Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

04 січня 2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому у них [INFO] народився син [PERSON]. Позивач вказує, що вони спільно не проживають, не спілкуються та не ведуть спільного господарства. Відповідач, як батько неповнолітньої дитини, з часу розірвання їхніх відносин перестав надавати регулярно допомогу на її утримання. Позивач зазначає, що на даний час не працює і тому їй важко одній утримувати сина, оскільки дитина росте та потребує багато додаткових витрат: покращеного харчування, забезпечення одягом та всім іншим, що є необхідним для забезпечення нормального рівня життя людини. Зазначає, що відповідач постійного заробітку не має, його дохід є мінливим, оскільки він їздить на сезонні роботи, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина. Просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з»явилася, однак подала до суду поштовим зв'язком заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином, попередньо подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 930 гривеень, просив позовну заяву задоволити частково, стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 930 гривень. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав. Між сторонами виник спір з приводу стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], [NUMBER], виданого Угорницькою сільською радою Коломийського району 09 лютого 2004 року, сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини ( а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до положень ст. 141СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Заст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 2ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, величину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством, а також те, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, та щомісячно стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1000 гривень до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів слід розпочати з дня подання позову до суду, тобто з 04 січня 2018 року. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Тобто з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст.180,181,182,184,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial