Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

06 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] [INFO] до [PERSON], [PERSON], треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування реєстрації прав власності. (а.с.3). За заявою позивача ухвалою суду від 12 грудня 2016 року були застосовані заходи забезпечення позову накладений арешт на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON]. (а.с.25). 23 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом в інтересах [PERSON] [INFO] до [PERSON], [PERSON], треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, державний адміністратор Центру адміністративних послуг виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання права власності, скасування реєстрації прав власності, поновлення реєстрації прав власності. (а.с.42). 18 травня 2017 року позивач [PERSON] уточнила свої вимоги, звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] [INFO] до [PERSON], [PERSON], треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу. (а.с.70). Ухвалою суду від 14 вересня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи був залучений [PERSON]. (а.с.102). Ухвалою суду від 01 грудня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи був залучений [PERSON]. (а.с.119). Ухвалою суду від 11 січня 2018 року за клопотанням відповідача [PERSON] судом були витребувані у приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Аляб'євої Яніни Сергіївни засвідчені копії договору дарування 2/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 25.07.2014 р. та документів, що були підставою для вчинення нотаріальної дії. (а.с.134). Ухвалою суду від 13 березня 2018 року за клопотанням представника позивача судом були витребувані у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарити Миколаївни засвідчені копії документів, що були підставою для вчинення нотаріальної дії - посвідчення 24.07.2014договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. (а.с.156). На обґрунтування вимог [PERSON] посилалася на те, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 31 березня 2006 року, [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації народжень 31.03.2006 року зроблений запис №298. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Меліоративною селищною радою Новомосковського району Дніпропетровської області 17 лютого 1977 року, вона, [PERSON] є матір'ю [PERSON] [INFO], про що в книзі реєстрації актів народжень [INFO] року зроблений запис № 9. Таким чином, [PERSON] є її - [PERSON], онуком. Відповідно до ст. 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. [PERSON] на праві власності належала квартира №[ADDRESS]. 24.07.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргаритою Миколаївною був посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №1379 договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS] передала у власність, а [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], сплатила вартість квартири за ціною 268615 та прийняла у власність квартиру [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в жилому будинку з бетонних блоків, яка складається з: коридору 1 - 4,8 кв.м.; шафи 2 - 0,4 кв.м.; ванної 3 - 1,9 кв.м.; вбиральні 4 - 1,1 кв.м.; кухні 5 - 7,5 кв.м.; кімнати 6 - 10,3 кв.м.; кімнати 7 - 17,1 кв.м.; лоджії 8 - 2,0 кв.м., загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27.4 кв.м. Згідно паспорта громадянина України, [PERSON] з 03.06.2010 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], знята з реєстрації за зазначеною адресою 24.07.2014р. Відповідно довідки №4037 від 23.08.2016 року, виданої Виконавчим комітетом Новомосковської міської рада Дніпропетровської області, [PERSON] [INFO], була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] в період з 03.06.2010 р. по 24.07.2014 р. разом з малолітнім сином [PERSON]. Таким чином, на дату укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири сторони договору: продавець [PERSON]JL та покупець [PERSON] проживали та були зареєстровані у [ADDRESS], нерухоме майно, як предмет договору купівлі-продажу також знаходиться у м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 13-1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. Частиною 1 ст. 41 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Згідно ч.4 ст. 55 ЗУ «Про нотаріат», посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину. Згідно п.4 глави 1 «Місце вчинення нотаріальної дії», розділу І «Загальні положення», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, в редакції станом на 24.07.2014 рік (надалі Порядок), нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених законодавством. Отже приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна не вправі була здійснювати посвідчення договору купівлі-продажу квартири №[ADDRESS]. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Статтею 18 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно п. 1.8. Глави 2 «Посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна», розділу II «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації :ця проживання. Отже приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна, не тільки вчинила нотаріальну дію за межами свого нотаріального округу, яку не мала права вчиняти, але і не провела перевірку наявності права малолітнього [PERSON] на користування відчужуваною квартирою [ADDRESS], в результаті чого права дитини були суттєво зменшені, що суперечить його інтересам. Згідно ч.6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 та 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно довідки № 2501 від 25.11.2016 року, наданої виконкомом Меліоративної селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, [PERSON] у теперішній час проживає у [ADDRESS]. Відповідно до акту від 25.11.2016 року обстеження квартири № [ADDRESS] встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає в одній кімнаті з матір'ю [PERSON]. та двоюрідним братом [PERSON], отже, житлові права [PERSON], були суттєво порушені. Таким чином [PERSON] використала право власності на шкоду інтересам неповнолітнього [PERSON], обмеживши його право користування спірною квартирою. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд визнати договір купівлі-продажу від 24.07.2014 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргаритою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 1379, предметом якого є квартира № [ADDRESS], в жилому будинку з бетонних блоків, яка складається з: коридору 1 - 4,8 кв.м.; шафи 2 - 0,4 кв.м.; ванної 3 - 1,9 кв.м.; вбиральні 4 - 1,1 кв.м.; кухні 5 - 7,5 кв.м.; кімнати 6 - 10,3 кв.м.; кімнати 7 - 17,1 кв.м.; лоджії 8 - 2,0 кв.м., загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27.4 кв.м., недійсним (нікчемним) правочином. В судовому засіданні позивач [PERSON], яка виступає в інтересах [PERSON] [INFO] та її представник підтримали позов, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, пояснила, що вона була власником спірної квартири, була зареєстрована та проживала разом з сином - [PERSON] [INFO] в зазначеному жилому приміщенні. В 2014 році вона познайомилася з [PERSON], зустрічалися з ним. Останній розповідав, що його мати хворіє на онкологічну хворобу, йому необхідні гроші на лікування. [PERSON] домовився з [PERSON], який займався нерухомістю, про продаж належної їй квартири. В неї є припущення, що [PERSON] підсипав їй у їжу наркотичні чи психотропні засоби, оскільки вона повністю підкорювалася його розпорядженням, багато подій вона не пам'ятає. Вона не може пояснити, чи погодилася вона на продаж квартири, але пам'ятає, що [PERSON] і [PERSON] приводили її до паспортного столу де вона підписала якісь бланки, послідовність дій не пам'ятає, вона не розуміла, куди її водили, не розуміла значення свої дій. [PERSON] пояснити те, що документи на квартиру взяв [PERSON], їй давали підписати документи, що саме, не може пояснити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що її чоловік [PERSON] займався нерухомістю, разом з [PERSON] вони працювали в підприємстві Агентство нерухомості «Новомосковська нерухомість». Їй відомо, що [PERSON] звернулася до агентства з питанням продати квартиру за адресою [ADDRESS], власником якої вона була, повідомила, що їй терміново потрібні гроші для співмешканця. Вони домовилися про ціну квартири, [PERSON] надала довідку, відповідно до якої в квартирі не було зареєстрованих осіб. Вона та її чоловік [PERSON] вирішили придбати зазначену квартиру для себе, був укладений договір купівлі-продажу, який посвідчений нотаріально, вона виступала покупцем за зазначеним договором. Їй відомо, що через декілька днів [PERSON] придбала житловий будинок, адреса їй не відома. [PERSON] також попросила, щоб її речі деякий час залишалися в квартирі, вона забрала їх приблизно через тиждень. Позов не визнає, оскільки вважає, що права дитини не були порушені, [PERSON] продала квартиру та придбала інше житло. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Він працював в агентстві нерухомості, до агентства звернулася [PERSON], просила терміново продати належну їй квартиру та придбати будинок, він вирішити придбати зазначену квартиру. [PERSON] приходила сама, пояснила. що всі документи готові, відсутні особи, які прописані в квартирі, є оцінка нерухомого майна. Оскільки [PERSON] працювала в м. Дніпропетровську, оформили договір купівлі-продажу у нотаріуса у м. Дніпропетровську. Покупцем за договором купівлі-продажу була його дружина [PERSON]. Зазначена квартира в наступному була продана [PERSON]. Після продажу квартири [PERSON] придбала житловий будинок по вул. Дорожній м. Новомосковська. Третя особа [PERSON] та його представник в судовому засіданні посилалися на те, що вважають позов необґрунтованим, просили суд відмовити в задоволенні вимог позивача, оскільки [PERSON] мала намір продати квартиру, на дату посвідчення договору нотаріально жодна особа не була зареєстрована в спірному жилому приміщенні, після продажу квартири [PERSON] придбала житловий будинок, тому, права неповнолітньої дитини не були порушені. [PERSON] придбав квартиру у [PERSON], є добросовісним набувачем. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна, як третя особа, в судове засідання не з'явилася. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, в своїй заяві просив суд розглядати справу без його участі, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу квартири були порушені права неповнолітньої дитини на користування житловим приміщенням. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідача, третіх осіб, представника третьої особи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 265 ЦПК України, суд повинен встановити: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 31 березня 2006 року, актовий запис № 298 від 31.03.2006 року.(а.с.9) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Меліоративною селищною радою Новомосковського району Дніпропетровської області 17 лютого 1977 року, [PERSON] є матір'ю [PERSON] [INFO], про що в книзі реєстрації актів народжень [INFO] року зроблений запис № 9. (а.с.10) В зв'язку з цим, доведено, що [PERSON] [INFO] є онуком позивача [PERSON]. Відповідно до ст. 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Таким чином, у відповідності до ст. 258 СК України [PERSON] має право звертатися до суду в інтересах неповнолітнього онука - [PERSON] [INFO] Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2010 року, [PERSON] була власником квартири №[ADDRESS]. У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. 2. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. На підставі ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Судом встановлено, що 24.07.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргаритою Миколаївною був посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №1379 договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS] передала у власність, а [PERSON], що мекшає за адресою: [ADDRESS], сплатила вартість квартири за ціною 268615 та прийняла у власність квартиру [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в жилому будинку з бетонних блоків, яка складається з: коридору 1 - 4,8 кв.м.; шафи 2 - 0,4 кв.м.; ванної 3 - 1,9 кв.м.; вбиральні 4 - 1,1 кв.м.; кухні 5 - 7,5 кв.м.; кімнати 6 - 10,3 кв.м.; кімнати 7 - 17,1 кв.м.; лоджії 8 - 2,0 кв.м., загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27.4 кв.м. Як зазначалося вище, в позовній заяві [PERSON], на обґрунтування позову посилалася на те, що договір купівлі-продажу є недійсним (нікчемним), оскільки договір посвідчений нотаріусом поза межами нотаріального округу, також, порушені права неповнолітньої дитини. Згідно вимог ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 2 статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Оскільки законом не встановлена недійсність правочину - договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), спірний договір не є нікчемним, в зв'язку з чим, посилання позивача на нікчемність правочину є безпідставним. Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин). У відповідності до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також, моральним засадам суспільства. Частиною 6 статті 203 ЦПК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно довідки Виконавчого комітету Новомосковської міської рада Дніпропетровської області № 4037 від 23.08.2016 року, [PERSON] [INFO], була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] в період з 03.06.2010 р. по 24.07.2014 р. разом з малолітнім сином [PERSON]. Згідно вимог ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, судом встановлено, що до укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна неповнолітній [PERSON] [INFO] був зареєстрований та проживав у спірній квартирі, мав право користування зазначеним житлом. Частинами 2 та 3 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи піки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень. Таким чином, дитина має право на користування житлом у тому випадку, якщо постійно (або тимчасово) проживає в жилому приміщенні разом з батьками (або одним з них). Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» визначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи и та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна,право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. В той же час, в матеріалах нотаріальної справи щодо укладення спірного договору купівлі-продажу міститься довідка житлово-експлуатаційної установи, відповідно до якої в квартирі за адресою: [ADDRESS] відсутні зареєстровані особи. (а.с.168). Також, відповідач [PERSON] в судовому засіданні, як власник квартири та мати неповнолітньої дитини не заперечувала того, що зверталася до паспортного відділення з питанням зняття з реєстрації себе та свого сина. Згідно договору купівлі-продажу, [PERSON] під час укладення договору зазначила, що: продавець стверджує, що на момент укладення цього договору малолітні або неповнолітні діти не мають права користування вказаним нерухомим майном та цей договір не суперечить правам малолітніх, неповнолітніх дітей. (а.с.162) Згідно паспорта громадянина України, [PERSON] була з 03.06.2010 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], знята з реєстрації за зазначеною адресою 24.07.2014р. Таким чином, на дату укладання спірного договору купівлі-продажу квартири [PERSON] та її неповнолітній син були зняті з реєстраційного обліку в спірному жилому приміщенні, не проживали в ньому. Судом встановлено, що [PERSON] не зверталася до органів опіки та піклування з питанням надання дозволу на відчуження квартири, право користування яким має дитина. Положення ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства», та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», які передбачають необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, можуть бути застосовані в разі порушення прав дітей. В той же час, підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від ® 1-2016 p. у справі №6-2940цс15. Враховуючи те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири неповнолітній [PERSON] [INFO] реєстрованим в ній не значився, не проживав в зазначеному жилому приміщенні та не мав майнових прав щодо цієї квартири, відсутні підстави для визнання оспорюваного договору недійсним. Відповідно до ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого находиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно- територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. На підставі пункту 1 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 282/20595, місцем посвідчення правочину щодо відчуження або застави житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, проводиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцем реєстрації однієї із сторін відповідного правочину. Судом встановлено, що приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. здійснює нотаріальну діяльність у Дніпропетровському міському нотаріальному окрузі. Нерухоме майно, щодо якого вчинявся правочин, розташоване за адресою: [ADDRESS], тобто, в Новомосковському міському нотаріальному окрузі. Як зазначалося вище, встановлено, що на час укладення договору продавець [PERSON] була знята з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] Покупець [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO]. Таким чином, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус вправі був посвідчувати договір за місцем свого нотаріального округу, оскільки [PERSON] не мала реєстраційного обліку, згідно договору купівлі-продажу, при укладенні договору надала нотаріусу відомості про те, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.162) Крім того, посвідчення нотаріусом договору межами нотаріального округу, в якому він здійснює нотаріальну діяльність сам по собі не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним, а може бути підставою для притягнення нотаріуса до дисциплінарної відповідальності. Враховуючи наведене, в задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним належить відмовити.

Outcome: dismissed