Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

06.10.2017 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 03.12.2013 року відповідач отримав кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак порушив зобов`язання: кредит не повертає, заборгованість станом на 27.08.2017 року склала в сумі 16729,96 грн., з яких заборгованість по кредиту в сумі 1930,65 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 13526,45 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 772,86 грн., прохає стягнути з відповідача заборгованість в сумі 16729,96 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 1600 грн. 06.10.2017 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. 20.11.2017 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судове засідання на 07.12.2017 року. 11.01.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче провадження на 02.02.2018 року. 02.02.2018 року до суду звернувся представник відповідача [PERSON] з відзивом на позов, в якому посилався на те, що позивач не надав доказу збільшення кредитного ліміту по картковому рахунку, доказу дії кредитної картки, вважав, що відсоткова ставка кредиту збільшена позивачем незаконно в односторонньому порядку, що суперечить вимогам ч.1 ст.651 ЦК України, посилався на абзац 4 ч.4 Закону України Про захист прав споживачів та правову позицію Верховного Суду України від 30.11.2016 року у справі №6-82цс16, а також ст.1056-1 ЦК України, а також правову позицію Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі №6-1374цс17, вважав, що відсотки до сплати нараховані з порушенням трирічного строку позовної давності так як відрахування строку позовної давності має проводитись з моменту чергового платежу посилаючись на ст.ст. 257, 258, 267 ЦК України та на правову позицію Верховного Суду України від 14.12.2016 року у справі №6-2462цс16, заперечував проти стягнення штрафу з посиланням на пропуск строк позовної давності, також посилався на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення подвійного штрафу фіксованої та процентної складової, посилався на ст.61 Конституції України, в розрахунку не вказано на яку суму нараховувався штраф в сумі 772,86 грн., вважав, що Умови і Правила надання банківських послуг не є складовою договору, укладеного між сторонами, так як останні не містять підпису позивача, а тому не відповідають вимогам ст.1054 ЦК України, посилався на правову позицію Верховного Суду України від 03.12.2017 року у справі №6-2320цс16, прохав в задоволенні позову відмовити. 01.02.2018 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] з відповіддю на відзив на позов, в якому посилався на те, що укладений між сторонами договір є договором приєднання і відповідає вимогам ст.634 ЦК України, Правила та Умови є публічною офертою, відповідач 03.12.2013 року підписавши анкету-заяву погодився на Умови та Правила обслуговування по платіжним карткам, останні з тарифами банку складають договір банківського обслуговування, відповідно до анкети-заяви відповідач погодився знайомитися зі змінами умов, тарифами на відповідному сайті банку, вважає, що таким чином договір між сторонами укладено в письмовій формі, вважає, що на відповідача покладено обов`язок доказування того, що останній не ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, відповідач, погашаючи заборгованість, прийняла умови договору і погодилася з ними, посилаючись на п.2.1.1.2.3, який передбачає право банку на збільшення кредитного ліміту, вважав, що встановлення кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження, належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка, вважає, що надані докази: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості та копія паспорта відповідача підтверджують факт укладення кредитного договору, Пам`ятка клієнта була вручена відповідачу разом з кредитною карткою та ПІН кодом, розмір відсоткової ставки був змінений з 30 % річних на підставі п.1.1.3.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг, про зміну повідомлено відповідача 15.03.2015 року та 15.08.2014 року, заяв про розірвання договору відповідач не надав, посилаються на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, посилається на те, що пеня та штраф є різновидами штрафних санкцій, а тому не вбачає порушень ст.61 Конституції України, в обґрунтування нарахування штрафів у вигляді фіксованої та відсоткової ставки посилається п.2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг, не погоджується стосовно строків позовної давності з огляду на те, що договір діє в межах дії кредитної картки, посилаючись на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 19.03.2014 у справі № 6-14цс14 та 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, строк дії картки до 31.07.2017 року, позивач звернувся 30.09.2017 року, а саме в межах трирічного строку позовної давності, посилається на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 23.11.2016 у справі № 6-2104цс16, прохала задовольнити позов в повному обсязі. 20.02.2018 року до суду звернувся представник відповідача [PERSON] з запереченнями на відповідь на відзив на позов, в якому посилався на те, що умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та тарифи не були підписані відповідачем, не були надані відповідачу для ознайомлення, не згоден з тим, що договір складається з Правил та тарифів, в заяві відсутня інформація про інший розмір ліміту, ніж 500 грн., кредитний ліміт збільшено проти волі відповідача, в односторонньому порядку, позивачем змінювалась відсоткова ставка без згоди відповідача, останній не повідомлений про зміну, посилається на правову позицію Верховного Суду України від 30.11.2016 року у справі № 6-82цс16, щодо штрафів посилається на правову позицію Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15 та від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, прохає застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. 21.02.2018 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] з поясненнями на заперечення представника відповідача. 21.02.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті на 27.03.2017 року. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 03.12.2013 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача від 03.12.2013 року, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, витягом з Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року. Даний договір відповідно до ч.1 ст.304 ЦК України є договором приєднання, так як відповідач, подавши 03.12.2013 року анкету-заяву позивачу про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, ознайомився з останніми формулярами і був згоден з умовами договору, що підтверджується його підписом в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 03.12.2013 року. Укладений між сторонами договір є кредитним договором і складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача від 03.12.2013 року, Умов і Правил надання банківський послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна. Останній укладено в письмовій формі відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах (в тому числі електронних) у листах, телеграмах, якими сторони обмінялися. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача, викладені в відзиві на позов, щодо того, що Умови і Правила надання банківських послуг у Приватбанку, які надані суду як доказ, не підписані відповідачем, так як це твердження не ґрунтується на законі. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача позивач надав відповідачу кредит у сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача від 03.12.2013 року та Тарифами обслуговування кредитних карт Універсальна, випискою по картковому рахунку відповідача. Відповідач отримала кредитну картку та ПІН код, пам`ятку клієнта, що підтверджується її підписом в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача від 03.12.2013 року, випискою по картковому рахунку відповідача. Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, позивач 24.06.2014 року збільшив кредитний ліміт до 2000 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача. Збільшення ліміту кредиту позивачем до 2000 грн. є зміною умов договору, і відповідає вимогам закону. Так відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати ) кредитний ліміт. Відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківський послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Таким чином, відповідач надав свою згоду на зміну умов банківського договору в частині зміни кредитного ліміту як однієї з істотних умов договору, а саме зміну свого зобов`язання. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача, викладені в відзиві на позов, щодо того, що відсутні документи, що підтверджують збільшення кредитного ліміту, так як останні спростовуються випискою по картковому рахунку відповідача. Суд, задовольняючи позов частково, керується наступним. Правовідносини, які склалися між сторонами, є правовідносинами по кредитному договору, які регулюються параграфом 1 Позика та параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору № б/н від 03.12.2013 року, укладеного між сторонами, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача від 03.12.2013 року, Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, тарифів обслуговування кредитної картки Універсальна. Відповідно ч.5 п.4 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації прав, передбачених цим Кодексом. Суд,

Outcome: partial