Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

05.06.2019 р. до Деснянського районного суду м. Києва звернулася із заявою [PERSON] , в якій просить встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем - її матір`ю [PERSON] , на час відкриття спадщини. Обгрунтовуючи заяву тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входить: квартира [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,124 га в межах згідно плану за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця є тільки вона, оскільки її батько помер [INFO] , вона є єдиною дитиною. Спадкодавець заповів їй квартиру [ADDRESS] , на інше майно заповіт не складався. В останні роки свого життя її матір часто хворіла, погано пересувалася, була не в змозі самостійно себе обслуговувати, перенесла інсульт, потребувала сторонньої допомоги, у зв`язку з чим,ще в грудні 2013 року вона забрала її проживати до себе в квартиру [ADDRESS] . Весь цей час вони проживали спільно за вказаною адресою, однією сім`єю, а саме: вона, її чоловік [PERSON] , їх донька [PERSON] . У жовтні 2017 року її матір перенесла інсульт, після чого вона була вимушена звільнитися з роботи та стати на облік по догляду за нею. Надання медичної допомоги та обслуговування сімейним лікарем здійснювалося за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що вона не відмовлялася від прийняття спадщини, то в силу вимог ч. 1 ст.1221 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважала себе такою, що прийняла спадщину від померлого спадкодавця та була переконана у добропорядності свого спадкування. В подальшому 04.06.2019 року вона звернулася до Державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальних дій про що нею 04.06.2019 року було винесено відповідну постанову. Свою відмову нотаріус мотивував тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини. В зв`язку з цим заявниця змушена була звернутися із даною заявою до суду. Ухвалою суду від 12.06.2019 р. відкрито провадження по справі.Розгляд справи призначено за правилами окремого провадження. 29.08.2019 року від представника КМР до суду надійшов письмовий відзив. В судове засідання заявник не з`явилася, просила в своїй письмовій заяві проводити розгляд справи без її участі, а також про задоволення вимог заяви в повному обсязі. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явилися, направивши до суду листи з проханням про розгляд справи без участі представників. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних для розгляду справи у відсутність заявника та представників заінтересованих осіб. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. В судовому засіданні були встановлені наступні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с. 14) [INFO] померла мати заявниці - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входить: квартира [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,124 га в межах згідно плану за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця є тільки заявниця, оскільки її батько помер [INFO] , а вона є єдиною дитиною. Спадкодавець - матір заявниці заповіла їй квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією заповіту (а.с. 20), на інше майно заповіт не складався. Як зазначила в своїй заяві заявниця, останні роки свого життя її матір часто хворіла, погано пересувалася, була не в змозі самостійно себе обслуговувати, перенесла інсульт, потребувала сторонньої допомоги, у зв`язку з чим,ще в грудні 2013 року вона забрала її проживати до себе в квартиру [ADDRESS] . Поганий стан здоров`я матері заявниці у справі підтверджується копіями медичних документів (а.с. 22-27) Також заявниця в заяві зазначила про те, що весь цей час вони з її матір`ю проживали спільно за вказаною адресою, однією сім`єю, а саме: вона, її чоловік [PERSON] , їх донька [PERSON] . У жовтні 2017 року її матір перенесла інсульт, після чого вона була вимушена звільнитися з роботи та стати на облік по догляду за нею. Надання медичної допомоги та обслуговування сімейним лікарем здійснювалося за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіює відповідної заяви написаної власноруч матір`ю заявниці (а.с. 24). Враховуючи те, що заявниця не відмовлялася від прийняття спадщини, то в силу вимог ч. 1 ст.1221 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважала себе такою, що прийняла спадщину від померлого спадкодавця та була переконана у добропорядності свого спадкування. В подальшому 04.06.2019 року заявниця звернулася до Державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальних дій про що нею 04.06.2019 року було винесено відповідну постанову. Свою відмову нотаріус мотивував тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини. В зв`язку з цим заявниця змушена була звернутися із даною заявою до суду. Відповідно до ч. 3 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязанні спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заявлений факт встановлюється з метою оформлення належним чином спадщини. Вирішуючи дану заяву по суті, суд враховує всі обставини і оцінює всі отримані докази з точки зору справедливості, добросовісності закріплених в ст.3 ч.1 п.п.5,6 ЦК України та неприпустимості позбавлення особи права на судовий захист, відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України шляхом підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог ч. 7 ст. ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі зазначеного, суд вважає доведеним факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем - її матір`ю [PERSON] однією сім`єю на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved