overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

04 листопада 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 11 жовтня 1997 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Фактично шлюбі стосунки між подружжям припинено. Причина розпаду сім`ї полягає у відсутності взаєморозуміння, взаємоповаги, втраті почуттів, разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, просила його розірвати. Позивачка до судового засідання не з`явилась надавши заяву з проханням провести розгляд справи без її участі. На задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання також не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі. Не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 жовтня 1997 року, який зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого повторно 15 червня 2017 року Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 889. Відповідно до ст.109\~СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ст. 110 СК України один із членів подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим, тому він підлягає розірванню. На підставі ст.ст.\~110,\~112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

04 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого мiж ними 14 лютого 2020 року Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис 06, мотивуючи позов тим, що з відповідачкою мають дочку [PERSON] , [INFO] , подружнє життя між ними не склалося, оскільки не зійшлися характерами, позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Дослiдивши письмові докази, суд дійшов висновку задовольнити позов. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14 лютого 2020 року Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис 06, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (арк. с. 3). Від цього шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] (арк. с. 6). Суд встановив, що відповідачка позовні вимоги визнала, причини розпаду сiм`ї, на якi посилається позивач є поважними, між сторонами шлюбні стосунки припинені і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, а тому збереження шлюбу, за таких обставин, суперечить інтересам позивача. Суд дійшов висновку позовну вимогу про розірвання шлюбу задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

04 лютого 04 2016 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області було винесено заочне рішення, за яким вимоги позивача по справі були задоволенні в повному обсязі, шлюб було розірвано. 01 вересня 2016 року до суду надійшла заява від позивачки [PERSON] про винесення додаткового рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в даному рішенні не вирішено питання щодо судових витрат, а саме: не стягнуто з відповідача судовий збір сплачений позивачкою при подачі позову, що було однією з позовних вимог. В судове засідання сторони по справі не зявились, про час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином, тому суд вважає можливим розглянути заяву без їх участі. Згідно п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі або з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні вирішувалося питання щодо стягнення судового збору, однак при винесенні судового рішення цього не було зазначено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

04 лютого 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС по м. Золотоноші Золотоніського МУЮ у Черкаській області за актовим записом №13, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.02.2011 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем по справі. Шлюбні відносини між подружжям припинені з березня 2019 року. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя, в результаті чого постійно виникають сварки, що призвело до втрати поваги та взаєморозуміння між подружжям і розпаду сім`ї. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, а тому вважаючи, що примирення неможливе [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Після розірвання шлюбу просила залишити дошлюбне прізвище - [PERSON]. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить підготовче засідання за відсутності позивача та відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи згоду сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують тривалий час, мір до примирення не приймають і обоє на примирення не згідні, вільної згоди обох сторін на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати, що складаються із судового збору. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

04 лютого 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], було укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту в сумі 4 500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору позивач свої зобов'язання виконав перед відповідачем повністю. В свою чергу [PERSON], в порушення умов кредитного договору не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, що у свою чергу призвело до порушення нею прав та інтересів банку виходячи з наступного. Загальний розмір боргу за Кредитним договором станом на 31 травня 2016 року становить 16 112,45 грн. На підставі вищевикладеного позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. В судове засідання на розгляд справи представник позивача не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти розгляду справи у порядку заочного провадження. Відповідач у судове засідання на розгляд справи не з'явилась та не повідомила про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Саме тому суд приходить до висновку, що справу слід розглядати у порядку заочного провадження. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Із кредитного договору № б/н від 04 лютого 2013 року вбачається, що Кредитор - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав Позичальнику - [PERSON] кредит в сумі 4 500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання Кредитор перед Позичальником виконав і надав йому кредитні кошти. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04 лютого 2013 року, станом на 31 травня 2016 року загальна сума заборгованості становить 16 112,45 грн. Відповідно до Кредитного договору, при невиконанні позичальником умов кредитного договору, у разі виникнення простроченої заборгованості проводиться дострокове стягнення загальної суми заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами та штрафні санкції передбачені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконала в строки взяті на себе зобов'язання, щодо умов кредитного договору, то суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то у відповідності до ст. 88 ЦПК України із відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

04 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30 квітня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 13447,30 грн., заборгованність за кредитом 1440,50 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 10890,26 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 616,54 грн., всього загальна сума заборгованості склала 13447,30 гривень. Тому представник позивача просить розглянути справу заочно та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 лютого 2013 року в розмірі 13447,30 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за його відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 04 лютого 2013 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30 квітня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 13447,30 грн., заборгованність за кредитом 1440,50 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 10890,26 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 616,54 грн., всього загальна сума заборгованості склала 13447,30 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~04 лютого 2013 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 17\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 28 лютого 2015 року має заборгованість 29\~483,89 грн. яка складається з заборгованості за кредитом 16\~210 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 10\~893,70 грн; заборгованість по пені та комісії 500 грн; а також штрафи відповідно до Договору: штрафу (фіксована частина) 500 грн; штрафу (процентна складова) 1380,19 грн; які представник позивача і просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачки 294,84 гривень судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день слухання справи сповіщена, повідомила суду визнання позову та просьбу вирішити справу без її присутності.. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги\~\~позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що між сторонами, на підставі ст.1054 ЦК України, договору кредитування № б/н від 04 лютого 2013 року встановлені договірні відносини, згідно яких відповідачка отримала кредит у розмірі 17\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Але відповідачка, отримавши кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконала, внаслідок чого станом на 28 лютого 2015 року має заборгованість 29\~483,89 грн. яка складається з заборгованості за кредитом 16\~210 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 10\~893,70 грн; заборгованість по пені та комісії 500 грн; а також штрафи відповідно до Договору: штрафу (фіксована частина) 500 грн; штрафу (процентна складова) 1380,19 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач не виконав зобов'язання у строк, що є порушенням зобов'язання. А у відповідності до ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту, що і дає суду підставу стягнути з відповідачки на користь позивача вказану суму. А задоволення позову, за правилами ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат 294,84 гривень судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

04 лютого 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла його бабуся - [PERSON], яка мешкала по [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,5293 га, яка розташована на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області (Державний акт Серія ХР 099746) . При зверненні до державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як він не прийняв спадщину у встановлений законом шестимісячний термін та не вступив в права спадкоємця фактично. Вважаючи, що встановлений термін пропущений з поважних причин, просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з'явився, просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. З матеріалів справи убачається, що [INFO] померла [PERSON], яка мешкала по [ADDRESS]. (а.с.7). Родинний зв'язок між [PERSON] та покійною [PERSON], підтверджується копією свідоцтва про народження позивача,копією свідоцтва про народження матері позивача, копіями інших документів (а.с.10-16) У судовому засіданні позивач пояснив , що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки лише на початку 2013 р., перебираючи документи покійної бабусі , дізнався про наявність у неї у власності земельної ділянки. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили ту обстпвину, що позивач дізнався про наявність у [PERSON] у власності земельної діляноскільки лише на початку 2013 р., перебираючи у її будинку документи. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що позивач не прийняв спадщину у встановлений законом шестимісячний термін та не вступив в права спадкоємця фактично з поважних причин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

04 лютого 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою. Посилався на те, що збудував з дружиною [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] Миколаївської області, на який 16 грудня 1999 р. сільською радою видано свідоцтво про право власності на нього. Вказав, що у правовстановлюючому документі на житловий будинок допущено помилку у написанні його прізвища. Так, замість прізвища «[PERSON]» записано «[PERSON]», тобто після літери «р» записано літеру «и» замість «і», що є перешкодою для продажу належного йому майна у встановленому законом порядку, а тому просив встановити факт належності цього правовстановлюючого документу. В судове засідання заявник не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій заяву підтримав та просив її задовольнити, а справу розглянути за його відсутності.. Заінтересовані особи: [PERSON] і Гур'ївська сільська рада будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явилася і представника не надіслали, але надали суду письмові заяви, в яких зазначили, що з вимогами згодні і не заперечували проти їх задоволення, а справу просили розглянути за їх відсутності. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з документу, що посвідчує особу заявника, а саме паспорту, що виданий 17 червня 1998 року, його прізвище є [PERSON]. 16 грудня 1999 року, тобто після отримання паспорту на власне ім'я, заявник на власне прізвище отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] Новоодеського району Миколаївської області та виготовив технічний паспорт на цей будинок. Зі змісту цього видно, що прізвище власника будинку записано «[PERSON]», тобто відмінне від того, як зазначено у паспорті, що виданий у часі раніше ніж свідоцтво, а саме, «[PERSON]». Отже існують розбіжності у написанні прізвища заявника у документі, що посвідчує його особу та правовстановлюючому документі на право власності на житловий будинок, а саме, вказано прізвище «[PERSON]», тоді як у паспорті його прізвище зазначено «[PERSON]». Аналізуючи правовстановлюючий документ на право приватної власності на вищезгаданий будинок та документ, що посвідчує особу заявника, суд дійшов висновку, що «[PERSON]» і «[PERSON]» є одна і та ж особа, якій видано цей спірний документ.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

04 лютого 2014 р. до Ленінського районного суду м. Харкова звернулося ПАТ «Дельта Банк» з проханням в рахунок заборгованості у розмірі 124538,49 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 995436,15 гр. за договором про надання споживчого кредиту №1176074000 від 26 червня 2007 р., укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, трикімнатну квартиру [ADDRESS] та належить відповідачу [PERSON], мотивуючи тим, що відповідач не виконує умови кредитного договору та має заборгованість. Відповідач, будучи належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, а тому суд,

Outcome: dismissed