Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

06.03.2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просила суд визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який за рішенням суду від 20.11.2015 року розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з нею. Зазначила, що відповідач [PERSON] проживає окремо з 12.07.2015 р. та відповідно до рішення апеляційного суду від 01.02.2016 р. сплачує аліменти на утримання дитини. Відповідач не спілкується з донькою, не бере участь у її вихованні. У грудні 2019 р. зі згоди відповідача місце реєстрації дитини змінене на фактичну адресу, за якою на даний час вона проживає разом з донькою - [ADDRESS] . Вказала на те, що у зв`язку з тим, що місце проживання доньки з нею не визначено у судовому порядку, вона неодноразово стикалась зі складнощами, як-то: при організації поїздок за кордон на відпочинок разом з дитиною під час оформлення документів; у вересні поточного року доньці виповнюється 7 років, від визначення місця її проживання безпосередньо залежить можливість її зарахування до конкретного загальноосвітнього навчального закладу; донька навчається у 1 класі хореографічного відділення та в цьому навчальному році в дитини буде можливість взяти участь у міжнародних змаганнях з бальних танців, що також пов`язано з виїздом за кордон. Відповідач [PERSON] у відзиві просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що з моменту розірвання шлюбу, він проживає окремо, на утримання доньки сплачує аліменти відповідно до рішення апеляційного суду; не має змоги брати участь у вихованні дитини з волі позивача; підстав вважати, що його спілкування з дитиною спричинить їй шкоду не існує; вважає, що за наявності відповідного судового рішення суду, позивач матиме змогу без згоди та відома відповідача змінити місце проживання дитини, і в подальшому приховати її місце перебування. Позивач [PERSON] у відповіді на відзив зазначила про те, що обставини щодо зміни місця проживання дитини підтверджуються матеріалами справи; про наявність спору між сторонами про визначення місця проживання дитини свідчить наданий у цій справі відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог та заперечує проти їх обґрунтованості; посилання відповідача [PERSON] щодо перешкоджання спілкування з дитиною, приховування останньої та позбавлення його права на спілкування з нею не підтверджено доказами та є припущеннями відповідача. Відповідач [PERSON] подав також письмове клопотання про закриття провадження у справі, в зв`язку з відсутністю предмета спору з приводу визначення місця проживання дитини, так як мається нотаріальна заява про надання згоди зміни місця реєстрації дитини. Позивач [PERSON] заперечувала проти письмового клопотання про закриття провадження у справі посилаючись на те, що між сторонами є наявний спір про визначення місця проживання дитини, раніше в договірному порядку під час їх розлучення до консенсусу дійти не вдалось; факт надання згоди на зміну місця реєстрації дитини не свідчить про відсутність спору між сторонами з цього питання. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд задовольнити позов повністю з підстав, які зазначені нею в позовній заяві та в запереченнях на відзив відповідача [PERSON] , а також заперечувала проти закриття провадження у справі. Відповідач [PERSON] просив судовий розгляд справи провести без його участі, просив закрити провадження у справі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні просила закрити провадження у справі, в зв`язку з відсутністю спору. Третя особа - Служба у правах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтава ради у судове засідання не з`явилися надали письмову заяву, в які просили в судовому засіданні розглядати справу без представника служби у справах дітей, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, при винесенні рішення просили, спиратися на висновок органу опіки та піклування, врахувати інтереси малолітньої. Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 12.03.2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче засідання на 25.03.2020 року. Ухвалою Котелевського районного Полтавської області від 25.03.2020 року розгляд справи відкладено на підставі ст. 233 ЦПК України на 14.04.2020 року. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 14.04.2020 року розгляд справи відкладено на підставі ст. 233 ЦПК України на 06.05.2020 року. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 06.05.2020 року розгляд справи відкладено на підставі ст. 233 ЦПК України на 15.05.2020 року. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 15.05.2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до судового розгляду по суті на 22.05.2020 року. Суд, заслухавши усні пояснення позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, встановивши обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин справи, які мають значення для її вирішення, виходить з такого. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 20 квітня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Полтави 20.11.2015 року (а. с. 22). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 17 вересня 2013 року, актовий запис № 412 (а.с. 21). Копія рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 лютого 2016 року свідчить про те, що рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2015 року в частині стягнення аліментів на дитину [PERSON] , в розмірі ј частки з усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття залишено без змін (а.с. 19-20). Відповідно до ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно ч. ч. 7-10 с. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК). Положення ЦК щодо місця проживання дитини уточнюються Сімейним кодексом України, норми якого передбачають обов`язок батьків виховувати та розвивати дитину, утримувати дитину до досягнення вісімнадцяти років (повноліття) і визначають, що місцем проживання дитини є не конкретна адреса, не конкретний населений пункт, а визначення особи, з якою має проживати дитина. За змістом статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В силу частин першої та другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною асамблеєю Організацією Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Сам по собі факт реєстрації місця проживання дитини [PERSON] , на час розгляду справи із матір`ю, не свідчить про наявність у батьків остаточної домовленості щодо місця проживання дитини, про що зазначав відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] . До того ж, позивачка [PERSON] посилалась на те, що у разі визначення місця проживання доньки [PERSON] з нею виникне можливість щодо спрощеного виїзду дитини за межі України, адже для чого їй постійно необхідно отримання рішення суду, так як згоди відповідач [PERSON] безпідставно не надавав, про що свідчать рішення суддів про тимчасові виїзди за межі України з дитиною (а.с. 13 - 14; 122-123). Письмової згоди між [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] досягти не вдалося. Відповідно до частини 4 статті 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Предметом даного договору є визначення місця проживання та дії з виховання, навчання, догляду за дитиною або поєднаних цих елементів, спрямованих на забезпечення нормального фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Договір укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Такого договору між сторонами не укладалося. Разом з тим, вказуючи та посилаючись на те, що між ними, як сторонами, відсутній спір про місце проживання дитини, не може бути прийнято судом та залишено поза увагою доводи відзиву [PERSON] та його письмового клопотання про закриття провадження, в яких він спочатку заперечував проти самих позовних вимог, вказуючи на відсутність спору, а потім просив закрити провадження, проте весь час зазначаючи на наявність перешкод у спілкуванні із донькою та бажанням брати участь у її вихованні. Заперечення відповідача [PERSON] , що спір про місце проживання дитини відсутній, належними доказами не підтверджено. Долучена до матеріалів справи копія нотаріально засвідченої заяви від 05 грудня 2019 року про надання згоди ним на зняття малолітньої дочки з реєстрації місця проживання та реєстрації місце проживання разом з матір`ю за новою адресою, не можна взяти до уваги, оскільки її наявність у відповідача не спростовує посилання позивача про ухилення саме визначення місця проживання дитини, а не місце реєстрації, так як по своїй суті це різні права. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Наведені обставини у справі, а також докази, свідчить про фактичну відсутність обопільної згоди батьків, сторін у справі, про місце проживання їх дитини, що свідчить про наявність спору, який має бути вирішений судом, а тому підстав для закриття провадження суд не вбачає. Так, дитина [PERSON] , [INFO] , за згодою батька [PERSON] , була знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] та зареєстровано місце проживання разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4; 8; 124). Відповідно до характеристик на дитину старшої групи «Краплинка» [PERSON] , виданих завідувачем ПДНЗ (ясла садок) «Джерельце» О. Цимбалиста №29 від 21.02.2020 року та №52 від 22.04.2020 року вбачається, що дитина [PERSON] відвідує дитячий садок з 02 жовтня 2017 року. Батько дитини [PERSON] , не бере участі у вихованні дитини. За час відвідування [PERSON] дитячого садочка, тато не з`являвся і не цікавився перебігом перебування дитини в садочку (а.с. 5; 109). Згідно довідки, виданої директором ПМШМ «Мала академія мистецтв» імені Раїси Кириченко Т. Магомедової від 28 лютого 2020 року за №39 вбачається, що [PERSON] дійсно навчається в контингенті учнів 1 класу хореографічного відділення (викл. [PERSON] ) Полтавської міської школи мистецтв «Мала академія мистецтв» імені Раїси Кириченко . Зарахована до 1 класу з 01.01.2020 р. (а.с. 6). Відповідно до акту обстеження умов проживання малолітньої дитини [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщене на 1-2 поверсі 2 приватного поверхового будинку, складається з 4 кімнат, заг. площа 120 м. кв., умови проживання добрі, в кімнатах зроблений сучасний ремонт, є необхідні меблі та побутова техніка, у дитини є окрема кімната, в якій є місце для сну та відпочинку, стіл для занять, шафа для одягу, ноутбук, книги, іграшки (а.с. 15). Згідно довідки про отримання аліментів, виданої начальником Котелевського РВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області від 21.02.2020 року, [PERSON] отримувала від [PERSON] аліменти на утримання дитини у 2019 році та січні 2020 року (а.с. 7). Позивач [PERSON] має самостійний дохід у вигляді отримання орендної плати, який отримує від надання в оренду іншим особам житлових приміщень (квартир), які належать їй на праві власності (а.с. 9-12). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Київської районної в м. Полтаві ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 14 квітня 2020 року № 98 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 78-85). Згідно ч. ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що проживання малолітньої [PERSON] , разом із матір`ю повною мірою відповідає її інтересам. Будь-яких підстав вважати, що внаслідок проживання із матір`ю права дитини можуть бути порушені, встановлено не було. Отже, суд визнає висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини, а тому погоджується з ним. Письмових заперечень відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] на висновок органу опіки та піклування Київської районної в м. Полтаві ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 14 квітня 2020 року № 98 до суду не надходили. Відтак, надання органом опіки та піклування, висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір. Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. Заперечення відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] фактично зводяться до обґрунтування належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків та наявності перешкод у спілкуванні із дитиною. Проте, виховання та турбота за дитиною є безумовним обов`язком батька, а тому не може розглядатися як аргумент проти визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , разом з матір`ю [PERSON] . Питання наявності перешкод у спілкуванні з дитиною може бути вирішено в судовому порядку. Однак будь-яких вимог позовного характеру щодо усунення таких перешкод [PERSON] не заявляв. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином,

Outcome: approved