Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

\~ \~ \~ 06 березня 2017 р. представник позивача за довіреністю звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON], вказавши наступне. 01 квітня 2014 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений трудовий договір між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю. Цей договір зареєстрований 01 квітня 2014 року за № 20341400226 Купянським МРЦЗ. 03 червня 2016 року вказаний договір знято з реєстрації у звязку з розірванням сторонами згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. 01 квітня 2014 року між ними був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. За час роботи відповідачки за умовами трудового договору та договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, станом на 27 травня 2016 року утворилася нестача товарно-матеріальних цінностей на суму 128817,50 грн., що підтверджується актом підсумків ревізії товарно-матеріальних цінностей, який був підписаний відповідачкою 27 травня 2016 року. Розпискою, складеною 27 травня 2016 року, відповідач пояснила причини виникнення за час її роботи продавцем нестачі та вказала, що в період з 01 квітня 2014 року по 27 травня 2016 року регулярно, без відома керівництва брала гроші з каси на свої особисті потреби, та зобовязалась сплатити суму 128800, 00 грн. до 31 грудня 2016 року. Добровільно заборгованість відповідачем не погашається, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин. В судове засідання викликалась через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 квітня 2014 року між фізичною особою, яка використовує найману працю [PERSON], та працівником - [PERSON] був укладений трудовий договір, зареєстрований Купянським МРЦЗ 01 квітня 2014 року за № 20341400226 (а.с. 6). Згідно п. 2 вказаного договору працівник зобовязаний виконувати обовязки продавця не продовольчих товарів, бере на себе матеріальну відповідальність за товарно-матеріальні цінності, виконує правила безпеки праці, та правила пожежної безпеки. 03 червня 2016 року вказаний договір було розірвано згідно ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 6). З метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, які належать ФОП [PERSON], 01 квітня 2014 року між ФОП [PERSON] та працівником магазина «Євро спорт» - [PERSON] був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно умов вказаного договору працівник [PERSON] приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених їй підприємством матеріальних цінностей (а.с. 7). Згідно акту підсумків ревізії товарно-матеральних цінностей магазину «Євро спорт», складеного 27 травня 2016 року, сума нестачі становить 128817, 50 грн., матеріально відповідальною особою зазначена [PERSON], яка своїми підписами підтвердила, що з результатами даної ревізії згодна, із записами на всіх сторінках акту ознайомлена (а.с. 9-39). Розпискою, складеною 27 травня 2016 року, відповідач пояснила причини виникнення нестачі за час її роботи продавцем у ФОП [PERSON] в магазині «Євро спорт», та вказала, що в період з 01 квітня 2014 року по 27 травня 2016 року регулярно, без відома керівництва брала гроші з каси на свої особисті потреби, чим спричинила збитки в сумі 128800, 00 грн., та зобовязалась сплатити цю суму до 31 грудня 2016 року(а.с. 8). Як вбачається зі ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Пунктом 1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року за №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що суд розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття),переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), зобов'язаний перевірити,чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст.135-1 може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність,якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі. Посада, яку займала відповідач [PERSON] на час утворення нестачі продавець непродовольчих товарів, зазначена в Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу/відпуску/, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженому постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. № 447/24. Виконання обовязків за посадою безпосередньо повязане з продажем переданих їй непродовольчих товарів. Таким чином, товар знаходився у підзвітності відповідача, на час утворення нестачі вона претензій щодо проведення інвентаризації не заявляла, суму нестачі визнала в розписці, до теперішнього часу суму нестачі не повернула, отже, відповідач повинна нести матеріальну відповідальність у повному розмірі 128817, 50 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також треба стягнути і судові витрати, які складаються з розміру сплаченого судового збору 1288, 17 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved