Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

07.05.2015 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 14 7000 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 16.07.2014 він з відповідачем уклав договір фінансового лізингу, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання передати позивачу у користування автомобіль марки «Богдан 2111 Комфорт» вартістю 93 000 грн. 00 коп., за умовою сплати 50% вартості транспортного засобу. На виконання умов договору позивач сплатив 55 320 грн. 00 коп., що складає 62% вартості автомобіля. Однак, в порушення умов вказаного договору, в обумовлений договором строк вказаний автомобіль не був переданий позивачу. У зв'язку з чим, позивач 02.04.2015 звернувся до відповідача з заявою про повернення йому сплачених коштів в розмірі 55 320 грн. 00 коп. Разом з тим, відповідач вимогу позивача не виконав, мотивуючи необхідністю додаткової сплати грошових коштів. Таким чином внаслідок неналежного виконання умов вказаного договору, позивач вважає, що йому завдана матеріальна шкода в розмірі 147 000 грн. 00 коп., що дорівнює за курсом НБУ 7 500 доларам США, які він сплатив за купівлю зазначеного вище автомобіля. Крім того, позивач вважає, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини та доводи, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач, який повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання уповноваженого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без участі представника до суду не надходило. Направив на адресу суду письмові заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. За вказаних обставин, суд на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень позивача, визнавши причини неявки відповідача, який не направив до суду свого уповноваженого представника, неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх шляхом дослідження письмових доказів, приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.07.2014 між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» (відповідач по справі) та [PERSON] (позивач по справі) було укладено договір фінансового лізингу №010480, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль марки «Bogdan Comfort 2111» у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. (а.с.7-13) Відповідно до п. 1.7 вказаного Договору предмет Лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізинг). Відповідно до Додатку №3 до вказаного Договору вартість предмета лізингу складає 93 000 грн. 00 коп. (а.с.14) Згідно з п.3.2.1 ст.2, п.8.2.1 ст.8 Договору лізингоодержувач зобов'язаний до отримання предмету лізингу сплатити передбачений Договором Перший Лізинговий Платіж, що складається з: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі- «Комісія за Організацію»), яка розраховується як комісія за організацію, яка визначена у Додатку №1 до даного Договору та становить 10% від вартості предмету лізингу; авансу ціни предмета лізингу - авансовий платіж, що становить 50% від вартості предмету лізингу та комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, що становить 3% від вартості предмету лізингу. На виконання умов вказаного договору позивач сплатив авансовий платіж в розмірі 46 600грн. та комісію за організацію в розмірі 9320 грн. (а.с.22) При встановленні правовідносин сторін і законодавства, яке належить до них застосувати, суд надходить до висновку про те, що дані правовідносини регулюються нормами Закону України «Про фінансовий лізинг». Згідно приписів ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу; розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Частиною 1 статті 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодежувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуто ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови. Пунктом 3 ч.1 ст.11 вказаного Закону передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Виходячи з вказаних положень Закону України «Про фінансовий лізинг», можливість розірвати договір або відмовитись від нього в односторонньому порядку передбачено лише в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору, а саме лише у разі затримки передачі товару в користування, в інших випадках сторони мають обов'язково керуватись умовами договору. Обґрунтовуючи позов, позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов Договору, просить стягнути завдану матеріальну шкоду в розмірі 147 000 грн. 00 коп., інших вимог позивач не заявляє. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язковими підставами відшкодування матеріальної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, позивачем не надано доказів наявності майнової шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні. Крім того, розмір матеріальної шкоди необрунтований та недоведений. Також, позивач, посилаючись на обставини, які вказують на його думку, що відповідач своїми діями ввів позивача в оману не надав суду доказів того, що вказаний договір фінансового лізингу визнаний судом недійсним. За вказаних обставин, судом не встановлено порушення відповідачем прав позивача при виконанні умов Договору фінансового лізингу, а тому відсутні підстави згідно ст. 1166 ЦК України для відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 147 000грн. 00 коп. Оскільки порушення відповідачем прав позивача судом не встановлено, відсутні підстави згідно ст. 1167 ЦК України для відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 100 000 грн. 00 коп. До того ж слід зазначити, що вимоги про відшкодування моральної шкоди та її розмір позивачем не обґрунтовані та суду не доведені. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позов безпідставним та необгрунтованим, а тому не підлягає задоволенню. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати стягненню не підлягають. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed