Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

06.03.2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у майні подружжя, а саме: виділити йому у власність кімнату, площею 12,7 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. В подальшому, позивач звернувся з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування частини спірної квартири нею, дочці [PERSON] та сину [PERSON], укладеного 22 січня 2014 року і посвідченого приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 36. Уточнивши позовні вимоги, [PERSON] просить, крім нерухомого майна, на яке він претендує, поділити ще й рухоме майно подружжя, виділивши йому: мікрохвильову піч,вартістю - 850 грн., пральну машину - 2400 грн., холодильник - 1200 грн., спальний гарнітур - 8000 грн., телевізор - 960 грн., 28 шт. оцинкованих стовпчиків - 2000 грн., обрізну дошку - 1,5 складометра, всього майна на загальну суму - 15400 грн. В обгрунтування вимог вказує, що з 2004 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], зі згоди дружини 01.11.2005 року він зареєструвався в спірній квартирі, як чоловік. За час спільного проживання вони разом за спільні кошти побудували прибудову розміром 37 кв.м., яка складається із кімнати, кухні, санвузла, коридору, підвели природний газ, побудували сарай, погріб. В квартирі поміняли вікна на пластикові , встановили міжкімнатні двері та замінили вхідні двері. По всій квартирі провели внутрішні роботи - поштукатурили та оздобили. На всі вищевказані роботи витратили приблизно 138600 грн. Крім цього під час спільного проживання вони придбали і нерухоме майно, на частину якого він також претендує. При цьому дружина майже не працювала, і він утримував крім неї ще двох її неповнолітніх дітей від першого шлюбу. З часом стосунки між ними погіршувались, відповідач провокувала скандали, звинувачувала його в зраді, в поганому відношенні до її дітей і в кінцевому результаті подарувала частину квартири своїм дітям, а йому запропонувала піти з квартири. Іншого житла у нього не має, в спірну квартиру він вклав всі свої заощадження, тому вважає, що має повне право на кімнату в прибудові та частину речей, які вони придбали під час шлюбу. Розуміє, що жити в одній квартирі з [PERSON] та її дітьми, не зможе, тому згідний отримати в рахунок частини рухомого та нерухомого майна грошову компенсацію. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги свого довірителя і просить суд розділити між сторонами спільно нажите рухоме та нерухоме майно, згідно позовних вимог [PERSON], при цьому не заперечує проти виділу йому грошової компенсації за частину придбаного під час фактичних відносин спільного майна. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що з [PERSON] ніколи не жили як чоловік і жінка, не вели спільне господарство, не мали спільного бюджету. [PERSON] був лише її знайомим, якому вона дозволила зареєструватися в її квартирі, щоб він мав можливість покласти кошти на депозит в банку, та деякий час пожити в квартирі. Проживаючи в квартирі допомагав в проведенні ремонту, приводив робочих, але за роботу розраховувалась вона власними коштами. Прибудову побудувала ще з першим чоловіком. Всі будівельні матеріали батьки привезли з села. Щодо договору дарування частини спірної квартири дітям, вважає його законним, так як мала повне право розпорядитись своїм майном. Тому просить в позові [PERSON] відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що квартира, на частку якої претендує [PERSON], набута [PERSON] в порядку приватизації державного житлового фонду на праві спільної сумісної власності відповідачів. Загальна площа квартири становила 37,3 кв.м. Після проведення реконструкції площа квартири збільшилась до 72,9 кв.м. Відповідач у створенні та придбанні цього майна участі не приймав (ні фізичної, ні майнової), а тому його вимога про виділ частини квартири йому у власність є безпідставною. Майно на яке претендує позивач не є об'єктом їх спільної сумісної власності, так як сім'ї у них не було, шлюб між ними не укладався. Крім того [PERSON] заперечує проти того, що [PERSON] утримував її, та її дітей, так як вона мала самостійні доходи, які використовувала і для проживання, і для проведення реконструкції будинку. Крім того враховуючи відсутність у позові про визнання правочину недійсним, обставин які передбачені законом та враховуючи, що він містить всі істотні умови, які передбачені для договорів даного виду, то в задоволені позову [PERSON] слід відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та третя особа - приватний нотаріус Кам'янець-Подільського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову заперечують. Суд вважає за можливе, справу розглядати у відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON] та третьої особи - приватного нотаріуса Кам'янець-Подільського районного нотаріального округу [PERSON] Заслухавши осіб, які беруть участь в судовому розгляді, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2004 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. 01.11.2005 року позивач зареєстувався в спірній квартирі, як чоловік, тобто став членом сім'ї відповідачів, що стверджується копією особового рахунку [NUMBER] з погосподарської книги № 5 за 2001-2005 року Слобідо-Кульчієвецької сільської ради. Під час сумісного проживання побудували прибудову до квартири [ADDRESS], яка складається із кімнати, площею- 12,5 кв.м., кухні ,площею- 12,1 кв.м, санвузла - 4.1 м кв., коридору, площею -4,3 та 3,5 кв. метрів. Загальна площа добудованих приміщень складає - 36,5 м кв. Після проведення реконструкції площа квартири збільшилася з 37,3 кв.м. до 72,9 кв.м. Крім того підвели природний газ, побудували сарай, погріб, придбали рухоме майно. Дану обставину підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно висновку № 47 Е-07/14 судової будівельно-технічної експертизи від 20.08.2014 року на 1/2 частку прибудованих приміщень припадає - 18,25 м кв., тому поділ добудованої частини квартири між [PERSON] і [PERSON] по 1/2 частині - неможливий, так як площа 1/2 частини (18,5 м кв.) не є достатньою для влаштування однокімнатної квартири, виходячи з умови її заселення однією сім'єю. Виділення однієї ізольованої кімнати для проживання не передбачено ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Щодо господарських будівель і споруд, які відносяться до квартири [ADDRESS], то їх в наявності є 6 і вони відносяться до самочинної забудови. А самочинно побудовані об'єкти нерухомого майна, експертом до уваги не беруться і вартість їх не визначається. Ринкова вартість 1/2 частини прибудованих приміщень спірної квартири становить - 81769.00 грн. Крім того, експертом встановлено, що проведення ремонтних робіт та проведення добудов до квартири виконувалось на протязі 2006 року. Дата введення в експлуатацію даних робіт 12.07.2007 року, тобто на час спільного проживання [PERSON] з [PERSON] Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а тому сам по собі факт відвідування не свідчить про наявність між особами фактичних шлюбних відносин. Так, положенням ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбові, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Водночас, згідно з ч. 2 цього Кодексу на майно, що є об'єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Допитана в судовому засіданні свідок- [PERSON]-мати відповідача-[PERSON], підтвердила факт спільного проживання та ведення спільного господарства [PERSON] з її дочкою.Не заперечувала,що добудована саме спальна кімната використовувалася ними,як чоловіком і жінкою.А вона з дітьми проживала у старій частині квартири. Згідно свідоцтва про право власності від 25 липня 2003 року на приватизовану квартиру [ADDRESS] загальна площа квартири становила-37,3кв.м. Відповідно до рішення за №66 виконавчого комітету Слобідо-Кульчієвецької сільської ради від 12.07.2007 року [PERSON] було надано дозвіл на реконструкцію та переобладнання квартири за [ADDRESS],та внесені зміни в документи щодо площі після реконструкції та добудови,а саме: загальна площа стала-72,9 кв.м.,а житлова-43,9кв.м. Враховуючи факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах,з 2004 року та виконання ними прибудови до належної [PERSON] квартири за [ADDRESS] на протязі 2006-2007 років ,загальною площею-36,5 кв.м. за спільні кошти та за рахунок спільної праці та з ціллю покращання житлових умов-необхідність добудови у вигляді спальної кімнати для подружжя,та неможливість поділу добудови на дві рівні частини,суд вважає,що вимоги [PERSON] про стягнення грошової компенсації з відповідача [PERSON] в розмірі вартості 1/2 частини добудови в сумі-81769 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991року «Про практику застосування судами законодавства,що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним власнику,що виділяється,за його згодою присуджується грошова компенсація.Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін,а за відсутності такої згоди-судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Щодо позову про визнання правочину недійсним, то відповідно до вимог статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 215 даної норми права підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України. Частиною 3 ст. 215 даного кодексу передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. В даному випадку підстави для визнання договору недійсним, мають існувати на момент їх укладення, тобто на 22 січня 2014 року. Проте, позивачем не надано, а судом не здобуто доказів та підстав, які встановлені законом, і за яких даний договір може бути визнаний судом недійсним. Сторонами правочину договору дарування є [PERSON] ,як дарувальник та її діти-[PERSON]та [PERSON] як обдаровані.А тому в задовленні позовних вимог позивача [PERSON] про визнання недійсним даного договору дарування частини квартири по [ADDRESS] слід відмовити. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Щодо заявлених позовних вимог [PERSON] про визнання права на рухоме майно,а саме : мікрохвильову піч-850 грн.,пральну машину-2400грн.,холодильник-1200грн.,спальн ий гарнітур-8000грн.,телевізор-960грн.,оцинко вані стовпчики-2000грн.,обрізна дошка-1,5 складометра,то позивач не надав суду будь-яких доказів наявності даного майна,його індивідуальні ознаки,документи на його придбання, визначення вартості , час його придбання та за чиї кошти,а тому в задоволенні цих вимог слід також відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,на користь якої ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial