Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

06.07.2017р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» (третя особа: приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. №3-5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.07.2017р. провадження по справі було відкрито (а.с. № 17). Одночасно з позовною заявою 06.07.2017р. представником позивача [PERSON] було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса №10380, вчиненого 25.11.2016р. приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 673946,90 грн. (а.с. № 11-12). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.07.2017р. заяву представника позивача [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову задоволено, до набрання законної сили рішення суду по цивільній справі №201/9686/17 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса №10380, вчиненого 25.11.2016р. приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 673946,90 грн. (а.с. № 19). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 24.03.2003р. між ним та відповідачем був укладений договір №DNHDA010990292, відповідно до якого банк зобов'язався видати позичальнику кредит у розмірі 38400 дол.США на термін 60 місяців строком до 23.03.2008р., включно. З метою забезпечення виконання зобов'язання, позивач передав банку в заставу автомобіль, який перебував в заставі банку, в подальшому був вилучений ПАТ КБ «ПриватБанк» та реалізований. У червні 2017р. позивачу стало відомо, що у Соборному ВДВС м. Дніпра знаходиться виконавче провадження №53974497, відкрите 31.05.2017р. за виконавчим написом приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. №10380 від 25.11.2016р. щодо стягнення з позивача на користь банку заборгованості за вказаним договором станом на 20.10.2016р. в розмірі 26164,35 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 673946,90 грн. Строк за який проводиться стягнення - 13 років 6 місяців 26 днів, а саме з 24.03.2003р. по 20.10.2016р. Позивач вважає, що при вчиненні виконавчого напису в порушення вимог ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М., не врахувала та не перевірила факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, не здійснила перевірку безспірності розміру заборгованості заявленої банком до стягнення, не перевірила первинні документи щодо нарахування заборгованості. Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано та не перевірено, з якого дня у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право вимоги до позивача, та що на момент вчинення виконавчого напису з дня виникнення вимоги, минуло більше трьох років. Просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. від 25.11.2016р. зареєстрований в реєстрі за № 10380 таким, що не підлягає виконанню, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні 04.10.2017р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 27.06.2017р. (а.с. № 57) надав суду заяву про витребування доказів, які сторона позивача не може отримати самостійно, а саме від ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином посвідчену та якісну копію договору № DNHDA010990292 від 24.03.2003р., укладеного між банком та [PERSON], та від приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М., належним чином посвідчену та якісну копію виконавчого напису від 25.11.2016р., який зареєстровано в реєстрі за № 10380 про стягнення з позивача суми заборгованості. Ухвалою суду від 04.10.2017р. заяву представника позивача [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі № 201/9686/17 було задоволено (а.с. № 59). На виконання ухвали суду від 04.10.2017р. ПАТ КБ «ПриватБанк» суду надано копію договору № DNHDA010990292 від 24.03.2003р. та приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. надано копію виконавчого напису від 25.11.2016р. за реєстровим №10380 (а.с. № 68-71, 74). В судове засідання 29.01.2018р. позивач та представник позивача не з'явилися, 29.01.2018р. до суду надійшла заява представника позивача [PERSON], в якій представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити, розглянувши справу за його відсутності та відсутності позивача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с. № 100). Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 27.12.2016р. а.с. №77) в судове засідання 29.01.2018р. не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявна розписка представника (а.с. № 76), про причини неявки суд не сповістив. Третя особа - приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. в судове засідання 29.01.2018р. не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. № 82). 16.01.2018р. до суду надійшла заява третьої особи про розгляд справи за без її участі. В наданих раніше суду 03.10.2017р. письмових поясненнях на позов, третя особа позовні вимоги вважала необґрунтованими, посилаючись на те, що виконавчий напис було вчинено у відповідності до вимог законодавства на підставі наданих банком документів. Зазначила, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. В позовній заяві позивачем не було доведено фактів порушення порядку вчинення нотаріальних дій, просила в задоволенні позову відмовити. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України (який набрав чинності 15.12.2017р.) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що представник відповідача будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, після ознайомлення з матеріалами справи, відзив на позов до суду не подав, згідно до ст.280 ЦПК України (глава 11 розділу III) суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.11.2016р. приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис №10380 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за договором №DNHDA010990292 від 24.03.2003р. станом на 20.10.2016р. грошових коштів у сумі 26164,35 дол. США (що за курсом НБУ дорівнює 672246,90 грн), з яких: заборгованість за кредитом 13054,26 дол. США, заборгованість по відсоткам 8443,92 дол. США, пеня 4666,17 дол. США, а також витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1700 грн., а всього 673 946,90 грн. (а.с. № 74). При цьому, суд дослідивши наявні в матеріалах справи документи, наданий банком договір №DNHDA010990292 від 24.03.2003р., приходить до висновку, що вони не були достатніми для підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] перед банком на день вчинення виконавчого напису враховуючи наступне. Як вбачається з умов договору №DNHDA010990292 від 24.03.2003р. про відкриття карткового рахунку і встановлення кредитного ліміту «VISA ELEKTRON SERVICE» банк здійснює кредитне обслуговування клієнта по картці, що полягає в проведення платежів зверх залишку коштів на картковому рахунку. З цією метою банк надає кредитний ліміт на картковий рахунок клієнта в сумі 38400 дол.США на термін 60 місяців по 23.03.2008р. включно. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом МЮУ від 03.03.2004р. №20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172 зі змінами та доповненнями «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Позивачем до позову долучена копія розрахунку заборгованості, найменована банком, як виписка по особовому рахунку боржника [PERSON] за договором №DNHDA010990292 від 24.03.2003р. станом на 20.10.2016р. Суд, дослідивши зміст даного документу (складові суми заборгованості, які співпадають з сумами, що зазначені у виконавчому написі №10380) вважає, що саме цей документ був наданий банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, як доказ безспірності заборгованості боржника. Проте, суд його оцінює критично, оскільки він не відповідає вимогам до первинних документів (виписки по рахунку) оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ від 16.07.1999р. №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів визначених в п.2 Постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172. В виконавчому написі нотаріусом зазначено, що стягнення проводиться за 13 років 6 місяців 26 днів, а саме за період з 24.03.2003р. по 20.10.2016р. Відповідно ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно правової позиції яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014р. (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, з наданих суду письмових доказів, суд вважає, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахувала та не перевірила наявність обставин, які б свідчили, що банком додержаний передбачений законом 3-річний строк з дня виникнення права вимоги, для звернення з вимогою про вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача кредитної заборгованості саме в розмірі 26164,35 дол.США, враховуючи, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено за договором, в якому сторони дійшли згоди про надання строкового кредиту. Що стосується посилань позивача у позовній заяві про реалізацію банком заставного майна для погашення заборгованості за договором, суд зазначає, що розглядаючи дану справу, не вирішується питання про стягнення заборгованості, а отже даним обставинам судом може бути надана правова оцінка лише у разі стягнення заборгованості в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису №10380 від 25.11.2016р. таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення нотаріусом вимог ст.ст. 87,88 ЗУ «Про нотаріат» знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а отже підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved