Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

07.04.2016 року представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 13.04.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір №92/03/6, згідно якого банком надано позичальнику кредитні кошти в сумі 300 000,00 грн. в строк з 13.04.2007 року по 12.04.2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,9 % річних у валюті кредиту, в обмін на зобовязання позичальника повернути кредит, сплатити проценти та інші передбачені договором платежі на умовах, визначених договором. В забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON], [PERSON] укладені договори поруки № 92/03/6/1п від 13.04.2007 року та № 92/03/6/2п від 13.04.2007 року відповідно, згідно до яких поручителі взяли на себе зобовязання перед кредитором солідарно відповідати з [PERSON] за її зобовязаннями, які виникли з умов кредитного договору. Всупереч умовам кредитного договору зобовязання щодо повернення кредиту та спати процентів позичальником не виконувалися, у звязку з чим банк звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за кредитним договором. Рішенням Криворізького районного суду від 02.10.2009 року за позовом банку стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 17.06.2009 року у розмірі 273 296,87 грн., яка складається з заборгованості по простроченим процентам 35 111,42 грн., заборгованості по простроченому кредиту 50 000,00 грн., заборгованості по поточному кредиту 175 000,00 грн., суму пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту 13 185,45 грн. та судовий збір. В ході виконавчого провадження реалізовано нерухоме майно, яке належало [PERSON], а саме нежитлова будівля табору праці та відпочинку, за адресою вул. Шкільна, 22 с. Веселе Криворізького району Дніпропетровської області та грошові кошти у розмірі 64 064,87 грн. направлені на погашення заборгованості по кредиту за виконавчим листом (14 778,64 грн. - на погашення заборгованості по кредиту, 49 286,23 грн. - на погашення процентів за кредитом) Оскільки кредитний договір продовжував діяти, банком з 17.06.2009 року нараховуються відсотки, розмір яких станом на 11.03.2016 року становить 211 025,55 грн. Крім того, відповідно до умов п. 5.3 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення платежу в межах строків позовної давності. Станом на 11.03.2016 року заборгованість по пені складає 169 228,19 грн. Таким чином, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» просить стягнути на свою користь солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 92/03/6 від 13.04.2007 року станом на 11.03.2016 року в загальній сумі 578 964,47 грн., яка складається з простроченої заборгованості щодо процентів за користування кредитом за період з 18.06.2009 року по 11.03.2016 року 211 025,55 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 169 228,19 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів 198 710,73 грн. та стягнути з відповідачів солідарно судовий збір пропорційно стягнутої суми.. Представник позивача [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалася, згідно письмового клопотання просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 57). Відповідачі будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило (а.с.46,47,48,51,52,55,56). Зі згоди представника позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.04.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», що вбачається з витягу зі статуту та свідоцтва про державну реєстрацію (а.с. 33,34-35), та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 92/03/6, відповідно до п. 1.1 якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 300 000,00 грн. на строк з 13.04.2007 року по 12.04.2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,9 % річних (а.с. 5-10). Згідно п. 3.3.1 кредитного договору позичальник зобовязався використати кредит в строк 13.04.2007 року по 12.04.2012 року в сумі 300 000,00 грн. та повертати кредит щомісячно в сумі 5 000,00 грн., починаючи з травня 2007 року, але не пізніше 12.04.2012 року. Сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, виходячи з 16.9 % річних з першого по десяте число наступного за місяцем, в якому нараховувались відсотки, а також в день закінчення строку, на який надано кредит. У відповідності з п. 1.1 договору, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту або в день дострокового розірвання договору (п. 3.3.2 договору). П. 5.3 вказаного кредитного договору визначено обовязок позивальника при порушенні строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, сплатити банку пеню в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої про строчки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності (а.с.9). 16.02.2009 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду (а.с.11). Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON] кредит в сумі 300 000,00 грн., що вбачається з меморіального ордеру № TR. 3297.1.18 від 13.04.2007 року (а.с. 12). З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 92/03/6 від 13.04.2007 року, між банком та відповідачем [PERSON] укладений договір поруки № 92/03/6/1п від 13.04.2007 року, а з відповідачем [PERSON] укладений договір поруки № 92/03/6/2п від 13.04.2007 року (а.с. 19-22). Згідно п. 1.2 вказаного договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальності з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобовязань по кредитному договору. Пунктом 1.3 договору поруки визначено, що поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обємі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязань - в повному обємі. Як вказав представник позивача, всупереч умовам кредитного договору зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів позичальником не виконувалися, у звязку з чим 15.07.2009 року банк звернувся до суду із позовною заявою про солідарне стягнення з позичальника [PERSON] та поручителів [PERSON] та [PERSON] кредитної заборгованості. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.10.2009 року вказаний позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №92/03/6 від 13.04.2007 року по: простроченим процентам 35 111,42 грн., простроченому кредиту 50 000 грн., поточному кредиту -175 000,00 грн., суму пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту 13 185,45 грн., а всього 273 296, 87 грн. Рішення набрало законної сили 13.10.2009 року (а.с.29-32). Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.10.2009 року не виконано, про що вказувала представник позивача, відповідачі до суду не зявились доказів протилежного суду не надали (а.с.3). Враховуючи, що кредитний договір продовжував діяти, проценти за користування кредитом з 18.06.2009 року продовжували нараховуватися, станом на 11.03.2016 року сума нарахованих прострочених процентів склала 211 025,55 грн., що вбачається з розрахунку (а.с. 13-14). Відповідно до п. 5.3 кредитного договору, за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості , але в межах строків позовної давності (а.с.9). Строк позовної давності за цим договором, згідно п. 5.8 договору, встановлюється сторонами в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суми заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків, понесених банком під час виконання умов цього договору (а.с.10). Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів розрахована за період з 12.03.2013 року по 11.0.2016 року та складає 198 710,73 грн.,а пеня за несвоєчасне погашення кредиту розрахована за період з 12.03.2013 рік по 25.05.2015 рік та складає 169 228,19 грн. (а.с.13-14). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. В силу ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1050 та ч.2 ст. 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він на вимогу кредитора зобовязаний сплатити грошову суму, при цьому ч.2 ст. 1050 встановлено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В той же час, згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України). Розділом 5 п. 5.2 договору поруки № 92/03/6/1п від 13.04.2007 року та договору поруки № 92/03/6/2п від 13.04.2007 року встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобовязання позичальника за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобовязання не зазначений або визначений моментом вимоги, то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладення цього договору. Згідно п. 1.1 кредитного договору, строк виконання зобовязань позичальника перед банком щодо повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів, можливої неустойки, комісій та інших видатків, передбачених цим договором визначається 12.04.2012 року (а.с.5). За таких обставин, судом встановлено, що позивач вперше звернувшись до суду 15.07.2009 року із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, визначив день настання строку виконання зобовязання, а отже передбачений договором та законом шестимісячний строк для припинення поруки обчислюється з цієї дати. Крім того, строк повернення кредиту також сплинув 12.04.2012 року. Оскільки позивач лише 07.04.2016 року звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості за період з 18.06.2009 року по 11.03.2016 року, тобто пропустив шестимісячний строк предявлення вимог до поручителя, внаслідок чого порука припинилася, а діючим законодавством не передбачено поновлення поруки, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог до поручителів [PERSON], [PERSON], а отже в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Вказані твердження знайшли своє відображення і в постанові Верховного суду України від 09.09.2015 року № 6-933цс15, яка є обовязковою для застосування відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про допущення [PERSON] порушення умов договору № 92/03/6 від 13.04.2007 року, у звязку чим з неї на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором станом на 11.03.2016 року в загальному розмірі 578 964,47 грн., що складається з: - простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 18.06.2009 року по 11.03.2016 року 211 025,55 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту 169 228,19 грн.; - пені за несвоєчасну сплату процентів - 198 710,73 грн., Крім того, згідно вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в звязку з чим з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 8684,47 грн.

Outcome: partial