Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

06.11.2018 року позивач звернувся з даним позовом до суду. Свої вимоги мотивує тим, що згідно рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 01.03.2011 р. із нього на користь відповідача стягнуті аліменти у розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак таку суму він сплачувати не в змозі так як ніде не працює. 14.06.2017 р. був звільнений з роботи за згодою сторін. На даний час перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітній. Роботу він знайти не може та обмежується тимчасовими заробітками. Тому прохає змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати їх на користь позивачки в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. Позивач у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Його представник також не зявився до суду, проте надав заяву у якій прохав розглянути справу без його участі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Заявила, що позивач не бажає працювати, а живе за рахунок того, що здає у найм власну квартиру. Наразі відсутні будь-які підстави для зменшення та зміни способу стягнення аліментів так як позивач є працездатним, інших осіб на утриманні не має. Сума аліментів, яка визначена судом, їй необхідна для утримання дитини. Суд проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, дійшов висновку про відсутність підстав для відмови у задоволенні заявленого позову. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм сімейного законодавства. Встановлено, що сторони мають спільну дитину, доньку [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження дитини батьками записані сторони. Згідно наданої довідки позивач [PERSON] зареєстрований у Охтирській міськрайонний філії Сумського обласного центру зайнятості. Згідно рішення Охтирського міськрайонного суду, Сумської обл., справа № 2-369-11, стягнуто із [PERSON] аліменти в розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дитини доньки [PERSON], [INFO] до її повноліття, починаючи стягувати з 11.02.2011 р. та аліменти сплачувати [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ч. 3 ст. 181, ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 192 ч. 1 СК України, розмір аліментів, визначених за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. При визначенні розміру аліментів суд враховує і вимоги ст. 182 СК України. У пункті 23 постанови Пленуму\~Верхового Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~від 15\~травня 2006\~року №3 розяснено, що відповідно до ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. З урахуванням викладеного, беручи до уваги той факт, що позивач є працездатною особою, інших утриманців не має, стан його здоровя у бік погіршення не змінився, звільнився з попереднього місця роботи за згодою сторін, перебуває на обліку у центрі зайнятості як безробітній, суд вважає його вимоги про зменшення розміру аліментів не обґрунтованими. Суд не погоджується із доводами сторони позивача про те, що звільнення його з роботи за власною волею може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходить також із того, що визначений згідно судового рішення розмір аліментів у даному випадку відповідає інтересам дитини, принципам розумності та справедливості і не ставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище. Поряд із цим, нерегулярний та невисокий розмір доходу відповідача, на що він посилається у позові, не впливає на розмір аліментів при визначені його у частці від заробітку платника аліментів, адже згідно положень ч. 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 184\~Сімейного кодексу\~України право вибору способу стягнення аліментів за рішенням суду у частці від доходу її матері (батька) або у твердій грошовій сумі належить виключно тому з батьків, з ким проживають діти. Судові витрати слід залишити за позивачем без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed