Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

05 березня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у розмірі 18082,60 гривень за кредитним договором № б/н від 14.09.2011 року, а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву №б/н від 14 вересня 2011 року, згідно якої [PERSON] отримала кредит у розмірі 11700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов укладеного кредитного Договору, станом на 20.02.2018 року відповідачка [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 вересня 2011 року у загальному розмірі 18082,60 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 1993,09 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9409,57 грн., заборгованості за пенею 5342,67 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 837,27 грн. До теперішнього часу відповідачка [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.09.2011 року у добровільному порядку не погасила, тому позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою Василівського районного суду від 21 березня 2018 року відкрито провадження у даній справі, визначено проведення розгляду справи за правилам спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився, про день та час розгляду справи повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], в якій просить розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.36). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надала заяву в якій просить справу розглянути без її участі та у поданій до суду заяві зазначає, що заявлений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» визнає частково, проти стягнення заборгованості по тілу кредита та відсотків вона не заперечує, однак не згодна з повійною відповідальністю, яку просить застосувати до неї позивач, та просить виключити з розрахунку заборгованості нарахування пені (а.с.43). Суд, розглянувши надані позивачем документи і матеріали, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, заперечення відповідача проти позову в частині подвійної відповідальності, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню часткого, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст.6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України \~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України \~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 14.09.2011 року позичальник [PERSON] отримала в банківський установі - ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 11700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що відповідачкою не оспорено. Згідно умов укладеного договору, кредитний Договір складається із: заяви позичальника, умов та Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с.10, 11-26). При оформленні кредитної картки позичальник [PERSON] була ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві про видачу кредиту від 14 вересня 2011 року (а.с.10, зворот). Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.11-26), Банк після отримання від відповідача необхідних документів, а також заяви, приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку, та за своїм рішенням встановити розмір кредитного ліміту (п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4); банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік; банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків (п.2.1.1.12.6), а позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5.5); у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6); власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.1.1.2.7); при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6); у разі незгоди зі зміною Правил та/або «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (п. 1.1.2.4). ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме 14.09.2011 року надав відповідачці кредитну картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі, встановленому Договором. На порушення умов договору відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов'язання своєчасно не виконувала, передбачені умовами договору платежі для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, своєчасно не вносила, у звязку з чим за кредитним договором № б/н від 14.09.2011 року утворилася заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.09.2011 року, відповідачка [PERSON] станом на 20 лютого 2018 року має заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.09.2011 року у загальному розмірі 18082,60 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 1993,09 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9409,57 грн., заборгованості за пенею 5342,67 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 837,27 грн. (а.с. 5-7, 8-9). Вказаний розрахунок відповідачкою [PERSON] оспорений в частині подвійного нарахування штрафних санкцій у вигляді неустойки (пені). Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобовязань відповідачкою [PERSON] за умовами Кредитним договором б/н від 14 вересня 2011 року, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за вищевказаним Кредитним договором на суму тіла кредиту 1993,09 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9409,57 грн., згідно розрахунку заборгованості за договором станом на 20 лютого 2018 року, доданим до позовної заяви (а.с.5-7, 8-9) - є обґрунтованими. Тому, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] порушено умови укладеного кредитного договору щодо погашення заборгованості, в тому числі тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та інших обов'язкових платежів. Одночасно, зясовуючи питання про розмір заборгованості, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд зазначає наступне. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.ст.611,614,615 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору одночасно передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, та сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобовязань. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такі ж висновки містяться і в правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 21.10.2015 року, де зазначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлена певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до наданого Позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 вересня 2011 року вбачається, що відповідачці [PERSON] нараховано пеню на суму 5342,67 грн. за несвоєчасне погашення кредиту та процентів. У звязку з тим, що пеня є різновидом неустойки, згідно визначення у статті 549 ЦК України, то суд приходить до висновку, що нарахувавши штрафи, Позивач реалізував своє право на неустойку за порушення зобовязань відповідачем. В той же час, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено сплату штрафу за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів. Виходячи з цього, нарахування штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг є подвійною відповідальністю за порушення одних і тих же зобовязань, та суперечить положенням ст.61 Конституції України. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 року під час розгляду іншої аналогічної справи. Тому суд вважає, що одночасно застосовувати і штраф і пеню в даному випадку є неправомірним. Таким чином, суд вважає необхідним відмовити в частині заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за Кредитним договором № б/н від 14 вересня 2011 року, в сумі 5342,67 грн. Та, відповідно, штраф (відсоткова складова) 5% від суми позову, буде становити не 837,27 грн., як зазначено у позовній заяві, а 570 грн. 13 коп. ((1993,09 + 9409,357) *5/100 = 570,13). За таких обставин, з відповідачки [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №б/н від 14 вересня 2011 року в загальному розмірі 12472,79 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 1993,09 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9409,57 гривень; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 570,13 грн. Щодо стягнення заборгованості за пенею, то в цій частині позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог слід відмовити за вищенаведеними підставами. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762,00 гривень, тому відповідно до положень ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально ним підтверджені (а.с.1) судові витрати по оплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 1215,37 грн., виходячи з наступного розрахунку: 12472,79 грн. х 100 % : 18082,60 грн. = 68,97 % (відсоток розміру задоволених позовних вимог; 1762,00 грн. х 68,97 % : 100 % = 1215,25 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

Outcome: partial