Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

05.09.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 06.09.2008 року по [INFO] . У шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Після припинення стосунків, дитина залишилася мешкати з матір`ю, у зв`язку з чим за позовом [PERSON] Лозівським міськрайонним судом Харківської області було стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання дитини. З вересня 2018 року, [PERSON] мешкає з позивачем та перебуває на його утримання, а аліменти за судовим рішенням продовжує отримувати мати дитини. Враховуючи вище вказане, позивач звернувс до суду з позовом для захисту своїх прав. 30.09.2019 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, але [PERSON] відзиву так і не надала. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Судом встановлено, що з 06.09.2008 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 15.06.2010 року, про що свідчить ксерокопія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8). У шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Після припинення стосунків, дитина залишилася мешкати з матір`ю, у зв`язку з чим за позовом [PERSON] Лозівським міськрайонним судом Харківської області було стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання дитини, про що свідчить копія рішення від 26.10.2009 року(а.с.9). З вересня 2018 року, [PERSON] мешкає з позивачем та перебуває на його утримання, про що свідчить Акт обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] та довідка КП «ЖУК» від 04.09.2019 року(а.с.10-11), а аліменти за судовим рішенням продовжує отримувати мати дитини, що підтверджується довідкою про утримані аліменти з 01.02.2019 року по 31.07.2019 року(а.с.12). За змістом ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з батьком. Натомість судом враховується факт того, що відповідач по справі не ере участь в утриманні дитини, а дитина знаходиться на повному утриманні батька. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 181Сімейного Кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 2 статті 188 Сімейного кодексу України, зазначає, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п. 17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому, обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що донька [PERSON] перестала проживати з матір`ю, а стала проживати з батьком [PERSON] , тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, а тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення від примусового стягнення на користь матері - [PERSON] аліментів, бо сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився та дитина стала мешкати з батьком. Судові витрати по справі судом визначаються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved