Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

06 травня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулися позивачі [PERSON] та [PERSON] із вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказували на ті обставини, що у серпні 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відбулась усна розмова в ході якої, остання повідомила йому, що збирається продавати транспортний засіб, а саме автомобіль марки «ГА3 - 33021-212 КТП6», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Зацікавившись даною пропозицією, та порадившись із дружиною, позивач [PERSON] повідомив відповідачеві про те, що потрібен певний час для того, щоб накопти необхідну суму грошей для його придбання. При цьому, з відповідачем була узгоджена сума, вартість транспортного засобу, яку вони повинні були сплатити відповідач, а саме, - 68 000,00 гривень. Вказували на те, що у вересні 2010 року на підтвердження їхніх домовленостей, та накопичивши кошти, достатні для здійснення одноразового платежу за автомобіль, ними ці кошти були передані відповідачеві, а відповідачем відповідно був переданий їм автомобіль у користування та технічний паспорт на нього. Одразу з обліку транспортний засіб зняти можливості не було можливості, оскільки коштів вистачало лише на сплату вартості автомобіля. Разом із тим, на підтвердження їхніх домовленостей був укладений письмовий договір та оформлена генеральна довіреність з правом зняття транспортного засобу з обліку у відділах ДАІ, та з правом подальшого його продажу. Довіреність була видана на обох позивачів, оскільки транспортний засіб придбавався за сімейні кошти. Вважають, що між ними фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобіля у простій письмовій формі. Зазначали, що на сьогоднішній день, транспортний засіб знаходиться під арештом, який накладений на підставі постанови державного виконавця Дзержинського ВДВС Криворізького міського управління юстиції, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Звернувшись до Дзержинського ВДВС Криворізького міського управління юстиції з приводу накладання арешту на автомобіль, державним виконавцем було повідомлено, що відносно відповідача [PERSON] відкрито декілька виконавчих проваджень, та з метою примусового виконання накладений арешт та заборона відчуження на все рухоме майно боржника, у звязку з чим вони не мають можливості ним користуватись, не мають можливості зняти його з реєстраційного обліку та вимушені звернутись до суду за захистом свого невизнаного права. Вважають, що спірний автомобіль марки «ГА3 - 33021-212 КТП6», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], належить їм на праві власності, відповідач ніколи ніяких претензій до них не предявляла, гроші були нею отримані у повному обсязі, тривалий час вони вільно користувалися спірним автомобілем, довіреність чинна та не відмінена до теперішнього часу. Вважають, що оскільки умови договору від 17 вересня 2010 року ними були виконані у повному обсязі за виключенням нотаріального посвідчення договору, то за ними можливо визнати право власності на автомобіль марки «ГА3 - 33021-212 КТП6», 2006 року випуску), державний реєстраційний номер [NUMBER]. На підставі вищевикладеного позивачі [PERSON] та [PERSON] просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, винести рішення, котрим визнати дійсним укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки «ГА3 - 33021-212 КТП6», 2006 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска №ш-Х963302і062123130, №к-33020060367245), колір-синій, тип транспортного засобу, - малотонажний-В, (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія РСА №474263, виданого 25 липня 2006 року Криворізьким МРЕВ (04) [PERSON] України в Дніпропетровській області), державний реєстраційний номер [NUMBER] від 17 вересня 2010 року, визнати за ними право власності на вказаний транспортний засіб, та зняти з нього арешт, припинити заборону на його відчуження, накладені постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС КМУЮ від 26 червня 2014 року. Присутні у судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник за довіреністю, - [PERSON] (довіреність НВА 372811 від 23 вересня 2016 року, термін дії, до 23 вересня 2019 року), кожен окремо надали пояснення по суті справи, підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності, або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи, - Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (назва після реорганізації, - Дзержинський відділ державної виконавчої служби міста [PERSON] Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області) до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, вирішення даного питання залишив на розсуд суду. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідача та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивачів та їх представника, ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачів та їх представника, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З письмових матеріалів справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником транспортного засобу, автомобіля марки «ГА3 - 33021-212 КТП6», 2006 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска №ш-Х963302і062123130, №к-33020060367245), колір-синій, тип транспортного засобу, - малотонажний-В, державний реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РСА №474263, виданого 25 липня 2006 року Криворізьким МРЕВ (04) [PERSON] України в Дніпропетровській області (а.с.8). Відповідно до довіреності від 17 вересня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], відповідач [PERSON] уповноважила позивачів [PERSON] та [PERSON], кожен з яких має право діяти самостійно, вчиняти від її імені дії щодо управління та розпорядження (продажу) належним їй транспортним засобом марки «ГА3 - 33021-212 КТП6», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], з правом зняття з обліку, здачі державних номерних знаків, реєстрації автомобіля в установленому законом порядку. Довіреність видана строком на десять років і дійсна до 17 вересня 2020 року (а.с.6). Крім того, позивачами та їх представником до суду надано копію договору купівлі-продажу транспортного засобу від 17 вересня 2010 року, укладеного в простій письмовій формі між відповідачем [PERSON] та позивачами [PERSON], [PERSON], за змістом якого вбачається, що сторони домовилися стосовно продажу транспортного засобу, автомобіля марки «ГА3 - 33021-212 КТП6», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Ціна угоди становила 8 500,00 доларів США, що в еквіваленті станом на день укладення договору становило 68 000,00 гривень (а.с.7). З наявної в матеріалах справи копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №49208566 від 19 березня 2016 року вбачається, що 21 вересня 2010 року за №10269758, реєстратором на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження В4-2134(10) від 17 вересня 2010 року, винесеної Дзержинським ВДВС КМУЮ, було зареєстровано публічне обтяження на транспортний засіб, автомобіль марки «ГА3 - 33021-212 КТП6», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], із забороною його відчуження, належний на праві власності відповідачеві [PERSON] (а.с.9-13). Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією, - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Відповідно до ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Зазначена норма закону застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладення (обов'язкове нотаріальне посвідчення) не відповідала встановленим законом вимогам. Згідно ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Статтею 209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Виходячи з наведених вище положень закону та обставин справи, щодо договору купівлі-продажу транспортного засобу, зокрема спірного автомобіля, чинним законодавством вимоги щодо його обов'язкового нотаріального посвідчення не встановлено. В той же час, щодо даного договору встановлена обов'язкова письмова форма, яка не дотримана сторонами. При цьому, законом не передбачено недійсність таких договорів, як наслідок недодержання письмової форми. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), згідно з п.2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб. Відповідно до п.8 зазначених Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 до цих Правил, договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок-рахунків є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №283. Встановлений же п.п.2, 7, 8 вказаних Правил порядок набуття права власності на транспортний засіб передбачає обов'язкову реєстрацію власника придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Крім того, згідно п.4 зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно з п.44 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. Статтями 638-640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Законодавством встановлено спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів та їх державної реєстрації на власників. Згідно ч.1 ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Правилами статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» та статті 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено державну реєстрацію транспортних засобів порядок здійснення якої визначає Кабінет Міністрів України. Відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, на території України діє єдина процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів та інших транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків і цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Отже, як вбачається з наведених вище положень закону в Україні діє спеціальний порядок купівлі-продажу транспортного засобу, який передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) і так далі. Правовідносини щодо представництва врегульовані главою 17 ЦК України. За ч.3 ст.244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Як передбачено ч.1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Таким чином, наявність довіреності підтверджує факт представницьких відносин між сторонами даного правочину. Виходячи із системного аналізу наведених норм матеріального права, можна дійти висновку, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-688цс15, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України. Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник, - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України, набуття права власності, - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Із матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль відповідачем [PERSON] не був знятий з обліку в органах ДАІ у зв'язку із його відчуженням за процедурою, встановленою п.п.8, 40 Правил, залишається зареєстрованим за нею, доказів подання заяви останньою про зняття автомобіля з обліку і його огляд органами ДАІ, не надано. Не надходила така заява і від позивачів, які мають право на розпорядження вказаним транспортним засобом згідно довіреності від власника автомобіля. Сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між його власником, - відповідачем [PERSON] та позивачами [PERSON], [PERSON], не укладався. На підставі наявної в матеріалах справи копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, пояснень позивачів та їх представника, судом встановлено, що відносно відповідача [PERSON] відкрито декілька виконавчих проваджень, та з метою примусового виконання накладений арешт та заборона відчуження на все рухоме майно боржника [PERSON], в тому числі і на транспортний засіб, автомобіль марки «ГА3 - 33021-212 КТП6», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Тобто, позивачі просять визнати право власності на транспортний засіб під час дії заборони на його відчуження. Таким чином, встановивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля в установленому законом порядку не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за відповідачем [PERSON] до теперішнього часу, довіреність від 17 вересня 2010 року не є підставою набуття права власності на автомобіль, суд вважає про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним, визнання права власності на транспортний засіб та зняття арешту. Крім того, враховуючи що договір купівлі-продажу у простій письмовій формі, довіреність, було складено та видано 17 вересня 2010 року, тобто в той самий день, коли Дзержинським ВДВС КМУЮ було винесено постанову про арешт спірного транспортного засобу, та заборону його відчуження, суд не може відхиляти і тих припущень, що дії відповідача [PERSON] по складанню договору купівлі-продажу та видачі довіреності, не були спрямовані на добровільне волевиявлення на його укладення, а були спрямовані на уникнення відповідальності по іншим цивільно-правовим відносинам. Згідно положень ст.88 ЦПК України, у звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог, питання про компенсацію позивачам сплаченого та документально підтвердженого судового збору суд не вирішує. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: dismissed