Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

04 листопада 2015 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на будинок № 7 по провулку Бела Куна у м. Миколаєві після смерті її чоловіка - [PERSON] Аншелєвича, який помер 09 лютого 2015 року. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що 09.02.2015 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, які розташовані на земельній ділянці площею 547,8 кв.м. за адресою: м. Миколаїв, пров. Бела Куна, буд № 7. 04 вересня 2012 року спадкодавець залишив на ім'я позивача заповіт, яким заповів все належне йому майно, де б воно не знаходилося, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому і на що він за законом матиме право, заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] Однак позивачка не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті її чоловіка, оскільки право власності спадкодавця не зареєстровано належним чином у відповідному органі. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про слухання справи в її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 лютого 2015 року помер чоловік позивачки - [PERSON] Аншелєвич, що підтверджено актовим записом № 137 від 12.02.2015 року, складений Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. Позивач є спадкоємицею за заповітом після смерті свого чоловіка [PERSON], що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до заповіту, складеного 04 вересня 2012 року, [PERSON] заповів своїй дружині [PERSON] все належне йому майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалось, тобто все те, на що він буде мати право по закону. 05.03.1990 року між відділом комунального господарства виконавчого комітету Корабельної районної ради народних депутатів міста [PERSON] та [PERSON], був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно. 15.03.1990 року державним нотаріусом п'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] зазначений договір був посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 720. 22.03.1990 року дана земельна ділянка була зареєстрована на ім'я [PERSON] Аншелєвича, в Миколаївському БТІ за № 2486. Однак приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] 28 вересня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на будинок за адресою: м. Миколаїв, пров. Бела Куна, буд. № 7, оскільки право власності на вказане майно не зареєстровано відповідним органом реєстрації прав власності на нерухоме майно. В судовому засіданні знайшов своє місце факт того, що [PERSON] Аншелєвич за час свого життя був власником будинку за адресою: м. Миколаїв, пров. Бела Куна, буд. № 7, що підтверджується наявним у в матеріалах справи документами: договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно від 05.03.1990 року, технічним паспортом, копією рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів № 89 від 24.03.1989 р., копією акту від 30.05.1989 року, вказаний житловий будинок був побудований до 05.08.1992 року. Відповідно до ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР в редакції 1963 року (який діяв на момент придбання [PERSON] будинку) громадяни могли мати у власності житловий будинок, при цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, які визначені в заповіті. Частиною 1 статті 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. На підставі викладеного суд вважає, що відмова нотаріусом позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом носить формальний характер, в зв'язку із чим визнає за позивачем право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] Аншелєвича, який помер 09.02.2015 року.

Outcome: approved