Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

07.07.2014 року ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» звернулося до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу. Позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» заборгованість за договором купівлі-продажу від 18.06.2011 року з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних в сумі 10655 грн. за період з 01.12.2014 року по 25.06.2015 року; втрати від інфляції за несвоєчасний розрахунок та три проценти річних за період з 19.02.2014 року по 25.06.2015 року в сумі 11346 грн.; судові витрати в сумі 244 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 18.06.2011 року між ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу яблунь. Свої зобовязання за договором позивач виконав та передав відповідачці яблуні в користування за актом приймання-передачі, а відповідачка прийняла у своє користування яблуні та, згідно з п.3.3. укладеного договору сплатила товариству 7293 грн. Решту суми, згідно з п.3.3. Договору, відповідачка повинна була сплатити у строки: 7293 грн. до 01.12.2012 року, 7293 грн. до 01.12.2013 року, 7293 грн. до 01.12.2014 року, що не було зроблено. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 29.08.2014 року стягнуто з відповідачки на користь ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» заборгованість за договором купівлі-продажу в сумі 22761 грн. за період з 01.12.2012 року по 28.02.2014 року. Третій платіж в сумі 7293 грн. прострочено на 207 днів. Відповідно до п.5.3 договору в разі прострочення оплати за товар покупець сплачує продавцеві штраф у розмірі 15 грн. за кожний день прострочення. Оскільки ст.549 ЦК України є імперативною нормою, то просить за прострочення виконання грошового зобовязання застосувати до відповідачки вимоги ст.625 ЦК України, та стягнути суму боргу з урахуванням інфляційних втрат за весь час прострочення в сумі 10531 грн. та три проценти річних від простроченої суми 124 грн., а всього 10655 грн. [PERSON] рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29.08.2014 року також не виконує, у звязку із чим товариство понесло втрати внаслідок інфляції, які становлять 10764 грн. та три проценти річних в сумі 582 грн. Всього, на думку позивача, підлягає до стягнення з відповідачки на його користь 22001 грн. Договір купівлі-продажу є дійсним, оскільки у задоволенні позову [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено, та укладеним. Між товариством та відповідачкою існують зобовязальні правовідносини, які регулюються нормами глав 47-51 ЦК України. 02.10.2015 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» втрат від інфляції в сумі 10764 грн. та трьох процентів річних в сумі 582 грн. за період з 29.02.2014 року по 25.06.2015 року залишити без розгляду (а.с.60). 02.10.2015 року Шаргородським районним судом постановлено ухвалу про залишення без розгляду позову ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу в частині стягнення втрат від інфляції за несвоєчасний розрахунок за період з 29.02.2014 року по 25.06.2015 року в сумі 10764 грн. та трьох процентів річних в сумі 582 грн., а всього на суму 11346 грн. (а.с.61). Рішення Шаргородського районного суду, ухвалене у цій справі 02.10.2015 року (а.с.64-66) переглядається за нововиявленими обставинами. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» [PERSON], що діє за довіреністю від 27.02.2017 року (а.с.125), позовні вимоги підтримав у частині, по якій судом не приймалося рішення про залишення позову без розгляду. Суду пояснив, що СВАТ «Сад Поділля», правонаступником якого є позивач, у 2001-2003 роках за власні кошти здійснено насадження дерев яблунь на земельній ділянці, на яку відповідачка отримала державний акт у 2009 році. Тобто, на час видачі [PERSON] державного акту про право власності на земельну ділянку у позивача існувало право власності на дерева яблунь. На момент звернення з цим позовом до суду договір купівлі-продажу яблунь не був визнаний недійсним. Яблуні на сьогодні є власністю товариства і предметом договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачкою та товариством. Ці дерева яблунь не є багаторічними насадженнями (деревами, окремими групами дерев) в розумінні ч.2 ст.79 ЗК України та ч. 3 ст.373 ЦК України. Вони обліковуються в товаристві як довгострокові біологічні активи, що створені самим товариством вже після його реорганізації з держгоспу у СВАТ, а в наступному у ПАТ. Ці яблуні є основними засобами товариства, перебувають у його власності з 2003 року і не вибували з його власності по сьогоднішній день, а 18.06.2011 року передані [PERSON] у користування до повного виконання нею умов договору купівлі-продажу від 18.06.2011 року. При видачі відповідачці державного акту про право власності на земельну ділянку добровільного чи примусового відчуження майна (яблунь) ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» не було, тому позивач, в силу вимог ст.ст.317, 319 ЦК України, продовжує бути власником цього майна, здійснює щодо нього свої права власника. Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Вважає помилковим ствердження про те, що особа, отримавши державний акт на землю, набула безумовно права власності на дерева, які на ній розміщені, тим більше безоплатно. Відповідачка спершу із цим погодилася, тому і було укладено договір купівлі-продажу яблунь, позивач та відповідачка приступили до виконання цього договору, так як позивач передав [PERSON] у користування дерева яблунь, а відповідачка сплатила 7293 грн. попередньої оплати за договором купівлі-продажу. Позовні вимоги ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» до [PERSON] вважає обґрунтованими, просить задовольнити позов та стягнути з неї на користь ПАТ заборгованість з урахуванням інфляційних втрат та три проценти річних, всього в сумі 10655 грн. за період з 01.12.2014 року по 25.06.2015 року. Представники відповідачки [PERSON] адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.08.2015 року (а.с.38), та [PERSON], що діє на підставі довіреності від 10.01.2017 року (а.с.120), в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» не визнали, просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу яблунь, який укладений 18.06.2011 року між позивачем та відповідачкою, визнаний недійсним рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 16.01.2017 року. В силу вимог ст.ст.215-216 ЦК України, недійсний правочин є недійсним з моменту вчинення, тому [PERSON] не має ніяких зобовязань перед позивачем, у звязку із чим вважають, що позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи спір, суд встановив, що 18.06.2011 року Сільськогосподарським відкритим акціонерним товариством «Сад Поділля» в особі голови правління [PERSON], правонаступником якого є ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» (а.с.18-19), та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу (а.с.4). Предметом купівлі-продажу, відповідно до п.1.1. означеного Договору, є яблуні в кількості 442 штук, які належать СВАТ на праві власності і які знаходяться на земельній ділянці [PERSON], що належить останній на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №397419 (а.с.4). Відповідно до п.п.2.1., 2.2. та п.п.3.2., 3.3. договору купівлі-продажу від 18.06.2011 року, СВАТ зобовязується передати яблуні в користування [PERSON] протягом 1 дня з моменту підписання договору за актом приймання-передачі, а право власності на дерева остання набуває після їх оплати в повному обсязі, що оформляється видатковою накладною, при цьому, ціна за одиницю товару складає 66 грн., загальна вартість товару за цим договором становить 29172 грн., попередня оплата в розмірі 7293 грн. від ціни договору має бути перерахована на рахунок СВАТ або внесена готівкою в касу протягом 170 днів з моменту підписання договору. Решту суми по 7293 грн. [PERSON] сплачує щорічно до 01.12.2012 року, до 01.12.2013 року та до 01.12.2014 року з урахуванням індексів інфляції за період від дати підписання договору до кінцевого розрахунку. Договором купівлі-продажу від 18.06.2011 року також передбачено право [PERSON] достроково розрахуватися за яблуні (п.п.3.4. Договору). За прострочення оплати за товар покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 15 грн. за кожен день прострочення, а за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобовязань за цим Договором, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 50% від ціни товару (п.п.5.3, 5.4. Договору). Договір купівлі-продажу від 18.06.2011 року набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п.6.1. Договору). Як встановлено судом, Договір підписаний від продавця СВАТ «Сад Поділля» головою правління [PERSON], а від покупця [PERSON] Підписи під Договором сторонами не оспорюються. Крім того, судом встановлено, що предметом договору купівлі-продажу від 18.06.2011 року є дерева яблунь в кількості 442 штук, які висаджені СВАТ «Сад Поділля» у 2003 році на земельних ділянках, що перебували у постійному користуванні СВАТ після його створення внаслідок роздержавлення держгоспу «Сад Поділля» відповідно до ЗУ «Про приватизацію майна державних підприємств». Вказаний факт не заперечується сторонами. Крім того, судом встановлено, що сторони приступили до виконання умов вказаного Договору, зокрема, позивач та відповідачка склали акт приймання-передачі від 18.06.2011 року яблунь плодоносних від СВАТ «Сад Поділля» до [PERSON] у користування (а.с.5), а відповідачка, також, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №138 від 30.11.2011 року внесла у касу ПАТ попередню оплату аванс за яблуні в сумі 7293 грн. (а.с.6). Ці обставини, що встановлені судом, сторонами не оспорюються і визнаються, тому в силу вимог ч.1 ст.61 ЦК України, не потребують доказування. В березні 2014 року ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» зверталося до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу, який у задоволенні позовних вимог відмовив, проте, відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29.08.2014 року рішення Шаргородського районного суду від 06.05.2014 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ 22761 грн. за договором купівлі-продажу від 18.06.2011 року та судові витрати в сумі 366 грн. (а.с.9-10). В процесі виконання договору купівлі-продажу від 18.06.2011 року [PERSON] зверталася до Шаргородського районного суду з позовом до ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» про визнання означеного договору недійсним та застосування наслідків недійсності договору, у задоволенні якого рішенням Шаргородського районного суду від 04.06.2013 року відмовлено з підстав його не укладення, оскільки договір не був зареєстрований та нотаріально посвідчений (а.с.11-13). Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Вінницької області залишено без змін, але означена ухвала скасована Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а справа передана на новий апеляційний розгляд. 16.01.2017 року Апеляційним судом Вінницької області скасовано рішення Шаргородського районного суду від 04.06.2013 року та ухвалено нове, яким задоволено позов [PERSON]: визнано недійсним договір купівлі-продажу багаторічних насаджень яблунь у кількості 442 штуки, укладений 18.06.2011 року між [PERSON] та СВАТ «Сад Поділля», правонаступником якого є ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ»; стягнуто з ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 7293 грн., сплачені нею на виконання недійсного договору купівлі-продажу та 344,1 грн. судового збору за звернення з позовом, 243,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, 584,64 грн. судового збору за подання касаційної скарги, а всього 1172,34 грн. судового збору (а.с.84-86). Таким чином, Апеляційним судом Вінницької області ухвалено рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу дерев яблунь від 18.06.2011 року, що укладений між [PERSON] і СВАТ «Сад Поділля», невиконання умов якого [PERSON], котра оспорювала у суді його дійсність, стало підставою для ухвалення рішення Шаргородським районним судом у справі №152/1057/15-ц про задоволення позовних вимог ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ», яке скасовано ухвалою Шаргородського районного суду від 06.03.2017 року у звязку із нововиявленими обставинами (а.с.16-108). Відтак, договір купівлі-продажу від 18.06.2011 року між позивачем та відповідачкою, є недійсним. Частиною першою ст.216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, позивач та відповідачка не мають жодних зобовязань один перед одним за умовами договору купівлі-продажу яблунь від 18.06.2011 року, який визнаний судом недійсним. Також, виходячи з аналізу наведених вище норм цивільного законодавства ствердження представника позивача [PERSON] про те, що договір не був визнаний недійсним на час звернення з цим позовом до суду, внаслідок чого, на його думку, позов підлягає задоволенню, суд вважає помилковими. Судом встановлено, і не оспорюється сторонами, що з 16.01.2017 року Апеляційним судом Вінницької області означений вище договір купівлі-продажу визнано недійсним, вказане рішення набрало законної сили, внаслідок чого договір купівлі-продажу є недійсним з моменту вчинення, тобто з 18.06.2011 року. Відтак, судом встановлено, що вимоги позивача до відповідачки про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу від 18.06.2011 року є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини що виникають з договірних зобовязань та щодо недійсності правочинів, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, ЦК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно із ч.3 ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч.2 ст.11 ЦК України). Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1 ст.13 ЦК України). Згідно із ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до вимог ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Виходячи з вимог ч.2 ст.215 та з розяснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до вимог ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 ЦК України тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним лише за рішенням суду. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України). Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК України). Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що права та охоронювані законом інтереси позивача ПАТ «САД ПОДІЛЛЯ» на виконання договірних зобовязань не порушені відповідачкою, оскільки договір купівлі-продажу яблунь визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, тобто з 18.06.2011 року, тому відповідачка не має договірних зобовязань перед позивачем, у звязку із чим в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed