Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

04 червня 2015 року [PERSON] звернувся із позовом до УПФ, в якому вказав, що відповідач на підставі постанови адміністративного суду від 18 листопада 2014 року, яка набрала законної сили, зобов'язаний був нарахувати і виплатити на його користь державну та додаткову пенсію. Відповідач пенсію нарахував, але не виплачує. Тому просить стягнути з УПФ нараховану пенсію в сумі 16339,74 грн. Вивченням матеріалів, доданих до позовної заяви, встановлено, що 13 березня 2015 року Виконавець відкрив виконавче провадження про здійснення стягнення пенсії відповідно до постанови адміністративного суду на користь позивача. 03 червня 2015 року УПФ повідомило позивача про те, що йому нарахована доплата до пенсії. Щодо виплати нарахованої доплати в повідомленні позивача не проінформовано. Під час вирішення питання про відкриття провадження підстав для відкриття не вбачається з огляду на такі обставини. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України в постанові від 17 лютого 2015 року (справа №21-551А14) вбачається, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції, передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом. Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України). Отже до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Із позовних вимог [PERSON] вбачається, що суд захистив його порушене право на отримання пенсії в порядку адміністративного судочинства. На виконання рішення суду УПФ нарахувало йому присуджену суму, але не виплачує. Після набрання постанови адміністративного суду законної сили оспорювання правомірності набуття [PERSON] права на нараховану суму пенсії відсутнє. Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції. Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, визначені в розділі 5 КАС України. Постанова суду про виплату присудженої суми пенсії УПФ у порядку, визначену Кодексом адміністративного судочинства України, не виконує, що є порушенням вимог ст.14 КАС України. З огляду на встановлені обставини та правові положення позов [PERSON] підлягає поверненню без відкриття провадження, оскільки рішення в адміністративній справі про виплату йому нарахованої пенсії не виконано, його право на нараховану суму пенсії не оскаржується, а тому підстав для розгляду його позову в порядку цивільного судочинства не вбачається. Ухвалення рішення в цивільній справі може призвести до обов'язку УПФ двічі виплачувати позивачу одну і ту ж саму суму нарахованої пенсії, оскільки рішення судів, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання.

Outcome: dismissed