Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

05 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОВС СУ УМВС України в Сумській області, в якому просить зняти арешт з квартири за адресою: [ADDRESS], накладений постановою слідчого ОВС СУ УМВС України у Сумській області [PERSON] від 21 липня 2009 року б/н. Свої вимоги позивач мотивує тим, що квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві власності його батьку [PERSON], який помер 24 червня 2008 року. Позивач, як син померлого спадкодавця (через свого представника за дорученням), звернувся до нотаріальної контори, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак 25 вересня 2014 року нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у звязку з тим, що на вказану квартиру накладено арешт в рамках кримінального провадження. Позивач зазначає, що про існування постанови про накладення арешту на майно померлого батька слідчим ОВС СУ УМВС України в Сумській області він дізнався з [PERSON] з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого від 13 січня 2011 року. Вважає, що накладення арешту на квартиру на підставі постанови порушує права законного спадкоємця власника майна та створює перешкоди щодо володіння та розпорядження майна. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання представника не направив, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. При цьому, від слідчого управління Головного управління Національної поліції в Сумській області надійшов лист від 04.05.2016 року № 6032, з якого вбачається, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Сумській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДР за №12013200040000003 від 03 січня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України. Кримінальне провадження розпочате за матеріалами кримінальної справи №05291057 за фактом того, що [PERSON] та [PERSON] у період часу з 2002 по 2003 роки укладали та здійснювали незаконні угоди щодо переміщення через державний кордон громадянок України з метою їх сексуальної експлуатації. В рамках вказаної кримінальної справи 21 липня 2009 року старшим слідчим в ОВС СУ УМВС України в Сумській області [PERSON] була винесена постанова про накладення арешту на майно [PERSON], а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS], а 22 липня 2009 року вказані відомості було внесено до Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна. Третя особа: Перша Сумська державна нотаріальна контора направила заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність їх представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст.\~\~15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 жовтня 2005 року квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належала [PERSON] (а.с.8), право власності було зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «СМБТІ» (а.с.9). З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер 29 червня 2008 року (а.с.10). [PERSON] був батьком позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). До матеріалів справи додано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 2187 від 30 липня 2009 року, якою відмовлено представнику [PERSON] [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру, так як на неї накладено арешт слідчими органами (а.с.23). Аналогічна постанова державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори винесена 25 вересня 2014 року (а.с.5). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.05.2013 року № 6-26 цс 13 вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з - під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Однак, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на наступне. Як вбачається з наданих суду матеріалів, мається не закрита кримінальна справа № 05291057, яка була порушена за фактом того, що [PERSON] та [PERSON] у період часу з 2002 по 2003 роки укладали та здійснювали незаконні угоди щодо переміщення через державний кордон громадянок України з метою їх сексуальної експлуатації. Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №12013200040000003 від 03 січня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України та перебуває у провадженні слідчого управління ГУ НП України в Сумській області (а.с.22). Так, за правилом ст. 126 КПК України від 28 грудня 1960 року, у редакції чинній на момент накладення арешту на рухоме та нерухоме майно позивача, в процесі розслідування кримінальної справи арешт може бути накладений на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії лише з метою забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Суд звертає увагу на те, що існує незавершене кримінальне провадження, в рамках якого накладено арешт на майно квартиру, і це не позбавляє позивача [PERSON] права оскарження постанови про накладення арешту у рамках кримінального провадження. Як встановлено судом з пояснень представника позивача, станом на час накладення арешту на майно позивач [PERSON] вже подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], тобто він прийняв спадщину, є єдиним спадкоємцем. Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна, виданого 13 січня 2011 року, на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено обтяження арешт нерухомого майна, підставою зазначено постанову про накладення арешту на майно б/н від 21 липня 2009 року старшого слідчого в ОВС СУ УМВС [PERSON] При цьому у витязі власником квартири зазначено [PERSON], код [NUMBER], місцезнаходження якого невідоме, перебуває у розшуку (а.с.25). Кримінальне провадження №12013200040000003, на даний час перебуває у провадженні СУ ГУ НП в Сумській області (а.с.22). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до положень ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України захисту в порядку цивільного судочинства підлягає\~лише порушене право, а право позивача не є порушеним, а є обмеженим відповідно до встановленого законом порядку. Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У звязку з тим, що кримінальне провадження відносно [PERSON] на даний час перебуває в провадженні СУ ГУ НП України в Сумській області, це провадження не завершене, і рішення по ньому не прийняте, суд вважає, що позовна заява про зняття арешту з квартири, що був накладений в рамках кримінального провадження, не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed