Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

07.05.2018 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії «ДП «Адміністрація морських портів України» звернулось до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] Олександровичапро стягнення коштів на загальну суму 44062,75 гривень, утриманих з адміністрації Миколаївського морського порту на користь Заводського районного центру зайнятості. Свої вимоги мотивували тим, що -23.03.2017 року відповідач був звільнений з посади контролера команди служби загальної охорони та режиму загону загальної охорони, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України; -13.12.2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення по справі №487/2230/17 за позовом [PERSON] до ДП «АМПУ» в особі МФ ДП «АМПУ» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до вказаного Рішення Суду, позов [PERSON] було задоволено, останнього було поновлено на роботі, стягнуто з ДП «АМПУ» на користь [PERSON] 31\~910,67 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 12.02.2018 року, Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2017 року залишено без змін. -20.02.2018 року відповідача було поновлено на посаді контролера команди служби загальної охорони та режиму загону загальної охорони. -після виконання рішення стало відомо, що в період з 24.04.2018 року відповідач перебував на обліку як безробітній в Заводського центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю. -Заводським центромзайнятості заперіод з 01.05.2017 року по 20.02.2018 року було виплачено відповідачу допомогу по безробіттюв сумі 44 062 грн. 75 коп., а тому у разі неврахування в оплаті за час вимушеного прогулу допомоги по безробіттю, ця сума коштів для поновленого на роботі працівника є переплатою. Судом встановлені такі фактичні обставини. Відповідно до Наказу №168/о від 23.03.2017року про припинення трудового договору виданого Миколаївською філією державного підприємства «Адміністрація морських портів України» було звільнено [PERSON] з посади контролера команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку зі скороченням штату. 13.12.2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення по справі №487/2230/17 за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до вказаного Рішення Суду, позов [PERSON] було задоволено, останнього було поновлено на роботі, стягнуто з ДП «АМПУ» на користь [PERSON] 31\~910,67 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 12.02.2018 року, Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2017 року залишено без змін. Відповідно до Наказу № 75/о від 20 лютого 2018 року ДП «Адміністрація морських портів України» на виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2017 по справі №487/2230/17 та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 12.02.2018 року та [PERSON] поновлено на роботі. Відповідно до Довідки виданої заступником головного бухгалтера ДП «Адміністрація морських портів України», відповідачу нараховано та виплачено кошти за час вимушеного прогулу за наказом № 75/О від 20.02.2018 року в розмірі 31\~910 грн. 67 коп. 22.02.2018 р. Заводський районний центр зайнятості звернувся до позивача з листом-претензією № 06-188/14 про повернення коштів. Відповідно до платіжного доручення за № 256 від 16.03.2018 року Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» було перераховано на користь Заводського центру зайнятості грошові кошти в розмірі 44 062 грн. 75 коп., які були сплачені відповідачу за час перебування на обліку як безробітного. В свою чергу, позивач звернувся з вимогою до відповідача, про повернення коштів в добровільному порядку в розмірі 44 062 грн. 75 коп., які були утриманні Заводським районним центром зайнятості м. Миколаєва з адміністрації Миколаївського морського порту або написати заяву до бухгалтерії про відрахування вказаної суми боргу із заробітної плати. Проте відповідач відмовляється повертати кошти в добровільному порядку. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 1 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи, що встановлено ч. 1 ст. 6 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття . Застрахованою особою відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 вказаного Закону є суб'єкти страхування на випадок безробіття застрахованіособи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їхсімей та інші особи, страхувальники та страховик. Згідно ч.4 ст. 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Відповідно до п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007, № 219 Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили. Повернення виплачених безробітному коштів здійснюється відповідно до частини четвертої статті 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття Із аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що відповідач, як застрахована особа, відповідно до положень наведеного закону, в зв'язку із звільненням за скороченням штату отримував допомогу по безробіттю. Виплата вказаної допомоги буде припинена в зв'язку з його поновленням на роботі. За такого, допомога по безробіттю відповідачем, як застрахованою особою, отримана відповідно до наведених вимог закону. Тому, обґрунтування позивача, що отримані відповідачем кошти по безробіттю від Заводського районного центру зайнятості є безпідставно отриманими коштами, є помилковими. Безпідставним є посилання на положення ст. 1212 ЦК України, оскільки вказана норма регулює відносини з набуття майна без достатньої правової підстави за рахунок іншої особи, тоді як в даній справі відповідач отримав спірні кошти саме на підставі діючого закону, а позивач у даних відносинах не є особою за рахунок якої ці кошти отримані. Відповідно до положень п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено перелік умов на підставі яких може відбутися процедура повернення суми виплаченого забезпечення застрахованій особі, якими є умисне невиконання цією особою обов'язків та зловживання ними. Проте таке право надано відповідному Центру зайнятості, а не роботодавцю. Як слідує з листа-претензії Заводського районного центра зайнятості на адресу роботодавця, позивача у справі, підстав для запровадження такої процедури немає. Правовідносини сторін у даній справі ґрунтуються на нормах КЗпП України, якими в тому числі і передбачена матеріальна відповідальність працівника, проте позов ґрунтується на інших підставах. Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, окрім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з матеріалами справи відповідачем було понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., 00 коп. У відповідності до ч. 2 ст. 137, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За таких обставин вимоги представника відповідача щодо компенсації судових витрат в частині компенсації витрат на професійну правову допомогу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved