Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

06.08.2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява, яка була розподілена судді Піхур О.В. У зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , на підставі розпорядження заступника керівника апарату суду від 15.01.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Притули Н.Г. В позовних вимогах з врахуванням заяви від 27.11.2020 року позивачі просять: стягнути з відповідача на користь позивачів заборгованість у розмірі 33 576,00 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] . 25.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди зазначеної квартири. За умовами договору щомісячна орендна плата становила 6 000,00 грн, яка мала бути сплачена відповідачем щомісячно не пізніше 25 числа кожного місяця. Крім того, відповідач як орендар мала сплачувати комунальні послуги, світло, холодну та гарячу воду, інтернет, телебачення та телефон. Як зазначають позивачі, у них виникла необхідність використовувати квартиру для власного проживання, тому 15.05.2019 року відповідачу було направлено повідомлення про розірвання договору оренди. Аналогічні повідомлення були направлені 27.06.2019 року та 03.07.2019 року. Згідно з повідомленнями відповідач мала звільнити квартиру 17.07.2019 року, проте цього не зробила. Відповідач звільнила квартиру лише 23.08.2019 року і з цього часу квартира знаходиться у розпорядженні позивачів. Також позивачі зазначають, що у відповідача утворилась заборгованість за орендними платежами в загальному розмірі 19 257,00 грн. (травень, червень та липень 2019 року по 6 000,00 грн. щомісячно та 4 257,00 грн. за серпень (за 22 календарні дні), із цієї суми виключено частину авансового платежу - 3 000,00 грн.). Так як відповідач безпідставно користувалась квартирою після розірвання позивачами договору оренди, відповідно до ст.785 ЦК України позивачі просять стягнути з відповідача неустойку в розмірі подвійної плати за оренду, що становить 14 319,00 грн. (за період з 17.07.2019 року по 23.08.2019 року). 30.09.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що за квітень 2019 року заборгованість за оренду квартири відсутня в зв`язку з оплатою. Крім того, сплачену у відповідності до положень п.3.2 Договору заставну суму позивачі повинні були включити як сплату за останній місяць оренди квартири. Залишок боргу також був сплачений, що підтверджується із записів у вигляді таблиці, так як помилково було здійснено оплату орендної плати в подвійному розмірі за вересень, жовтень та листопад 2017 року по 6 000,00 грн. за кожен місяць. А тому на думку відповідача подвійна оплата повинна бути зарахована в рахунок оплати орендної плати за той період, що вимагають позивачі. Щодо сплати неустойки представник зазначає, що умовами п.6.1 Договору передбачено стягнення неустойки в розмірі однієї місячної орендної плати, тобто позивачі мали розраховувати її саме в такому розмірі. Представник зауважує, що оскільки договір оренди щорічно продовжувався на один рік та він був чинний до 25.11.2019 року, частина 2 статті 825 ЦК України передбачає можливість розірвання договору лише за рішенням суду. Посилання позивача на ч.3 ст.825 ЦК України є безпідставне так як воно стосується лише оренди частини квартири, проте предметом договору оренди є окрема квартира, а не її частина. 16.10.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивачів зазначає, що на момент звернення до суду із позовом у них була відсутня інформація про сплату оренди за квітень 2019 року. Щодо авансового внеску в сумі 6 000,00 грн. внесеного згідно з п.3.1 договору, представник зазначив, що 3 000,00 грн. були зараховані в рахунок орендної плати в січні 2016 року так як відповідач сплатила лише 3 000,00 грн. посилаючись на фінансові труднощі. Також представник зазначив, що відсутня подвійна сплата відповідачем орендних платежів у вересні, жовтні та листопаді 2017 року, так як у вказаних записах відсутній підпис позивачів про отримання грошових коштів. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. В судовому засіданні позивачі та їх представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та її представники в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. У відповідності до положень ч.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Частина 1 статті 762 ЦК України визначає, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (ч.2 ст.762 ЦК України). Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.5 ст.762 ЦК України). В той же час, згідно з положеннями статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 26.05.1998 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.2013 року. 25.11.2015 року між [PERSON] (далі - Орендодавець) та [PERSON] (далі - Орендар) був укладений Договір оренди. За умовами зазначеного договору, Орендодавець передав в тимчасове користування Орендаря квартиру [ADDRESS] . Згідно з умовами Договору, строк оренди встановлений з 25.11.2015 року по 25.11.2016 року з щомісячною орендною платою в сумі 6 000,00 грн. Крім того, згідно з умовами п.3.2 Договору, сторони домовились, що при підписанні Договору готівкою вноситься сума за перший місяць та заставна в сумі 6 000,00 грн., а в подальшому по 6 000,00 грн. готівкою за кожен місяць передоплатою, не пізніше 25 числа кожного місяця. Як вбачається з матеріалів справи, листом від 15.05.2019 року позивачі повідомляли [PERSON] про розірвання Договору оренди на підставі положень ст.825 ЦК України та необхідність звільнення квартири протягом двох місяців з дня отримання даного повідомлення. Крім того, в листі зазначалось про порушення умов договору в частині внесення орендної плати щомісячно. Вказаний лист з описом вкладення направлявся відповідачу за місцем проживання - квартира [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] . Позивачі не надали суду доказів отримання вказаних листів. В той же час відповідач категорично заперечувала їх отримання. 21.06.2019 року на адресу проживання відповідача позивачі направили лист з описом вкладення в якому просили звільнити квартиру - два місяці після повідомлення спливають 17.07.2019 року. Третє повідомлення позивачі направили 03.07.2019 року за місцем проживання відповідача та повідомляли що вони як власники квартири будуть присутні за адресою орендованої квартири 17.07.2019 року о 09.00 год. для отримання квартири з оренди та перевірки її стану після оренди. Вказані листи позивачі направляли з описом вкладення, проте не надали суду доказів їх отримання чи повернення. В той же час, відповідач в судовому засіданні категорично заперечувала їх отримання. Частина 3 статті 825 ЦК України визначає, що договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Стаття 785 ЦК України визначає, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. В судовому засіданні належними та допустимими доказами позивач не довів, що відповідач була обізнана з їх повідомленням про розірвання договору, направлення повідомлення засобами поштового зв`язку не свідчить про обізнаність відповідача про розірвання договору, а тому відсутні законом передбачені підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів подвійної плати за користування квартирою за час прострочення повернення квартири. Звертаючись до суду з позовом, позивачі зазначали, що відповідач не сплатила орендну плату за період травень-липень 2019 року та до 23.08.2019 року (день коли відповідач передала квартиру). Як зазначав представник відповідача у відзиві, залишок боргу (крім квітня 2019 року та останнього місяця) також був сплачений, що підтверджується записами у вигляді таблиці, так як помилково було здійснено оплату орендної плати в подвійному розмірі за вересень, жовтень та листопад 2017 року по 6 000,00 грн. за кожен місяць. А тому на думку відповідача подвійна оплата повинна бути зарахована в рахунок орендної плати за той період, що вимагають позивачі. Так як представник позивачів заперечував факт отримання подвійної орендної плати в 2017 році та вказав що відсутній підпис позивачів про отримання зазначених сум, просив суд призначити судову почеркознавчу експертизу. Проте в судовому засіданні, яке відбулось 25.01.2021 року представник відповідача зазначив, що лист на який вони посилаються має сумнівне походження, вони не підтримали використання як доказу а тому вважали за недоцільне призначити експертизу. В зв`язку із встановленими обставинами, ухвалою суду від 25.01.2021 року було відмовлено в призначенні експертизи. Відповідач та її представник в судовому засіданні не надали належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань та сплати орендних платежів за вказаний період часу. А тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] , як сторони договору, заборгованість за орендною платою за період травень, червень та липень 2019 року щомісячно по 6 000,00 грн. та з 01 по 22 серпня включно, що становить 4 257,00 грн. та за мінусом 3 000,00 грн. частини авансового платежу (3х6000,00 грн. + 4 257,00 грн. - 3 000,00 грн.), а всього 19 257,00 грн. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial