Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

06 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені у заяві, та зазначила, що з 10 вересня 2007 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. В травні 2012 року сім'я розпалась з причини втрати почуття любові та поваги. Шлюбні стосунки з відповідачем припинились в грудні 2011 року і поновлювали їх позивачка наміру не має, оскільки вважає, що існування шлюбу з відповідачем є формальним та його збереження є недоцільним. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], змінити її прізвище на дошлюбне «[PERSON]», судові витрати віднести на її рахунок. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнав, погодившись з викладеними у ньому обставинами та поясненнями позивача в суді, пояснивши, що з грудня 2011 року вони з дружиною припинили шлюбні відносини. З цього ж часу вони проживають за різними адресами, не ведуть сумісне господарство і мають окремий бюджет. Вважає, що їх сім'ю зберегти не можливо. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 вересня 2007 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 1300. Від сумісного проживання подружжя має неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка на теперешній час проживає з матір'ю. Даний шлюб для обох сторін перший. Наведені факти та обставини визнані позивачем під час розгляду справи, вони підтверджені наявними у справі документами, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] з травня 2012 року припинили шлюбні відносини і з цього часу не ведуть сумісне господарство та мають окремий бюджет. Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі позивачки, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. [PERSON] заявлено клопотання про заміну прізвища «[PERSON]» на дошлюбне «[PERSON]». Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved