Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

05 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №DNP0GL00000050 від 24.12.2007 року у розмірі 40206,60 доларів США, що за курсом 15,41 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.12.2014 року складає 619583 гривні 71 копійка, судові витрати по справі у розмірі 3654 гривні 00 копійок просив покласти на відповідачів. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що 24 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNP0GL00000050. Відповідно до кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 42300,00 доларів США на термін до 24.12.2027 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №DNP0GL00000050 від 24.12.2007 року був укладений договір поруки між банком та поручителем [PERSON], відповідно до умов якого, останній взяв на себе на добровільних засадах відповідати перед банком по зобовязаннях позичальника [PERSON] в повному обсязі. У звязку з тим, що відповідачі зобовязання за вказаним договором належним чином не виконали, станом на 05.12.2014 року мають заборгованість у сумі 40206,60 доларів США, що за курсом 15,41 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.12.2014 року складає 619583 гривні 71 копійка, з яких: 37394,71 доларів США заборгованість за кредитом; 2513,52 доларів США заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 298,37 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, у звязку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2015 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] (іден. номер [NUMBER]), [PERSON] (іден. номер [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNP0GL00000050 від 24.12.2007 року у розмірі 619583 гривні 71 копійка, з яких: 576252 грн. 48 коп. - заборгованість за кредитом; 38733 грн. 35 коп. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 4597 грн. 88 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Також судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині визначення загального розміру стягнутої заборгованості та її окремих складових, відповідно до ст.309 ЦПК України, з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає не в повній мірі. Як вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNP0GL00000050 (арк.с. 09-11). Відповідно до кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 42300,00 доларів США на термін до 24.12.2027 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Банк перед відповідачем виконав свої зобовязання. В порушення умов кредитного договору відповідач не виконує свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого, згідно розрахунку Банку, утворилась заборгованість перед позивачем за кредитним договором, яка станом на 05.12.2014 року згідно розрахунку Банку становить 40206,60 доларів США, що за курсом 15,41 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.12.2014 року складає 619583 гривні 71 копійка, з яких: 37394,71 доларів США заборгованість за кредитом; 2513,52 доларів США заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 298,37 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №DNP0GL00000050 від 24.12.2007 року був укладений договір поруки між банком та поручителем [PERSON], відповідно до умов якого, останній взяв на себе на добровільних засадах відповідати перед банком по зобовязаннях позичальника в повному обсязі (арк.с.13). Задовольняючи позові вимоги, суд 1 інстанції виходив з приписів ст.ст. 526, 530, 611, 651, 1049, 1050, 1054 ЦК України, правильно та обґрунтовано виходив з того, що зобовязання повинні виконуватись належним чином та в строки обумовлені договором або законом. Однак апеляційний суд не в повній мірі погоджується з обсягом заборгованості, що підлягає стягненню з Відповідачів виходячи з наступного. Заперечуючи проти обсягу заборгованості нарахованої за розрахунками банку, представником апелянта здійснено власний розрахунок боргу, який додано до матеріалів справи. Подати цей розрахунок у першій інстанції у апелянтів не було можливості, оскільки судом було постановлено заочне рішення, а апелянт з поважної причини був на ньому відсутній, оскільки перебував у закордонному відрядженні (докази наявні в матеріалах справи). З цієї ж причини апелянт був позбавлений можливості клопотати в першій інстанції про забезпечення доказів. Враховуючи той факт, що розрахунки заборгованості, вчинені банком і представником апелянта, є їх суб'єктивними точками зору і не є безумовно правильними, а також враховуючи той факт, що суд не може без залучення фахівця встановити дійсну суму заборгованості, а це має істотне значення для вирішення спору, за клопотанням апелянта ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області по справі було призначено судову економічну експертизу для встановлення дійсної суми заборгованості за кредитним договором. В березні 2017 року справа повернута до апеляційного суду Дніпропетровської області з висновком експерта. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2828/2829-16, складеного 16.02.2017 року, встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» не відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами Кредитного договору №DNPOGL00000050 від 24.12.2007 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення заборгованості за кредитним договором станом на 05.12.2014 року. Згідно результатів розрахунку, що здійснений експертом з урахуванням вимог чинного законодавства України, умов кредитного договору та наданих розрахункових документів, випливає, що сума заборгованості [PERSON] по Кредитному договору №DNPOGL00000050 від 24.12.2007 з урахуванням курсу валют НБУ станом на 05.12.2014 (1541,5499 грн. за 100 дол. США) становить: Заборгованість за тілом кредиту - 37 017,31 дол. США, що по курсу НБУ становить - 570 806,92 грн. з них: Сума простроченої заборгованості - 0,0 дол. США; Сума переплати - 294,02 дол. США або 4 533,79 грн.; Заборгованість за відсотками становить - 2 346,09 дол. США, що по курсу НБУ становить 36 176,71 грн.. з них; Сума прострочених відсотків - 2 346,09 дол. США, що по курсу НБУ становить 36 176,71 грн. Заборгованість по пені становить - 378,19 дол. США, що по курсу НБУ становить 5 831,69 грн. Разом сума заборгованості Позичальника - [PERSON]В перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в рамках Кредитного договору №DNPOGL00000050 від 24.12.2007 станом на 05.12.2014 становить 39 728,24 дол. США або 612 609,39 грн. Наявний у висновку експерта розрахунок з коригуванням обсягу заборгованості за його складовими, колегія суддів вважає належним, оскільки він є арифметично правильним, повним, чітким та зрозумілим., помилок чи неточностей в собі не містить та сторонами не спростований. Враховуючи наведене, суд першої інстанції не перевірив розрахунок заборгованості наданий Банком та в свою чергу не встановив дійсного обсягу заборгованості за кредитним договором, що є підставою для зміни рішення суду. Вищевказаним висновком судової експертизи також спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги щодо відсутності боргу та посилань на факт переплати боржника за кредитом. Посилання апеляційної скарги на недоведеність вимог Банку, зокрема відсутності доказів надання Банком кредитних коштів та їх отримання [PERSON] є безпідставними, оскільки під час добровільного укладення та підписання договору поруки [PERSON] не заперечувався факт отримання [PERSON] коштів за кредитним договором, окрім того кредитна угода з вказаним підстав у судовому порядку ним оскаржена не була. Також апеляційний суд зазначає, що рішенням Красногвардійськго районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі 204/4503/15-ц відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ КБ «Приват Банк», [PERSON], про захист порушених прав споживача, розірвання кредитного договору та визнання поруки припиненою. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області, та набрало законної сили 22.03.2017 року. Доводи апеляційної скарги [PERSON], про необґрунтованість вимог Банку до Поручителя, з підстав припинення поруки, оскільки строк дії поруки тривав з 31.06.2014 до 31.12.2014 року, а Банк звернувся до суду 05.01.2017 року є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, а саме з поштової накладної № 0044068 (а.с.30) Банком позовну заяву було направлено до суду 30.12.2014 року, тобто в межах 6 місячного строку. А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення та відмови у позові в повному обсязі. Решта приведених в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону. Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial