Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

05.08.2021 [PERSON] звернувся в суд вищевказаною заявою, в які просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності йому, [PERSON] , Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №029042, виданого Ківерцівським районним відділом земельних ресурсів 10.03.2005, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за 1093 на ім`я [PERSON] . Заявлену вимогу мотивував тим, що у даному державному акті прізвище заявника зазначено із помилкою « [PERSON] », натомість вірним є зазначення прізвища як « [PERSON] ». Припускає, що помилка у написанні прізвища виникла через неправильний переклад з російської мови та неуважність працівників Ківерцівського районного відділу земельних ресурсів, якими був підготовлений та виданий зазначений документ. Вказує, що повторна видача державного акту з виправленим прізвищем неможливо, відтак існує необхідність у встановленні факту належності правовстановлюючого документа заявнику. Ухвалою суду від 09.08.2021 відкрито окреме провадження у справі. До початку судового засідання заявником було подано до суду заяву, відповідно до змісту якої він просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи також попередньо подала заяву про розгляд заяви у її відсутності, щодо задоволення заявленої вимоги не заперечує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що 20.09.2004 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір міни р.н. 2797(без грошової доплати) згідно п.1.3 якого, у власність [PERSON] надійшла земельна ділянка, площею 0,94 га, що знаходиться на території с.Прилуцьке Прилуцької сільської ради Ківерцівського р-ну Волинської обл. (а.с.6). Проте, Державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку серії ВЛ №029042 видано Ківерцівським районним відділом земельних ресурсів 10.03.2005 (на підставі договору міни від 20.09.2004 р.н. 2797) на ім`я [PERSON] , який проживає за адресою: у [ADDRESS] (а.с.9). Одночасно з цим, з дослідженої в судовому засіданні копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0710152302020 від 13.07.2020, судом встановлено, що дані особи, право власності якої зареєстровано щодо вищевказаної земельної ділянки на підставі договору міни р.н. 2797 від 20.09.2004 (держакт серії ВЛ №029042), вказано відповідно даних паспорта громадянина України та РНОКПП [PERSON] (а.с.3-5, 7-8). Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Так, досліджені в ході розгляду докази, які були надані заявником, у своїй сукупності, дають підстави для висновку, що в Державному акті на право приватної власності на землю серії ВЛ №029042 виданому 10.03.2005 Ківерцівським районним відділом земельних ресурсів (зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №1093) наявні розбіжності у написанні прізвища заявника, внаслідок допущення помилки в Державному акті, яка виникла при його оформленні, що позбавляє останнього можливості усунути її в позасудовому порядку, а тому суд приходить до висновку про те, що саме [PERSON] належить Державний акт на право приватної власності на землю серії ВЛ №029042 від 10.03.2005. Встановлення належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення та породжує юридичні наслідки. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] про\~встановлення факту\~належності правовстановлюючого\~документа є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved