Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

06 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернувшись до суду з позовом [PERSON], уточнивши свої вимоги в судовому засіданні (а.с.27), просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) до 09.01.2015 року, тобто по час закінчення навчання. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтував тим, що під час перебування в шлюбі з відповідачем [PERSON] у них [INFO] року народився син [PERSON], який на даний час навчається на денній формі у Богуславському центрі професійної технічної освіти на бюджетній основі. Відповідач на утримання сина ніякої матеріальної допомоги не надає, незважаючи на те, що згідно законодавства зобов'язана це робити. Він являється пенсіонером, ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, постійно хворіє і не в змозі самостійно утримувати сина у зв'язку з тим, що йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, придбання одягу, харчування, придбання підручників, тощо що і змусило звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої вимоги посилаючись на вищевказані обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що не дивлячись на тяжке матеріальне становище, оскільки вона має дохід лише у розмірі мінімальної заробітної плати на її утримані перебували хворий батько та брат, які не щодавно померли і вона була вимушена їх поховати за власні кошти. На даний час на її утриманні перебуває її матір, яка постійно хворіє і тому потребує догляду. Не дивлячись на скрутне матеріальне становище, вона сплачує за комунальні послуги і щомісячно переводить гроші сину на його банківську картку та купляє йому одежу. В зв'язку що тим, що у неї з позивачем склались неприязні відносини, останній негативно налаштовує сина проти неї та забороняє з нею спілкуватись. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає разом з батьком і безоплатно навчається в Богуславському ЦПТО. Батько отримує пенсію розміром більше ніж заробляє матір. Вони надають йому гроші, купляють одежу, але він вважає, що мати повинна сплачувати аліменти, оскільки вона надає йому менше грошей ніж батько. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі є її дочкою, яка постійно матеріально їй допомогає не дивлячись на те, що у самої не велика заробітна плата. Так, дочка допомогала у лікуванні та похованні батька, який помер в 2011 році, допомогала у поховані брата, якого вбили в 2012 році. Крім того, дочка сплачує гроші на її лікування. В 2013 році вона перенесла операцію за яку дочка заплатила майже 8000 грн. Операція проведена не вдало і тому вона продовжує лікування і по даний час, яке потребує значних матеріальних витрат, а на пенсію у розмірі 1200 грн. це не можливо. Їі відомо про те, що дочка матеріально також підтримує сина, оскільки висилає йому гроші та купляє речі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Стаття 182 Сімейного Кодексу України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, сукупність цих факторів утворює юридичний склад необхідний і достатній для виникнення вищезазначеної матеріальної допомоги. У відсутності хоча одного з наведених вище факторів, аліментне зобов'язання, пов'язане з утриманням батьками своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, не виникає. Дана стаття носить імперативний характер та розширеному тлумаченню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO] (а.с.15). Як встановлено при розгляді справи, на момент звернення з позовом до суду позивач [PERSON], з яким проживає повнолітній син [PERSON], навчається в ДНЗ Богуславському ЦПТО за державним замовленням на денному факультеті і отримує стипендію у розмірі 255 грн. Термін навчання з 02.02.2013 року по 09.01.2015 року (а.с.9,28). Крім того, встановлено, що позивач [PERSON] отримує пенсію по інвалідності у розмірі 4647,14 грн., що підтверджується довідкою Управління ПФ України у Богуславському районі від 19.02.2014 року ( а.с.16). Відповідач [PERSON] працює помічником вихователя в ДНЗ № 601 і отримує заробітну плату, середній розмір якої складає 1311,22 грн., що підтверджується довідкою (а.с.42). Крім того, згідно наданих доказів вбачається, що на утриманні відповідача перебуває її матір [PERSON]-пенсіонерка, яка постійно хворіє та потребує матеріальної допомоги відповідача на придбання ліків, оплату медичних обстежень та харчування, що підтверджується наявними матеріалами справи ( а.с.45-57). Враховуючи матеріальне становище відповідача [PERSON], яка отримує не велику заробітну плату та несе значні витрати на утримання своєї матері-пенсіонерки, яка постійно хворіє та потребує лікування, придбання ліків та має обов'язок по оплаті комунальних послуг, крім того те, що її син [PERSON] є повнолітньою працездатною особою і при бажанні він не позбавлений можливості самостійно працювати одночасно з навчанням, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного позову. Крім того, враховуючи положення ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, судом встановлено, що позивач [PERSON] не надав належних та достовірних доказів, які доводять обставини, зазначені ним в позовній заяві, а саме: про те, що він самостійно утримує повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, оскільки витрачає кошти на проїзд до місця навчання, проживання, придбання одягу та придбання підручників. Так, відстань від постійного місця проживання повнолітнього [PERSON] до місця його навчання є незначним і будь-яке транспорте сполучення відсутнє, він не проживає в гуртожитку учбового закладу, а проживає разом з позивачем у власній квартирі і тому ніяких матеріальних витрат позивач не може нести. Щодо придбання підручників, то необхідно врахувати, що навчання відбувається за бюджетні кошти, але якщо позивач фактично витрачав на це кошти, то необхідно було надати суду відповідні докази. Що стосується тверджень позивача про те, що він самостійно несе матеріальні витрати на придбання одягу для сина, то ці твердження також ні чим не підтверджуються, а навпаки суперечать поясненням відповідача, яка надала суду товарний чек ( а.с.40), згідно якого вбачається, що вона придбала для сина одежу. Дана обставина в судовому засіданні також була підтверджена третьою особою. Крім того, не зважаючи на те, що відповідач [PERSON] має не значний дохід, яка вимушена матеріально утримувати свою матір-пенсіонерку, оскільки остання постійно хворіє, судом встановлено, що відповідач щомісячно добровільно перераховує гроші своєму повнолітньому сину [PERSON], що підтверджується квитанціями про перекази грошових коштів (а.с.30-39) та показами третьої особи [PERSON] наданими в судовому засіданні. З огляду на викладене, суд повно і всебічно з'ясувавши всі обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 88 ЦПК України суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed