Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

06 червня 2019 року [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що виконавчий напис зроблений приватним нотаріусом з порушенням встановленої законодавством процедури на спеціальному бланку, а не на самому оригіналі боргового документу договору про надання банківських послуг від 07\~червня 2013 року, поза межами трьохрічного строку, при наявності спору щодо розміру стягнення, у зв`язку з чим просила визнати виконавчий напис № 12773 від 24.11.2017 року, зроблений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, про стягнення коштів у розмірі 118 606,17 гривень з [PERSON] на користь ПАТ «КБ ПриватБанк» таким, що не підлягає виконанню Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2019 року цивільна справа направлена за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2019 року позовну заяву залишено без руху. 21 серпня 2019 року від представника позивача до суду надійшла заява на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2019 року. 22 серпня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Також ухвалою суду від 22 серпня 2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою суду від 22 серпня 2019 року клопотання про витребування доказів задоволено. Витребувано з Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження №56231853 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованості. Витребувано у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. належним чином засвідчену копію спадкової справи щодо вчинення виконавчого напису від 24.11.2017 року, Бланк НМТ № 796570, зареєстрований в реєстрі за № 12773. 16 вересня 2019 року від приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. до суду на виконання ухвали суду надійшли копії документів на підставі яких було вчинений виконавчий напис 24 листопада 2017 року за реєстровим № 12773. 07 жовтня 2019 року від АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечували проти можливості задоволення позову у зв`язку з тим, що при зверненні до нотаріуса були надані всі документи, визначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, що підтверджує безспірність суми, що стягується. Позивачка невірно розраховує перебіг трирічного строку для стягнення грошових коштів саме у розмірі 118\~606,17 грн., який почався з моменту здійснення крайнього платежу за кредитним договором. Просили справу розглянути без участі представника АТ КБ «ПриватБанк». 25 листопада 2019 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Протокольною ухвалою суду від 26 листопада 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 26 листопада 2019 рок внесено виправлення в ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2019 року. В судове засідання сторони не з`явились, сповіщались належним чином. В матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи за відсутності. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 07 червня 2013 року [PERSON] було подано Відповідачу анкету-заяву приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у якій зазначено, що Позивачка просить оформити на її ім`я банківську карту «Універсальна» з кредитним лімітом 10\~000 грн. Відповідна заява була задоволена. У заяві зазначено, що Позивачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Таким чином, судом встановлено, що з огляду на досягнення між сторонами у справі 07 червня 2013 року домовленості щодо надання Позивачці грошових кредитних коштів у визначеному нею розмірі, між ними було укладено кредитний договір, що за порядком укладення є публічним договором приєднання. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частина 1 ст. 1055 ЦК України визначає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що між сторонами у справі у належній, визначеній законодавством формі, досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, а, отже, останній вважається укладеним з 07 червня 2013 року, його дійсність сторонами не оспорюється. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що зобов`язання щодо повернення кредитних коштів [PERSON] виконувалися неналежним чином. За загальним правилом, визначеними ст.ст.\~15,\~16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~ При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.1999 року за № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», чинної на момент здійснення нотаріусом виконавчого напису (24.11.2017 р.), для одержання\~виконавчого напису\~для виконання\~зобов`язань за\~кредитними договорами,\~за якими\~боржниками допущено\~прострочення платежів,\~додаються: а)\~оригінал кредитного\~договору; б)\~засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем для здійснення виконавчого напису приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієву\~А.А. були надані виключно заява від 06.09.2017 р. № б/н, копія кредитного договору, про що зазначено у самій заяві, засвідчена виписка з особового рахунку боржника, копія вимоги про усунення порушень за кредитним договором, копія розрахункового документу про оплату послуг поштового зв`язку, копія опису вкладення у цінний лист, копія довіреності представника ПАТ КБ «ПриватБанк», паспорт представника ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до підпунктів 5.1, 5.2, 5.3 пункту 5 Порядку вчинення нотаріальних дій виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість; якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів; якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. Таким чином, на підставі дослідження матеріалів справи судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис зроблений не на підставі документів, визначених законодавством, подання яких забезпечує можливість встановлення нотаріусом безспірності заборгованості за кредитним договором, з порушенням процедури вчинення нотаріальних дій, визначеної Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Суд не приймає до уваги доводи Відповідача щодо надання ним для вчинення виконавчого напису усіх необхідних документів, на підставі яких можливо перевірити безспірність заборгованості, яка належна до стягнення з [PERSON] , оскільки перелік таких документів визначений в імперативному порядку та ПАТ КБ «ПриватБанк» у момент звернення до нотаріуса не дотриманий. Згідно розрахунків заборгованості за договором № б/н від 07 червня 2013 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом [PERSON] , станом на 30.06.2017 року заборгованість Позивача перед Відповідачем становила 118\~606,17 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 6592,87 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 101\~539,20 грн., нарахованої пені 4350,00 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 гривень, заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5\~624, 10 гривень. У той же час, як встановлено під час розгляду справи, договором про надання банківських послуг [PERSON] від 07 червня 2013 року не передбачена ні відсоткова ставка пені, ні жодні штрафні санкції за невиконання чи неналежне виконання Позивачкою умов даного договору. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 07 червня 2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, вираховуючи розмір грошового зобов`язання Позивачки та звертаючись до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., визначив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник та не повернув), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. При цьому, матеріали справи не містять жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували, що Позивачка приймаючи на себе зобов`язання за договором про надання банківських послуг у червні 2013 року погоджувалася на такі його умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), що свідчить про недоведеність Відповідачем безспірності визначеної ним грошової суми в якості зобов`язання Позивачки за договором про надання банківських послуг від 07 червня 2013\~року. Аналогічна позиція сформована й у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019\~року у справі № 342/180/17. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Водночас у зв`язку з тим, що Позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав, вказує на факт звернення до Відповідача з заявою про реструктуризацію боргу, суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів доходить висновку, що грошова сума у розмірі 118\~606,17 грн. не є безспірним грошовим зобов`язанням Позивачки. Такий висновок\~суду відповідає\~правовим позиціям,\~викладеним у\~постанові Верховного\~Суду України\~від 05\~липня\~2017\~року у\~справі №\~6-887цс\~17\~та у\~постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року у справі №\~310/9293/15. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Як вбачається з заяви Відповідача про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі від 07 червня 2013 року № б/н для стягнення боргу у розмірі 118\~606,17 грн., надісланої приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієву А.А. 06 вересня 2017 року та отриманої ним 24 листопада 2017 року, АТ КБ «ПриватБанк» просив забезпечити стягнення з [PERSON] визначеної грошової суми за період з 07 червня 2013 року по 30 червня 2017 року. Судом встановлено, що Відповідач неправомірно звернувся до приватного нотаріуса з відповідною заявою та вона необґрунтовано була задоволена, з огляду на те, що з моменту виникнення в АТ КБ «ПриватБанк» права вимоги за договором про надання банківських послуг від 07 червня 2013 року і до моменту звернення до нотаріуса з відповідною заявою пройшло більше ніж 4 роки. Суд критично оцінює доводи Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про неправильність визначення [PERSON] моменту початку перебігу трирічного строку на пред`явлення вимоги до неї про виконання зобов`язань за кредитним договором з огляду на чітке визначення відповідної дати (07 червня 2013 року) у заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06\~вересня 2017 року № б/н, отриманої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 24 листопада 2017 року за № вх. 1307.5102-20. Частина 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. При цьому, в порядку п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Стягненню підлягають 768,40 гривень, сплачені позивачем (а.с.38). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved