Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

06 листопада 2015 року позивач [PERSON] в інтересах недієздатного [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права приватної власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON]. В позовній заяві позивач вказала, що 16 вересня 2009 року померла мати недієздатного [PERSON] [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6.26 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області. Єдиним спадкоємцем спадщини померлої за законом є її син [PERSON], який звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва через відсутність кадастрового номеру зазначеної земельної ділянки. В судове засідання позивач не зявилась, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без неї. Свій позов підтримала. Представник відповідача Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього, позов визнав (заява сільського голови [PERSON] №11 від 20 січня 2016 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. \~ У звязку з цим, з огляду на належне сповіщення позивача та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі позивача та представника відповідача. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №149299, виданого 17 вересня 2008 року Тимківською сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис про смерть №16 від 17 вересня 2008 року. Факт родинних відносин між [PERSON], в інтересах кого подано позов, та померлою [PERSON], як між сином та матірю, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії І-ЖД №328824, виданого 11 січня 1973 року Великофонтанською сільською радою Котовського району Одеської області, в якому матірю [PERSON]В, вказано [PERSON], та копією свідоцтва про одруження серії 1-ЖД №015722, виданого 19 вересня 1995 року Тимківською сільською радою Кодимського району, з якою вабачається, що мати позивача [PERSON] 19 вересня 1995 року уклала шлюб з [PERSON] [PERSON], змінивши своє прізвище «Джосан» на «Мамишева». Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (частина 2 статті 1220 ЦК України). До складу спадкового майна померлої [PERSON] ввійшла земельна для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6.26 га., яка розташована в межах Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала їй відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №022076, виданого 17 червня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що заповіту [PERSON] не склала, тому відповідно до статті 1261 ЦК України її спадкоємцем за законом першої черги є її син [PERSON] Згідно з частиною 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину, або відмовитись від її прийняття. Відповідно до частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 та стаття 1270 ЦК України). Встановлено, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 28 вересня 2009 року (справа №2-о-33/09) [PERSON] визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено його опікуном позивача [PERSON] 07 жовтня 2009 року вказане судове рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України недієздатна особа вважається такою, що прийняла спадщину. Таким чином, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину своєї померлої матері [PERSON] Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні письмові докази звернення опікуна [PERSON] позивача [PERSON] до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Після цього нотаріус 16 серпня 2011 року направила до відділу Держкомзему в Кодимському районі запит №749/02-14 про надання витягу з державного реєстру земель на спірну земельну ділянку (який, окрім іншого, має містити кадастровий номер, місце розташування, площу, нормативно-грошову оцінку, тощо), що необхідно нотаріусу для видачі спадкоємцю померлої свідоцтва про право на спадщину за законом. Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач [PERSON] вказала, що через відсутність кадастрового номеру спірної земельної ділянки нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до п/п.4 п.9 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року, повноваження щодо присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру належать Державному кадастровому реєстратору територіальних органів Держгеокадастру в районах, містах республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення. В той же час, до позову не долучено відомостей про відмову територіальних органів Держгеокадастру у присвоєнні спірній земельній ділянці кадастрового номеру, що не передбачено законом. Окрім цього, до позову не долучено і відмови нотаріуса видати спадкоємцеві померлої [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, при цьому, як вказав Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 пункту 23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа може звернутися до суду лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.23 вказаної постанови №7 від 30 травня 2008 року, зазначив, також, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Отже, прийняття [PERSON] у передбаченому законом порядку спадщини померлої [PERSON], наявність у нього та його опікуна правовстановлюючого документу на спадкове майно, зокрема державного акту на право приватної власності на землю, звернення до нотаріуса з відповідною заявою, є передумовою для отримання ним свідоцтва про право на спадщину за законом (за наявності, зокрема, кадастрового номеру, отримання якого можливе). Відтак, не підтверджена належними доказами відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, є підставою для відмови у задоволенні вказаного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed