Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

05 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на ? частину квартири № 12, що знаходиться у будинку № 36 по вул. Великій Арнаутській в м. Одесі, та на ? частину земельної ділянки, загальною площею 0,0899 га, що розташована за адресою : Одеська область, Комінтернівський район, с. Красносілка, вул. Кленова, 8, кадастровий номер земельної ділянки : 5122782600:02:001:1173. В судовому засіданні позивач підтримав позов, а відповідач частково визнала позов та вважала, що вищевказана спірна квартира підлягає розподілу між нею, позивачем та їхньою повнолітньою донькою в рівних частках. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що у 1991 році сторони зареєстрували шлюб, який був розірваний 07 жовтня 2014 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ЖД № 128220 від 07.10.2014 р., видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. При цьому, позовна давність обчисляється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Таким чином, позивач не пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. В період шлюбу сторони придбали квартиру № 12, загальною площею 74,8 кв.м., житловою площею 49,2 кв.м., що знаходиться в будинку № 36 по вул. Великій Арнаутській в м. Одесі та в цілому складається з : чотирьох житлових кімнат, загальною житловою площею 49,2 кв.м. та підсобних приміщень : 2, 8 два коридори, 3,6 дві стінні шафи, 9 кухня, 10 туалет, 11 комора, на підставі договору купівлі-продажу від 25 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 3261, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації 19.08.2002 р., який був оформлений на імя відповідача [PERSON] В судовому засіданні сторони підтвердили, що згадана спірна квартира належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки була придбана ними за грошові кошти, які були зароблені ними за час шлюбу. Згідно ст. 63 СК України дружина та чолові мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За приписами ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі проділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони не укладали шлюбного договору та/або договору щодо визначення належних кожному з них часток у спірній квартирі. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, а належні кожному з них частки в цій квартирі є рівними. Не заслуговують на увагу суду доводи відповідача стосовно того, що спірна квартира підлягає розподілу між нею, позивачем та їх повнолітньою донькою в рівних частках, оскільки остання не є співвласником цієї квартири. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині розподілу спірної земельної ділянки шляхом визнання за ним права власності на ? частину цієї земельної ділянки, суд виходить з наступного. Позивач набув право власності на земельну ділянку, площею 0,0899 г, що розташована за адресою : Одеська область, Комінтернівський район, с. Красносілка, вул. Кленова, 8, кадастровий номер земельної ділянки : 5122782600:02:001:1173, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 744085, виданого відділом Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області на підставі рішення Красносільської сільської ради від 17.12.2010 р. № 18-VІ, тобто безоплатно в порядку приватизації відповідно до чинного законодавства України. Отже, вказана земельна ділянка не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а є майном, яке є особистою приватною власністю позивача відповідно до ст. 57 СК України. Таким чином, позовні вимоги позивача в частині розподілу спірної земельної ділянки є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial