Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

06.11.2020 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 04.08.2020 року, яким відмовлено у реєстрації малолітньої дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка послалась на наступні обставини. Позивачка, як законний представник, мала намір зареєструвати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідачем було відмовлено в реєстрації місця проживання дитини за цією адресою без законних для того підстав, а тому позивачка звернулася до суду з відповідною позовною заявою. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позовну заяву задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з`явився, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа в судове засідання не з`явилася, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належними чином та своєчасно причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 04.08.2020 року звернулась до Департаменту за отриманням адміністративної послуги ОМР з реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Дослідивши документи, надані суб`єктом звернення для отримання зазначених адміністративних послуг, адміністратор Департаменту прийняв рішення про відмову у наданні адміністративних послуг, у зв`язку з тим, що суб`єктом звернення не подано необхідних документів або інформації, а саме: відсутня згода батька на реєстрацію місця проживання дитини, про що зазначено у заяві про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] від 04.08.2020 року. Судом встановлено, що згода батька на реєстрацію місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] не була отримана при наданні адміністративної послуги адміністратором Департаменту. Позивачкою не було надано доказів того, що батьком надано згоду у присутності адміністратора, шляхом проставлення про це відмітки на зворотній стороні заяви про реєстрацію місця проживання, або у вигляді нотаріально завіреної письмової згоди. Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Департамент при здійсненні своїх повноважень з реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання керується Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207. Так, статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207, встановлено вичерпний перелік документів необхідних для реєстрації місця проживання малолітньої дитини, а саме: заява за формою згідно Правил; свідоцтво про народження дитини; квитанція про сплату адміністративного збору; документ, що посвідчує особу представника. Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Пунктом 11 Правил реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207 та статтею 9 Закону, передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику. Враховуючи зазначене, Департамент, надаючи відмову в реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , діяв відповідно до вимог чинного законодавства, що визнається позивачем у позовній заяві. [PERSON] у позовній заяві, посилаючись на п. 19 Правил, на підставі того, що працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві, робить висновки про не входження до повноважень працівника органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг дій щодо перевірки достовірності документів, поданих особою для реєстрації місця проживання. З такими доводами позивача неможливо погодитись, адже разом із зазначеним, [PERSON] посилається на пункт 11 Правил відповідно до якого орган реєстрації місця проживання відмовляє у реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними: для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Таким чином, позивачка сама собі суперечить, адже пунктом 11 Правил чітко встановлено, що однією із причин відмови у реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання є саме подання особою документів у яких містяться недостовірні відомості, або які є недійсними. Так, для винесення рішення про відмову, адміністратор відповідно до зазначеного має повноваження щодо перевірки достовірності документів. Позивач, у своїй позовній заяві робить помилковий висновок, зазначаючи, що Департаментом надано відмову у реєстрації місця проживання її малолітнього сина незаконно, адже власник житла за адресою: [ADDRESS] , не заперечувала щодо здійснення такої реєстрації. Судом встановлено, що це твердження є безпідставним так, як пунктом 18 Правил, визначено, що документи що підтверджують право на проживання у житлі не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників. Таким чином відмова Департаменту у реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] приймалася на підставі ненадання згоди одного з законних представників, та ніяким чином не стосувалася отримання згоди від власника житлового приміщення на таку реєстрацію. Окрім того, позивач зазначає що відмова у реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , надана Департаментом не у день звернення 04.08.2020 року, як цього вимагає пункт 11 Правил, а через 5 днів. Судом встановлено, що відповідно до пункту 11 Правил рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику. Так, заява про реєстрацію місця проживання була надана позивачем до Департаменту, що підтверджує факт звернення саме цією датою. Те що, відмова у реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , надана Департаментом 04.08.2020 року підтверджується, також підписом [PERSON] від 04.08.2020 року у полі про отримання суб`єктом звернення результату адміністративної послуги відповідно до Листа про проходження справи № Д3-153415-ф/л. Частинами 1, 2 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а дитини, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини. В свою чергу, статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Така ж позиція зазначена в статті 18 Конвенції ООН про права дитини, якою встановлюється загальна та однакова відповідальність обох батьків за виховання і розвиток дитини. Аналогічна правова норма викладена в статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», за якою батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, при правовому обґрунтуванні визначення місця проживання дитини з матір`ю без надання згоди другого з батьків необхідно враховувати принцип рівності прав батьків щодо їх дітей, передбаченого чинним національним законодавством України, зокрема і Конвенцією, та не дискримінувати права батька на визначення місця проживання своєї дитини. Слід зазначити, що відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи те, що не надання батьком письмової згоди на реєстрацію місця проживання дітей спричинило ситуацію, яка позбавляє дітей права бути зареєстрованими, суд звертає увагу позивачки що належним способом захисту прав матері та дітей щодо свободи пересування та вільного вибору місця проживання, у цьому випадку, є звернення до суду з позовною заявою саме про визначення місця проживання дітей або про позбавлення батьківських прав [PERSON] в порядку цивільного судочинства. Зазначене підтверджується твердженням [PERSON] наведеними у позовній заяві, стосовно того, що батько долею дитини не цікавиться, тим самим усувається від виконання обов`язків, передбачений статтею 150 Сімейного кодексу України. Статтею 2 Закону визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Судом встановлено, що позивачем не зазначено дій, які були здійснені нею з метою отримання законної згоди батька на реєстрацію місця проживання їхньої малолітньої дитини. Позивач не зверталася до органів опіки та піклування, не намагалася вирішити питання в порядку цивільного судочинства, та взагалі не здійснив жодних дій, що дозволили б зареєструвати місце проживання дитини законним шляхом. Крім того, позивач у позовній заяві, сама визнає, що Департамент при відмові у реєстрації місця проживання діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений пунктами 11,18 Правил. Судом встановлено, що Департаментом дотримано всіх вищезазначених умов під час прийняття рішення про відмову у реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , таким чином немає підстав для задоволення позову про визнання протиправними рішення та зобов`язання Департаменту як органу реєстрації, та зареєструвати місце проживання малолітньої дитини. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed