Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

05 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, спричинену в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 66 587,19 грн. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що 20 лютого 2019 року о 14.50 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109», державний номерний знак [NUMBER] по вул. Сучкова в м. Новомосковську Дніпропетровської області, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «MAZDA 6», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача, в результаті чого автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження. Відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на нього накладене стягнення. Вказаним адміністративним правопорушенням позивачу спричинено майнову шкоду на суму 66 587,19 грн., розмір якої визначений висновком експертного дослідження, який позивач просить стягнути з відповідача. За проведення цього дослідження позивачем було сплачено 2500 грн., які він відносить до судових витрат. Ухвалою судді від 17 липня 2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою від 02 березня 2019 року залучено в якості третьої особи МТСБУ, прийнято уточнений позов та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з заявою в якій просить цивільну справу за його позовом розглянути у підготовчому засіданні без нього, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення, причина неявки не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд за погодженням позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, позов вважають обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Ухвалою суду встановлений заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов наступного висновку. Обставини справи, встановлені судом. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «MAZDA 6», державний номерний знак [NUMBER] , його власником є [PERSON] (а.с.80). Згідно з постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року по справі № 183/1155/19 про адміністративне правопорушення, водія [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, а саме в тому, що він керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109», державний номерний знак [NUMBER] по вул..Сучкова в м. Новомосковську Дніпропетровської області, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «MAZDA 6», державний номерний знак [NUMBER] , під керування позивача, в результаті чого автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження (а.с. 4). Постановою Дніпровського апеляційного суду у цій же справі від 02 травня 2019 року - постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області змінено в частині накладеного стягнення (а.с. 5-7). 10 березня 2019 року за заявою [PERSON] судовим експертом Мазурек А.А. складено висновок за № ZU050319 по визначенню вартості матеріального збитку, вартості відновлювального ремонту, спричиненого володільцю автомобіля «MAZDA 6», державний номерний знак [NUMBER] пошкодженого внаслідок ДТП, складає 64087,19 грн. (а.с. 8-23). Вартість експертного дослідження становить 2500,00 грн. (а.с. 24). Відомостей щодо відшкодування шкоди суду не надано. За таких обставин, між сторонами вбачається спір щодо виплати вартості матеріального збитку, спричиненого дорожньо-транспортною пригодою власнику транспортного засобу за участю відповідача. До спірних правовідносин, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми матеріального та процесуального закону. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. За нормою частини третьої ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи наявність постанови суду, якою встановлено вину відповідача у вчиненні ДТП, відсутність інших доказів сторін з приводу даного факту, докази про право власності позивача на транспортний засіб, який зазнав пошкоджень внаслідок ДТП, суд приходить до висновку, що подія ДТП, яка спричинила майновий збиток позивача сталася з вини відповідача. Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно до п. 4. абз. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Так, відповідно до висновків викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012р «Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках» зазначено, що вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. У п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з роз`ясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Згідно до Постанови Верховного Суду України від 02.12.2015 року по цивільній справі №6-691цс15 роз`яснено, що відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник, особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Таким чином, суд вважає, що позивач обрав вірний спосіб захисту свого порушеного права. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана пошкодженням належного йому автомобіля, яка, згідно висновку експертного дослідження від 10 березня 2019 року становить 64087,19 грн. Зазначена експертиза не викликає у суду сумнівів з точки зору належності та допустимості, оскільки на дослідження експертом викликався [PERSON] , про що міститься копія такого повідомлення (а.с. 6), експертом використані відповідні Методики для проведення такого роду дослідження. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд керується наступними нормами процесуального закону. Так,статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. У відповідності до приписів ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Зважаючи на задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 768,4 грн., витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 2500 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved