Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

05 травня 2014 року Очаківський міжрайонний екологічний прокурор Дніпровської екологічної прокуратури звернувся до суду із зазначеним позовом до Дмитрівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, [PERSON] Свої вимоги обґрунтовував тим, що під час перевірки додержання вимог земельного законодавства Дмитрівською сільською радою було виявлено порушення при приватизації земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 4825180501:02:003:0018. Так, відповідачем [PERSON] у 1993 році було реалізовано право на одержання земельної ділянки у приватну власність для будівництва жилого будинку шляхом безоплатної приватизації. Дана обставина залишилась поза увагою при повторній приватизації останнім у 2012 році земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель комунальної власності в с. Дмитрівка Очаківського району Миколаївської області. Посилаючись на викладене, просив визнати незаконними та скасувати п. 1 рішення VІ сесії 6 скликання Дмитрівської сільської ради № 12 від 30 червня 2011 року в частині надання дозволу [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS]; п. 1 рішення ХVІІІ позачергової сесії 6 скликання Дмитрівської сільської ради № 2 від 22 серпня 2012 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку; п. 2 рішення ХVІІІ позачергової сесії 6 скликання Дмитрівської сільської ради № 2 від 22 серпня 2012 року в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за вказаною вище адресою; визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯК № 987620 на право приватної власності на вказану земельну ділянку та зобов'язати відповідача повернути її у власність територіальної громади в особі Дмитрівської сільської ради. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Дмитрівської сільської ради в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що при прийнятті оскаржуваних рішень сільська рада діяла у межах повноважень та у спосіб передбачений законами України, а тому підстав про визнання незаконними та скасування рішень немає. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував, визнав, що ним порушено земельне законодавство при безоплатній приватизації спірної земельної ділянки, при цьому просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Очаківської міської ради та визнати недійсним державний акт про передачу йому у приватну власність земельної ділянки, що розташована на території м.Очакова. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, що п. 1 рішення виконавчого комітету Очаківської міської ради народних депутатів № 375 від 20 жовтня 1993 року [PERSON], на підставі заяви про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці площею 600 кв.м у м.Очакові Миколаївської області (а. с. 12). На підставі вказаного рішення 27 жовтня 1993 року відповідачу [PERSON] було видано державний акт серії МК на право приватної власності на землю площею 0,060 га, що розташована на території м.Очакова Миколаївської області, за цільовим призначенням: будівництво жилого будинку, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 954 (а. с. 13). 30 червня 2011 року рішенням VІ сесії 6 скликання Дмитрівської сільської ради № 12 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). Згідно п. 1 рішення ХVІІІ позачергової сесії 6 скликання Дмитрівської сільської ради № 2 від 22 серпня 2012 року затверджено вказану вище технічну документацію із землеустрою та п. 2 цього ж рішення передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). 04 грудня 2012 року [PERSON] видано державний акт серії ЯК № 987620 на право приватної власності на цю землю, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 482510001001931 (а. с. 11). Таким чином, згідно встановлених обставин справи відповідач [PERSON] вдруге одержав безоплатно у власність земельну ділянку по одному й тому ж виду використання, тобто для будівництва жилого будинку. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно ч. 4 цієї статті передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-57цс-13 від 19 червня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. В процесі проведення безоплатної приватизації земельної ділянки в с. Дмитрівка Очаківського району Миколаївської області не було встановлено, чи не використав відповідач попередньо право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва жилого будинку. Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та іншими, передбаченими законом, способами. Частиною 1 ст. 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти на право власності на земельні ділянки, так і самі державні акти. Визнання недійсними державних актів є законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Проаналізувавши надані по справі докази, суд вважає, що оскільки відповідачем [PERSON] вдруге було одержано безоплатно у власність земельну ділянку по одному й тому ж виду використання, тому оскаржувані частини рішень Дмитрівської сільської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку слід визнати недійсними, а спірну земельну ділянку - повернути у власність територіальної громади в особі Дмитрівської сільської ради. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави судовий збір у розмірі 1555 грн. 25 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом прокурор звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: approved