Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

06.11.2014 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до [PERSON], в якому посилається на те, що вона позичила останньому 97800,0 гривень (еквівалент 12000,0 доларів США), в зв'язку з чим між ними в письмовій формі було укладено Угоду № 4 про надання цільового кредиту на розвиток виробництва від 29.12.2009 року, та факт передачі грошей підтверджується Актом прийому-передачі грошових коштів. Зазначену суму відповідач зобов'язувався повернути до 29.12.2010 року, та у випадку невиконання Угоди сплатити пеню в розмірі 0,01 % за кожен день прострочення, що передбачено в п.5.1. Угоди. Проте, на даний час відповідач не повернув їй частину позиченої суми в розмірі 22400,0 гривень. Тому вона просить стягнути з відповідача на свою користь залишок позиченої суми в розмірі 22400,0 гривень та пеню в розмірі 0,01 % за кожен день прострочення за період з 27.08.2010 року по 28.12.2013 року, що становить 190400,0 гривень. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить слухати справу в свою відсутність. Відповідач за викликом суду не з явився, надав заяву, в якій визнає основний борг, заперечуючи проти стягнення з нього пені, посилаючись на сплив строку позовної давності, який просив застосувати до даних вимог позивача. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що позивач, [PERSON], позичила відповідачу, [PERSON], 97800,0 гривень (еквівалент 12000,0 доларів США), в зв'язку з чим між ними в письмовій формі була укладена Угода № 4 про надання цільового кредиту на розвиток виробництва від 29.12.2009 року. Факт передачі грошей підтверджується Актом прийому-передачі грошових коштів. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Позичену суму відповідач зобов'язувався повернути до 29 грудня 2010 року. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, на вказану в Угоді дату відповідач частину позиченої суми в розмірі 22400,0 гривень не повернув, в зв язку з чим було направлено Претензію від 01.08.2010 року, на яку останній не відреагував, і на даний час кошти не повернув. За загальним правилом, в силу ст.526 ЦК України, боржник зобов'язаний виконувати зобов'язання належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, як передбачено ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Пунктом 5.1. Угоди передбачено, що за невиконання умов угоди відповідач сплачує пеню в розмірі 0,01 % за кожен день від протермінованої суми. Позивач просить стягнути з відповідача пеню за Угодою за період з 27.08.2010 року по 28.12.2013 року, що становить 850 днів. Отже, розмір пені складає: 22400 : 100 х 0,01 х 850 = 1904,0 гривні. Проте, відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 та ч.1 ст.261 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та бере свій початок від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Разом з тим п.1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовуєтся позовна давність в один рік. Як встановлено в судовому засіданні, позивач про порушення свого права дізналася 29 грудня 2010 року, після настання кінцевого терміну повернення позики, і просить стягнути пеню за період з 27.08.2010 року по 28.12.2013 року, що становить 850 днів, хоча до суду з даним позовом звернулася 06.11.2014 року. За таких обставин, суд вважає, що строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав позивачем щодо стягнення пені частково пропущений, і стягненню підлягає пеня за період з 06.11.2013 року по 28.12.2013 року, що становить 38 днів. Отже, розмір пені складає: 22400 : 100 х 0,01 х 38 = 85,12 гривень. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму основного боргу за Угодою в розмірі 22400,0 гривень та пеню в розмірі 85,12 гривень. З відповідача та позивача на користь держави, відповідно до ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути пропорційно до задоволених вимог судовий збір, сплату якого позивачем при подачі позову було відстрочено до винесення рішення суду, так як позовні вимоги задоволено частково. З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст.256 ч.1, 257 ч.1, 261 ч.1, 258 ч.2 п.1, 526, 611, 624 ч.1, 1047 ч.1, 1049 ч.1 ЦК України

Outcome: partial