Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

06 березня 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача судовий збір в сумі 768,4 гривень та витрати за надання юридичних послуг в сумі 900 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що шлюбні відносини вони припинили, мешкають окремо. В шлюбі мають двох малолітніх дітей, які проживають з нею. Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи, до суду не з`явилась. Надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала (а.с. 17). Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, надав заяву про визнання позову, зазначив, що йому відомі наслідки визнання позову, просив розглянути справу без його участі (а.с. 18). Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Частини 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначають, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. За змістом частин 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст.112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 29 січня 2013 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с. 6). Позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , що підтверджено копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданих Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с. 7-8 ). Шлюбні відносини сторони не підтримують тривалий час, проживають окремо, за цей час примирення не досягли, згодні на розірвання шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Ураховуючи бажання позивачки, суд вважає за необхідне залишити дружині прізвище [PERSON] . В позовній заяві позивачка просила стягнути на її користь витрати за надання юридичних послуг. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 900 гривень позивачкою надано лише квитанцію (а.с. 10). Тому в задоволені позову в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 900 гривень слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 гривень (а.с. 1).

Outcome: partial