Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

07.08.2015 року [PERSON], діючи за нотаріально посвідченою довіреністю від імені і в інтересах [PERSON], звернувся до суду з позовом в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] (далі по тексту ПН КМНО [PERSON]С.) від 27.04.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 437, про звернення стягнення на транспортний засіб (ТЗ) автомобіль «VOLKSWAGEN RASSAT» виробництва 2012 року, державний реєстраційний номер АХ 1002ХА, що належить на праві приватної власності [PERSON], переданий в заставу товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі по тексту ТОВ «Порше Мобіліті», в порядку дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, загальна сума якої становить 290\~583 грн. 41 коп. Обґрунтовуючи вимоги, представник позивача вказував, що [PERSON] сумлінно виконувау умови кредитного договору, що він звертався до ТОВ «Порше Моббіліте» з листопада 2014 року з приводу перерахунку процентів за кредитним договором у валютний еквівалент, але не досягли з відповідачем згоди; що ТОВ «Порше Мобіліте» приховано від нього, не надіславши попередньо йому претензії, звернулося до нотаріуса, а приватний нотаріус КМНО [PERSON] вчинила виконавчий напис, порушуючи вимоги ст.ст.524, 533, 549, 551 ЦК України, ст.ст.7,87,88 Закону України «Про нотаріат», пункт 1 постанови КМУ № 1172 та пункти 3, 3.1, 3.2 Глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджених Наказом МЮ України №296/5 від 22.02.2012 року, не перевірила надані їй відповідачем документи, не переконалася в безспірності заборгованості, не переконалася у тому, що [PERSON] дійсно отримав вимогу ТОВ «Порше Мобіліті» про дострокове повернення кредиту, обмеживши право [PERSON] оскаржити вимоги в судовому порядку або виставити письмові заперечення кредитору. Відповідач проти позову заперечував, вказуючи, що ТОВ «Порше Мобіліті» у відповідності із вимогами закону та умов договору попередньо направило [PERSON] письмову вимогу про погашення заборгованості, після їх ігнорування позичальником звернулося до нотаріуса, а приватний нотаріус [PERSON], перевіривши відповідність змісту наданих документів вимогам діючого законодавства, правомірно вчинила нотаріальну дію виконавчий напис. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 09 лютого 2016 року позов задоволено повністю. Суд вирішив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 27.04.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований за № 437, про звернення стягнення на ТЗ марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT випуску 2012 року, державний номер [NUMBER], що належить на праві приватної власності [PERSON], переданого в заставу ТОВ «Порше Мобіліті» за договором застави ТЗ від 02.08.2012 року №50005447. В апеляційній скарзі представник ТОВ «Порше Мобіліті» просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене внаслідок неповноти зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник відповідача вказує,що суд зробив хибний висновок про недотримання приватним нотаріусом чинних норм Закону України «Про нотаріат», постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172, що суд не звернув увагу на зміст кредитного договору та договору застави, на дотримання позичальником та нотаріусом вимог закону та умов договору сторін щодо розрахунку розмірів платежів у гривні, але за умовою застосування до еквіваленту платежів у іноземній валюті (по курсу ПАТ «Креді [PERSON]»), щодо порядку досудового врегулювання спірних відносин та направлення вимоги про погашення заборгованості за вказаною позичальником адресою. В суді апеляційної інстанції представники ТОВ «Порше мобіліті» апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Позивач [PERSON], будучи належним чином, відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України, повідомлений про розгляд справи в суд апеляційної інстанції не зявився, причину неявки не повідомив. Приватний нотаріус КМНО [PERSON] в листах просила розглядати справу за її відсутністю. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, а сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не заперечується, що 31 липня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір №50005447, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 150641,40 грн. в еквіваленті 18600 доларів США, строком на шістдесят місяців зі сплатою 8,00 % (змінна ставка). Відповідно до додатку до кредитного договору - Графіку погашення кредиту, сума щомісячного платежу складає - 3054.46грн. 02 серпня 2012 року з метою забезпечення виконання кредитного договору №50005447 від 31 липня 2012 року сторони уклали договір застави транспортного засобу № 50005447. згідно з яким [PERSON] передав транспортний засіб марки VOLKSWAGEN модель PASSAT державний номер - АХ1002СР в заставу ТОВ «Порше Мобіліті». 27 квітня 2015 року за заявою ТОВ «Порше Мобіліті» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 437 про звернення стягнення на вказаний автомобіль в рахунок погашення заборгованості позивача [PERSON] за кредитним договором в розмірі - 290 583,41грн., з яких: 233542грн.- дострокове повернення невиплаченої суми кредиту; 30128,28грн. - штраф у розмірі 20% від суми кредиту за порушення терміну дострокового повернення кредиту на вимогу ТОВ «Порше Мобіліті»; 24806,21грн. - несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та сума основного боргу); 2106,92грн. - штрафні санкції відповідно до ст.8.3 договору кредитування. На підставі нотаріального напису постановою державного виконавця Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції від 04.06.2015 року було відкрито виконавче провадження. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», що в наданих суду відповідачем і приватним нотаріусом матеріалах відсутні докази отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень або відмітки поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. З таким рішення суду першої інстанції погодитися не можна у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції правильно зазначив, що вирішення у даній справі питання здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюються ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», ст.20 Закону України «Про заставу», постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом МЮ України №296/5 від 22.02.2012 року. Однак покладений в основу рішення висновок суду про те, що нотаріус вчинив виконавчий напис безпідставно, оскільки не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, та що відповідач не надав, а матеріали справи не містять доказів отримання позивачем [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень або відмітки поштового відділення про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу позичальника, а відтак це є підставою для задоволення позову - не відповідає обставинам справи і вимогам закону, за яким вирішуються спірні правовідносини. Цивільне судочинство, згідно ст.ст.10,60,11 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, позивач та його представник повинні довести: що дійсно, як вказано ними в позовній заяві, [PERSON] належним чином виконував передбачені договором зобовязання; що дійсно відповідач порушив умови договору в частині обрахунку розміру процентів у валютний еквівалент; що позивач з вертався до ТОВ «Порше Мобіліті» з метою усунення допущених, як він вважає помилок в обрахуванні вказаних сум; що відповідач знехтував його зверненнями; що вимогу про дострокове погашення заборгованості ТОВ «Порше Мобіліте» у передбаченому законом та умовами договору йому не направляло; що при вчиненні виконавчого напису за зверненням ТОВ «Порше Мобіліте» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] не перевірила надані їй документи, не переконалася безспірності заборгованості і вчинила вказану нотаріальну дію з порушенням законодавства, яким регулюється вказана дія. В свою чергу відповідач, у разі заперечення ним вказаних позивачем обставин, повинен, з огляду на вимоги ст.ст.10,60 ЦПК України, спростувати доводи позивача та його представника про існування саме таких, як вони вказують, обставин, і довести шляхом надання суду належних та допустимих доказів, що він і приватний нотаріус [PERSON], яка за їх зверненням, вчинила в їх інтересах нотаріальний напис, діяли у відповідності із законом, іншими нормативними актами, що регулюють порядок вчинення таких дій, та у відповідності з умовами договору, укладеного сторонами. Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, задовольнив 22.09.2015 року клопотання представника позивача про витребування у приватного нотаріуса [PERSON] письмових доказів і забезпечив його виконання.(а.с.68-74,76, 80,115, 125). Згідно наданих суду 19.11.2015 року представником відповідача письмових заперечень на позов з долученими до них копіями документів та згідно отриманих судом 04.01.2016 року від ПН КМНО [PERSON] документів, а саме: заяви ТОВ «Порше Мобіліте» про вчинення виконавчого напису, вимоги щодо дострокового повернення кредиту, поштового відправлення та акту звіряння взаємних розрахунків, посвідчених приватним нотаріусом, - відповідач ТОВ «Порше Мобіліте» 21 січня 2015 року передав відділенню поштового звязку підприємства «Укрпошта» для відправлення рекомендованим листом [PERSON] на адресу «[ADDRESS]» письмову вимогу від 19.01.2015 року про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, однак вказана поштова кореспонденція повернулась не врученим адресату з довідкою відділення поштового звязку в м.Харкові «по закінченню строку зберігання». Відповідно до п.9.4 «Загальних умов кредитування додатку до Кредитного договору № 50005447 від 31.07.2012 року» підписаних позивачем [PERSON] ( а.с.92), будь-які повідомлення та вимоги, передбачені Загальними умовами кредитування, повинні бути надіслані у письмовій формі рекомендованим поштовим відправленням на адресу сторони, вказану в Кредитному договорі (або іншу адресу, про яку Сторона повідомить у письмовій формі); відправлене таким чином повідомлення вважатиметься отриманим Стороною на 3-й (третій) робочий день з дня відправлення. Отже, надані відповідачем ТОВ «Порше мобіліте» письмові докази, які позивачем та його представником не оспорені, свідчать, що кредитор ТОВ «Порше мобіліте» у відповідності з умовами договору направив позичальнику [PERSON] за вказаною ним в кредитному договорі адресою його місця проживання письмову вимогу щодо дострокового повернення кредиту. Та обставина, що найменування та адреса отримувача поштової кореспонденції на наданій відповідачем копії поштового конверта, адресованого [PERSON], закрита довідковим листком відділення поштового звязку підприємства «Укрпошта» в м.Харкові, не свідчить про недоведеність зазначених представником відповідача умов п.9.4 договору щодо направлення вимоги про повернення кредиту, оскільки і на поштовому конверті (а.с.109) і на листі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.108), де зазначена позичальника [PERSON] та вказану ним в договорі адресу місця його проживання, мається реєстрація відділенням поштового звязку відправника з унікальним штрих-кодом вказаного поштового відправлення за одним і тим же номером 0430600594880, що дає підставу ідентифікувати ці два документи як складовими одного і того ж поштового відправлення. Позивачем та його представником не надано доказів, а матеріали справи таких не містять, які б свідчили, що [PERSON], згідно п.9.4 «Загальних умов кредитування додатку до Кредитного договору № 50005447 від 31.07.2012 року» в письмовій формі повідомив ТОВ «Порше мобіліте» про іншу свою адресу. Також позивач та його представник не надали доказів на підтвердження доводів про те, що він, починаючи з листопада 2014 року, звертався до ТОВ «Порше Мобіліте» з приводу врегулювання «непорозуміння з приводу перерахунку процентів за кредитним договором у валютний еквівалент», не надав свого розрахунку суми заборгованості та доказів виконання ним умов договору. Аналіз змісту заперечень на позов представника відповідача, наданих ним та приватним нотаріусом [PERSON] письмових доказів, а також інших матеріалів справи свідчить, що виконавчий напис вчинено 27.04.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] у відповідності з вимогами ст.ст.87,88 ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України №296/5 та п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року в редакції, яка діяла станом на день вчинення оспореної позивачем нотаріальної дії. Суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин зміст постанови КМУ № 1172 від 29.06.199 року в новій редакції пункту 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», згідно постанови КМУ № 347 від 27.05.2015 року яка (нова редакція) почала діяти лише після вчинення приватним нотаріусом [PERSON] оспореного [PERSON] виконавчого напису. Разом з тим, постанова КМУ № 347 від 27.05.2015 року не має зворотної дії в часі. Позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження доводів про наявність спору на час відправлення йому відповідачем письмової вимоги про повернення кредиту та на час вчинення виконачого напису. Апеляційний суд відхиляє доводи представника позивача в частині неправильного обрахунку суми заборгованості, безпідставності застосування відповідачем доларового еквіваленту при нарахуванні заборгованості та порушення, начебто, прав позичальника [PERSON] на отримання належним інформації про стан заборгованості та вимоги кредитора, так як і розрахунок заборгованості і відправлення вимоги позичальнику відповідачем ТОВ «Порше мобіліте» здійснено у відповідності з умовами договору, який [PERSON] не оспорений і не визнаний недійсним повністю чи частково у передбаченому законом порядку.

Outcome: dismissed