Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

04 червня 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 лютого 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» після зміни назви акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» надало відповідачці кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а остання своїм підписом у заяві підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг та зобов`язалася щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Однак, в порушення умов кредитного договору, відповідачка не виконувала своїх зобов`язань зі сплати обов`язкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків, її заборгованість станом на 31 березня 2020 року становить 116883 грн. 68 коп. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив про задоволення позову. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, в якому крім того, представник зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, двічі в судові засідання не з`явилася, а тому в силу ч. 6 ст. 128 ЦПК України ЦПК України вважається такою, що належним чином повідомлялася про час, дату та місце розгляду справи, крім того відповідачка викликалася в дане судове засідання також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Крім того, враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 лютого 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається із анкети-заяви позичальника (а.с.14). Датою укладення договору є дата підписання позичальником анкети-заяви. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором б/н від 14 лютого 2013 року, що доданий до позовної заяви, у відповідачки [PERSON] станом на 31 березня 2020 року існує заборгованість перед позивачем у розмірі 116883 грн. 68 коп., яка складається: 497 грн. 61 коп. заборгованість за тілом кредиту; 105271 грн. 51 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 5072 грн. 48 коп. пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина); штраф (процентна складова) 5542 грн. 08 коп. (а.с. 7-8). Крім того, судом встановлено, що кошти на погашення заборгованості за вказаним договором в сумі 65 грн. 72 коп. останній раз [PERSON] вносились в липні 2018 року (а.с. 8). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов`язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту. Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідачки заборгованості по відсоткам, пені та штрафам, суд виходить з того, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачкою не містить умов щодо нарахування та сплати зазначених сум, а самі Умови та Правила, на які посилається банк, не містять підпису [PERSON] (а.с. 16-47). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України) та якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). В той же час, долучений до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 15), не містить підпису відповідачки, а отже не може визнаватися складовою кредитного договору. Зміст заяви-анкети не містить підтвердження того, яку саме картку бажала отримати та отримала [PERSON] , так само як немає суми узгодженого сторонами кредитного ліміту (а.с. 14). Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків і штрафів та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг та за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. Аналогічну позицію висловила Велика палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, зазначивши, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору. З урахуванням викладеного, а також того, що суду не надано письмового договору, підписаного відповідачкою, про те що вона приймає умови щодо нарахування відсотків, штрафів та пені, та зважаючи на те, що кредитний ліміт був встановлений на рівні 500 грн., тому позов підлягає задоволенню в частині стягнення лише заборгованості за тілом кредиту. Крім того, позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2102 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 8 грн. 95 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial