Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

04 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 22 березня 1994 року на її імя було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,60 га, що розташована на території с. Червоне Парутине Очаківського району Миколаївської області, без зазначення адреси, для ведення особистого підсобного господарства. Через неправильне оформлення зазначеного державного акту вона позбавлена можливості реалізувати своє право на нерухоме майно, а тому просила визнати недійсним вказаний державний акт та скасувати його державну реєстрацію. В судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за відсутності їхніх представників, крім цього, зазначили, що не заперечують проти задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, що передбачено ст. 126 ЗК України. З дослідженого у судовому засіданні державного акту на право приватної власності на землю (а. с. 7) вбачається, що цим актом посвідчується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,60 га, що розташована на території с. Червоне Парутине Очаківського району Миколаївської області без зазначення адреси, і виділена їй рішенням № 57 виконкому Острівської сільської ради від 15 червня 1993 року для ведення особистого підсобного господарства. Судом встановлено, що спірний державний акт не відповідає вимогам «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», що діяла на час його видачі, а саме: у державному акті не вказано адресу земельної ділянки, що позбавляє позивачку реалізувати своє право на нерухоме майно. Стаття 155 ЗК України зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Проаналізувавши надані позивачкою докази, суд дійшов висновку про недійсність спірного державного акту, оскільки його наявність позбавляє останню розпоряджатися земельною ділянкою, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Разом із тим, не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про скасування державної реєстрації спірного державного акту, виходячи з наступного. У відповідності до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, вимоги [PERSON] в частині скасування державної реєстрації державного акту про право власності на землю є юридично помилковими та задоволенню не підлягають, оскільки визнання недійсним спірного державного акту за рішенням суду є підставою для скасування його державної реєстрації відповідним органом державної влади та не вимагає самостійного вирішення. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial