Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

05.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив позбавити її батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], та стягувати з неї аліменти на утримання доньки в сумі 200 грн. щомісячно до досягнення дівчинкою повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню своєї дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дитина влаштована до Обласного спеціалізованого будинку дитини Житомирської обласної ради (далі - Будинок дитини), де відповідач її не провідує, не цікавиться її здоров'ям та вихованням, матеріально не підтримує, участі у її вихованні не приймає. Сторони в судове засідання не прибули. Представник органу опіки та піклування надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Зазначила, що відповідач не маючи власного житла, постійно змінює своє місце проживання,позбавлення її батьківських прав відповідатиме інтересам дівчинки. ІІІ особа Будинок дитини в письмовій заяві до суду підтримала позов, просила його задовольнити і слухати справу за відсутності його представника. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач була повідомлена в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками, про причини неявки до суду вона не повідомила, заперечення проти позову не подала, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши письмові матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, орган опіки та піклування (ст. 165 СК України). Судом встановлено, що відповідач є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відносно інших неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], рішенням апеляційного суду Житомирської області від 15.10.2009 року відповідач позбавлена батьківських прав. Відповідач зареєстрована в [ADDRESS] і як слідує з акту обстеження умов її проживання від 09.09.2015 року, будинок знаходиться в напівзруйнованому, антисанітарному стані, без достатніх умов для проживання в ньому. З характеристики відповідача за попереднім її місцем проживання в [ADDRESS] від 08.04.2013 року слідує, що [PERSON] ніде не працює тане вчиняє будь-яких дій щодо пошуку роботи, схильна до вживання алкогольних напоїв, умов для виховання дітей не створює. Неповнолітня [PERSON] з 28.10.2010 року знаходиться в Будинку дитини на повному державному забезпеченні, востаннє відповідач провідувала свою доньку більше року назад, 04.12.2014 року. Державними органами з [PERSON] неодноразово проводились профілактично-роз'яснювальні бесіди щодо виховання та розвиту своєї дитини, її було попереджено про можливу відповідальність за ухилення від виконання своїх материнських обов'язків. Висновком органу опіки і піклування Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 21.10.2015 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Це, зокрема, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, нехтує ними, не проявляє до доньки материнської турботи та любові, байдужа до неї, не цікавиться її життям, здоров'ям, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. В зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно її доньки, підлягають задоволенню. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180-182 СК України). Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідач є здоровою, працездатною особою 38 років; постійного місця роботи не має, але при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітна, не перебуває тане вчиняє будь-яких дій щодо пошуку роботи; не приймає участі в вихованні своєї доньки та не створює необхідні умови для її розвитку і життя, відтак вона спроможна сплачувати аліменти на її утримання. Враховуючи те, що в судове засідання відповідач не прибула та не надала жодних заперечень проти позову, що свідчить про погодження з вказаною в позовній заяві сумою аліментів, а також з урахуванням визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» 1 455 грн. - для дітей віком від 6 до 18 років), - суд приходить до висновку, що відповідач спроможна сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати, як інтересам дівчинки, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Отже, позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved