Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

07.08.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання заповіту нікчемним. Після уточнення позову вимоги звернення до суду мотивовані тим, що [INFO] померла його баба [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, що складається із земельної ділянки з кадастровим номером 5323480700 :00:002: 0471 площею 3,500 га, що розташована на території Великосолонцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На даний час [PERSON] , як спадкоємець за законом, бажає визнати право власності на спадкове майно після померлої баби [PERSON] , але після звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини йому стало відомо про іншого спадкоємця за заповітом, посвідченим секретарем Великосолонцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Бурдою В.І. від 06 листопада 2012 року, згідно якого [PERSON] заповіла все своє майно відповідачу [PERSON] Вважає вказаний заповіт нікчемним у зв`язку з порушенням порядку його складення, посвідчення, невідповідності вимогам, що ставляться до заповітів, та у зв`язку з відсутністю у секретаря сільської ради на час посвідчення заповіту відповідних повноважень. У зв`язку з цим, вважає заповіт нікчемним та таким, що не створює юридичних наслідків, а тому звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 08.08.2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Просить задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги визнає повністю. Представник відповідача - Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, будучи належними чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заперечень проти позову не надано. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 178647, у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка з кадастровим номером 5323480700:00:002: 0471 площею 3,500 га, що розташована на території Великосолонцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.74). Згідно заповіту від 06 листопада 2012 року, посвідченого секретарем Великосолонцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Бурдою В.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 40, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до розпорядження голови Великосолонцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 134 від 31.12.2010 року вчинення нотаріальних дій було покладено на секретаря сільської ради [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] є бабою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.01.1986 року (а.с. 16) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00022749225 від 02.05.2019 року (а.с. 14). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00022735872 від 27.04.2019 року (а.с. 20). Згідно постанови державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1293/02-31 від 03.09.2019 року, після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 22/2019 від 12.02.2019 року. Подана заява про прийняття спадщини від [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого Великосолонцівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області від 06.11.2012 року за № 40, та [PERSON] згідно закону (а.с. 73). Згідно ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Оскільки батько позивача [PERSON] на час відкриття спадщини після померлої матері [PERSON] вже був померлим [INFO] (а.с. 30), тому позивач є спадкоємцем за правом представлення. Відповідно до письмової заяви від 03.09.2019 року відповідач [PERSON] відмовляється від своєї частини спадщини, належної йому за заповітом після померлої [PERSON] , на користь іншого спадкоємця [PERSON] (а.с. 75). Згідно з нормами статті 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. Стаття 1251 ЦК України встановлює, що уразі якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Частина 1 статті 1257 ЦК України передбачає, що нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Як вбачається з матеріалів справи за життя [PERSON] 06.11.2012 року заповіла все своє майно [PERSON] Заповіт підписаний заповідачем, посвідчений секретарем Великосолонцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Бурдою В.І. та зареєстрований під № 40 (а.с. 10). Пункт 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року за № 22/5, яка була чинна на момент посвідчення оспорюваного заповіту, у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, нотаріальні дії вчиняють посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на яких такий обов`язок покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради. Судом було вжито заходів щодо отримання відомостей щодо підтвердження повноважень, які б надавали [PERSON] право на вчинення нотаріальних дій станом на 06.11.2012 року. Так, в матеріалах справи міститься ксерокопія розпорядження голови Великосолонцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 134 від 31.12.2010 року вчинення нотаріальних дій було покладено на секретаря сільської ради [PERSON] (а.с. 11). Однак відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 року, в редакції чинній на час посвідчення спірного заповіту, до повноважень сільського голови не віднесено питання прийняття розпорядження щодо покладення обов`язків по вчиненню нотаріальних дій на секретаря сільської ради. Рішення виконавчого комітету сільської ради щодо покладення повноважень на [PERSON] обов`язків щодо посвідчення заповітів чи вчинення інших нотаріальних дій в матеріалах справи відсутнє. Відповідно до п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Поняття «нікчемність правочину» застосовується у ст.ст 27, 215 ЦК України. Відповідно до ст. 27 ЦК України нікчемним є правочин, який обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права і обов`язки. У ст. 215 ЦК України встановлений зв`язок між поняттями «нікчемний» та «недійсний», тобто недійсним є заповіт, якщо його недійсність передбачена законом (нікчемний заповіт). У разі складання заповіту представником заповідача або посвідчення його не уповноваженою особою, а також дотримання законодавчо визначених вимог до форми заповіту, такий заповіт не повинен виконуватися і наступає спадкування за законом. Суд приходить до висновку, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо посвідчення, є нікчемним в силу частини 1 статті 219 ЦК України, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається, отже досліджувати обставини, передбачені статтями 215-236 ЦК України також не вимагається. Частина перша статті 216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про повне задоволення позову, поскільки вирішувати питання щодо фактичної та юридичної долі речі є однією із правомочностей власника. Позивач в уточненій позовній заяві не ставить питання про відшкодування судових витрат.

Outcome: approved