Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

05.11.2020 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява про визнання [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою : [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстровані вона та її онук [PERSON] , 2003 року народження, який не проживає вже більше п`яти років. Позивач також вказує, що наявність зареєстрованої в її будинку онука, який не користуються нею, створює їй не зручності та не відповідає її інтересам. Факт реєстрації відповідача в належній їй квартирі порушує її права, як власника, оскільки позивач позбавлена права на вільне розпорядження та користування майном, позбавлена можливості оформити субсидію. Ухвалою від 16.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження ( а.с. 16). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Неповнолітній [PERSON] , його законний представник [PERSON] та представник [PERSON] заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідач є неповнолітньою дитиною, був вселений та зареєстрований у будинку позивача разом із батьками. Він не має можливості зареєструватися за іншою адресою, оскільки його мати [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, а батько не виявив бажання зареєструвати його за своїм новим місцем проживання Представник третьої особи органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Бориспільської міської ради Київської області Тютюн Н.О. заперечувала проти позовних вимог, вважає, що зняття з реєстрації порушує права неповнолітнього. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.09.2018, витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі від 04.09.2018, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.09.2018 (а.с. 5-7). Також встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровані : позивач та її онук [PERSON] , [INFO] , що підтверджується інформацією Реєстраційної служби Бориспільського району Київської області (а.с. 15). Відповідач зареєстрований за вказаною адресою з 11.07.2004 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також відповідно до змісту ч. 2 вказаної статті, обрати способи захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі припинення правовідношення та припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення . А також, с уд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 та 2 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач [PERSON] , 2003 року народження у вказаному житловому будинку не проживає більше п`яти років, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов, складених 11.08.2020, 15.01.2021, 14.01.2021 (а.с. 9, 21-22). Дана обставина також визнана представником неповнолітнього [PERSON] , яка пояснила, що її син [PERSON] , 2003 року народження, близько п`яти років проживає за адресою : [ADDRESS] . Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 2 та 3 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як встановлено, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2010 було розірвано шлюб між батьками неповнолітнього [PERSON] : сином позивача - [PERSON] та законним представником відповідача - [PERSON] ( а.с. 8). В житловому будинку позивача, її син, батько відповідача неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] не зареєстрований та не проживає, а неповнолітній проживає разом з матір`ю - [PERSON] за адресою : [ADDRESS] , що встановлено з наданих актів обстеження житлово-побутових умов. При цьому мати неповнолітнього [PERSON] має зареєстроване місце проживання: по [ADDRESS] (а.с.21). Відповідно до ч.1ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Так, за змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд також враховує, що відповідно до ст.10 Закону Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом п.18 Правил, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Враховуючи викладене, а також те, що місце проживання неповнолітньої дитини визначається по місцю проживання його батьків, суд вважає, що оскільки відповідач, який зареєстрований в належному позивачу житловому будинку, тривалий час, понад один рік, без поважних причин за місцем реєстрації не проживає, він втратив право користування вказаним жилим приміщенням. У зв`язку з цим, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved