Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

05.08.2015 року позивач звернувся з позовною заявою з уточненням, в якій просить стягнути з відповідачів солідарно суму боргу за договором позики від 15.03.2013 року в розмірі 1679346 грн. 90 коп., яка складається із суми основного боргу - 655030 грн., суми заборгованості за користування коштами 755754 грн. 59 коп., суми пені 268562 грн. 30 коп., а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.03.2013 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав [PERSON] грошові кошти в сумі 31\~000 доларів США, які відповідач отримав та розпорядився на власний розсуд. При цьому останній зобовязався повернути позивачу всю суму боргу в повному обсязі в строк до 01.09.2013 року. За користування позиченою сумою грошей відповідач зобовязався сплачувати позивачу щомісяця 5% від суми позики. 15.03.2013 року між позивачем та батьком відповідача [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до п.1 умов якого останній зобовязується в строк повернути борг, а у разі порушення зобовязання відповідати перед кредитором разом з боржником, як солідарні боржники, за п.2 - бере на себе відповідальність відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Згідно п.3 договору поруки на забезпечення повернення позички передає позивачу у заставу належний [PERSON] будинок, що розташований за адресою: вул. Валківська, 22, с. Заміське Валківського району Харківської області, який у разі невиконання зобовязань відповідачі передається позивачу у власність. Позивач звертався до [PERSON] та [PERSON] багато разів з питання повернення боргу, неодноразово телефонував їм, про те сам боржник на зв'язок не виходить, зі слів його батька [PERSON], знаходиться за межами країни, при цьому [PERSON] борг не повертає, а лише просить його дочекатися повернення сина. Відсутність у відповідачів бажання вирішувати будь-яким чином питання щодо сплати боргу, та скрутне матеріальне становище позивача, через зростання споживчих цін, змусило його звернутися до суду з позовом про примусове стягнення суми боргу. Як зазначив позивач, станом на день подачі позову 03.08.2015 року борг становить 31\~000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу валют НБУ в гривневому еквіваленті складає 655\~030 грн., з розрахунку 21,13 грн. за один долар США. Враховуючи положення ч.2 ст.625 ЦК України, позивач вважає, що за період з 01.09.2013 року до 03.08.2015 року заборгованість по сплаті відсотків за користування коштами складає 35\~766, 90 доларів США, що розраховані шляхом множення щоденної суми відсотків 50,95 доларів США на 702 дні прострочення. Щоденний розрахунок відсотків становить 50,59 доларів США, а саме 5 (розмір процентів) х 12 (кількість місяців) / 365 (кількість днів у році) х сума боргу / 100 = 5х12/365х31000/100. В гривневому еквіваленті борг по сплаті відсотків становить 755\~754 грн. 59 коп., що розрахований шляхом множення боргу з відсотків 35\~766, 90 доларів США на 21,13 грн. Оскільки розпискою не передбачений розмір пені, то відповідно до ч. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», якою передбачено, що пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, згідно розрахунку позивача розмір пені за період з 03.08.2014 року по 03.08.2015 року становить 12710 доларів США, де сума боргу х ((подвійна облікова ставка НБУ (з 03.08.2014-13.11.2014) /100/365 х період дії даної облікової ставки НБУ) +(подвійна облікова ставка НБУ (з 13.11.2014 06.02.2015) / 100 / 365 х період дії даної облікової ставки НБУ) + (подвійна облікова ставка НБУ (з 06.02.2015-04.03.2015) / 100 / 365 х період дії даної облікової ставки НБУ) + (подвійна облікова ставка НБУ (з 04.03.2015-03.08.2015)/100/365 х період дії даної облікової ставки НБУ)) = 31000 х ((12,5х2/100/365х102)+(14х2/100/365х85) +(19,5х2/100/365х26) +(30х2/100/ 365 х 152 = 31000 х 0,41 =12710 доларів США що в гривневому еквіваленті складає 268562 грн. 30 коп. Таким чином, на думку позивача, загальна сума боргу за договором позики станом на 03.08.2015 року складає 79476,90 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1679346 грн. 90 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала, підтвердивши викладені в позовній заяві обставини, просив задовольнити позов в повному обсязі. Вказала, що передбачений ст..559 ЦК України строк виконання поручителем зобовязання не минув, оскільки хоча договором поруки не передбачений строк його дії, але угода не супроводжувалась юристом та посвідчувалася нотаріусом, в звязку з чим порядок вирішення спору та предявлення вимог не розяснювався. Вважає, що протягом наступних пів року, починаючи з 01.09.2013 року, тобто строку виконання основного зобовязання, позивач неодноразово звертався до поручителя [PERSON] з вимогою повернути заборгованість, що підтверджують свідки. Щоразу поручитель просив зачекати, обіцяв вплинути на позичальника з приводу скорішого повернення боргу. Оскільки законом та умовами договору поруки не передбачено письмова форма вимоги до поручителя, враховуючи, що одним із доказів є показання свідків, на думку позивача, суд може встановити, що порука не припинилася. При цьому зазначила, що законом не закріплено вимоги в даному випадку кредитора, який не є банком чи фінансовою установою щодо предявлення вимоги в письмовій формі. На думку позивача, відповідач не вірно трактує вимоги закону щодо заборони нараховувати пеню більше, ніж за рік, оскільки це його право, але суд може стягнути пеню в меншому обсязі, застосовуючи строку звернення до суду. Вважає, що провів нарахування пені за один рік, що передував зверненню до суду, тому заперечення представника відповідачів в цій частині беззмістовне. При цьому ним застосована ставка НБУ тільки при розрахунку пені за порушення відповідачами зобовязання, а 5% за користування коштами розраховані відповідно до договору позики. Вважає, що мета, з якою отримувались грошові кошти за договором позики, не має істотного значення в даній справі, оскільки саме [PERSON] прийняв на себе письмове зобовязання в належній формі повернути грошові кошти в сумі 31000 доларів США, вимоги щодо відсотків і зміст розписки були сформовані його адвокатом. Обставини передачі грошових коштів на даний час вже не памятає, але факт передачі не спростовують самі відповідачі. Підтвердила правильність нарахування відсотків та пені за договором позики. Представник відповідачів [PERSON], що діє на підставі довіреностей, визнав позов частково, не заперечував проти стягнення суми боргу за розпискою в розмірі 31000 доларів США, в іншій частині в задоволенні позову просив відмовити. Вважає, що розрахунок позивача щодо суми боргу за сплату відсотків за користування позиченою сумою грошей наведено безпідставно, оскільки проведено за кожен день прострочки, що не відповідає нормам законодавства. В наведеному позивачем розрахунку сума пені значно перевищує суму боргу, без урахування вимог п.1 ч.2 ст.258 ЦК України щодо періоду нарахування пені, який не може перевищувати один рік. Вважає, що в задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON], як поручителя, слід відмовити, оскільки строк виконання основного зобовязання взятого відповідачем [PERSON] при укладенні договору позики і договору поруки встановлений 01.09.2013 року, тому взяті поручителем [PERSON] зобовязання щодо повернення позивачеві гроші в сумі 31000 доларів США в разі порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобовязань наступив 01.09.2013 року. Враховуючи вимоги ч.4 ст.559 ЦК України, на його думку, порука припинена, так як протягом шести місяців після закінчення строку, встановленого договором, позивач не предявив вимогу до поручителя. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 15 березня 2013 року [PERSON] склав розписку, згідно якої позичив у [PERSON] 31000 доларів США на строк до 01.09.2013 року. При цьому зобовязався за користування позиченої суми грошей сплачувати [PERSON] щомісяця 5% від суми 31\~000 доларів США та повернути гроші до 01 вересня 2013 року. Поручителем [PERSON] є його батько [PERSON] 15 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] поручається перед [PERSON] за виконання [PERSON] зобовязання своєчасно повернути [PERSON] позичені у [PERSON] гроші у сумі 31\~000 доларів США, одержані по розписці від 15 березня 2013 року, і бере на себе зобовязання у разі порушення боржником зобовязання відповідати перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники. На забезпечення повернення позики [PERSON] передає [PERSON] у заставу належний йому житловий будинок, що знаходиться в с. Заміське по вул. Валківська, 22 Валківського району Харківської області, який у разі невиконання солідарних зобовязань передається у власність [PERSON] Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Цивільні обовязки згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Положеннями ст.ст.638,639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зміна або розірвання договору відповідно до ст.651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З огляду на викладене, суд вважає, що між сторонами укладено односторонній договір в письмовій формі, визначений на їх розсуд, після досягнення згоди з усіх істотних умов договору щодо предмету та строків його виконання, тому повинен бути виконаний в повному обсязі. Отже, позивач виконав свої зобов'язання щодо надання грошових коштів відповідачу у розмірі і на умовах, встановлених договором позики, але відповідач [PERSON] порушив умови договору позики від 15.03.2013 року, оскільки не повернув позичені гроші у встановлені договором строк і порядок повернення, чого не заперечував представник відповідачів у судовому засіданні, в звязку з чим утворилася заборгованість, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дні повернення позики. Таким чином, за період з 01.09.2013 року до 03.08.2015 року заборгованість по сплаті відсотків за користування коштами складає 35\~766, 90 доларів США, що розраховані шляхом множення щоденної суми відсотків 50,95 доларів США на 702 дні прострочення. Щоденний розрахунок відсотків становить 50,59 доларів США, а саме 5 (розмір процентів) х 12 (кількість місяців) / 365 (кількість днів у році) х сума боргу /100 = 5х12/365х31000/100. Сторони підтвердили в судовому засіданні, що відповідач [PERSON] не сплачував позивачу щомісяця 5% від позиченої суми 31\~000 доларів США за користування грошовими коштами у відповідності до умов договору, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, ч.2 якої визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до ст..258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. З урахуванням розрахунку позивача розмір пені за період з 03.08.2014 року по 03.08.2015 року становить 12710 доларів США, де сума боргу х ((подвійна облікова ставка НБУ (з 03.08.2014-13.11.2014) /100/365 х період дії даної облікової ставки НБУ) +(подвійна облікова ставка НБУ (з 13.11.2014 06.02.2015) / 100 / 365 х період дії даної облікової ставки НБУ) + (подвійна облікова ставка НБУ (з 06.02.2015-04.03.2015) / 100 / 365 х період дії даної облікової ставки НБУ) + (подвійна облікова ставка НБУ (з 04.03.2015-03.08.2015)/100/365 х період дії даної облікової ставки НБУ)) = 31000 х ((12,5х2/100/365х102)+(14х2/100/365х85) +(19,5х2/100/365х26) +(30х2/100/ 365 х 152 = 31000 х 0,41 =12710 доларів США що в гривневому еквіваленті складає 268562 грн. 30 коп. Суд вважає наданий позивачем розрахунок складеним у відповідності до чинного законодавства. Посилання представника відповідачів на необґрунтованість даного розрахунку не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки розрахунок пені складено в межах позовної давності. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, зокрема, в п.24 судам розяснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішення таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення борг (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Позивач в наданих до суду поясненнях та його представник підтвердили, що починаючи з 01.09.2013 року зверталися до відповідача [PERSON], як поручителя, з вимогою про повернення заборгованості тільки в усній формі, приїжджаючи за місцем проживання та в телефонному режимі. З письмовою вимогою про погашення боргу, а також з даним позовом, предявленим до відповідача [PERSON] на протязі шести місяців, починаючи з 01.09.2013 року, не звертався. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором позики від 15.03.2013 року в солідарному порядку з відповідача [PERSON] Враховуючи, що понесені позивачем судові витрати у справі документально підтверджені, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України вони підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial