Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

07.08.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд визнати останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власницею квартири за адресою: [ADDRESS]. Право власності підтверджується договором дарування від 27.03.2012 року, посвідченим державним нотаріусом Христенко Н.Л. Відповідач по справі, чоловік позивача, зареєстрований у квартирі з 12.02.2016 року, але фактично не проживає у вказаній квартирі з літа 2016 року і по теперішній час. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач [PERSON], не проживає, виникають проблеми з оплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на нього, чим об'єктивно порушуються права позивача, тому вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі. Призначено судове засідання. 22.01.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву позивача [PERSON] про виклик свідків у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задоволено. Викликані в судове засідання свідки. В судове засідання 21.02.2019 року позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, щодо розгляду справи у її відсутність, свої вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, у зв'язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.02.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Судом, на підставі досліджених доказів, показань свідків встановлені такі фактичні обставини і визначений зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії договору дарування квартири від 13.03.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Христенко Н.Л., позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 8). Вказані відомості підтверджені витягом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію прав (а.с. 9-10). В судовому засіданні свідок [PERSON], матір позивача, та свідок [PERSON], сусідка, підтвердили той факт, що дійсно відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] більше двох років і за даною адресою не з'являється, дитину свою не відвідує, з позивачем їх шлюб розірвано. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що власник квартири позивач [PERSON] має певні перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS], її право порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] за даною адресою, за якою він не проживає з 2016 року, тягне додаткові витрати з боку позивача по сплаті за комунальні послуги та витрати на утримання квартири. При цьому [PERSON] не має права власності на вищевказану квартиру, в судове засідання не з'явився, відзиву не надав та не довів протилежних обставин, поважності причин його не проживання за адресою реєстрації або факту відповідної домовленості з власником житла. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. У зв'язку з чим позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання в частині позовних вимог про зняття [PERSON] з реєстрації за вищевказаною адресою задоволенню не підлягає. У зв'язку з задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial