Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

07.03.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити 22/100 ідеальної частки у власності на домоволодіння № 20 по вул. Новосільській у м. Миколаєві, що складається з приміщень 3-3, 3-4, 3-5, 3-6 у житловому будинку літ. «В», сараю «Н», сараю «Г-2 1/5 погрібу «Дпд», 1/5 водопровідної колонки № 1, 1/5 огорожі з замощенням та воротами. В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що при укладенні Договору дарування 27.03.2017 р. мати [PERSON], даруючи йому всю свою реальну та ідеальну частку в домоволодінні № 20 по вул. Новосельській у м. Миколаєві, мала на увазі 22/100 частки, але документально була подаровано 1/5 ( 20/100 ) часток.. У звязку із чим, для захисту своїх прав вимушений звернутись до суду. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно належним чином про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача до судового засідання не зявився. Надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявились. Надали до суду заяву, в яких, просили розглянути справу за їх відсутності. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] мати [PERSON], 27.03.2017 р. подарувала 1/5 частку домоволодіння № 20 по вул. Новосільській у м. Миколаєві. Цей договір дарування був 27.03.2017 р. зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В п. 3 договору дарування вказано, що подарована 1/5 частка належала «Дарувальнику» [PERSON] на підставі Свідоцтва про права власності за заповітом від 16.04.2010 р та рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2012р., яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 лютого 2013 р. 05.09.2017 р.позивач одержав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. З цієї довідки позивачу стало відомо, що з 14.06.2008 р. 1/10 частини домоволодіння була зареєстрована на імя [PERSON] ( сестри матері позивача [PERSON]О.) на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.05.2005 р. Також з 14.12.2012р. 16/100 часток були зареєстровано на імя [PERSON] ; з 21.21.2012 р. 27/100 часток було зареєстравано на імя [PERSON] та 25/100 часток на імя [PERSON]. Підставою для реєстрації права власності цих осіб було рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.02.2012 р Право власності на 1/10 частку матері позивача [PERSON] було зареєстроване 04.02.2013 р. на підставі рішення Заводського рйонного суду м. Миколаєва від 24.12.2012 р. Що ж до реєстрації права власності та ідеальної частки, яка їй належить на імя [PERSON] в Державному реєстрі ніяких відомостей немає. З резолютивної частини рішення від 27.02.2012 р.видно, що суд виділив у власність кожного з співвласників конкретні житлові та нежитлові будови та господарські будівлі, згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи. Матері позивача [PERSON] та її сестрі [PERSON] були виділені у реальне корставання: у житловому будинку літ. В - приміщення 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, а сараї літ «Н» та літ. «Г-2», 1/5 погребу «Дпд», 1/5 водопроводної колонки № 1, 1/5 огорожі з замощенням та воротами. Також судом на підстіві вартості кожної з індивідуальних реально виделених кожному з співвласнків будівель, за ними було визнане право власності на нові ідеальні частки. Так за [PERSON]І було визнане право власності на 16/100 часток ; за [PERSON] - 27/100 часток ; за [PERSON] - на 25/100 часток ; за проценко Л.І. на 10/100 часток ; за [PERSON] - 11/100 часток та за [PERSON] - теж на 11/100 часток. Сумма ідеальних часток всіх співвласників за цім рішенням складає 100/100. В період 2012 р. Мати позивача звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності. Оскільки на момент предявлення цього позову (до 14.12.2012 р.) коли рішення суду від 27.02.2012 р., ще не було ніким з співвласників зареєстроване у Державному реєстрі, до суду були предявлені документи (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.04.2010 р.) згідно яких і [PERSON] і [PERSON] у домоволодінні № 20 належало по 1/10 частці. В процесі розгляду цієї справи [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди, що ринкова вартість половини виділених ім у кормстування будівель та господарських споруд становить 113 400 грн. Тобто [PERSON] знала які будівлі та споруди були ім з [PERSON] виділені рішенням від 27.02.2012р„ але обидві вони не придали значення тому, що фактично ідеальні частки іх складають не по 1/10 частці, а по 11/100 часток. Таким чином, припиняючи право власності [PERSON] на частку у спільному майні та визнаючи право власності за [PERSON] суд 24.12.2012 р. фактично мав на увазі не 1/10 частку, а 11/100 часток, які належали [PERSON] згідно рішення від 27.02.2012р., яке вже набуло законної сили та з 14.12.2012 р було зареєстроване [PERSON] у Державному реєстрі. [PERSON] зареєструвала рішення суду від 24.12.2012 р. у Державному реєстрі 04.02.2013 р. Про цьому їй ніхто не пояснив, що вона мала зареєструвати своє та [PERSON] право власності на підставі рішення від 27.02.2012 р., за яким вже зареєструвалися співвласники [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Тому при укладенні Договору дарування 27.03.2017 р. мати позивача [PERSON], даруючи синові всю свою реальну та ідеальну частку в домоволодінні № 20 по вул. Новосельській у м. Миколаєві, мала на увазі 22/100 частки, але документально була подаровано 1/5 ( 20/100 ) часток. Можливості зареєструвати на своє імя право власності на 22/100 частки домоволодіння № 20 , які позивач фактично одержав у дар він не має можливості, про що йому було розяснено у Державному реєстрі. Щож до [PERSON], то вона у розмері 1/5 частки зареєстровано тільки у КП ММБТГ на підставі договору купівлі-продажу, а на підставі рішення Заводського районного суду від 27.02.2012 р. за нею визнане право власності на 10/100 часток, які теж у Державному реєстрі не зареєстровані. У відповідності дост. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Відповідно до ч.1ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved