарахувавши пеню, позивач вже реалізував своє право на стягнення неустойки за порушення зобовязань відповідачем [PERSON] Тому, виходячи з викладеного, нарахування відповідно до п.1.12.Тарифів штрафу за виникнення простроченої заборгованості (константа) в сумі 3900,00 гривень, - є подвійною відповідальністю за порушення одних і тих же зобовязань, що суперечить положенням ст.61 Конституції України, а тому стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає. Таким чином, у зв'язку із вищезазначеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущена спеціальна (скорочена) позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (пені), клопотань про поновлення позовної давності представником позивача не заявлено, належних доказів на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності позивачем суду не надано та в судовому засіданні не доведено, а тому заявлені позивачем ПАТ «Енергобанк» позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] за Договором № 18-000931-01 від 23.10.2013 року неустойки (пені) підлягають задоволенню частково, та як зазначалося вище у відповідності до приписів ч.2 ст.258 ЦК України, та із застосуванням позовної давності в один рік, який передував зверненню позивача до суду з даним позоовом та загальний розмір якої становить 35072 грн. 76 грн. (31048,86 грн. + 4023,90 грн. = 35072,76 грн.). Штрафні санкції, нараховані за межами цього строку, стягненню не підлягають у звязку із пропуском строку позовної давності. Разом з тим, заперечення відповідача [PERSON] проти позову, відповідно до яких остання посилається на відсутність у позивача належних доказів врегулювання з нею спірних питань у досудовому порядку, суд не приймає до уваги за безпідставністю, оскільки з повідомлення-вимоги від 27.09.2016 року за вих.№ 2468/5 вбачається, що за останніми відомими [PERSON] адресами, позичальник [PERSON] належним чином повідомлялася про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором № 18-000931-01 від 23.10.2013 року (а.с.34,35-36). Також заперечення відповідачки [PERSON] щодо неможливості здійснення нею платежів по погашенню кредиту за укладеним 23.10.2013 року кредитним договором по причині відсутності працюючих (діючих) відділень ПАТ «Енергобанк» в період часу з 01.08.2014 року по 01.07.2015 року, є голослівними та неприйнятними, оскільки після віднесення постановою Правління НБУ № 96 від 12.02.2015 року ПАТ «Енергобанк» до категорії неспроможних та запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у даному [PERSON] тимчасової адміністрації, на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів розміщено повну необхідну інформацію про реквізити для здійснення платежів щодо погашення кредиту, які також були відображені у повідомленнях-вимогах від 27.09.2016 року № 2468/5, які направлені за адресами місця проживання (перебування) позичальника [PERSON], які останньою були повідомлені [PERSON] (а.с.34,35-36). Крім того, правомочність застосування овердрафта та виникнення підстав для його застосування підтверджується наданим позивачем детальним розрахунком виниклої заборгованості за кредитним договором, який відповідачем в ході судового розгляду справи не спростований. Також, посилання відповідача на неналежність позивача по справі та про необхідність здійснювати на теперішній час погашення платежів за укладеним нею 23.10.2013 року кредитним договором іншій Банківський установі за Договором факторингу, належними та допустимими доказами, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, відповідачем не доведено, та спростовується поясненнями представника позивача в судовому засіданні та наданими останніми письмовими поясненнями, які містяться в матеріалах справи (а.с.202-203) та на підтвердження даних обставин за запереченнями відповідних доказів відповідачем суду не надано а в судовому засіданні не доведено. Як встановлено судом, протягом дії кредитного договору від 23.10.2013 року позичальник [PERSON], починаючи з 29.08.2014 року неналежно виконувала взяті на себе за даним договором зобовязання. Вищевказана обставина підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за договором № 18-000931-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 23.10.2013 року, складеним станом на 15.11.2016 року (а.с.9-17;205-212), виписками по особовим рахункам позичальника [PERSON] за період з 23.10.2013 року по 14.11.2016 року (а.с.79-129). Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості за вищевказаним Договором відповідачем [PERSON] суду не надано, також не надано доказів виконання зобовязань за договором № 18-000931-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 23.10.2013 року, - належним чином та у встановлені строки. Відповідно до ч.ч.1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного кредитним договором № 18-000931-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 23.10.2013 року. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково за вищенаведеними підставами, оскільки позичальник [PERSON] свої зобовязання за укладеним Договором № 18-000931-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 23.10.2013 року належним чином не виконує, наявна за вищевказаним кредитним договором заборгованість, відповідачем [PERSON] до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, тому заборгованість за вищевказаним кредитним Договором № 18-000931-01 від 23.10.2013 року, яка виникла станом на 15.11.2016 року в загальній сумі - 94087 грн. 20 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 36324 грн. 33 коп; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 22690 грн. 11 коп., пені за виникнення простроченої заборгованості в розмірі 31048 грн. 86 коп., пені за несанкціонований овердрафт в розмірі 4023,90 грн. (36324,33 + 22690,11 + 31048,86 + 4023,90 = 94087,20 грн.), та яка підлягає стягненню з відповідача на корись позивача в судовому порядку. Згідно ст.79,88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно від розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1837,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 31.01.2017 року, яке міститься в матеріалах справи (а.с.7), тому відповідно до положень ст.79,88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально ним підтверджені (а.с.7) судові витрати по оплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 1415,25 грн., виходячи з наступного розрахунку: 94087,20 грн. х 100 % : 122532,88 грн. = 77 % (відсоток розміру задоволених позовних вимог); 1837,99 грн. х 77 % : 100 % = 1415,25 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

Outcome: partial