Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

05.08.2020 р. до суду надійшла позовна заява підписана [PERSON] , який діє від імені [PERSON] , з вимогами до ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив». У позові представник [PERSON] просив визнати недійсним договір позики № 3332212909-346479, укладений 20.09.2019 р. між ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовувались наступним. 20.09.2019 р. позивач виявила, що її сім-картка була заблокована. Того ж дня у відділені ПрАТ «ВФ Україна» позивача повідомили, що було здійснено перевипуск її сім-картки. З приводу цього, вона звернулась до поліції і у подальшому було відкрито кримінальне провадження. З кінця вересня 2019 р. позивачу почали надходити дзвінки з вимогою повернення боргу від ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив». Однак, вона не укладала жодних угод з вказаними компаніями та не отримувала будь-яких коштів від них. Оскільки позивач не бажала отримати позику, позики не отримувала, угода не відповідає волевиявленню позивача, спірний правочин слід визнати недійсним (а.с.1-6). 07.08.2020 р. суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с.36-37). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідачі не подали свого відзиву на позов. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 652 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Аналізуючи матеріали справи, перш за все суд зазначає, що позивач підтвердила ту обставину, що користується номером телефону [NUMBER] . Позивачем додано до справи копію договору позики № 3332212909-346479 (індивідуальна частина оферти, у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію»), укладеного 20.09.2019 р. між ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» та [PERSON] (а.с.15-22). Із цього договору слідує, що він укладався у за допомогою веб-сайту позикодавця e-groshi.com. Також з цієї індивідуальної частини договору слідує, що він був підписаний позивачем електронним підписом - одноразовим ідентифікатором 156297, тобто введенням у формі на веб-сайті e-groshi.com цієї комбінації цифр, які були надіслані позивачу на її мобільний номер [NUMBER] . Ця індивідуальна частина договору включає всі істотні умови для відповідного виду договору. Як вбачається із довідки ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив», грошові кошти за вказаним вище договором позики були 20.09.2019 р. перераховані на платіжну картку [NUMBER] , тобто ту картку, що вказана у індивідуальній частині договору № 3332212909-346479 від 20.09.2019 р. (а.с.14). Отже, матеріалами даної справи підтверджується, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позики, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на її номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який позивач і використала для підтвердження підписання договору. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надала суду вагомих аргументів та доказів того, що укладення цього договору відбулось за відсутності в неї доступу до свого номеру телефону внаслідок несанкціонованого втручання з боку третьої особи. Зокрема, як свідчить витребувана судом інформація від ПрАТ «ВФ Україна», віддалена заміна сім-картки була здійснена 18.09.2019 р. з номеру самої позивачки (а.с.46). Також позивачем не було надано жодних доказів того, що позивач саме у день укладення договору знаходилась за кордоном. Крім цього, факт належності рахунку, на який відповідач перерахував грошові кошти, саме позичальниці чи будь-якій іншій особі правового значення не має, оскільки саме цей рахунок був вказаний у договорі і вважається, що кошти використано саме позивачкою. Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 3, 205, 207, 652, 639 ЦК України,

Outcome: dismissed