Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

04 серпня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] ,\~Головного управління\~Державної фіскальної\~Служби у\~Дніпропетровській області третя особа: Павлоградський міськрайонний\~відділ державної\~виконавчої служби\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Дніпропетровській\~області про звільнення з арешту нерухомого майна, в якому просить суд зняти арешт та виключити з опису майно квартиру [ADDRESS] (боржник [PERSON] ). Позовна заява мотивована тим, що у відповідності до договору купівлі-продажу квартири, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] 22 грудня 2009 року та посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-7297 позивач придбала у власність квартиру [ADDRESS] . Зазначену квартиру позивач придбала у спільну сумісну власність разом із своїм чоловіком [PERSON] , який відповідним чином надавав свою згоду на укладення договору. Після смерті чоловіка, приводячи до порядку документи, дізналася, що на придбану мною квартиру накладений арешт. Після того, як позивач звернулася за роз`ясненням ситуації до Павлоградського міськрайонного ВДВС, я отримала відповідь про те, що на виконанні зазначеного відділу знаходилося виконавче провадження №59395443 з примусового виконання вимоги ГУ ДФС в Дніпропетровській області №Ф-3996-54/410У від 12 лютого 2019 року про стягнення з [PERSON] боргу на користь держбюджету. Саме в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову від 24 липня 2019 року про арешт майна боржника, відповідно до якої було арештовано все майно [PERSON] . Причиною зазначеної ситуації стало те, що після укладення договору купівлі-продажу квартири у Першій Павлоградській державній нотаріальній конторі 22 грудня 2009 року за діючим на той час законодавством позивач не зареєструвала своє право власності на придбану квартиру у КП «Павлоградському МБТІ». При цьому позивач за своєю необачністю не виконала встановленого ст.210 ЦК України правила щодо державної реєстрації договору купівлі-продажу. Відповідно державний виконавець не мав підстав для арешту належної позивачу квартири, хоча формально право власності на неї залишилося зареєстрованим за [PERSON] , що також підтверджується довідкою КП «Павлоградське МБТІ» від 22 грудня 2020 року за № 3063, тобто знову ж таки формально ця посадова особа діяла в порядку, встановленому відповідним законодавством про виконавче провадження. Ухвалою від 25.08.2021 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили. В результаті реорганізації Павлоградський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) є правонаступником прав та обов`язків Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Третя особа, Павлоградський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), на адресу суду надіслав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовної заяви, у зв`язку з тим, що станом на 07.12.2021 року борг по ЗВП №67702597 не сплачено в повному обсязі, боржник [PERSON] . Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 24.07.2019 року ВП №59395443 накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , стягувач - Головне управління Державної фіскальної Служби у Дніпропетровській області. Згідно довідки КП Павлоградського міжміського бюро технічної інвентаризації від 22.12.2020 року та від 09.11.2021 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , станом на 30.08.2002р. Першою Павлоградською держнотконторою за р.1-3021 та записано в реєстрову книгу №51-366. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.12.2021 року право власності на квартиру, яка знаходиться [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Згідно ч.1,ч.2 ст. 56 Закону України Про виконавче провадження арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження \~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири за [ADDRESS] , який зареєстровано в реєстрі 22 грудня 2009 року №1-7296 державним нотаріусом Першої Павлоградської держнотконтори. Згідно витягу з Державного реєстру правочинів, вказаний правочин зареєстровано в Реєстрі, номер правочину 3769305, дата 22.12.2009, реєстратор Перша Павлоградська держнотконтора. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Стаття 210 ЦК України встановлює, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Стаття 334 ЦК України передбачає загальні та спеціальні умови щодо моменту набуття права власності за договором. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України). Тобто, до спірних правовідносин, які виникли щодо придбаного до 01 січня 2013 року нерухомого майна, підлягають застосуванню саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення правовідносин), які визначають умови та момент виникнення права власності в набувача нерухомого майна за відповідним правочином, а також містять правило щодо обов`язкової реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна. У межах суб`єктивного права власності доцільно виділити два конструктивних елементи: а) титул власності; б) правомочності власника. Правомочність власника невід`ємний атрибут права власності та розглядається як динамічна категорія, як одна з основних можливостей власника щодо належного йому майна. Титул власності є статичною категорією, до зміни власника не передається. Державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомості адміністративний акт, який породжує титул власника. Таким чином, висловивши свою волю на відчуження об`єкта нерухомого майна, власник у межах свого суб`єктивного права власності реалізовує свої правомочності. Державна реєстрація правочину завершує перехід права власності (право власності на об`єкт припиняється у продавця і відповідно виникає в покупця). Тобто покупець набуває не лише правомочності власника, а й сам титул. Отже, особа, яка здійснила державну реєстрацію правочину відповідно до норм статей 334, 657 ЦК України, набула титул власника майна. У свою чергу необхідність реєстрації права на нерухоме майно (на момент виникнення спірних правовідносин до 01 січня 2013 року) не впливала на виникнення в покупця нерухомості прав власника на це майно. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188 цс 20). Таким чином, особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності. Позивач, є власником квартири [ADDRESS] з 22.12.2009 року, а арешт на все майно [PERSON] , боржника, накладено 24.07.2019 року, проте вищевказана квартира, станом на 24.07.2019 року не була власністю відповідача, боржника, [PERSON] . Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved