Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

06 листопада 2017 року в суд надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», за підписом представника [PERSON], до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 64076, 33 грн. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.05.2010р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 4000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач [PERSON] в порушення умов договору своєчасно не погасила заборгованість за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку з цим, станом на 31.07.2017р. заборгованість [PERSON] становить 64076, 33 грн., яка складається з наступного: 3966, 44 грн. - заборгованість за кредитом; 52834, 83 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3747, 62 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3027, 44 грн. штраф (процентна складова). З огляду на зазначене, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 64076, 33 грн. за кредитним договором б/н від 26.05.2010 року та судові витрати у розмірі 1600, 00 грн. Окрім того, позивач надав додаткові письмові пояснення від 28.11.2017р. № 20171125/547, б/н та від 28.11.2017р. № 20251, згідно яких вважає, що при укладенні кредитного договору дотримано вимоги щодо його форми; відповідач, користуючись послугами [PERSON], фактично погодився із умовами договору, в тому числі тарифами; виписка про рух коштів чітко відображає використання відповідачем кредитних коштів та часткове погашення заборгованості по кредиту; підстав для застосування позовної давності немає, оскільки останній день погашення кредиту відповідає останньому дню дії картки 07.2015р., а позивач звернувся в суд із позовом до Відповідача 30.10.2017р., тобто до спливу строку позовної давності; окрім того, договором збільшено строк позовної давності; уточнено, що відповідачу було нараховано лише пеню, яка зазначена в колонці «Сума комісії та пені» (а.с. 56-66, 70-93, 94-105). До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] подала в суд заперечення проти позову від 17.11.2017р., в якому зазначила, що має місце недотримання вимог законодавства України щодо форми кредитного договору (письмова нотаріально посвідчена); підпис на заяві про отримання картки їй не належить, а відтак, позивачем недоведено укладення договору саме із нею; вважає, що позивач в силу ст.ст. 257, 258 ЦК України втратив можливість предявлення будь-яких вимог (а.с. 51). Окрім того, в судовому засіданні 13.12.2017р. відповідач [PERSON], не визнаючи позов в повному обсязі з підстав, зазначених у запереченні, додатково повідомила, що вона ніколи не зверталась до [PERSON] за отриманням кредиту та кредитної картки не отримувала. Вважає, що [PERSON] діяв недобросовісно, оскільки протягом 7 років жодного разу не звернувся до неї із вимогою погасити заборгованість, а тому про наявність такої вона дізналась лише після відкриття провадження у справі. Наголосила, що видача їй зарплатної картки не свідчить про укладення кредитного договору та заперечила, що ознайомлена із тарифами [PERSON] та змінами до них. При винесенні рішення просила врахувати, що сплив строк позовної давності, а також те, що вона є одинокою матірю, на даний час ніде не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не зявилися, проте від представника [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання, в якому він просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; у разі виникнення обставин, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України, не заперечує проти винесення по справі заочного рішення (а.с. 39). Відповідач [PERSON] в судове засідання 20.12.2017р. не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення № 6023601081921 (а.с. 139), проте подала 19.12.2017р. заяву, в якій, зокрема, зазначила, що не бажає приймати участь у судових засіданнях (а.с. 140-141). У звязку з неявкою в судове засідання учасників судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що згідно заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» № 1315090300175814139 (надалі Заява) [PERSON] 26 травня 2010 року отримав у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - [PERSON]) зарплатну картку (а.с. 6). При цьому, підписуючи заяву, [PERSON] підтвердила своє ознайомлення та висловила згоду із Памяткою клієнта; Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що становлять договір про надання банківських послуг. Як вбачається із довідки про видачу кредитних карток [PERSON] було видано дві кредитні картки: 19.06.2010р. з терміном дії 06.2014р. та 25.11.2011р. з терміном дії до 07.2015р. відповідно (а.с. 104). 30 вересня 2010р. [PERSON] ознайомлена із Довідкою № 1310040800174816190 про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (надалі Довідка про умови кредитування), що підтверджується її підписом (а.с. 91). Відповідно до п. 2.1.1.1. витягу з Умов і правил надання банківських послуг (надалі Умови і правила) дані Умови використання кредитних карт, Памятка клієнта/Довідка про умови кредитування, [PERSON] на випуск і обслуговування кредитних карт ([PERSON]), а також Заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (Заява) встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт [PERSON] (Карт). Згідно п. 2.1.1.2.1. Умов і правил датою укладення Договору є дата отримання Карти. При цьому, п. 2.1.1.2.13. передбачена можливість перевипуску Карти до закінчення її строку дії за зверненням Клієнта у відділення [PERSON]. Таким чином, враховуючи ст.ст. 207, 1055 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі укладено договір про надання банківських послуг. Щодо доводів відповідача про необхідність нотаріального посвідчення кредитного договору, то такі згідно ст.ст. 207, 209, 1055 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору, є помилковими, а тому відхиляються судом. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач [PERSON], заперечуючи підписання заяви та довідки про умови кредитування, жодних доказів на спростування наданих [PERSON] документів суду не надала; після розяснення права клопотати про проведення експертизи, відповідного клопотання суду не заявила. Відповідно до п.п. 1.1.3.2.3., 2.1.1.2.3.-2.1.1.2.4. Умов і правил право встановлювати та змінювати розмір наданого на платіжну карту [PERSON] (кредитного ліміту) [PERSON] залишає за собою в будь-який момент в односторонньому порядку за рішенням [PERSON] і без попереднього повідомлення Клієнта. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] 30.09.2010р. їй відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом 500, 00 грн., який в подальшому змінювався 19.02.2011р. до 3000, 00 грн., 14.10.2013р. до 4000, 00 грн. (а.с. 60, 92, 98). Відповідно до п. 1.1.3.1.5., 2.1.1.3.4. Умов і правил обовязки [PERSON] щодо надання кредитного ліміту згідно Заяви виникають з моменту надання платіжною системою операції по списанню з відповідного Картрахунку в рахунок кредитного ліміту. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.05.2010р., укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 31.07.2017р. (надалі розрахунок заборгованості), та виписок по рахунку за період з 01.05.2010р. по 28.11.2017р., з 28.10.2000р. по 28.11.2017р., з 01.01.1999р. по 26.11.2017р. (надалі виписка) відповідач [PERSON] активувала випущені кредитні картки, зокрема, перше використання кредитних коштів відбулося 17.06.2012р. шляхом розрахунку за товари у м.Києві, та проводила операції по них, зокрема, останній раз Клієнт отримала кредитні кошти в сумі 50, 87 грн. шляхом розрахунку за товари у м. Києві 29.03.2014р. (а.с. 4-5, 62-64, 88-90, 95-98). Згідно п. 1.1.5.2., 1.1.5.29., 2.1.1.7.1. Умов і правил Держатель несе відповідальність за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту звернення Держателя карти в [PERSON] і повідомлення про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, не повязані із авторизацією, до моменту постановки карти в СТОП-ЛИСТ платіжною системою. Відповідно до п. 1.1.2.4., 1.1.7.43., 2.1.1.5.4. Умов і правил Клієнт вправі в будь-який момент розірвати даний Договір, повідомивши про такий намір [PERSON] та погасивши наявну перед [PERSON] заборгованість. Відповідач [PERSON], заперечуючи отримання кредитних карток, жодних доказів на спростування наданих [PERSON] документів щодо використання нею таких карток суду не надала, як і не надала доказів розірвання договору із [PERSON]. За таких обставин, остання несе відповідальність за всі операції, проведені по картах. Також суд відхиляє доводи останньої про те, що банк не інформував її про наявну заборгованість протягом 7 років до моменту звернення в суд, оскільки обовязком Позичальника згідно п. 1.1.2.3. Умов і правил є отримання виписок про стан Картрахунку і про проведені операції по Картрахунку, а тому неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан Рахунків, а також операцій, проведених по Рахунках/Картах Клієнта не звільняє Клієнта від виконання зобовязань по даному Договору. У п. 2.1.1.12.6. Умов і правил встановлено, що за користування [PERSON] нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами [PERSON], із розрахунку 360 календарних днів у році. Так, у Довідці про умови кредитування зазначено, що [PERSON] надано кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з умовами сплати за користування кредитом процентів у розмірі 2, 5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, тобто 30, 00 % річних. Також встановлено розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, із строком сплати до 25 числа місяця, наступного за звітнім (а.с. 91) з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов і правил [PERSON] має право змінювати [PERSON], а також інші умови обслуговування рахунку. При цьому [PERSON], за винятком зміни розміру наданого [PERSON] (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж через 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, в тому числі у виписці по Картрахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів [PERSON] не отримає повідомлення від Клієнта, згідно якої останній не погоджується на зміни, вважається, що Клієнт приймає нові умови. При цьому, згідно п. 2.1.1.12.12. Умов і правил процентна ставка по [PERSON] на місяць, наступний за звітним, вказується [PERSON] в щомісячній виписці по картрахунку за звітний місяць. [PERSON] з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вбачається, що для карт типу «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» було змінено з 01.04.2014р. розмір щомісячного платежу до 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. і не більше залишку заборгованості. Окрім того, згідно згаданого вище [PERSON] з тарифів було змінено також базову відсоткову ставку в місяць з 01.09.2014р. до 2, 9 % (тобто 34, 8 % в рік), з 01.04.2015р. до 3, 6 % (тобто 43, 2 % в рік) (а.с. 7). Разом з тим, згідно ст. 1056-1 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч.ч. 1, ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, згідно ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. [PERSON] не надано суду доказів внесення змін до договору щодо розміру процентної ставки за згодою відповідача [PERSON] З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що пункт укладеного сторонами Договору про право [PERSON] змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемним, а процентна ставка, яка має застосовуватись протягом усього строку дії Договору, є незмінною та становить 30,00 % річних (2,5 % в місяць). Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов і правил Клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором. Відповідно до п.п. 2.1.1.12.2., 2.1.1.12.4. Умов і правил за користування [PERSON] при наявності пільгового періоду, держатель сплачує проценти по пільговій процентній ставці 0,01 % річних в межах встановленого Пільгового періоду по кожній платіжній операції. Строк і порядок погашення [PERSON] (кредитного ліміту) по кредитним карткам з встановленим Мінімальним обовязковим платежем наведено в Довідці про умови кредитування. Такий платіж включає плату за користування [PERSON], передбачену Тарифами, і частину заборгованості по [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Договором за ст.ст. 626, 629 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, обовязкова для виконання сторонами. Згідно зі ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із розрахунку заборгованості та виписок [PERSON] здійснювала часткове погашення кредиту. У разі порушення зобовязання відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобовязання згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Окрім того, у разі порушення боржником зобовязання згідно ст. 549 ЦК України останній повинен передати кредитору грошову суму або інше майно (неустойка (штраф, пеня). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Так, у звязку із неналежним виконанням Клієнтом своїх зобовязань по договору, [PERSON] вважає, що станом на 31.07.2017р. в [PERSON] наявна заборгованість, яка становить 3966, 44 грн. - заборгованість за кредитом; 52834, 83 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3747, 62 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3027, 44 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 4-5, 62-64, 88-90, 95-98). Відповідач, не погоджуючись із предявленим позовом, заявив про застосування строків позовної давності та просив в задоволенні позову відмовити повністю. Позивач вважає, що підстав для застосування строків позовної давності немає, оскільки згідно п.п. 1.1.7.12., 2.1.1.2.11. Умов і правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про зупинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк, а кредитна карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні Карти включно. Отже кінцевий термін повернення кредиту, - останній день 07.2015р., позов ж було подано 30.10.2017р. (а.с. 38, 61), тобто до спливу строку позовної давності. Окрім того, зазначає про збільшення строку позовної давності до 50 років. Відповідно до ст.ст. 256-257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, та її преребіг за зобовязаннями з визначеним строком виконання згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України починається зі спливом строку виконання. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. Враховуючи, що відповідач повинен був погашати заборгованість по кредиту щомісячними платежами та останній платіж нею було здійснено 29.03.2014р. (а.с. 4-5, 62-64, 88-90, 95-98), суд, здійснивши власний перерахунок, приходить до висновку, що строк позовної давності в частині погашення заборгованості по тілу кредиту в сумі 3771, 49 грн. (прострочена заборгованість по тілу кредиту) станом на 30.10.2017р. (день звернення до суду шляхом направлення позову за допомогою засобів поштового звязку) сплив. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судом встановлено, що 31.07.2014р. [PERSON] було проведено автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості на суму 52, 38 грн. (а.с. 62-64, 88-90, 95-98). При цьому, суд виходить із того, що перериває перебіг позовної давності лише вчинення боржником дій з виконання зобовязання або за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Крім того, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів. Бездіяльність боржника, в даному випадку не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, яке можливе лише шляхом вчинення дій. Позивачем не надано суду будь-яких належних доказів, що автоматичне погашення частини кредиту з іншого відкритого рахунку [PERSON] відбулось за її згодою. З урахуванням обставин справи, бездіяльність відповідача щодо оскарження дій по списанню коштів поза її волею не може свідчити про визнання нею боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності. Відтак, в цілому заперечення позивача щодо строків позовної давності та початку їх перебігу ґрунтуються на неправильному тлумаченні останнім норм чинного законодавства України. Суд відхиляє доводи позивача й про те, що строк позовної давності не сплив з огляду на п. 1.1.7.31. Умов і правил, яким передбачено, що строк позовної давності щодо вимог [PERSON] про повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагород, неустойки пені і штрафу, витрат [PERSON], становить 50 років, з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У даній справі Умови і правила, п. 1.1.7.31. яких передбачено збільшення строку позовної давності та які надані суду, не містять підпису відповідача, у заяві та довідці про умови кредитування позичальника від 26.06.2010р. та 30.09.2010р. домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, а тому суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню ст.ст. 257-258 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява відповідача про застосування строків позовної давності підлягає частковому задоволенню. При цьому, з огляду на пропуск строку позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту на суму 3771, 49 грн., суд вважає, що станом на 30.10.2017р. заборгованість відповідача перед [PERSON] в межах трьохрічного строку позовної давності по тілу кредиту становить 194, 95 грн. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Таким чином, перерахунку також підлягає розмір процентів, які нараховуються на тіло кредиту в межах трьохрічного строку позовної давності, за наступною формулою А*ПС*Д/360=В; де А сума боргу 194, 95 грн. (тіло кредиту, можливість стягнення якого не втрачена); ПС процентна ставка 30% річних (враховуючи нікчемність положень Договору про одностороннє збільшення [PERSON] процентної ставки); 360 кількість календарних днів у році відповідно до п. 2.1.1.12.6.. Умов і правил; Д кількість днів прострочення (з 30.10.2014р. по 31.07.2017р. 1006 днів), В проценти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відтак, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 163, 43 грн. процентів за користування кредитом за період з 30.10.2014р. по 31.07.2017р. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1. Умов і правил в разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн. Клієнт сплачує [PERSON] пеню. Розмір пені визначено в Довідці про умови кредитування: базова процентна ставка по договору/30 (за кожен день прострочки) або 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць при прострочені по кредиту чи процентах на 5 і більше днів на суму від 50 грн. і більше (один раз в місяць). Окрім того, згідно [PERSON] з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вбачається, що для карт типу «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» було змінено розмір пені: 0, 24 % від суми загальної заборгованості (за кожен день) + 50 грн. (100 грн. другий місяць поспіль і більше) щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.(а.с. 7, 75-87, 99-104). Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня, яка нараховується відповідно до п. 2.1.1.12.6.1. Умов і правил, [PERSON], із врахуванням заявлених позивачем вимог, в межах одного року позовної давності за період з 30.10.2016р. по 31.07.2017р. в сумі 1000, 00 грн. Окрім того, згідно п. 1.1.5.20., 1.1.5.32., 2.1.1.7.6. Умов і правил передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених даним Договором, більше ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити [PERSON] штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Однак, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу, передбаченого п. 1.1.5.20., 1.1.5.32., 2.1.1.7.6. Умов і правил, Тарифами [PERSON], у розмірі 3527, 44 грн. слід відмовити по суті. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а доказування за ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення та з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача 1358, 38 грн. заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позову в розмірі 33, 92 грн. На підставі ст. 61 Конституції України, ст.ст. 207, 209, 253-255, 256-261, 264, 266-267,509, 526-527, 530, 549, 599, 610-612, 625- 626, 628-629, 634, 1049, 1050,1054-1056-1 ЦК України,

Outcome: approved