Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

05 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що 30 листопада 2013 року він дав в борг [PERSON] грошову суму в розмірі 2500 доларів США, 08 липня 2013 року він дав в борг відповідачу грошову суму в розмірі 2160 доларів США, 09 серпня 2013 року 500 доларів США, а всього 5360 доларів США, що в перерахуванні на курс в Приватбанку в гривні складає 142040 грн., що підтверджується письмовими розписками, які були складені в рукописній формі та власноручно підписані відповідачем. Згідно розписки відповідач повинен був повернути борг 30 грудня 2013 року, 08 серпня 2013 року, 08 вересня 2013 року. Незважаючи на те, що строк повернення боргу пройшов, відповідач гроші не повернув, вимоги позивача повернути борг ігнорує, уникає зустрічі з позивачем.. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 142040 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. 10 квітня 2017 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] [PERSON], в якій він просив відкласти розгляд справи, призначений на 11 квітня 2017 року, на іншу даті, в звязку з зайнятістю адвоката в іншій справі. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч.\~4\~ст.\~169\~ЦПК\~України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.\~Дніпро від 11 квітня 2017\~року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд зазначає, що клопочучи про відкладення розгляду справи, представник відповідача не надав суду доказів його зайнятості в іншому судовому засіданні, в звязку з чим суд приходить до висновку, що представник відповідача не зявився в судове засідання без поважних причин, що не є перешкодою для розгляду справи. Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 2160,00 доларів США, які зобовязався повернути 08 серпня 2013 року, про що склав відповідну розписку. Оригінал розписки міститься в матеріалах справи. Також, 09 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 500,00 доларів США, які зобовязався повернути 09.09.2013 року, про що склав відповідну розписку. Оригінал розписки міститься в матеріалах справи. Крім того, 29 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 2500,00 доларів США, які зобовязався повернути 30.12.2013 року у розмірі 2700,00 доларів США про що склав відповідну розписку. Оригінал розписки міститься в матеріалах справи. Отже, всього відповідач отримав від позивача позику в розмірі 5160 доларів США (2160+500+2500 = 5160) та зобовязався повернути 5360 доларів США(2160+500+2700 = 5160). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Позивач стверджує, що до цього часу боржником вимоги кредитора не виконано, суму боргу не повернуто. До судового засідання відповідачем не надано будь-яких заперечень або спростувань щодо наявності боргу чи повернення коштів позивачу. Згідно ст.192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.524 Цивільного кодексу України зобовязання має бути виражене в грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Офіційний курс НБУ, встановлений на 05.08.2016 року (дату подачі позовної заяви до суду) становив 1 долар США = 24,8091 грн. Таким чином, всього до стягнення з відповідача належить: 5360 доларів США х 24,8091= 132976,77 грн. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в звязку з неправильним розрахуванням позивачем суми позову. Відповідно до 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial