Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

07.07.2016 позивач [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить: - позбавити відповідача [PERSON] [PERSON]батьківських прав відносно малолітніх: [PERSON] та [PERSON]; - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1200 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від усього його заробітку( а.с.2-6). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем у справі, від яких мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] року народження, батьком яких є відповідач у справі. Зазначила, що сімейні стосунки з відповідачем не склалися, однією сім'єю не проживають більше трьох років, спільне господарство не ведуть, фактичне місце проживання батька дітей їй не відоме. Відповідач не цікавиться життям дітей та не виконує своїх батьківських обов'язків, хоча має таку можливість. Вказує, що діти є громадянами України, проживають разом з нею та перебувають на повному її утриманні, вона самостійно займається їх вихованням. Позивач вважає, що поведінка відповідача свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків. У судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримала та підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Пояснила що перебувала з відповідачем у мусульманському шлюбі, який є недійсним на території України, оскільки не був зареєстрований. Вона повернулась до України восени 2013 року за письмовою за мусульманськими З метою належного повідомлення відповідача судом направлялось судове доручення про надання правової допомоги компетентному органу Йорданського Гашимітського королівства про допит відповідача та вручення процесуальних документів: позовної заяви та повідомлення про день судового розгляду, яке повернуто Міністерством закордонних справ та експатріантів Йорданії, в зв'язку з тим, що за інформацією зовнішньополітичного відомства Королівства в дорученні українського суду зазначена нечітка та неповна адреса гр. [PERSON]. В зв'язку цим відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.110). Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень щодо позову від відповідача не надходило. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації, в судовому засіданні підтримав позов, не заперечував щодо його задоволення, та надала суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач, [PERSON], та відповідач, [PERSON], який є громадянином Йорданського Гашимітського королівства, перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від даних відносин народилися малолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач у справі, що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та відповідно серії [NUMBER](а.с.7,8). Згідно довідок про реєстрацію особи громадянином України від 12 серпня 2013 року №61616/536-104, малолітні [PERSON] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані громадянами України(а.с.10,11). Відповідно ст.66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов'язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв'язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Так, за змістом ч.1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Крім того, відповідно до ч.1 ст.67 вказаного Закону зобов'язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статтею 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. З урахуванням зазначених вимог Закону застосуванню у даному випадку підлягають положення Сімейного кодексу України. Так, відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладені рівні обов'язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно довідки ОСББ «Яблуневий-10» № 1/03-2016 від 17.03.2016 р., малолітні [PERSON],[INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS].( а.с. 14). Той факт, що малолітні діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідачем не оспорюється. Як вбачається зі змісту характеристик, виданих 12.01.2016 року ДНЗ загального розвитку(ясла-садок) «Джерельце», відвідують ДНЗ «Джерельце» [PERSON] [PERSON] та [PERSON] з 14 жовтня 2013 року та з 12 листопада 2014 року відповідно. За період відвідування діти зарекомендували себе як активні, доброзичливі та цілеспрямовані діти.Вихованням дітей займається мама, [PERSON], яка приводить, забирає та завжди цікавиться поведінкою дітей протягом дня. [PERSON]- активний учасник навчально-виховного процесу групи та дошкільного закладу.( а.с.16,17). З висновку органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 22.01.2018 за № 48/07-46-345, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]( а.с.114,115). У висновку також зазначено, що в [ADDRESS], проживає [PERSON] разом з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] [PERSON]. Згідно акту обстеження за зазначеною адресою, для дітей створені належні умови для проживання та розвитку. Малолітні діти відвідують ДНЗ «Джерельце» в с.Чубинське Бориспільського району. Відповідно до характеристики дошкільного закладу вихованням дітей займається мати, а з батьком колектив закладу не знайомий. [PERSON] громадянин Хашимітського Королівства Йорданія. За інформацією [PERSON], [PERSON] проживає за кордоном і його місце знаходження не відоме. До дітей [PERSON] не приїздить, засобами доступними для спілкування не спілкується, матеріально дітей не утримує, фактично самоусунувся від їх виховання. Діти знаходяться на повному утриманні матері, яка займається їх вихованням, розвитком та спільно проводить дозвілля. Також у висновку вказано, що для з'ясування обставин ставлення батька до дітей та виконання ним батьківських обов'язків Бориспільська райдержадміністрація 20.11.2017 року звернулася в посольство Хашимітського Королівства Йорданія в Україні, але станом на 22.01.2018 року відповіді не отримала. Згідно довідки посольства Хашимітського Королівства Йорданія в Україні від 12.08.2013 р. № 61616/356-104, малолітні діти зареєстровані громадянами України (а.с.114-115). Відповідно до вимог пунктів 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Із пояснень позивача та досліджених у судовому засіданні письмових матеріалів справи, встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та не приймає участі у їхньому вихованні та утриманні, не проявляє батьківської турботи, хоча має таку можливість. Крім того, з інформації, наданої 15.01.2018 р. за вих..№ 0.184-2413/0/15-18 Головним центром обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної служби України, вбачається, що в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» не виявлено відомостей про перетинання державного кордону громадянином Йорданського Хашимітського Королівства [PERSON] , [INFO] (а.с.107). Станом на день розгляду справи, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню, піклуванню та утриманню малолітніх дітей належним чином. Аналізуючи вищенаведені обставини, та з метою захисту законних прав та інтересів малолітніх, суд приходить до переконання, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.180 та ч.3 ст.181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції закону, чинній з 08.06.2017 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому суд враховує, що відповідно до ст.ст.7,8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, ; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень; а також, що мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 3723 гривні; Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання малолітніх дітей та на його утриманні є інші непрацездатні особи, суду надано не було. З урахуванням викладеного, а також, враховуючи рівний обов'язок позивача та відповідача брати участь у матеріальному забезпеченні дітей, та відсутність будь-яких інших належних і допустимих доказів на обґрунтування розміру аліментів та щодо матеріального стану відповідача, який є особою працездатного віку, та враховуючи вищенаведений розмір прожиткового мінімуму, визначений законом, суд дійшов висновку, що зазначений позивачем розмір аліментів є необґрунтовано завищеним, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача належить стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO],- в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 07.07.2016 року та до досягнення дітьми повноліття. За змістом ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 551 гривня 20 копійок (а.с.1). Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial