Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

06.11.2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 01.06.2013 року у розмірі 343559,77 грн. та суми сплаченого судового збору у розмірі 3435,60 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] в позовній заяві зазначив, що 12.12.2012 року він надав у борг відповідачу грошові кошти у сумі 15000 тис. доларів США, про що останній власноручно написав розписку. Далі в позові зазначив, що відповідно до договору позики від 12.12.2012 року, відповідач зобовязувався повернути йому суму боргу до 28.12.2013 року. У випадку неповернення зобовязувався передати автомобіль TOYOTA RAV4 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] та на підтвердження своїх намірів надав йому, [PERSON], Довіреність від 12.12.2012 року на вищевказаний автомобіль, а також оригінал Довіреності, складеної [PERSON], про передачу автомобіля [PERSON], як доказ того, що останній не має намірів передавати автомобіль іншим особам. Як зазначив далі у позові позивач, 28.02.2013 року відповідач грошові кошти не повернув, а склав іншу розписку на ту ж саму суму коштів від 01.03.2013 року такого ж змісту. Дата повернення боргу 30.04.2013 року. Але в зазначений день відповідач борг також не повернув. А 01.06.2013 року склав останню розписку на ту ж саму суму боргу: 15000 доларів США такого ж тексту, з датою повернення боргу 30.07.2013 року. До теперішнього часу відповідач суму боргу за Договором позики від 01.06.2013 року не повернув, незважаючи на неодноразові вимоги. Автомобіль, вказаний у довіреності, також не був переданий позивачу. Як зазначив далі позивач у своїй позовній заяві, він неодноразово за допомогою телефону звязувався з відповідачем з вимогою повернути грошові кошти. Також була зустріч з відповідачем, під час якої останній сказав, що ні гроші, ні автомобіль віддавати не хоче. На подальші дзвінки відповідач не відповідав. 18.08.2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу, яка залишилася без відповіді. Прохає стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 01.06.2013 року у сумі 343559,77 грн., суму сплачених судових витрат у розмірі 3435,60 грн., а також, згідно письмових уточнень до позову від 18.02.2016 року суму витрат на оголошення в пресі у розмірі 420 грн.. В судове засідання позивач, представник позивача не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в тексті заяви про уточнення позовних вимог позивач зазначив, що прохає справу розглядати за його відсутності (а.с. 64). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача, представника позивача. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, судові виклики йому надсилалися за останнім місцем реєстрації 25.01.2016 року (а.с. 54) та 05.02.2016 року (а.с.59). Згідно довідки Гуляйпільського РС УДМС України в Запорізькій області про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи за № 2327/3589 від 11.11.2015 року, гр. [PERSON], [INFO], з 26.06.2015 року знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] за паспортом громадянина України серії СЮ № 363172, виданим Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області від 02.12.2014 року до м. Запоріжжя (а.с. 24). Відповідно до довідки Обласного адресно-довідкового сектору УДМС України в Запорізькій області про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи від 01.02.2016 року, яка надійшла до суду за вх. № 458 від 08.02.2016 року, [PERSON], [INFO], з 2015 року знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS], та на теперішній час, відсутні відомості про його зареєстроване місце проживання (а.с. 63). Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно оголошення в друкованих засобах масової інформації в газеті «Урядовий курєр» від 11.02.2016 року (а.с. 65-66). Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частина 9 ст. 74 ЦПК України передбачає, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 12.12.2012 року позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у сумі 15000 доларів США, про що останній власноручно написав розписку, в якій зобовязувався повернути позивачу суму боргу до 28.12.2013 року. У випадку неповернення зобовязувався передати автомобіль TOYOTA RAV4 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с. 9), а також надано позивачу [PERSON] у порядку передоручення довіреність від 12.12.2012 року на вищевказаний автомобіль, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстровану в реєстрі за № 2391 (а.с. 10,11), та оригінал довіреності, складеної [PERSON], про передачу автомобіля [PERSON], [PERSON], кожен з яких вправі діяти самостійно (а.с. 13). 01.03.2013 року відповідачем було складено розписку такого ж змісту з кінцевою датою повернення боргу 30.04.2013 року (а.с. 8). 01.06.2013 року відповідачем було складено розписку такого ж змісту з кінцевою датою повернення боргу 30.07.2013 року (а.с. 7). 18.08.2015 року позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу про повернення суми боргу з поштовим повідомлення про вручення (а.с. 19). Позивачем був взятий до уваги при остаточному визначенні розміру позовних вимог офіційний курс гривні щодо іноземних валют, який був розміщений на сайті Національного банку України станом на 30.10.2015 року (а.с. 18). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. При цьому заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, а рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ст. 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобовязання. Кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання свого обовязку. Стаття 599 ЦК України визначає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобовязання є його невиконання (ст. 610 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами, а за змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, відповідач же своє зобовязання за договором позики не виконав та не повернув суму взятих у борг коштів. Відповідно до розписки від 01.06.2013 року відповідач був зобовязаний повернути позивачу кошти до 30.07.2013 року. При цьому, в установлений строк свого зобовязання не виконав. За час розгляду справи протилежного не довів та не спростував доводи позивача, доказів повернення ним боргу, як то розписки кредитора чи будь-якого іншого документу суду не надав. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що відповідач має заборгованість перед позивачем, яку зобовязний повернути. А тому позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судовий збір у сумі 3435,60 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви та сума витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача до суду в розмірі 420 грн. підлягають стягнення з відповідача на користь позивача ( а.с. 2, 67, 68).

Outcome: approved