Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

04 травня 2017 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 25 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Бойченко Т.М. та записаний в реєстрову книгу за № 7566. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 24 березня 2017 року КП «Жилсервіс-2» ДМР, у квартирі [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідач [PERSON] фактично за місцем реєстрації не проживає з 2010 року. На підставі вищезазначеного просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про місце, дату та час судового засідання сповіщений належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я». Про причину неявки суд не повідомив. В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явилася, про день, місце та час судового засідання сповіщена належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Від представника третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Дикої Н.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відповідно до вимог діючого законодавства. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі підставі договору купівлі-продажу від 25 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Бойченко Т.М. та записаний в реєстрову книгу за № 7566 (а.с. 5, 6, 7). Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 24 березня 2017 року КП «Жилсервіс-2» ДМР, у квартирі [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 12) В судовому засіданні встановлено, що відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2010 року, в квартирі відсутні його особисті речі, що знайшло своє підтвердження в поясненнях свідків [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. Однією з підстав зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] На підставі викладеного та

Outcome: approved