Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

\~06 лютого 2018\~ року [PERSON]\~ звернулась\~ до Словянського міськрайонного суду із\~ позовом до ВАТ «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її чоловік, [PERSON] працював у ВАТ «Содовий завод» в період з 15 липня 1981 року по 01 квітня 2000 року. При звільненні [PERSON] з підприємства, відповідач зобовязаний був провести із ним повний розрахунок, однак не зробив цього. 01 липня 2011 року чоловік позивачки помер. Позивачка прийняла спадщину після померлого чоловіка. Згідно із довідкою ВАТ «Содовий завод» № 01-23/623 від 21 грудня 2017 року, заборгованість по заробітній платі підприємства перед [PERSON] станом на 01 грудня 2017 року становить 199,00 грн. У звязку із наведеним, враховуючи, що до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі її чоловікові відповідачем не виплачена, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 199,00 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 квітня 2000 року по 15 січня 2017 року в сумі 32\~936,12 грн., та моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. Слід зазначити, що при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі, судом не було порушено правил визначення юрисдикції щодо вирішення вказаної цивільної справи. Так, правова позиція викладена в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року зазначає, що справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.\~\~ Аналогічну думку містить інформаційний лист судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, про визначення юрисдикції спору про стягнення заробітної плати у разі банкрутства боржника від 07 травня 2013 року №709/0/4-13, в якому зазначено, що справи про банкрутство боржника порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року, не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Позивачка [PERSON], у судовому засіданні просила позов задовольнити. Представник відповідача ВАТ «Содовий завод», будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити без участі представника ВАТ «Содовий завод», позов визнав частково. У своїй заяві, зокрема, зазначив, що позов [PERSON] відповідач визнає лише в частині стягнення фактичної заборгованості по заробітній платі. Відносно підприємства відкрито\~ процедуру\~ банкрутства, внаслідок чого, ВАТ «Содовий завод» не має можливості визнати позовні вимоги окрім суми основної заборгованості із заробітної плати, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури була нарахована за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор\~ не може збільшити\~ реєстр кредиторів, котрий\~ з\~ часу\~ затвердження\~ господарським судом є\~ незмінним (а.с. 19). Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, вважає що позовні вимоги [PERSON] до ВАТ «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. У судовому засіданні встановлено, що згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серія: ІІ-НО № 474020, позивачка [PERSON] (до шлюбу Давидова) В.М. та [PERSON] з 10 червня 1978 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 12). Згідно із свідоцтвом про смерть серія: 1-НО № 553293, 01 липня 2011 року [PERSON] помер (а.с. 13). Згідно із довідкою державного нотаріуса Другої словянської державної нотаріальної контори [PERSON] №666/02-14 від 14 вересня 2012 року, [PERSON] прийняла спадщину на все майно після померлого 01 липня 2011 року чоловіка [PERSON] (а.с. 11). Згідно із трудовою книжкою [PERSON], він працював у ВАТ «Содовий завод» у період з 15 липня 1981 року по 01 квітня 2000 року (а.с. 6-7). Згідно із довідкою ВАТ «Содовий завод» № 01-23/623 від 21 грудня 2017 року, заборгованість по заробітній платі підприємства перед [PERSON] станом на 01 грудня 2017 року становить 199,00 грн. (а.с. 8). Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст.43 Конституції України) захищається законом. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Відповідно до вимог статті47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або повноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно\~ст. 1216 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст. 1218 ЦК України,\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом. Згідно\~ст. 1227 ЦК України,\~суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Системний аналіз вказаних положень закону дає підстави дійти висновку, що до складу спадщини входять лише ті суми заробітної плати, які були нараховані за життя спадкодавця, але не отримані ним з різних причин. Матеріалами справи встановлено, що при звільненні [PERSON] між сторонами по справі був відсутній спір про розміри належних чоловікові сум. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 03 січня 2001 року порушена справа про банкрутство ВАТ «Содовий завод», постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року відкрита ліквідаційна процедура. На зазначені обставини було також зроблено посилання ліквідатора ВАТ «Содовий завод» у своїй заяві. Та обставина, що відносно відповідача порушена справа про банкрутство не може безумовно свідчити про відсутність його вини у виплаті працівникові належних при розрахунку коштів, як і сама по собі їх відсутність у роботодавця не виключає його відповідальність. Враховуючи наведені дані та визнання відповідачем суми заборгованості по заробітній платі, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в сумі 199,00 грн., оскільки саме ця сума була зазначена відповідачем у довідці № 01-23/623 від 21 грудня 2017 року. Суд приймає до уваги вказану довідку щодо розміру заборгованості по заробітній платі, оскільки в ній прямо вказана сума, яка підлягає до сплати. За наведених обставин, суд стягує з ВАТ «Содовий завод» на користь позивачки заборгованість по заробітній платі її чоловіка [PERSON] в розмірі 199,00 грн., оскільки чоловік позивачки за життя до дня своєї смерті заробітну плату яка йому була нарахована не отримав, а позивачка як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після його смерті, і тому у неї виникло право на отримання невиплачених чоловікові сум. Що стосується виплати позивачці середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 квітня 2000 року по 15 січня 2017 року та моральної шкоди, то суд відмовляє у задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки суду не було надано жодних доказів того, що [PERSON] за життя були нараховані вказані виплати та не отримані ним. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає\~розподіл судових витрат між сторонами , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений на 01 січня 2018 року становить 1 762,00 грн. Враховуючи, що позов судом задоволений частково, розмір судового збору який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави становить 704,80 грн. як 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На підставі наведеного,

Outcome: partial