Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

05 січня 2016 року позивач ПАТ «ПУМБ» в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 17 жовтня 2007 року між ЗАТ «Перший Український [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5778480, згідно з умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 25 000 двадцять пять тисяч) доларів США строком повернення згідно Графіку з остаточною датою повернення 17 жовтня 2027 гривень. Забезпеченням виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором є іпотечний договір № 5778870, укладений 17 жовтня 2007 року між позивачем та [PERSON] Предметом іпотеки за даним договором іпотеки є будинок № 8 (вісім) по провулку Будівельному в м. Маріуполі Донецької області, реєстраційний номер 20310033, загальною площею 70,0 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., який складається з : А-1 житловий будинок 46,1 кв.м., А1-1 нежитлова прибудова, В-1 уборна, 1 огорожа, І замощення, яке належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за № 2970, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 286647. Вартість предмету іпотеки за договором іпотеки складає 154 855, 00 гривень. Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі, надавши позичальнику [PERSON] кредитні кошти у розмірі 25000 доларів США. Відповідно до п. 3.2.1 кредитного договору відповідач зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим у додатку № 1 до кредитного договору, який є його невідємною частиною. Відповідно до підпункту1 п.3.5.7 кредитного договору затримання сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць є подією, настання якої надає позивачу право вимагати від відповідача дострокового повернення всього кредиту разом із нарахованими процентами. Проте відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконувала належним чином. Скориставшись своїм правом, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просив суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ПУМБ» за сумою кредиту та відсотками за користування кредитом станом на 10 грудня 2015 року в розмірі 20506,48 доларів США за кредитним договором № 5778480 від 17 жовтня 2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 5778870 від 17 жовтня 2007 року, а саме: будинок № 8 (вісім) по провулку Будівельному в м.Маріуполі Донецької області, реєстраційний номер 20310033, загальною площею 70,0 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., який складається з : А-1 житловий будинок 46,1 кв.м., А1-1 нежитлова прибудова, В-1 уборна, 1 огорожа, І замощення, який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за № 2970, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 286647, шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]» від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; надати Публічному акціонерному товариству «Перший Український [PERSON]» право щодо усіх повноважень продавця, які необхідні для здійснення продажу, в тому числі подання заяв, отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, подання та отримання будь-яких документів, довідок, витягів, заяв, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки; стягнути з відповідача судові витрати по справі. Представник позивача ПАТ «ПУМБ» - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином за місцем реєстрації, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ч. 2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч. 4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого на теперішній час є Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5778480, за яким остання отримала кредит в сумі 25000 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 11,90 % річних, строком повернення згідно графіку з остаточною датою повернення кредиту 17 жовтня 2027 року. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в Додатку №1, який підписується Сторонами, та є невід`ємною частиною договору. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а за ч. 1 ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Ст. 1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В сенсі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання в порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. У звязку з невиконанням умов кредитного договору № 5778480 від 17.10.2007 року у відповідача станом на 10.12.2015 року виникла заборгованість в розмірі 20506,48 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту 16999,62 доларів США, заборгованість за непогашеними процентами за користування кредитом 3506,86 доларів США, що підтверджується наданим позивачем розрахунком. 21.05.2014 року позивач направив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту, проте станом на теперішній час зазначена вимога залишилась без задоволення. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «Перший Український [PERSON]» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») та відповідачем [PERSON] 17 жовтня 2007 року було укладено іпотечний договір № 5778870, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку банку будинок № 8 (вісім) по провулку Будівельному в м. Маріуполі Донецької області, реєстраційний номер 20310033, загальною площею 70,0 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., який складається з : А-1 житловийй будинок 46,1 кв.м., А1-1 нежитлова прибудова, В-1 уборна, 1 огорожа, І замощення, який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за № 2970, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 286647. Вартість предмету іпотеки сторони визначили у 154855,00 гривень. Відповідно до вимог п. п. 1.1 договору іпотеки, за рахунок предмета іпотеки задовольняються вимоги іпотекодержателя до [PERSON] за кредитним договором № 5778480 від 17 жовтня 2007 року, у повному обсязі, включаючи сплату процентів за користування кредитом, пені, штрафів та всіх інших сум, передбачених кредитним договором. Згідно п.1.6 договору іпотеки також задовольняються вимоги щодо відшкодування витрат, повязаних з предявленням вимоги за основним зобовязанням та звернення стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмету іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих порушенням основного зобовязання чи умов цього договору. Відповідно до ст. 589 ЦК України та ч.1 ст. 7, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього ж Закону. За ч.1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», дотриманням вимог цього Закону. Статтею 4 Іпотечного договору № 5778870 від 17 жовтня 2007 року передбачено право іпотекодержателя, позивача у справі, продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший Український [PERSON]» та звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві у рахунок погашення заборгованості за сумою кредиту та відсотками за користування кредитом станом на 10 грудня 2015 року в розмірі 20506,48 доларів США за кредитним договором № 5778480 від 17 жовтня 2007 року. Зокрема, в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що резолютивна частина рішення суду у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). В той же час суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно з ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. Також відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним по справі №6-57цс15 у постанові від 27 травня 2015 року та по справі 6-483цс15 у постанові від 9 вересня 2015 року, вбачається, що установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Таким чином, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Крім того суд зазначає, що за ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». В п. 5 ст. 11 «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 02 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1275-р, яким було затверджено «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», згідно п.20 ч.1 якого місто Маріуполь Донецької області входить до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується інформаційною довідкою Орджонікідзевського районного відділу у м. Маріуполі ГУ ДМС в Донецькій області. Зокрема, переданий в іпотеку житловий будинок розташований за адресою: місто Маріуполь, провулок Будівельний, будинок № 8. Враховуючи той факт, що місто Маріуполь Донецької області відноситься до вказаного Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, то будинок, який перебуває в іпотеці та належить відповідачу, громадянину України, розташований на території проведення антитерористичної операції, тому зупинено дію ст.38 Закону України «Про іпотеку» у частині реалізації права іпотекодержателя, позивача, на продаж цього приміщення. Таким чином, суд дійшов висновку, що на час дії ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» унеможливлюється фактична реалізації права іпотекодержателя, позивача, на продаж предмета іпотеки, а саме будинок № 8 по провулку Будівельному в м. Маріуполі Донецької області. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним у резолютивній частині рішення, задовольняючи вимоги банку, зазначити, що рішення суду не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та виконанню не підлягає в частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7339,30 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved