Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

05 вересня 2016 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON], заінтересована особа Межівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] в м. Харцизьку помер її чоловік [PERSON] Місцем державної реєстрації є Харцизький міський відділ записів актів громадянського стану Державної реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис №543 від [INFO]. Свідоцтво про смерть [PERSON] є недійсним. Заінтересована особа відмовила [PERSON] в державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки пред'явлений документ не відповідає формі, визначеній законодавством України. Встановлення факту смерті заявнику необхідно для державної реєстрації смерті її чоловіка [PERSON] Заявник просить суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], громадянина України, уродженця станції Кабардинська, Нєфтєгорського району, Краснодарського краю, Російської Федерації, мешканця [ADDRESS], померлого [INFO] у м.Харцизьку, у віці 63 років від набряку мозку, церебральний атеросклероз з гіпертонією. Заявник в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Наполягає на задоволенні заявлених вимог. Представник заінтересованої особи надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, заперечень по справі не має. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом оглянуті надані заявником документи: «справка о смерти №265, выданого Харцызской центральной городской больницей №1 03 июля 2016 года», та «Свидетельство о смерти, выданное Харцызским городским отделом записи актов гражданского состояния Государственной Регистрационной Палаты Министерства юстиции ДНР, серия [NUMBER]», в яких зазначено, що [PERSON] помер [INFO] у м.Харцизьку у віці 63 роки від набряку мозку, церебральний атеросклероз з гіпертонією. Ці документи не приймається судом, як докази, через їх неналежність у зв'язку з обставинами, викладеним нижче. Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Ч.2 ст.9 - будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином судом встановлено, що лікарське свідоцтво смерть, видане медичним закладом Харцизькою центральною міською лікарнею №1, та свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Харцизьким міським відділом записів актів громадянського стану Державної реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки [INFO], актовий запис №543, є недійсними і не створюють правових наслідків, що позбавило [PERSON], яка є громадянином України, можливості отримати свідоцтво про смерть її чоловіка. Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану не має можливості зареєструвати смерть [PERSON] у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року. Так, п.5 розділу ІІІ Правил передбачено, що підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть її чоловіка, так як реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті неможлива в даний час, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог [PERSON] щодо встановлення факту смерті [PERSON], оскільки це неможливо без відповідного рішення суду, а тому заявлені вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Судові витрати, понесені заявником у відповідності до ч.7 ст.235 ЦПК України, необхідно віднести за рахунок заявника. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе встановити факт, про який зазначає заявник у своїй заяві. Ч.2 ст.256 - тільки у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.ч.1,2,4 ст.2571 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved