Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

04 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Пологівський районний сектор управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому зазначив, що він є власником будинку, який знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Пологи, вул. Кірова, 42. Окрім нього за зазначеною адресою зареєстрований [PERSON], відповідач у справі, проте він вже більше десяти років не проживає у даному будинку. Договірних відносин між ним та позивачем з приводу найму вказаного житла не існує, згоду на його проживання він не давав. Добровільно відповідач не знявся з реєстраційного обліку та на теперішній час мешкає за іншою адресою. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком за адресою: Запорізька область, м.Пологи, вул.Кірова, 42. Позивач позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати без нього, про що свідчить його заява (а.с.18). Відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю (а.с.19). Завідувач Пологівського районного сектору управління державної міграційної служби України в Запорізькій області надала суду заяву про розгляд справи без участі представника сектору та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.35). У звязку з заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи в їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, приймаючи до уваги наполягання позивача на задоволенні позовних вимог, думки відповідача і третьої особи щодо позову, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 15 вересня 1981 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Пологівської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №974, [PERSON] продала, а [PERSON] купив будинок, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Пологи, вул.Кірова, 34 (а.с.9-10). Згідно довідки №73 від 29 грудня 2015 року Пологівської міської ради, будинку №34 по вул.Кірова у м.Пологи Запорізької області присвоєний інший порядковий номер - 42 (а.с.36). Згідно довідки Пологівської міської ради Запорізької області від 28 грудня 2015 року, [PERSON] зареєстрований у [INFO], проте фактично за зазначеною адресою не проживає з січня 2005 року (а.с.11). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, оскільки відповідач не є власником жилого будинку, не проживає в ньому, витрати по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачують, а також враховуючи те, що платежі за послуги з вивозу сміття, залежать від кількості зареєстрованих в будинку осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в будинку позивача порушує право останнього як власника. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved