Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

06.04.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітної плати на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.12.2015 року. Від вказаного шлюбу мають малолітніх дітей доньку - [PERSON] та доньку [PERSON] , [INFO] , які зараз мешкають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Через скрутне фінансове становище та через те, що відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати допомогу, позивачка була змушена звернутись до суду з вказаним позовом. До судового засідання позивачка не з`явилася, але надала до суду заява, в якій просила справу слухати у її відсутність, на позові наполягала (а.с. 23). В судове засідання відповідач не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, також в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до частин 3, 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 12, 17, 19), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 08.12.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). Від вказаного шлюбу у сторін є малолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4) та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5), які мешкають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, згідно довідки Августівської старостинського округу Одеського району Одеської області №454/02-13 від 05.04.2021 року (а.с. 6). Згідно вказаних вище свідоцтв про народження, [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідач є батьком - [PERSON] , [PERSON] та у відповідності до закону повинен нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд розцінює неявку відповідача до судових засідань як погодження з позовною заявою про стягнення аліментів. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved