Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

06 січня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 28 вересня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис за № 2137. При реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на прізвище чоловіка «[PERSON]». Від даного шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Спільне життя у сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та виховання дитини. Позивач та відповідач два роки проживають окремо. Подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам [PERSON] Крім того, позивач просить стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утримані, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги для дитини. [PERSON] працює будівельником у ПП «ВСЕ-БУД». Також позивач просить суд визначити постійне місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з [PERSON] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, однак надала на адресу суду заяву, у якій просить суд розгляд даної справи проводити за її відсутності та зазначила, що позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 2137, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], видане 28 вересня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області (а.с. 7). Спільне життя у сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та виховання дитини. Позивач та відповідач два роки проживають окремо. Шлюб існує лише формально, а тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що вимога позовної заяви про розірвання шлюбу є обґрунтованою, та такою, що підлягає до задоволення. Суд задовольняючи вимогу позовної заяви щодо стягнення аліментів виходив з наступного. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане 12 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 8). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] необхідно присудити аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Однак, позивачем [PERSON] не було надано суду доказів про те, що між сторонами існує спір щодо того, з ким із батьків буде проживати дитина, тому дана вимога є необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 551 грн. 20 коп. в дохід держави, а також з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 487 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 350 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial