Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

06 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог зазначає, що він є власником земельної ділянки площею 2,000 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Дібрівської сільської ради відповідно до Державного акту серії ІІ- ПЛ № 033410 на право приватної власності на землю. Коли позивач звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку, йому було відмовлено про причині того, що документи подані для проведення державної реєстрації права, не відповідають вимогам, а саме в Державному акті місце розташування земельної ділянки вказане як «с.Веселе» а у витязі з Державного земельного кадасту- «с. Дібрівка». У звязку з вказаними вище обставинами, [PERSON] не може в повній мірі користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а тому він звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку. В судове засідання [PERSON] не зявився, його інтереси на підставі довіреності представляє [PERSON], який позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник Дібрівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, в судове засідання не зявився. Установа направила на адресу суду лист в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника. Заперечень проти задоволення позову сільська рада не висловила (а.с.26). Представник Управління Держгеокадастру у Миргородському районі Полтавської області в судове засідання не зявився. Установа належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що на підставі рішення 21 сесії 23 скликання Дібрівської сільської Ради народних депутатів від 06.02.2002, [PERSON] було видано Державний акт серії ІІ- ПЛ № 033410 на право приватної власності на землю, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Дібрівської сільської ради. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №88 (а.с.7). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку місце розташування вказаної земельної ділянки під кадастровим номером 5323281801:01:001:0532 вказано с. Дібрівка Миргородськьго району, яке не збігається із зазначеним в Державному акті - с. Веселе (а.с.10). Відповідно до ситуаційного плану, доданого до кадастрового плану земельної ділянки від 2002 року так і відповідно до плану розташування земельної ділянки від 2016 року, належна [PERSON] земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту - с. Дібрівка Миргородського району (а.с.8,9). З викладеного вище вбачається, як на момент прийняття рішення 21 сесії 23 скликання Дібрівської сільської ради про надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки, так і на дату отримання Державного акту на неї і на даний час, належна позивачу земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту с. Дібрівка Миргородського району а не в с. Веселе Миргородського району, тому при прийнятті рішення та видачі Державного акту була допущена помилка в зазначенні населеного пункту. Згідно ст.116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади\~або органів місцевого самоврядування\~в межах їх повноважень , визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. На підставі ст.126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України . Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майном . Згідно ст. 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Частина перша ст. 15 Цивільного Кодексу України, закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позову [PERSON].

Outcome: approved