Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

06.07.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просив суд винести рішення, на підставі якого: - розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, - [PERSON], [INFO], уродженкою м. Махачкала, Дагестан, який зареєстрований 09 листопада 1991 року виконкомом Української міської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 136; - стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, понесені ним при подачі справи. Свої позовні вимоги позивач в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовував наступним. 09 листопада 1991 року він уклав шлюб з відповідачкою, який був зареєстрований виконкомом Української міської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 136. Від спільного шлюбу мають спільних сина [PERSON] та дочку [PERSON], відповідно 1992 та 1997 років народження, які на даний час є повнолітніми, інших дітей в т.ч. неповнолітніх немає. Спільне життя з відповідачкою не склалося, через протирічивість поглядів на життя, несумісність характерів, небажання відповідачки вести нормальний сімейний спосіб життя, внаслідок чого наш подальший спільний спосіб життя і збереження шлюбу стало суперечити його тересам. В процесі спільного проживання вони стали байдужими один до одного, що є обтяжливим для них обох. Їхній шлюб з відповідачкою носить формальний характер, при його фактичному розпаді, так як на протязі з травня місяця 2017 року вони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть та проживають окремо один від одного. Примирення з відповідачкою неможливе, В майбутньому він має намір створити сім'ю з іншою жінкою та зареєструвати повторний шлюб, але перебування в шлюбі з відповідачкою позбавляє його даної можливості, так як відповідно до ч. 1 статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, а згідно частини 2 вказаної статті жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. На даний час будь-яких перешкод, що до розірвання шлюбу в позасудовому порядку немає, про те відповідачка не бажає розірвати його шляхом звернення з заявою до органу державної реєстрації актів цивільного стану. 06.07.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 25.07.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні, яке відбулося 28.09.2017 року, позивач [PERSON] позовні вимоги уточнив, а саме, - просив не стягувати з відповідачки судові витрати (судовий збір), які були сплачені ним при подачі позовної заяви, в решті позов підтримав, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, які судом викладені вище. На пропозицію суду щодо надання строку на примирення позивач [PERSON] категорично відмовився, так як відповідачка покинула його з дітьми, долею дітей не цікавиться, окрім того, зникли почуття любові та поваги один до одного. Також зазначив, що неодноразово просив відповідачку подати спільну заяву до органів ДРАЦС про розірвання шлюбу, проте, відповідачка, не пояснюючи причин, не бажає цього зробити. Не заперечує проти винесення заочного рішення суду, процесуальні наслідки винесення заочного рішення йому судом роз»яснені та зрозумілі. В судове засідання, яке відбулося 28.09.2017 року, відповідачка [PERSON] не з»явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Суд, вислухавши позивача, який позов уточнив, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, в судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечував проти винесення заочного рішення, відповідачка [PERSON] повідомлена судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Підсудність. Згідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленим законом порядку місцем її перебування. Згідно ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров»я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема: - паспорту громадянина України серії [NUMBER], який виданий 14 липня 1997 року Українським МВМ Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області, позивач по справі, - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. - довідки адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області, відповідачка по справі, - [PERSON], [INFO], уродженка м. Махачкала, Дагестан, зареєстрована з 21.11.1997 року за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Стайки. Відповідно, враховуючи вищевказані обставини справи, пояснення позивача [PERSON] в частині того, що неповнолітні діти проживають з ним, суд вважає у випадку визначення підсудності застосувати як положення ч. 1 ст. 109, так і положення ч. 2 ст. 110 ЦПК України. Відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 110 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні. 09 листопада 1991 року позивач по справі, - [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане 08 червня 2017 року (повторно) Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець м. Київ, та [PERSON], [INFO], уродженка м. Махачкала, Дагестан, зареєстрували шлюб 09 листопада 1991 року, про що 09 листопада 1991 року складено відповідний актовий запис за № 136. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON]. дружини - [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, - сина [PERSON], 1992 року народження, дочку, - [PERSON], 1997 року народження. Як встановлено судом під час судового засідання зі слів позивача [PERSON] (оцінити позицію відповідачки [PERSON] суд не мав змоги в зв»язку з неявкою відповідачки в судове засідання), позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] не підтримують шлюбних відносин тривалий час, проживають на різних житлових площах, причому, в різних населених пунктах, окрім того, між ними існують тривалі, усталені неприязні відносини, які склалися на грунті розбіжностей поглядів на подружнє життя, понять про спільне проживання та піклування один про одного, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, відповідно, сторони шлюбно - сімейних стосунків взагалі не підтримують поза розумними строками, які б надали суду змогу надати подружжю термін на примирення. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді на протязі тривалого, значного часу. Примирення між сторонами неможливе, так як позивач [PERSON] категорично заперечує проти надання йому терміну на примирення. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді на протязі тривалого часу. Норми матеріального та процесуального права, застосовані судом при вирішенні даного спору. Норми Конституції України. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї. Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове поло\-ження, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, заре\-єстрований у державному органі реєстрації актів цивільного ста\-ну, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на віль\-ній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено вч. 1 ст. 24 С К України. Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насиль\-ства з боку інших осіб. Норми галузевого права, - норми СК України. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення. Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»активну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства. Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Судові витрати. Питання судових витрат врегульовано ч. 1 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, позивач [PERSON] в судовому засіданні позов уточнив в сторону зменшення позовних вимог, а саме, виключив з позовних вимог стягнення судових витрат з відповідачки [PERSON], а тому судові витрати суд залишає за позивачем. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб. Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку: - обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач [PERSON], - мали місце; - із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України; - до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; - зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, уточнений позов підлягає до задоволення; - судові витрати слід залишити за позивачем [PERSON]; - підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються; - захиди забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися. Враховуючи обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні,

Outcome: approved