Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

04 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 12 вересня 2000 року між ним та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Оскільки вказаний договір було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі і вважається недійсним, то він не має можливості розпорядитися належним йому майном. Посилаючись на те, що ним та відповідачкою виконані усі умови договору, просив визнати угоду дійсною. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не подавала. Третя особа - Південна Товарна Біржа про причини неявки свого представника суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 12 вересня 2000 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу [NUMBER] житлового будинку [ADDRESS], який посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі. Вказаний договір 19 вересня 2000 року було зареєстровано в Очаківській міській філії ММБТІ за реєстраційним № 2662 в книзі № 23. Відповідно до ст. 224 ЦК України (1963р.), який діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. За умовами договору позивач сплатив продавцеві повну вартість будинку в сумі 3000 грн., а та передала будинок у власність та користування покупця. Спірне майно на момент укладення угоди обтяжень щодо його відчуження не має, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна № 34320221 від 28 лютого 2015 року. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма суперечила змісту ст. 227 ЦК України (1963 р.), діючої на той час, згідно якої договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Таким чином, на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, позивач після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не може користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому це є підставою для визнання угоди дійсною. Враховуючи викладене вище, суд вважає позов [PERSON] про визнання угоди дійсною обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved