Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

05 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду із відповідним позовом, який обґрунтовує тим, що 02 квітня 2008 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» був укладений договір №№880/117-РКМ 16, відповідно до якого позивачка отримала кредитні кошти в сумі 22 000 доларів США під 13,5% річних, розмір яких було змінено 11 січня 2013 року до 14,5 %. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25 квітня 2017 року у справі №686/9657/16 з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом та відсотками в сумі 4 538,95 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 500 грн, пеню за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 500 грн. 6 липня 2020 року заборгованість визначена рішення суду позивачкою була сплачена в повному обсязі. В серпні 2020 року [PERSON] звернулася до АТ «Альфа Банк» з листом, в якому просила останнє надати довідку про відсутність заборгованості, припинити іпотеку, та чинність обтяжень. Відповідач у відповіді від 15 вересня 2020 року №78640-23.1-б/б відмовив у видачі довідки, посилаючись на те, що зобов`язання не є припиненими, у зв`язку із чим станом на 27 серпня 2020 року є заборгованість за простроченим тілом кредиту 2 485,94 дол. США, процентами 52,06 дол. США, пені 36 056 грн 86 коп., пеня в сумі 4 860,74 дол. США. Позивач, посилаючись на те, що рішенням суду від 25 квітня 2017 року відбулося дострокове стягнення кредиту, що змінило в односторонньому порядку умови договору. Заборгованість визначена рішенням суду сплачена позивачкою в повному обсязі. Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином. 10 грудня 2020 року представником відповідача АТ «Альфа-Банк» до суду було подано відзив, в якому він проти позову [PERSON] заперечив та зазначив, що виконання позивачем рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 квітня 2017 року не свідчить про те, що заборгованість сплачена в повному обсязі та не є належним виконання зобов`язання, оскільки банк має право на нарахування компенсації відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно ст.1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась на банківський рахунок позикодавця. Рішення суду було виконане позивачем через три роки після його винесення, а тому банк має право на нарахування відсотків. 06 липня 2020 року на погашення кредиту надійшли кошти в сумі 3 536,33 дол. США, з яких на погашення тіла кредиту надійшло 1 440,33 дол. США та відсотки 2 096 дол. США, про те, рішенням суду було стягнуто 4 538,95 дол. США. Крім цього згідно розрахунку заборгованості станом на 07 липня 2020 року заборгованість за тілом кредиту становить 2 485 дол. США, по відсоткам 1 003,62 дол.США, пеня 27 776 грн 59 коп. та 19 411 грн 74 коп. Крім цього кредит надавався у валюті, відповідно у позивача виник обов`язок повернути заборгованість саме у валюті, а не її гривневому еквіваленті. З огляду на викладене, підстави для задоволення позову відсутні. В судовому засіданні позивач та її представник просили вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, оскільки на час розгляду справи за позивачем обліковується заборгованість за кредитним договором. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у ній докази, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні 2 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №880/117-РКМ 16, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти в сумі 22 000 доларів США під 13,5 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 05 квітня 2015 року. 11 січня 2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін №3, яким змінено відсоткову ставку до 14,5% річних та кінцевий строк повернення кредиту до 1 квітня 2017 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/9657/16 від 25 квітня 2017 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, вимоги банку було задоволено частково та стягнуто на його користь з позичальника заборгованість за кредитом №880/117-РКМ 16 від 2 квітня 2008 року в сумі 4 538,95 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3 926,27 доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 612,68 доларів США, пені в сумі 500 грн та пені за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 500 грн. Позов банку до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитом був пред`явлений 5 травня 2016 року. З наявного розрахунку заборгованості у справі №686/9657/16, борг позичальника за кредитними договором був визначений та стягнутий станом на 17 березня 2016 року. 6 липня 2020 року [PERSON] було сплачено в АТ Альфа-Банку на виконання вищезазначеного рішення суду 3 926,27 доларів США, що еквівалентно 106 683 грн 04 коп., 612,68 доларів США, що еквівалентно 16 647 грн 50 коп., 1916 грн 90 коп. судового збору, 1 000 грн пені, що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 та 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В силу ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до положень статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». АТ «Альфа-Банк», як правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк» втратив право на нарахування відсотків за кредитом та неустойки з 6 травня 2016 року пред`явивши до суду 5 травня 2016 року позов про стягнення достроково усієї суми заборгованості за кредитним договором №880/117-РКМ 16 від 2 квітня 2008 року. Про те, сума заборгованості банком, яка була стягнута судом була визначена станом на 17 березня 2016 року, та яка позичальником була сплачена тільки 6 липня 2020 року, однак відповідна обставина не свідчить про те, що банк втратив право на нарахування відсотків в період з 18 березня 2016 року по 06 травня 2016 року до моменту пред`явлення вимоги про дострокове стягнення кредитних коштів. Згідно наданого розрахунку заборгованості до відзиву вбачається, що банком було нараховано відсотки в період з 12 березня 2016 року по 11 квітня 2016 року на суму 35,52 доларів США, з яких до суми яка була стягнута рішенням суду увійшло 5,73 дол. США, а також нараховано відсотки за період з 12 квітня 2016 року по 11 травня 2016 року в сумі 31,73 долари США, однак зазначений період повинен бути обмежений датою 05 травня 2016 року, моментом пред`явлення банком вимоги про дострокове погашення заборгованості. Крім цього за цей самий період банком було нараховано відсотки на прострочену заборгованість в сумі 13,5 доларів США, з яких 2,18 долари США увійшло до складу суми яка була стягнута судовим рішенням та 15,71 долар CША, за період який також має бути обмежений датою пред`явлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості 5 травня 2016 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що банк має право на стягнення коштів у виді нарахованих відсотків за період з 18.03.2016 року по 05 травня 2016 року на поточну та прострочену заборгованість, яким він скористався надавши відповідний розрахунок, що переконливо свідчить про те, що кредитні зобов`язання позичальника перед кредитором в повному обсязі не виконані, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Інші доводи представника відповідача щодо банку належить право нараховувати відсотки за весь час вказаний у розрахунку з 06 травня 2016 року по 06 липня 2020 року на увагу не заслуговують, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду, право кредитодавця на нарахування відсотків, неустойки припиняється після пред`явленні вимоги про дострокове стягнення заборгованості, що є зміною строку виконання зобов`язання. Судові витрати по справі становлять 840 грн 80 коп., які слід покласти на позивача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed