Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

05 жовтня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS]. У цій квартирі також зареєстровано відповідача (чоловік), який у ній не мешкає більше трьох років без поважної причини. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою (а.с.а.с. 2, 3). У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, пояснивши, що є власницею квартири [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстровано відповідача (чоловік), який у ній не мешкає більше трьох років без поважної причини. Шлюб носить лише формальний характер. Сторони не ведуть спільного господарства. Відповідач поїхав до Російської Федерації і постійно мешкає на Сахаліні. Відповідач до суду не зявився, звернувшись до суду з нотаріально посвідченою заявою про розгляд справи за його відсутності. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). 15\~січня 2019 року суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 13). У квартирі від 07.02.2000 року також зареєстровано відповідача (чоловік позивачки) (а.с. 14). Відповідач за вказаною адресою не мешкає без поважної причини понад один рік, про що свідчать відповідний акт про непроживання, а також нотаріально посвідчена заява відповідача, згідно з якою він поїхав і повертатися в Україну не збирається (а.с. 14). Відповідно до статті 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. У відповідності зі статтею 156\~Житлового кодексу\~України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За правилами, встановленими частиною 2 статті 405 ЦК, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не мешкає у квартирі, що належить позивачці на праві власності, понад рік, отже згідно з приведеною нормою втратив право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому наявність домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідача судом не встановлено. Таким чином, факт реєстрації відповідача у спірній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивачки у користуванні власністю, отже позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved