Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

05.01.2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі по вул.Черкасова, 12-а в м.Кривому Розі від 22.06.2016 р. по якій [PERSON] продав [PERSON] вказану нежитлову будівлю удаваним правочином. Вказує що насправді був укладений договір позики [PERSON] у [PERSON] чоловіка [PERSON], та договір застави магазину. [PERSON] [PERSON] який виступав як продавець ввів її в оману відносно природи правочину, переконав її в укладенні договору позики і застави магазину. Вона не розуміючи української мови підписала документи, згоду дружини на продаж магазину, але насправді не ознайомилася зі змістом правочину купівлі-продажу який був посвідчений нотаріально. Сторони насправді вчинили договір позики, та договір застави магазину в забезпечення вказаної позики на суму 50000 доларів США, що підтверджується розпискою та поясненнями свідків. В судовому засіданні позивач [PERSON] яка дала в суді пояснення з перекладачем підтримала позовні вимоги. Підтримав позовні вимоги і представник позивача, адвокат [PERSON] Посилається також на ті обставини, що продаж магазину був вчинений за значно заниженою ціною в 141176 грн., орендарем земельної ділянки під приміщення магазину залишився продавець [PERSON], що також свідчить про удаваність угоди. Дійсність договору позики підтверджується розпискою, та поясненнями свідка [PERSON] який був присутній при складанні розписки. Відповідач [PERSON] позов визнав, вказує, що дійсно ввів в оману свою дружину, яка розуміє лише азербайджанську та турецьку мови. Розповів дружині, що вона підписує згоду на договір застави магазину в забезпечення повернення 50000 доларів США які він взяв у борг у свого брата [PERSON]. В дійсності з метою економії коштів продав магазин дружині брата [PERSON] Кіфаят, натомість отримав від брата 10000 доларів, а інші 40000 доларів знайомі брата передали сестрі [PERSON] Натіка в республіці Азербайджан, оскільки гроші потребувала саме сестра Натіка. Оформленню документів від не приділяв особливої уваги, оскільки фактично покупцем виступав його рідний брат, навіть не хотів складати боргову розписку. Відповідач [PERSON] Мєлєк опитана також з перекладачем позов не визнала, вказує що [PERSON] Кіфаят яка проживає на Україні тривалий час, діти якої навчаються в українській школі, володіє державною мовою і розуміє зміст подій які з нею відбувалися. В дійсності [PERSON] тривалий час шукав покупців на приміщення магазину і вони з чоловіком вирішили його купити. Представники відповідача [PERSON] і [PERSON] проти позову заперечували, вказують що відповідач купила приміщення магазину, що підтверджується договором, нотаріальною заявою позивача підтверджується згода [PERSON] Кіфаят на продаж, а надана позивачем розписка є неконкретною, не містить в собі всіх відомостей на підтвердження угоди позики. Крім того [PERSON] Кіфаят може предявити позовні вимоги до свого чоловіка [PERSON] Натіка, який ввів її в оману згідно позову, та дослідженими доказами встановлено, що угода купівлі-продажу повністю відповідає вимогам законодавства. Третя особа збоку відповідача [PERSON] позов не визнав, заперечував укладання договору позики з [PERSON] Натіком, та існування боргу у останнього. Коли він почав робити в магазині ремонт після його купівлі, та мав намір відкрити там приміщення кафе з кухарем з азербайджану, то його брат [PERSON], в якого існує аналогічний заклад, категорично став заперечувати, з за чого його дружина і звернулася до суду. Вислухавши сторони, свідків дослідивши письмові докази суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. По договору купівлі продажу відповідно до ст.655-662 ЦК України - за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України,\~\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено договором купівлі-продажу нежитлової будівлі а.с.8-9, та витребуваними судом від нотаріуса копіями договору та документів на підставі яких договір посвідчувався, що 22.06.2016 р. [PERSON] [PERSON] продав [PERSON] Мєлєк Ельчін за 141176 грн. нежитлову будівлю магазину по вул.Черкасова, 12-а в м.Кривому Розі. Вказана угода посвідчена нотаріально, та дружина продавця [PERSON] Кіфаят дала згоду на продаж спільного сумісного майна подружжя, про що є її нотаріально посвідчена заява Судом також встановлено наданим письмовим документом, який сторона позивача іменує письмовим договором позики (розпискою) а.с.10, яка не містить найменування документу: «розписка», не містить дати, але чітко зазначено, що учасниками домовленості є [PERSON] і [PERSON], прописана сума в 50000 доларів США. Таким чином [PERSON] Кіфаят як встановлено судом, та визнається сторонами не є стороною за договором купівлі-продажу. Аналогічно позивач [PERSON] Кіфаят не є стороною за письмовим договором позики ( як вважає позивач). Вказані обставини унеможливлюють визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином, оскільки як вказувалося вимоги ст.235 ЦК України вказують на обовязкове вчинення однієї угоди з метою приховування іншого правочину між одними і тими самими сторонами. В даному випадку за договором купівлі-продажу сторонами є [PERSON] і [PERSON] Мєлек. За можливим договором позики [PERSON] і [PERSON]. Згідно змісту ст.235 ЦК України один удаваний правочин може приховувати один інший правочин, а не низку (декілька правочинів позика та застава), які на думку позивача сторони вчинили. Правила якого саме дійсного правочину слід застосувати суду в даному випадку невідомо. Крім того посилання позивача [PERSON] Кіфаят на оману з боку чоловіка [PERSON] Натіка, та з урахуванням того що дружина не є стороною по договору купівлі-продажу, повністю кореспондуються з правилами ст.ст.69, 71 Сімейного кодексу України щодо права подружжя на спільну сумісну власності, та можливість поділу вказаної власності в разі порушення прав дружини. [PERSON] Кіфаят не позбавлена можливості звернення до суду з позовом до чоловіка про стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя. Сумнівним є посилання позивача на незнання державної мови. Посвідку на постійне проживання в Україні [PERSON] Кіфаят отримала в 2012 році а.с.4, з 2004 року перебуває в шлюбі з [PERSON] Натіком, шлюб зареєстровано в Жовтоводському міському відділі РАЦС а.с.7. Подружжя має дітей, які отримують освіту в Україні, тому проживання в Україні тривалий час ставить під сумнів вказане твердження позивача. Перебуваючи в нотаріуса позивач підписала заяву, клопотання щодо не знання мови на якій посвідчувалася угода не заявляла. Крім того свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили надуманість доводів позивача, щодо не знання державної мови. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] який був присутній при складанні «розписки» пояснив, що гроші потрібні були сестрі [PERSON] Натіка яка проживає в республіці Азербайджан. В зазначеній республіці фактично і передавалися гроші ймовірно довіреними особами [PERSON] [PERSON] сестрі [PERSON] Натіка. В м.Кривому Розі приблизно восени 2016 р. в кафе «Ширван» він був свідком домовленості братів щодо отримання в борг [PERSON] Натіком 50000 доларів від [PERSON] [PERSON], та домовленості братів щодо возврату магазину «Бірюза» після повернення грошей. Вказані обставини підтвердив і відповідач [PERSON], та вказане, як і аналіз «розписки» на думку суду також унеможливлює задоволення позову. Як вказувалося правила ст.235 ЦК України вказують на обовязкове вчинення однієї угоди з метою приховування іншого правочину між одними і тими самими сторонами. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За «розпискою» на яку посилається позивач, сторонами знову є інші особи ніж сторони за договором купівлі - продажу. Більш того вказана «розписка» яка складена між [PERSON] [PERSON] і [PERSON] Натіком є безгрошовою, оскільки за свідченням [PERSON] Натіка і свідка, гроші в сумі 50000 доларів США отримувались не [PERSON] Натіком і передавалися не [PERSON]. Гроші взагалі передавалися в іншій державі. Згідно зі ст.1046 ЦК України як вказувалося, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З тексту наданої «розписки» слідує отримання грошей в сумі 50000 доларів США, повернення вказаних грошей в обмін на повернення магазину «Бірюза». Вказане суперечить природі договору позики згідно ст.1046 ЦК України яка вказує на повернення грошей позичальником в разі отримання грошей, або повернення речей позичальником в разі отримання речей від позикодавця. Ці обидві обставини позбавляють суд можливості застосувати правила того правочину, який на думку позивача є договором позики, який сторони насправді вчинили. Таким чином заявлений позов не відповідає вимогам закону, та за наявності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, дотримання прав сторін при його посвідченні в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.235, 655-662, 1046-1947 ЦК України,

Outcome: dismissed