Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

06 листопада 2020 року позивач [PERSON] в інтересах якого діє представник- адвокат Толстих О.Ю., звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 56 676 гривень без урахування утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що позивач 27 років 4 місяці працював на підприємстві ПАТ «КЗРК» на посадах підземного машиніста електровозу, підземного гірника, підземного бурильника глибоких свердловин, підземного машиніста бурової установки шахти «Родіна» в умовах впливу шкідливих факторів. Рішенням МСЕК від 21 вересня 2011 року йому вперше було встановлено 10% втрати професійної працездатності по хронічному обструктивному захворюванню легень, безстроково. У зв`язку із отриманим профзахворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості вести звичне життя, тому, що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний сухий кашель, періодичний головний біль при підвищенні артеріального тиску, важкість у грудній клітці, періодичний біль у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією у ліву ногу, затерпання рук та ніг, загальну слабкість. Процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 24 листопада 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що надані позивачем докази підтверджують лише факт виникнення в позивача професійного захворювання і втрату працездатності, проте жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння позивачу моральної шкоди. Зазначив, що відповідач, як роботодавець не винен у виникненні професійного захворювання позивача, оскільки умови праці не створювались відповідачем, а є наслідком недосконалої технології розробки родовищ корисних копалин підземним способом. Вказав, що позивач не подав жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв`язку з небезпекою для здоров`я або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про охорону праці, а тому відповідальність за виникнення професійних захворювань лежить безпосередньо на позивачеві. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки, тобто відповідач жодних протиправних дій відносно позивача які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання не вчиняв, а тому не може нести відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 26.06.1981 по 04.11.1981, з 07.12.1983 по 27.12.2010 перебував у трудових відносинах з ПАТ « Криворізький залізорудний комбінат» і працював на посадах підземного машиніста електровозу, підземного гірника, підземного бурильника глибоких свердловин, підземного машиніста бурової установки шахти «Родіна», і був звільнений з підприємства відповідача 27 грудня 2010 року за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 29-31). Відповідно до Акту №8 розслідування хронічного професійного захворювання від 15 липня 2011 року, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання -хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст.(пиловий бронхіт першої- другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ст. J44, із зазначенням його причини - тривалий стаж роботи (27р. 4міс.) в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК (а.с.9-13) Згідно пункту 16 згаданого Акт професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Родіна» ім. К. Лібкнехта, ВО «Кривбасруда», ВАТ «КЖРК» та ВАТ «Кривбасзалізрудком» з 26.06.1981 по 04.11.1981 (4 міс.) і з 07.12.1983 по 17.07.1987 (3р.7 міс.) підземним машиністом електровозу, з 17.07.1987 по 19.10.1987 (3 міс.) і з 01.11.1987 по 26.01.1989 (1р. 2міс.) підземним гірником, з 19.10.1987 по 01.11.1987 (1 міс.) підземним бурильником глибоких свердловин та з 26.01.1989 по 27.12.2010 (21р. 11 міс.) підземним машиністом бурової установки, [PERSON] згідно з професійними обов`язками виконував роботи в підземних умовах шахти, де з-за того, що були випадки порушення провітрювання гірничих виробок та несистематичного використання комплексу пилоподавлення, запиленість повітря робочої зони на робочих місцях перевищувала ГДК. Відповідно до пункту 19 вказаного Акту визначено посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме [PERSON] - підземний начальник дільниці №15 шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», який з 2008 року по 2010 рік допускав [PERSON] до виконання робіт на дільниці, не забезпечивши при цьому здорові та безпечні умови праці на робочих місцях, чим порушив вимоги параграфу 690 «Єдиних правил безпеки при розробці рудних, нерудних та розсипних родовищ корисних копалин підземним способом», пункту 2.29 і пункту 2.49 «Посадової інструкції начальника дільниці бурових робіт». Адміністрація шахти «Родіна» РУ ім. К. Лібкнехта, ВО «Кривбасруда», ВАТ «КЖРК» та ВАТ «Кривбасзалізрудком», порушення вимог ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 21 вересня 2011 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 10% по ХОЗЛ, внаслідок професійного захворювання, без визначення групи інвалідності, з 19 вересня 2011 року безстроково. Визначено потреби у додаткових видах допомоги: медикаментозне лікування, ВМП, обмеження праці по лінії ЛКК. Вказані обставини підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА №072151 (а.с. 14) Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 10% первинно та безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він відчуває больові почуття, задишку при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний сухий кашель, періодичний головний біль при підвищенні артеріального тиску, важкість у грудній клітці, періодичний біль у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією у ліву ногу, затерпання рук та ніг, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача протягом 27 років 4 місяці в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з 19 вересня 2011 року безстроково, без визначення групи інвалідності, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 56 676 гривень, задовольнивши повністю позовні вимоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved