Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

06 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривому Розі ради, в якому просив встановити факт постійного проживання з матірю [PERSON] понад 5 років з 1999 року по 03.05.2005 та поновити строк для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані за адресою: [INFO]. Домоволодіння належало батькові. Поряд з будинком батьків за адресою: м. Кривий Ріг вул. Кримська, 26, знаходився будинок позивача, фактично земельні ділянки, на яких розташовані зазначені вище будинки були обєднані, і позивач постійно проживав з батьками, але зареєстрований був за адресою свого будинку. 22.09.2002 помер батько позивача і мати фактично прийняла спадщину, але не отримала свідоцтво про право власності на домоволодіння. 03.05.2005 померла мати позивача [PERSON], [INFO], яка була інвалідом 2 групи, перебувала на повному матеріальному забезпеченні позивача та під його постійним доглядом, до дня смерті позивач проживав разом з матірю, піклувався про її здоровя. Після її смерті позивач не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що фактично прийняв спадщину, так як продовжував проживати в будинку, ремонтувати його, сплачувати комунальні послуги. З 2005 року позивач хворів, знаходився на пенсії за віком. На теперішній час виникла необхідність відчужити будинок, в звязку з чим 02.08.2017 він звернувся до нотаріуса, який відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку та відсутності документального підтвердження факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем на час її смерті. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, надав письмові заперечення проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши надані суду письмові докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] помер 29.03.2002 (а.с. 15), [PERSON] померла 03.05.2005 (а.с. 9). На час смерті матері [PERSON] був зареєстрований в [INFO] (а.с. 6). 02 серпня 2017 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері [PERSON], в звязку з тим, що спадкодавець пропустив строк прийняття спадщини і документально не підтвердив факт спільного проживання зі спадкодавцем на день відкриття спадщини (а.с. 11). Відповідно до\~ст. 256 ЦПК України\~в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з\~ст.1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та його батьки. Згідно з ч.1\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Відповідно до ч.3\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За положеннями\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Позивачем надано довідку Квартального комітету № 1, № 2, а також Акт від 04.09.2017, складений мешканцями і затверджений [PERSON] і скріплений печаткою Квартального комітету № 1 (а.с. 26), про те, що [PERSON] дійсно проживав та доглядав свою матір [PERSON] за адресою м. Кривий Ріг вул. Аптечна, 37 до самої її смерті 03.05.2005 (а.с. 25), які суд не приймає в якості належних і допустимих доказів, оскільки ці документи видані не повноважною особою з огляду на вимоги законодавства, оскільки квартальний комітет не є житлово-експлуатаційною організацією органу місцевого самоврядування, а також вони не містять саме з якого часу позивач проживав і не відображає факт саме постійного проживання позивача з спадкодавцем, з огляду на те, що позивачем в позовній заяві було зазначено про знаходження його будинку та будинку батьків поряд один з одним. В судовому засіданні представнику позивача були розяснені права і обовязки, в позовній заяві позивач зазначав про виклик свідків, однак в судовому засіданні представник позивача не вважав за необхідне викликати свідків для допиту їх судом. Таким чином, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, про факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем, [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому в цій частині позову необхідно відмовити. Що стосується позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає\~прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 24постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд вважає, що надані позивачем витяги з історії хвороби, епікризи, копії та оригінали яких були досліджені в судовому засіданні, не надають правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки надані докази підтверджують періодичне перебування позивача (один або два рази на рік) на стаціонарному лікуванні, починаючи з 2007 року тоді як спадкодавець померла 03 травня 2005 року. Інших доказів щодо наявності обєктивних, непереборних, істотних труднощів у позивача для вчинення ним дій із звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не надано. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed