Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

06 грудня 2018 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради,\~\~ КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» до [PERSON], третя особа: Міське фінансове управління Білоцерківської міської ради\~ про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, мотивуючи тим, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2018 року\~ в кримінальному провадженні по справі №12017110030001677 від 13 березня 2017 року щодо [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України провадження закрито в звязку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення в формі приватного обвинувачення. У звязку з отриманням тілесних ушкоджень потерпілою [PERSON], у зазначеній кримінальній справі, вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 27 березня 2017 року по\~ 29 березня 2017 рік в Білоцерківській міській лікарні №2. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] становлять 1 075 28 грн., проведено на лікуванні 2 ліжко-днів. Оскільки витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі, Позивач просить суд стягнути з [PERSON] кошти, витрачені Білоцерківською міською лікарнею №2 на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] від злочину в розмірі 1 075 28 грн. Представник позивача - Білоцерківської місцевої прокуратури у засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав до суду клопотання\~ про розгляд справи без його присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 31). В судове засідання представник позивача - Білоцерківської міської ради Київської області, не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с. 24). В судове засідання\~ представник позивача - Білоцерківської міської лікарні №2, не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, наддав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 27). В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання\~ про розгляд справи без його присутності. Позов визнав у повному обсязі (а.с. 30). В судове засідання представник третьої особи- міського фінансового управління Білоцерківської міської ради Київської області, не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 29). В звязку з тим, що сторони не зявилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд обєктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2016 року\~ в кримінальному провадженні по справі №12017110030001677 від 30 березня 2016 року щодо [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України провадження закрито в звязку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення в формі приватного обвинувачення (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що 26 березня 2017 року близько 23 години, [PERSON], перебуваючи перебуваючи на території АЗС «Інтер-Нафта», що по вулиці Перша Піщана 7-А в місті Біла Церква Київської області, безпідставно на грунті раптово виниклих неприязних відносин зі [PERSON],\~ діючи з метою заподіяння останній тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у виді тілесних ушкоджень, стоячи безпосередньо біля автомобіля марки «Газель», умисно взяв обома руками потерпілу [PERSON] за одяг із спереду в області грудей та штовхнув, при цьому остання вдарилася головою об бокову частину водійської кабіни зазначеного автомобіля. Після цього, [PERSON] кулаком лівої руки наніс удар по голові [PERSON] в область правої скроневої частини голови. В результаті [PERSON] заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку. Дані ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Органом досудового розслідування дані злочини кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України як умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя. У звязку з отриманням тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON], перебувала на стаціонарному лікуванні з 27 березня 2017 року по 29 березня 2017 рік в Білоцерківській міській лікарні №2. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] становлять 1 075 28 грн., проведено на лікуванні 2 ліжко-днів що підтверджується довідкою від 06 грудня 2018 року №03-05/2229 (а.с.8). Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України, видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому такі витрати суттєво зачіпають інтереси держави. Білоцерківська міська лікарня № 2 належить до комунальної власності, тобто перебуває у власності територіальної громади м. Біла Церква. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пункт 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що витрати, понесені Білоцерківською міською лікарнею № 2 на лікування потерпілої підлягають відшкодуванню за рахунок Відповідача [PERSON], а тому, суд, вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved