Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

06 квітня 2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що згідно укладеного договору б/н від 05.11.2010 року відповідач отримав у позивача кредит в сумі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач свої зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 31.01.2015 року у нього утворилась заборгованість в сумі 14577,17 грн., яка складається з: 5482,55 грн. - заборгованість за кредитом; 6524,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи в сумі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 670,34 грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальній сумі 14557,17 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 243,60 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, уточнив, що заявлена сума 1400 грн., яка вказана в позові як сума пені та комісії, є розміром пені за несвоєчасне виконання боржником зобов'язань з повернення кредиту та відсотків. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, а саме визнала заборгованість за кредитом в розмірі 5482,55 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 2305 грн. 47 коп. В іншій частині позов не визнала, пославшись на неправильність розрахунку позивачем суми нарахованих відсотків за користування кредитом, просила застосувати позовну давність до заявлених позивачем штрафів 500 грн. та 670,34 грн., та до суми пені 1400 грн. Вказала, що знаходиться в складному матеріальному становищі. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом встановлено, що 05.11.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір, шляхом ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг і підписанням відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно якого відповідач отримав у позивача кредитну картку «Універсальна», відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 5500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, обумовивши пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент. Відповідно до п. 2.1.1.1 Умов і правил надання банківських послуг, банк видає клієнту картку на підставі заяви, належно заповненої і підписаної клієнтом. Згідно довідки про умови кредитування, відповідач мав погашати кредит щомісячно до 25 числа кожного місяця в сумі 7 % від розміру заборгованості, але не менше 50 грн. Відповідачем зобов'язання по сплаті кредиту не виконувались належним чином, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, починаючи з 28.06.2013 року у відповідача почала виникати прострочена заборгованість за кредитом, сума заборгованості позичальника станом на 31.01.2015 року становить 14577,17 грн., яка складається з: 5482,55 грн. - заборгованість за кредитом; 6524,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи в сумі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 670,34 грн. - штраф (процентна складова). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Доказів належного виконання зобов'язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Таким чином, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом в розмірі 5482,55 грн., а також сума нарахованих відсотків в повному обсязі в розмірі 6524,28 грн. При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача стосовно неправильності наданого позивачем розрахунку відсотків, як недоведені. В судовому засіданні судом ставилось на обговорення учасників судового розгляду питання про призначення у справі економічної експертизи з метою перевірки правильності нарахування відсотків за користування кредитом, за результатами якого клопотань про признання такої експертизи сторонами заявлено не було. Оцінюючи розрахунок заборгованості з відсотків за користування кредитом, наданий відповідачем, суд не приймає його до уваги, оскільки він зроблений за період заборгованості 510 днів, а в розрахунку позивача заборгованість з відсотків вказана наростаючим підсумком починаючи з 01.12.2010 року і враховує суми фактичних оплат. Крім того, наданий відповідачем розрахунок не спростовує розрахунку заборгованості позивача. Вирішуючи питання про стягнення штрафів та пені суд виходить з положень статей 256-258 ЦК України, відповідно до яких позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, прострочення сплати заборгованості за кредитом виникло у відповідача 28.06.2013 року. Згідно Довідки про умови кредитування та п. 2.1.1.7.6 Правил і умов надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків сплати будь-якого платежу за договором понад 30 календарних днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в сумі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості. Таким чином, у позивача виникло право нарахування і стягнення штрафу з відповідача за порушення строків сплати кредиту 27.07.2013 року. Оскільки позивач звернувся до суду після спливу одного року, з моменту виникнення у нього права на нарахування і стягнення штрафу, то строк позовної давності позивачем пропущений. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, заявлені позивачем суми штрафів 500 грн. та 670,34 грн. задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності. Доводи представника позивача про те, що Умовами та правилами надання банківських послуг сторонами збільшено строк позовної давності до 50 років суд не приймає до уваги, оскільки саме ці умови не підписувались відповідачем і позивачем не надано доказів того, що в момент укладення договору відповідач погоджувався на збільшення строку позовної давності. При цьому, суд приймає до уваги правову позицію, сформовану в постанові Верховного Суду України у справі № 6-16 цс15 від 11.03.2015 року, де вказано що виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Також, як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір пені 1400 грн. нарахований відповідачу наростаючим підсумком починаючи з 01.12.2013 року і до 31.01.2015 року. Враховуючи річний строк позовної давності до вимог про стягнення пені, стягненню підлягає розмір пені, в межах річного строку до моменту звернення до суду, а саме пеня в сумі 900 грн. Таким чином, суд вважає, що з відповідача має бути стягнута сума заборгованості по кредиту за кредитним договором б/н від 05.11.2010 року в загальній сумі 12906,83 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 216 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial