Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

05.03.2014 року до суду подано позов [PERSON] до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» та [PERSON], в якому позивач просить суд стягнути з відповідача СТзДВ «Гарантія» 49000 гривен, а з відповідача [PERSON] на свою користь 6689 гривень 89 коп. у відшкодування шкоди, завданої в наслідок ДТП. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, пояснивши, що в результаті ДТП, що сталося 14.07.2013 року з вини відповідача [PERSON], автомобілю позивача завдано механічні ушкодження. Розмір шкоди позивачем визначено самостійно на підставі висновку спеціаліста, тому позивач вважає свої вимоги доведеними і обґрунтованими і просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачем страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» подані суду письмові заперечення, в яких відповідач посилається на те, що розмір страхової виплати повинен бути значно меншим, оскільки розмір шкоди визначений страховою компанією у відповідності до закону, висновок спеціаліста, наданий позивачем не відповідає таким вимогам, а тому відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, причин неявки суду не повідомлено, тому суд розглянув справу за його відсутності. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача та дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2013 року в справі про адміністративне правопорушення № 635/7351/13-п на відповідача [PERSON] накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень на підставі ст. 124 КУпАП. В результаті скоєного правопорушення автомобілю позивача «Хонда Цивік» державний [NUMBER] завдано шкоди. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України завдана шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. В даному випадку, враховуючи, що між відповідачами укладено договір добровільного страхування відповідальності власників транспортних засобів відшкодування шкоди проводиться за правилами ст. 1194 ЦК України, якому визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається із заперечень страхової компанії, зазначений відповідач заперечує проти свого обов'язку сплачувати позивачу страхову виплату. При визначенні дійсного розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню суд враховує, що сторонами подані кожною свій експертний висновок щодо розміру шкоди. Вирішуючи питання про те, який із наданих сторонами доказів слід прийняти як допустимий, суд погоджується із доводами відповідача, в яких зазначено, що частиною 2 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема ст. ст. 22, 29, встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, та відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відносини у сфері оцінки шкоди регулюються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Постановою КМУ «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав» № 1440 від 10.09.2003 року. Згідно з частиною 4 статті 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються, відповідно до статті 12 цього Закону. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» «оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Згідно приписів пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках необхідності визначення збитків або розміру відшкодування у випадках; встановлених законом. Таким чином, відповідач правильно зазначає, що відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Постанови КМУ «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав» № 1440 від 10.09.2003 р., документом який підтверджує належним чином оцінений розмір матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу є саме звіт суб'єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу, і який є обов'язковим у випадках необхідності визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Наведеним нормам закону акт оцінки, поданий позивачем - не відповідає, тому такий доказ як підтвердження розміру заподіяної шкоди суд не приймає і бере за основу звіт № 03306 «Про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Хонда цивік» державний [NUMBER], який надано відповідачем. Згідно зазначеного висновку розмір шкоди, заподіяної позивачу становить 42 278 гривень 52 коп., з яких з відповідача СТзДВ «Гарантія» за відрахуванням суми франшизи в 1000 гривень та суми податку на додану вартість в розмірі 4475 гривень 75 коп. на користь позивача суд стягує 36802 гривні 81 коп. Решта шкоди, що не покрита страховою виплатою в сумі 5475 гривень 71 коп. стягується на користь позивача з відповідача [PERSON]. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє в задоволенні за недоведеністю. На підставі ст. 88 ЦПК України пропорційно до частини задоволених позовних вимог суд стягує на користь позивача судовий збір з СТзДВ «Гарантія» 368 гривень 2 коп., а з [PERSON] 54 гривні 75 коп. Інша частина судового збору, сплачена позивачем, а також сплачені позивачем 500 гривень за експертний висновок суд відносить за рахунок позивача.

Outcome: partial