Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

06 березня 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право на користування квартирою [ADDRESS], усунути перешкоди у здійсненні ним права користування вказаною квартирою, зобов'язавши відповідача передати йому комплект ключів від неї. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18 червня 1991 року його батькам [PERSON] та [PERSON], йому та його сестрі [PERSON] було надано ордер [NUMBER] на кімнату [ADDRESS]. З вказаного часу вони заселилися в вказану кімнату. Зареєструвалися та проживали там однією сім'єю. [INFO] його батько [PERSON] помер. Впродовж семи років після смерті батька вони проживали в вказаному приміщенні, сплачували комунальні послуги, дбали про її технічний стан. 21 березня 2003 року його мати зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] та 25 квітня 2003 року відповідач зареєструвався в вказаній квартирі, однак проживав фактично за іншою адресою. Вважає, що метою вказаного шлюбу є відібрання відповідачем спірної квартири. Останнім часом [PERSON] перешкоджає йому користуватися спірною квартирою, без його згоди здає квартиру в найм та отримує дохід. Для власного проживання житло він не використовував та не використовує зараз. На даний час він змушений працювати за кордоном, однак він не може потрапити до вказаної квартири, оскільки відповідач змінив замок та відмовляється передати йому ключі. До цього часу він зареєстрований в квартирі, однак змушений винаймати житло для проживання. Відповідач не є власником вказаної квартири, так як вона є комунальною власністю, в свою чергу не проживає в квартирі та створює перешкоди у користуванні нею [PERSON], у якого немає іншого місця проживання та який теж сплачував заборгованість по комунальним послугам. 17 квітня 2018 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов зустрічний позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в вказаній квартирі. Мотивує зустрічний позов тим, що в 2003 році він уклав шлюб з [PERSON], який в 2009 році було розірвано. Ще до розірвання шлюбу в 2006 році з колишньою дружиною вони уклали усну угоду про поділ майна, по якій він виплатив [PERSON] гроші в сумі 2000 доларів США, а вона в свою чергу разом з [PERSON] та [PERSON] повинні були виселитись та знятись з реєстрації з квартири [ADDRESS] та звільнити її. [PERSON] та [PERSON] виписалися, а оскільки місце знаходження [PERSON] на той момент було невідоме, зняти його з реєстрації не вдалося. В 2009 році він бачив [PERSON], який залишився зареєстрованим в вказаній квартирі, хоч і пообіцяв знятися з реєстрації, однак цього не зробив і зник. Особовий рахунок він перереєстрував на себе. Вважає, що [PERSON] не має право проживати в даній секції, оскільки, на його думку, втратив право користування квартирою, внаслідок його відсутності в ній без поважних причин понад один рік. Він, в свою чергу, сплачує надміру комунальні послуги та не може в повній мірі розпорядитися своїм майном. Первісний позов та зустрічний були об'єднані в одне провадження ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 квітня 2018 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснила, що її довіритель [PERSON] був членом сім'ї основного квартиронаймача спірної кімнати [ADDRESS]. Вказана квартира була спочатку секцією в гуртожитку, а на теперішній час - це квартира [ADDRESS]. В ордері на вказану квартиру квартиронаймачем вказаний [PERSON], [PERSON] - його дружина, [PERSON] - його пасинок, а [PERSON] - донька. Позивач проживав в вказаній квартирі до смерті [PERSON] До 21 березня 2003 року проживали в вказаній квартирі його дружина та діти. 21 березня 2003 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], який зареєструвався в даній квартирі, а пізніше зареєстрував себе як основний квартиронаймач. В 2009 році останній намагався виселити [PERSON] з вказаної квартири. В вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], однак він не має можливості в ній проживати, оскільки відповідач замінив замки, а пізніше в ній проживали квартиранти. [PERSON] - інвалід, а позивач в сою чергу, виїжджає за кордон, щоб забезпечити сім'ю. Відповідач вважає, що купив спірну квартиру, тому наполягає на висленні [PERSON] з неї. Просили суд первісний позов задовольнити. Щодо зустрічного позову, його не визнає в повному обсязі, вважає його необґрунтованим, оскільки у [PERSON] є поважна причина не проживання в вказаній квартирі [ADDRESS], так як він не може потрапити в дану квартиру з причини зміни замків [PERSON] та проживання в ній квартирантів. Також зауважила, що дана квартира не приватизована, а тому не має можливості вказувати, що [PERSON] її купив. Представник позивача [PERSON] погодилась з поясненнями представника позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав повністю, а зустрічний - підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. В судовому засіданні пояснив, що в 2003 році він уклав шлюб з [PERSON] та зареєструвався в квартирі [ADDRESS]. В 2009 році вказаний шлюб було розірвано. Приблизно в 2005 -2006 році він дав [PERSON] гроші в сумі 2000 доларів США, а вона в свою чергу виселилась та знялась з реєстрації з вказаної квартири. [PERSON] так зробила за їх домовленістю, купила дім в селі та поїхала туди жити. З 2006 року він проживав в квартирі, а пізніше робітники робили в ній ремонт. В 2009 році він бачив [PERSON], який залишився зареєстрованим в вказаній квартирі, хоч і пообіцяв знятися з реєстрації, однак цього не зробив і зник. Особовий рахунок він перереєстрував на себе. Вважає, що [PERSON] не має право проживати в даній секції. Деякий час в квартирі мешкали квартиранти, і туди він позивача не пустить. Він не може проживати в цій квартирі, так як його дружина відмовляється проживати в ній, оскільки там зареєстрована інша особа. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала повністю та пояснила, що в 2003 році [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], який було розірвано в 2009 році. В 2005 та 2006 роках [PERSON] та його сім'я виїхали з квартири, оскільки між [PERSON] та [PERSON] була укладена усна домовленість, згідно якої він сплатив їй та її дітям 2000 доларів США, а вони в свою чергу повинні були виселитись та знятись з реєстрації з вказаної квартири. [PERSON] виписалась з квартири, а місце проживання [PERSON] було невідомо, тому він і не знявся з реєстрації з квартири. Зазначила, що позивач не звертався до [PERSON] з вимогою вселитись і надати ключі від квартири. Оскільки [PERSON] не користувався вказаною квартирою більше року, це позбавляє його прав користуватися даним жилим приміщенням. Угода між [PERSON] та [PERSON] в письмовій формі не укладалась, а тільки була усна домовленість. Вважає, що спірна секція була спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] Щодо того, чи була згода на зняття з реєстрації з квартири неповнолітньої [PERSON] їй не відомо. Приблизно з травня 2018 року по теперішній час квартиранти в квартирі не проживають. Вважає, що позивач добровільно відмовився від житла та виїхав до іншої країни, що підтверджується відповідними актами про не проживання. Всі ці роки [PERSON] сплачував всі комунальні платежі, квартиру використовував по її цільовому призначенню, тобто для проживання, оскільки є квартиронаймачем. Просить відмовити в задоволенні позову. Зустрічну позовну заяву підтримала повністю та пояснила, що в зв'язку з вищевикладеними обставинами та тим, що [PERSON] в вказаній квартирі не проживає без поважних причин понад один рік, а проживає в Російській Федерації, комунальні послуги не сплачує, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в вказаній квартирі. Зауважила також, що дійсно [PERSON] не проживає тимчасово в вказаній квартирі, оскільки у них в сім'ї виникають постійні сварки щодо квартири, тому він змушений поселити безкоштовно до квартири людей, які роблять ремонт в ній. Після вирішення питання з правом користування вказаною квартирою, відповідач з сім'єю повернеться проживати в квартиру. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року до участі у справі залучено Южноукраїнську міську раду Миколаївської області /а.с.67/. Представник третьої особи Южноукраїнської міської ради в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення заяви не заперечує. Дослідивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Судом встановлено, що 18 червня 1991 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали ордер [NUMBER] на кімнату [ADDRESS] /а.с. 4/. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с. 5/ [PERSON] [INFO] помер. [PERSON] і [PERSON] в 2003 році зареєстрували шлюб, який 07 квітня 2009 року було розірвано /а.с. 38/. Спірне жиле приміщення має статус гуртожитку /а.с.4/. Згідно копії довідки КП «ЖЕО» від 21 травня 2018 року /а.с. 87/ на момент списання будинку [ADDRESS] з балансу КП «ЖЕО» 10 серпня 2016 року квартира [ADDRESS] перебувала в комунальній власності, особовий рахунок був відкритий на [PERSON] згідно заяви від 17 серпня 2003 року. В судовому засіданні встановлено, що 09 лютого 2007 року члени сім'ї позивача звільнили спірне жиле приміщення і знялись з реєстрації /а.с.33/, що не заперечують представники позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає зі сторонами у справі в сусідніх квартирах, що розташовані в одному блоці, об'єднаному спільною кухнею та коридором, а саме в квартирі [ADDRESS] та з ними спільна кухня на блок з трьох квартир. Їй відомо, що в 2005 році [PERSON] знялась з реєстрації з вказаної квартири та в ній став проживати [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON]. Жив близько одного року, після чого там проживали квартиранти. Їй не відомо по якій причини [PERSON] не проживав в цій квартирі, знає тільки, що він повернувся з місць позбавлення волі приблизно в 2005-2006 роках та його в квартиру не пустили і він поїхав. Більше його вона не бачила. Зауважила, що дійсно підписувала акт про не проживання [PERSON] в квартирі, оскільки він там не проживав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає зі сторонами у справі в сусідніх квартирах, а саме в квартирі [ADDRESS]. В квартирі [ADDRESS] за вказаною адресою спочатку проживали в ній, потім проживала сім'я [PERSON] [PERSON] почала вживати алкогольні напої, а тому з донькою залишились на вулиці. Знайома [PERSON] забрала її до себе в смт Костянтинівку, [PERSON] знаходився на заробітках, а [PERSON] є інвалідом. Приблизно в 2004-2005 роках [PERSON] повернувся з місць позбавлення волі та зайшов до неї, і від нього вона дізналась, що [PERSON] вигнав його з квартири. Вона рік тому приходила до [PERSON] та бачила, що в квартирі [ADDRESS] проживають незнайомі особи, а не [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що зі сторонами були сусідами, він вселився в свою квартиру в 1995 році, коли сім'я [PERSON] вже там проживала. Йому відомо, що в 2004-2005 роках з кімнат [ADDRESS] [PERSON] виселилась разом з донькою [PERSON] та вселився в 2003 році [PERSON]. Вони сусіди, проживають на одній площадці. Самого переїзду він не бачив, але ніякої сварки під час виселення він не чув, з розмов знає, що [PERSON] купила дім в селі та переїхала туди проживати. [PERSON] в квартирі з 2004-2005 року він не бачив та не бачив, щоб [PERSON] чи [PERSON] хотіли вселитись в дану квартиру. Також не бачив, що в квартирі проживали квартиранти, бачив тільки [PERSON] Зазначив, що рідко буває вдома, оскільки майже весь час живе в селі. Акт про не проживання [PERSON] він підписував, в квартиру не заходив, однак як сусід знає, що в квартирі [PERSON] не проживав. Щодо причин виїзду [PERSON] з квартири він не знає, як і не знає про викуп [PERSON] кімнат [ADDRESS]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що с 1996 року проживає в одному будинку спочатку з сім'єю [PERSON], а потім з сім'єю [PERSON]. Приблизно в 2003-2005 роках [PERSON] виїхала з цієї квартири. Як [PERSON] виселялась з квартири він не бачив. [PERSON] з дружиною бачить в під'їзді регулярно. Чи приходив [PERSON] вселятись в дану квартиру - йому не відомо. В квартиру під час підписання акту про не проживання [PERSON] він не піднімався. Згідно копій актів про непроживання від 07 березня 2017 року, 21 вересня 2016 року та 13 грудня 2017 року /а.с. 30-32/ з грудня 2003 року [PERSON] не проживав в квартирі [ADDRESS]. Однак в 2016 році [PERSON] точно був в м. Южноукраїнську, що підтверджується копією довіреності, підписаної ним на ім'я [PERSON] 15 березня 2016 року та посвідченою приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвою В.В. /а.с. 7/. Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Спосіб захисту житлових прав наймачів та членів їх сімей передбачено нормами ЖК України, відповідно до якого, у разі виникнення перешкод у користуванні такими особами жилим приміщенням, передбачено вселення цих осіб до спірного житла. Частиною 3 статті 9 Житлового кодексу України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 статті 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вказаною статтею ЖК України передбачено підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. В пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 2 від 25.12.1992 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою для відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Таким чином за змістом, вказаних норм матеріального права передбачено, що обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є її не проживання в житловому приміщенні понад шести місяців без поважних на те причин. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, що підтверджує відповідач, який вважає, що за сплачені 2000 доларів США [PERSON] зобов'язався знятись з реєстрації, а також вказане підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що [PERSON] не впустив [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі до спірного жилого приміщення. [PERSON] не має ключів від спірної квартири та не проживає у ній більш ніж шести місяців у зв'язку з неприязними стосунками з [PERSON], тобто позивач за первісним позовом змушений був залишити спірну квартиру через конфлікт з відповідачем, а тому первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню. Ця обставина є такою, яка дає підстави вважати, що відсутність [PERSON] в спірній квартирі понад шість місяців є поважною. Оскільки [PERSON] не має іншого житла, а відсутність його в спірній квартирі більше шести місяців, з зазначених ним мотивів, свідчить що він не проживає у квартирі з поважних причин. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття реєстрації за місцем проживання не підлягають задоволенню з наведених вище підстав. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та з урахуванням того, що задоволено три вимоги позивача, які носять немайновий характер, стягненню з відповідача в користь позивача підлягає 2114,40 (704,80х3) гривень судового збору.

Outcome: approved