Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

05.12.2013 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач у позовній заяві, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача у свою користь 96 819, 44 грн. боргу та 969, 00 грн. судових витрат. Позивач, у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог, покликається на наступні обставини: 01.03.2013 року було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримала від [PERSON] 3 600 доларів США під 8% в місяць від суми позики, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON]. Перші місяці відповідач [PERSON] оплачувала відсотки згідно умов договору, одна починаючи з липня 2013 року будь-які виплати процентів та самої суми позики припинилися. Остання оплата відсотків за договором позики була здійснена відповідачкою 17.06.2013 року. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд позов задоволити. Позивач [PERSON] у судове засідання призначене на 23.07.2014 року не з'явився, проте подав до суду письмову заяву у якій просить суд завершувати розгляд справи без його участі, в процесі розгляду справи позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснили, що борг позивачу був повернутий частково, проте нею не було збережено квитанції про здійснення проплати коштів. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримує від [PERSON] грошові кошти в розмірі 3 600 доларів США під 8 % на місяць від суми позики, яка становить 288 доларів США і зобов'язується ці кошти повернути до 01 вересня 2013 року. Окрім того, судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором від 01.03.2013 року виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кошти у розмірі 3 600 доларів США, що стверджується рукописним текстом розписки підписаної [PERSON] 01.03.2013 року. Як вбачається із пояснень відповідача, текст вказаної розписки та підпис на ній виконано особисто відповідачем. Тому, суд вважає, що [PERSON] дійсно отримала від [PERSON] кошти в розмірі 3 600 доларів США, оскільки дійсність самого тексту розписки та підпису на ньому сторонами та зокрема відповідачем не оспорюється. Дата складання розписки, що вказана позивачем у позовній заяві - 01.03.2013 року, сторонами не оспорювалася, тому суд вважає, що вказана обставина визнається сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. За вказаних вище обставин, суд вважає, що факт отримання 01.03.2008 року відповідачем від позивача коштів в розмірі 3 600 доларів США доведений повністю. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що відповідач не повернув позивачеві суму боргу в розмірі боргу в сумі 3 600 доларів США на момент винесення рішення зобов'язання взяте на себе належним чином не виконав. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що між сторонами дійсно був укладений договір позики, що основна сума боргу відповідача перед позивачем за договором позики від 01.03.2013 року у розмірі 3 600 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 36 707,40 гривні (згідно офіційного курсу НБУ долара США відносно гривні станом на 24.03.2014 року) доведена повністю, а тому підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в гривневому еквіваленті згідно вимог ст. 533 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги те, що зобов'язання має виконуватися належним чином, а у випадку неналежного виконання чи невиконання зобов'язання боржник має понести відповідальність перед кредитором, з відповідача підлягає стягненню 1 440 доларів США що в гривневому еквіваленті становить 14 682, 96 гривні (згідно офіційного курсу НБУ долара США відносно гривні станом на 24.03.2014 року) - відсотки за прострочення повернення боргу та 4 455, 36 доларів США що в гривневому еквіваленті становить 45 429, 08 гривні (згідно офіційного курсу НБУ долара США відносно гривні станом на 24.03.2014 року) - пені, , а тому підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в гривневому еквіваленті згідно вимог ст. 533 ЦК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 96 819, 44 грн. підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Тому, суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню. У відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтвердженні понесені останнім судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved