Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

07.04.2017 року до суду звернулась позивач з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ? частку квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого 17.07.2016 року батька [PERSON] В обгрунтування зазначених підстав посилалась на наступне. 17.07.2016 року помер батько позивача [PERSON], який був членом ОЖК «Приозерний-25», та пай за кооперативну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у сумі 5579,00 руб. ним було сплачено повністю. Позивач є донькою померлого, та є спадкоємцем першої черги. У встановлений законодавством шестимісячний строк позивач звернулась до 8 ХДНК із заявою про прийняття спадщини. Право власності на ? частки вказаної квартири було зареєстровано за батьком позивача на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2006 року в порядку спадкування після смерті його дружини та матері позивача [PERSON] Позивач як спадкоємець першої черги отримала свідоцтво про право власності на ? частку вищезазначеної квартири, оскільки право власності було зареєстровано за померлим на підставі рішення суду. А що стосується іншої ? частки квартири, то позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки батько не встиг отримати правовстановлюючий документ на належну йому ? частку квартири. У звязку з чим позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом за захистом своїх прав та інтересів. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача ЖК «Приозерний» 71 в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача ОЖК «Приозерний-25» [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позову. Представник третьої особи 8 ХДНК в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за своєї відсутності, та у вирішенні питання поклався на розсуд суду. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Батьками позивача є [PERSON], який помер 17.07.2016 року та [PERSON], яка померла 08.07.1984 року. Відповідно до довідки відповідача від 23.05.2017 року №200, [PERSON] був членом кооперативу ОЖК «Приозерний -25» та мав право власності на квартиру [ADDRESS]. Повна вартість квартиру складає 5579 руб. Пайовий внесок виплачений повністю в 1989 році. Житловий будинок №42 прийнято до експлуатації в травні 1976 року. Після померлої дружини [PERSON] за [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2006 року визнано право власності на ? частину квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, що підтверджується також витягом та довідкою виданими КП «ХМБТІ». Положення ст.328 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст.384 ЦК України від 2003 року, де зазначено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Таким чином, момент виникнення права власності на кооперативне майно визначається внесенням пайового внеску за нього у повному обсязі та не пов'язується із фактом його реєстрації. Отже, моментом виникнення права власності на зазначену квартиру у члена ОЖК «Приозерний-25» являється 1989 рік, який не пов'язаний із фактом реєстрації даної квартири у визначеному на той час порядку. Згідно п.6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 17.07.2016 року. (а.с. 5). Після його смерті відкрилась спадщина на його квартиру. Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: припинення юридичної особи чи смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно приписів ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Приписами ч.1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] позивач звернулась до 8 ХДНК із заявою про прийняття спадщини, заяв від інших спадкоємців до нотконтори не надходило. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 16.03.2017 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спірної квартири, а у видачі свідоцтва на іншу ? частку їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів відповідно до листа 8 ХДНК від 01.02.2017 року №542/02-14, та запропоновано звернутися до суду з позовом. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Виходячи зі змісту ст. ст. 1296-1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved