Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

07.04.2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовомв якому просила : - визнати за нею та її неповнолітньою дочкою право власності на ? частину квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], - визнати договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] частково недійсним - витребувати майно із чужого незаконного володіння. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що [INFO] помер її чоловік та батько її неповнолітньої дочки [PERSON] Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Позивач, звернувшись до П'ятої одеської державної нотаріальної контори з метою отримання спадщини після смерті [PERSON], 05.04.2017 року отримала відмову обумовлену відсутністю правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Так, спадкове майно, а саме ? частина квартири [ADDRESS] відчужена [PERSON] за договором купівлі-продажу [PERSON] [PERSON] стверджувала, що [PERSON] не мав право на відчуження спірної квартири, а тому просила витребувати її з володіння [PERSON] Представник позивача в процесі розгляду справи позов підтримала. Відповідач - Одеська міська рада в судове засідання не з'явилась, повідомлена про розгляд справи належним чином (поштове повідомлення №6500601821596), про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась про розгляд справи в порядку статей 128, 130 ЦПК України, про причини неявки не повідомила. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся про розгляд справи в порядку ст.ст.128, 130 ЦПК України, про причини неявки не повідомив. Третя особа - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Колмакова Н.В. в судове засідання не з'явилась, повідомлена про розгляд справи належним чином (поштове повідомлення №6500601821588), про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала. З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 21.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис за № 562. Від цього шлюбу [INFO] народилась [PERSON] (свідоцтво про народження видане Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в книзі реєстрації народжень 28.04.2006 року, актовий запис № 24). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради від 27.06.2008 року № 3-2737 [PERSON] за життя належала ? частка квартири [ADDRESS]. 16.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладений Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 5-1572, за яким [PERSON] передав [PERSON] належну йому ? частину квартири. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12.03.2014 року договір довічного утримання розірваний, ? частину квартири [ADDRESS] повернута у власність [PERSON], скасована реєстрація права власності на неї за [PERSON] в Комунальному підприємстві «ОМБТІ та РОН». Рішення суду набрало законної сили. [PERSON] на підставі вказаного судового рішення за життя право власності за собою не зареєстрував. [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 5375). У встановлений законом строк 03.08.2016 року [PERSON] звернулась до П'ятої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. 05.04.2017 року позивач отримала відмову в отриманні спадщини обумовлену відсутністю правовстановлюючих документів на спірну квартиру. З матеріалів спадкової справи №216/2016 вбачається, що 09.07.2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бардук М.Д. посвідчений заповіт від імені [PERSON], за яким він заповідав все своє майно [PERSON] За даними спадкової справи [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняв. За витягом Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 997494990 [PERSON] 24.03.2017 року відчужив всю квартиру відповідачу [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. За ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1218 К України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. За ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Так, згідно матеріалів спадкової справи [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON], є єдиними спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 45,8 кв.м. в тому числі житловою 22,5 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] є обґрунтованими. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужено особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього. Згідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як зазначено в ч. 1 п. 19 Пленуму Вищого спеціалізовано суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» застосовуючи положення ст.387 ЦК України, суд виходить з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до п. 22 Пленуму Вищого спеціалізовано суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, власник майна має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Оскільки, [PERSON] відчужив спірну частину квартири за договором купівлі-продажу на користь [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 16.07.2008 року, який в подальшому був розірваний рішенням апеляційного суду Одеської області від 12.03.2014 року, яке набрало законної сили, вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу, який укладено між [PERSON] та [PERSON] частково недійсним є обґрунтованими. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За ч. 1 п. 19 Пленуму Вищого спеціалізовано суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» застосовуючи положення ст.387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Враховуючи викладене, вимоги позивача про витребування майна, а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS] із чужого незаконного володіння є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved