Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

05.08.2021 представник заявника [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив суд встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. В обґрунтування заяви вказувала, що [INFO] помер [PERSON] . Заповіту [PERSON] не складав, інших спадкоємців не мав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у вигляді права власності на земельну ділянку площею 3,634 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Валівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, яка належала останньому за життя на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП № 086429. З 2001 та до моменту відкриття спадщини, вона разом з [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , здійснювала догляд за останнім, купувала ліки, продукти харчування, дбала про останнього, як члена своєї сім`ї, оскільки ні дітей, ні інших близьких родичів не мала. Однак,\~при її\~зверненні до\~нотаріуса,\~видано постанову\~про відмову\~у вчиненні\~нотаріальної дії\~від 05.02.2021,\~у зв`язку\~з відсутністю\~доказів проживання\~однією сім`єю\~не менше\~п`яти років\~до часу\~відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] , через що заявник вимушена звернутися до суду. Заявник правом на участь у судовому засіданні не скористалася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Її інтереси в судовому засіданні представляв адвокат Штефан Д.Ю., який позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зазначав, що заявник дійсно проживала з [PERSON] однією сім`єю з 2001 року до дня його смерті, дбала про останнього, мала з ним спільний бюджет, за який придбавала продукти харчування, сплачувала комунальні послуги. При цьому, кожен з них не мав ні власних дітей, ні близьких родичів, тому вони почали проживати разом, маючи одне до одного взаємні права та обов`язки, мали єдине господарств. Представник заінтересованої особи - Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до суду не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши представника заявника, допитавши свідків, розглянувши зміст заяви по суті справи, дослідивши докази на предмет їх належності та допустимості, достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення по справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про смерть від 14.04.2007 № 11, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 55-57). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у вигляді права власності на земельну ділянку площею 3,634 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Валівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, яка належала останньому за життя на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 086429, що підтверджується інформацією з Відділу у Криворізькому районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с.42) та актом про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі № 391 від 20.04.2004 (а.с. 21). Відповідно до 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі\~відсутності заповіту,\~також у\~разі не\~охоплення заповітом\~усієї спадщини\~право на\~спадкування за\~законом одержують\~особи,\~визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. У пункті 21\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 Сімейного кодексу України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі\~статті 1264 ЦК України\~необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідні висновки сформовано у постанові ВС від 12.08.2019 по справі № № 521/16365/15. [PERSON] за життя заповітів не складав (а.с. 8, 40). Отже, спадкове майно підлягає спадкуванню за законом. Як слідує з матеріалів спадкової справи, яка відкрита після смерті [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася виключно [PERSON] (а.с. 33-44). Інші особи з заявами про прийняття спадщини не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Як вказували в ході судового засідання свідки, [PERSON] дітей, дружини не мав, а його мати померла, ще за його життя. Однак,\~при зверненні\~до нотаріуса,\~ [PERSON] \~видано постанову\~про відмову\~у вчиненні\~нотаріальної дії\~від 05.02.2021,\~у зв`язку\~з відсутністю\~доказів проживання\~однією сім`єю\~не менш\~як п`ять\~років до\~часу відкриття\~спадщини [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] , через що заявник вимушена звернутися до суду. Той факт, що [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім`єю, маючи спільний побут та маючи взаємні права та обов`язки, в ході судового засідання підтверджено довідкою Софіївської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 353 від 30.07.2020, згідно якої [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до дня своєї смерті [INFO] (а.с. 38), вони мешкали разом. З погосподарської книги за 2001-2005, 2006-2010 роки по Софіївській сільські раді Криворізького району Дніпропетровської області слідує, що за адресою [ADDRESS] проживала власниця - [PERSON] та разом з нею мешкав [PERSON] , який був інвалідом ІІ групи, пенсіонером та помер [INFO] , що підтверджено актовим записом № 11 від 14.04.2007 (а.с. 9-20). Той факт, що дані погосподарської книги містять описку в частині року народження [PERSON] (1951 рік замість вірного 1955 (а.с. 46)), в ході судового засідання підтвердив свідок [PERSON] , який зазначив, що жодної іншої особи з таким прізвищем з [PERSON] не проживало, а дані погосподарської книги містять описку, що йому відомо як колишньому сільському голові. Крім цього, свідок [PERSON] пояснював, що [PERSON] та [PERSON] добре знав, оскільки тривалий час працював сільським головою, був їх односельцем. Після смерті матері, [PERSON] , залишився одиноким, дружини та дітей не мав, за своїм станом, будучи інвалідом, часто хворіючи, потребував певного догляду, турботи, у зв`язку з чим [PERSON] , будучи в минулому депутатом сільської ради, доброю людиною, разом з цим одинокою, прийняла його до себе. Вони почали разом проживати з початку 2000 років, скоріше як брат та сестра. [PERSON] добре відносився до [PERSON] , допомагав по господарству, віддавав їй пенсію, яку вона витрачала на їх харчування, ліки [PERSON] , тобто вони мали спільний бюджет, за кошти якого жили. Свідок [PERSON] суду пояснював, що [PERSON] та [PERSON] добре знав, адже вони з ним разом працювали. Вказував, що кожен з них були одинокими людьми, дітей та інших близьких родичів не мали, [PERSON] в силу отриманої за життя травми, був дещо сповільненим, йому встановлено другу групу інвалідності, та хоч він і був міцним чоловіком, але часто хворів, потребував турботи та догляду, який йому надавала [PERSON] . Стверджував, що [PERSON] взяла в свій будинок [PERSON] та вони разом проживали, вона ним опікувалася, вела спільне господарство, а він допомагав їй по господарству. Коли останній помер вона займалася його похованням. Оцінивши всі вище вказані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведення перед судом факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю починаючи з 2001 по 11.04.2007 роки, оскільки їх спільне проживання мало тривалий характер, вони проживали разом, мали спільний побут, вели спільне господарство, допомагали один одному, [PERSON] дбала про [PERSON] , тобто вони мали взаємні права та обов`язки, що є характерним для сімейних відносин. Сам лише факт перебування [PERSON] у вказаний період в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком [PERSON] (а.с. 51-57), не спростовує факту проживання [PERSON] та [PERSON] , однією сім`єю, адже сім`ю можуть створювати не лише дружина та чоловік, а й інші особи, які проживають спільно, мають взаємні права та обов`язки, пов`язані спільним побутом. Як вказував в судовому засіданні свідок [PERSON] , відносини [PERSON] та [PERSON] існували як між братом та сестрою. Більш того, [PERSON] іншої сім`ї не мав (а.с. 67), а [PERSON] , хоч і не розірвала шлюб з [PERSON] до 2012 року, фактично з чоловіком не проживала, останній залишивши її утворив нову сім`ю, про що зазначали свідки [PERSON] та [PERSON] . Однак, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , у зв`язку з не встановленням факту проживання з ним однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки заявником доведено факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] , який помер [INFO] , з 2001 до часу відкриття спадщини, тобто не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, від встановлення даного факту залежить виникнення у [PERSON] права на прийняття спадщини, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити.

Outcome: approved