Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

06.06.2014р. позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні квартирою, мотивуючи тим, що їй належить квартира [ADDRESS]. Позивач зазначає, що в квартирі зареєстрований колишній співвласник квартир [PERSON], проте квартира звільнена від його речей та останній з неї виїхав. Позивач вказує, що реєстрація в квартирі колишнього власника перешкоджає їй у реалізації прав власника, а тому вона змушена звернутись до суду. На підставі вищевикладеного, позивач просить усунути їй перешкоди у реалізації права власності на квартиру [ADDRESS], шляхом зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання з квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, однак від представника позивача надійшла заява, якою останній позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, за якою позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову, справу просив розглянути у його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 14337685 від 10.12.2013 р., [PERSON] належить на праві приватної власності квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], який був виданий на підставі свідоцтв про право власності на вказану квартиру за реєстровими номерами №7702, №7700, №7701 від 10.12.2013 року, виданих приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідач [PERSON], як колишній власник квартири, був зареєстрований в ній, однак не проживає. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми діями відповідач безпідставно, чинить перешкоди власнику квартири, що в свою чергу унеможливлює останньою у повному обсязі скористатись своїми законними правами власника майна, внаслідок чого, суд вважає, позов про усунення перешкод в користуванні квартирою таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved