Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

06 червня 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 травня 2005 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них з відповідачем не склалося. Між ними втрачено почуття любові один до одного, відповідач не піклується про подальшу долю дітей. З 2008 року шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Вона вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Тому вона просила їх шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає. Крім того, в заяві вона зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає і надалі іменуватися шлюбним прізвищем «[PERSON]». /а.с.24/. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Однак, до суду повернувся конверт з довідкою «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.23/. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їй належним чином. Тому справа розглянута у відсутність відповідача в порядку ч.4 ст.169 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 11 травня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №10 /а.с.5/. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] /а.с.6-8/. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Будь-яких заперечень проти позову від відповідача до суду не надійшло. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, з 2008 року проживають окремо. На думку позивача, примирення та збереження сім'ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім'ї суперечить інтересам позивача та згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати.

Outcome: approved