Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

06.03.2017р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що він з відповідачкою зареєстрували шлюб 13.12.1975р. у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 2144. Від даного шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей : сина [PERSON], 1977р. народження та доньку [PERSON], 1981р. народження, які мешкають кожен окремо. Розірвати шлюб, шляхом подання заяви до відділу РАЦС він не має можливості, оскільки відповідачка ухиляється від спілкування з ним, на неодноразові його звернення не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з грудня 2001р., коли вони почали проживати окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на життя, через що виникали конфлікти, втрата почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В наданій суду заяві разом з копією паспорта від 17.05.2017р. позивач просив строк на примирення не надавати, шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 15, 16). Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала, період (з грудня 2001 р.) та причину припинення шлюбних стосунків, вказані позивачем визнала в повному обсязі. Просила шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, після розірвання шлюбу прізвище змінювати не просила про що 17.05.2017р. надала відповідну заяву разом з копією паспорта (а.с. №17, 18.) Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13.12.1975р. у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 2144 (а.с. № 4). Від даного шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей [PERSON], 1977р. народження та доньку [PERSON], 1981р. народження, які мешкають кожен окремо. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з грудня 2001р., тобто більше пятнадцяти років тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги та погодилася на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. ( а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved