Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

06.03.2017 року публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» (надалі позивач/ПАТ «ВТБ БАНК») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 09 серпня 2013 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №R53113451916B, відповідно до якого останньому наданий кредит в розмірі 48000,00 грн. на строк по 09 серпня 2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік. В зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 77219,76 грн. згідно доданого до позовної заяви розрахунку, а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, згідно поданої заяви просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечила. Відповідач [PERSON], належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце розгляду справи про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення на підставі доказів наданих позивачем та матеріалів справи, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Справа розглянута за відсутністю сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Ознайомившись із письмовими доводами представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09 серпня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК та [PERSON] укладено кредитний договір №R53113451916В, відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому Договорі (на споживчі потреби в інтересах сімї), а також Правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ ВТБ БАНК в розмірі 48000,00 грн. на строк по 09 серпня 2016 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% річних або в іншому розмірі, передбаченому цим Договором. Підписанням цього Договору позичальник підтвердив своє приєднання до Правил споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ ВТБ Банк, з якими він ознайомився та погодився. ПАТ ВТБ БАНК виконав свої зобовязання по наданню [PERSON] кредиту, що підтверджується меморіальним ордером №43128 від 09.08.2013 року (а.с.22). Згідно з п. 4.2 Кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно відповідно до Графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту. Пунктом 5.1 Кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами Договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. 27.12.2016 року [PERSON] був повідомлений листом № 15499/1-2.2 про те, що заборгованість по кредиту на дату написання даного листа складає 86793,14 грн., тому ПАТ «ВТБ БАНК» вимагала від боржника негайного виконання порушеного зобовязання та сплати заборгованості протягом тридцяти календарних днів від дати отримання цього повідомлення, а у випадку невиконання вказаної вимоги, кредитодавець вказував, що буде звертатися до суду з позовом про повернення заборгованості за даним договором. Однак дій, по виконанню покладених на них обов'язків боржник не вчинив. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ПАТ ВТБ БАНК, станом на 27.01.2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 77219,76 грн. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За вимогами статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, допустив порушення умов кредитного договору, кредит та відсотки за його користування не погашає, на попередження позивача про необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитним договором не реагує, тому вимоги позивача правомірні і підлягають задоволенню. Щодо вимог ПАТ ВТБ Банк про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 39751,65 коп., то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Як встановлено судом, поточна заборгованість відповідача за комісією складає 811,20 грн., а за відсотками 221,29грн., прострочена заборгованість відповідача за кредитом складає 12146,07 грн., за відсотками 6645,49 грн., за комісією 13884,64 грн., що є реальним розміром збитку, завданого позивачу неналежним виконання своїх зобовязань відповідачем. Між тим, позивачем за період з 12.08.2014 року по 27.01.2017 року було нараховано відповідачу пеню в розмірі 39751,65 грн. Отже, приймаючи до уваги розмір завданих збитків, стягнення з відповідача процентів за весь час користування кредитом, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, що є істотною обставиною, виходячи із засад справедливості та розумності, суд вважає, що розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, слід зменшити до 20000,00 грн., що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 3 вересня 2014 року по справі № 6-100цс14. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду ПАТ ВТБ Банк було сплачено судовий збір у сумі 1600,00 грн. Згідно з розясненнями, викладеними у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини 3 статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Отже, з відповідача на користь ПАТ ВТБ Банк необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved