Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

05 травня 2015 року позивач звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до Іванівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, в якому з урахуванням поданих уточнень просив суд припинити право спільної сумісної власності на квартиру №3, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, с. Іванівка, вул. Леніна, буд. 24, яка на підставі свідоцтва про право власності на житло, належить [PERSON] та [PERSON]; визначити, що частки [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на вищевказану квартиру становлять по ? частині кожному; визнати за позивачем право власності на ? частину спірної квартири, та на іншу ? частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначав, що 07.02.1998 року померла його мати [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина на частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син позивач по справі [PERSON] Інших спадкоємців не має. Після смерті своєї матері позивач в термін, передбачений ст. 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 р. з заявами про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини в нотаріальну контору не звертався. Після смерті матері [PERSON] фактично прийняв зазначену спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном. Сторони до зали судових засідань не зявились, через канцелярію суду подали заяви, про розгляд справи без їх участі, позивач заявлені позовні вимоги підтримав, представник відповідача позов визнав, та не заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 07 лютого 1998 року померла мати позивача [PERSON] що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 438734 (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Належність [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності квартири №3, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, с. Іванівка, вул. Леніна, буд. 24, підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданим органом приватизації житла Чугуївської райдержадміністрації 22.05.1996 р. (а.с.6). Спадкоємцем першої черги на спадкове майно після смерті [PERSON] є її син [PERSON] Родинні звязки між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ВЛ №357773, виданим повторно 23.05.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Чугуївському району реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області (а.с.7 ). Після смерті [PERSON], померлої 07.02.1998 р. в термін передбачений ст.ст. 529, 531 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 р. і заключних та перехідних положень до Цивільного кодексу України, прийнятого 16 січня2014 р. (шість місяців), спадкоємці померлої з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини в нотаріальну контору не звертались, але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично, тим що відповідно до вимог ст. 549 ЦК України постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується відповідною довідкою з державної нотаріальної контори від 03.06.2015 р. № 2149/01-16. (а.с.26). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON], який фактично вступив в управління спадковим майном на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, та не заявляв про відмову від спадщини. Однак через те, що розмір частки в спадковому майні не визначено, нотаріальною конторою було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з чим він позбавлений можливості позасудовим шляхом оформити та юридично закріпити за собою право власності на спадкове майно. На момент смерті [PERSON] позивач проживав разом з нею. Відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. За роз'ясненнями пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, це може бути зроблено також після відкриття спадщини та спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яке відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно до ст. 549 ЦК Української РСР, особою, що фактично прийняла спадок, визнається спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За таких обставин, оскільки позивач фактично вступив у володіння спадковим майном, суд вважає його позовні вимоги доведеними наявними у справі доказами, а отже підлягаючими задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved