Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

04 січня 2016 року позивач звернулась з позовною заявою до районного суду про визнання за нею як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер 13.02.2009 року, право приватної власності на земельні ділянки загальною площею 11, 31 га, що знаходяться в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району, посвідченого Державним актом на право приватної власності на землю серії МК №075664, виданого 10 грудня 2003 року Врадіївською районною державною адміністрацією, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позов мотивований тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом та після смерті [PERSON] звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини, але у зв»язку з втратою оригіналу державного акту на землю, у нотаріуса отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, що і було підставою для звернення з вказаним позовом до суду. Позивач та її представник у судове засідання не з»явилися та подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують повністю та просять його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився та надіслав до суду письмову заяву про розгляд даної цивільної справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав повністю. Третя особа до суду не з»явилась та надіслала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідив письмові докази та перевірив законність визнання позову, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Крім того, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи та таке визнано сторонами, 13 лютого 2009 року в с. Доброжанівка Врадіївського району помер [PERSON]. На момент смерті зі спадкодавцем проживала позивачка та її чоловік, що вбачається з довідки Доброжанівської сільської ради №1541 від 19.11.2015 року. За життя, а саме 20 лютого 2001 року, [PERSON] заповів позивачу все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось. Заповіт був посвідчений секретарем Доброжанівської сільської ради [PERSON], реєстровий номер 44 від 20.02.2001 року. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №075664, виданого 10.12.2003 року Врадіївською РДА, [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 11, 31 га, що складається з чотирьох земельних ділянок : ділянка 1 площею 5.17 га- 4822381300:02:000:0473, ділянка 2 площею 4.22 га -4822381300:02:000:0442, ділянка 3 площею 0.93 га - 4822381300:02:000:0729, ділянка 4 площею 1 га - 4822381300:02:000:0696. Всі земельні ділянки знаходяться в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] відкрито спадкову справу №27/2015 за заявою про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] Інші спадкоємці з заявою про прийняття спадщини не звертались, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 11.01.2016 року №42650835. Позивачка звернулась до нотаріальної контори за місцем відкриття спадку, де 18.11.2015 року отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку з посиланням на відсутність правовстановлюючого документу оригіналу державного акту на земельну ділянку. Згідно Витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки , сформованого відділом Держгеокадастру у Врадіївському районі станом на 27.11.2015 року, земельна ділянка 1 площею 5.17 га- 4822381300:02:000:0473, ділянка 2 площею 4.22 га -4822381300:02:000:0442, ділянка 3 площею 0.93 га - 4822381300:02:000:0729, ділянка 4 площею 1 га - 4822381300:02:000:0696, знаходяться в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником землі є [PERSON], загальна нормативна грошова оцінка земельних ділянок на час смерті власника становить 79944 грн. 04 коп. Як вбачається з оголошення в газеті « Вісник Врадіївщини» №97 від 28.11.2015 року, оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №075664, виданого 10.12.2003 року Врадіївською районною державною адміністрацією [PERSON], втрачено та визнано недійсним. Встановив вказані обставини, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини щодо визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом, що неможливо зробити у позасудовому порядку через втрату оригіналу правовстановлюючого документу. Так, відповідно до ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено і в ст. ст. 81, 131 ЗК України, п. 22-1 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно яких громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно чинного законодавства до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). За вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, встановив у судовому засіданні, що позивачка, яка є спадкоємцем за заповітом, після смерті [PERSON] у законний спосіб прийняла спадщину та подала заяву до нотаріальної контори, де отримала письмову відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність оригіналу державного акту на земельну ділянку, а дублікат правовстановлюючого документу видається лише його власнику, який помер, що унеможливлює визнати право власності позивача на спадкове майно у позасудовому порядку, вказане право підлягає захисту через суд. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. За вимогами ст. 126 ЗК України право власності оформлюється відповідно до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який передбачає, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Підставою для державної реєстрації прав є рішення судів, що набрали законної сили. ( ст. ст. 16, 19 Закону).

Outcome: approved