Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

07.06.2016 року представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що рішенням господарського суду Херсонської області від 31.01.2008 по справі 7/69-ПН-08 задоволено позов ЗAT «Херсонліфт» до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації про визнання права власносі та зобов`язання ХБТІ здійснити реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: [ADDRESS] під. 1, площею 15,4 кв.м.; [ADDRESS] під. 1, площею 32,3 кв.м.; [ADDRESS], площею 29,5 кв.м.; [ADDRESS], площею 3 1,5 кв.м.; [ADDRESS], площею 16,6 кв.м.; [ADDRESS], площею 48,3 кв.м.; [ADDRESS] площею 34,7 кв.м.; [ADDRESS] площею 16,5 кв.м.; [ADDRESS], площею 17,8 кв.м.; [ADDRESS], площею 50,7 кв.м.; [ADDRESS], площею 27,1 кв.м.; [ADDRESS], площею 32,2 кв.м.; [ADDRESS], площею 18,1 кв.м.; [ADDRESS] площею 15,2 кв.м. Постановою Вищого Господарського суду України від 21 липня 2009 року касаційну скаргу Херсонської міської ради задоволено, вищевказане рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Херсонської області. Ухвалою господарського суду Херсонської області від 15 вересня 2009 року позовну заяву ЗAT «Херсонліфт» до Херсонської міської ради, Херсонського державного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на нежитлові приміщення залишено без розгляду. Після отримання рішення господарського суду по справі № 7/69-ПН-08 від 31.01.2008 ЗАТ «Херсонліфт» (продавець) 21.02.2008 уклало договір купівлі-продажу з ПП «ІНСАЙТ ПЛЮС» (покупець), відповідно до якого продавець передав покупцю у власність нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,4 кв.м., розташовані в [ADDRESS] . 27.02.2008 ПП «ІНСАЙТ ПЛЮС» (продавець) уклав договір купівлі-продажу з ТОВ «ДК-СЕРВІСБУД» (покупець), відповідно до якого продавець передав покупцю у власність нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,4 кв.м., розташовані в [ADDRESS] 13.03.2008 ТОВ «ДК-СЕРВІСБУД» (продавець) уклало договір купівлі-продажу з ТОВ «ВИСКОНС М» (покупець), відповідно до якого продавець передав покупцю у власність нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,4 кв.м., розташовані в [ADDRESS] . 18.03.2008 ТОВ «ВИСКОНС М» уклало договір купівлі-продажу з [PERSON] , відповідно до якого продавець передав покупцю у власність нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,4 кв.м., розташовані в [ADDRESS] . Продаж майна здійснено за 14 970,00 грн. 23.02.2015 [PERSON] подарувала [PERSON] нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,4 кв.м., розташовані в [ADDRESS] . 23.02.2015 [PERSON] проведено державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомості. ЗАТ «Херсонліфт» на час продажу майна не був його власником та не мав права продавати спірне нерухоме майно, вказана угода відповідно до вимог ст.ст.203, 215, 236 та 657 ЦК України є нікчемною, оскільки не відповідає вимогам закону по формі, і вважається недійсною з моменту укладення. Таким чином, оскільки угода, укладена 21.02.2008 між ЗАТ «Херсонліфт» та ПП «ІНСАЙТ ПЛЮС», є нікчемною, то до Херсонської міської ради повинно бути повернуте - спірне майно, нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,4 кв.м., розташовані в [ADDRESS] . Позивач вважає, що він має право витребувати з володіння [PERSON] вказані нежитлові приміщення, оскільки вказане майно вибуло з її володіння без згоди та волевиявлення. У зв`язку з цим, просить витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь Херсонської міської ради нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,4 кв.м., розташовані в [ADDRESS] , вартістю 14 970,00 грн., з підстав, передбачених ст.388 ч.1 п.3 ЦК України, та стягнути судові витрати. При цьому, представник позивача зазначав, що підставою представництва інтересів громади в особі Херсонської міської ради є факт протиправного відчуження нежилого нерухомого майна територіальної громади, що відповідно до рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради №566 від 20.11.2007 року, належить територіальній громаді м.Херсона в особі Херсонської міської ради. Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради як уповноваженим органом у сфері управління комунальною власністю не забезпечено належного захисту майнових прав територіальної громади в тому числі у судовому порядку, що створило умови неодноразового переходу прав на зазначене майно та протиправного його вибуття із комунальної власності за низкою правочинів. Звернення до суду з даним позовом здійснювалося як захід прокурорського реагування для захисту інтересів держави в особі територіальної громади міста Херсона від імені якої діє Херсонська міська рада. Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 25.09.2015 року відкрито провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні, з підстав пропуску строку позовної давності. Надали до суду відзив, згідно якого просили відмовити у задоволенні в повному обсязі, в якому зазначили, що про порушення своїх прав знали з серпня 2009 року, звернулися до суду в 2016 році, клопотання про поновлення строку позовної давності не заявлено. Крім того, не підтверджено право власності ХМР на зазначено майно. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановлений законом порядку. Представник третьої особи ТОВ «ДК-Сервісбуд» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Представник третьої особи ТОВ «ВИСКОНС М» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Представник третьої особи ПП «ІНСАЙТ ПЛЮС» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Представник третьої особи ПрАТ «ХЕРСОНЛІФТ» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21.02.2008 року ЗАТ «Херсонліфт» (продавець) уклало договір купівлі-продажу з ПП «ІНСАЙТ ПЛЮС» (покупець), відповідно до якого продавець передав покупцю у власність нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,4 кв.м., розташовані в [ADDRESS] . 13.03.2008 року ТОВ «ДК-СЕРВІСБУД» (продавець) уклало договір купівлі-продажу з ТОВ «ВИСКОНС М» (покупець), відповідно до якого продавець передав покупцю у власність нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,4 кв.м., розташовані в [ADDRESS] . 18.03.2008 року ТОВ «ВИСКОНС М» уклало договір купівлі-продажу з [PERSON] , відповідно до якого продавець передав покупцю у власність нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,4 кв.м., розташовані в [ADDRESS] . 23.02.2015 [PERSON] подарувала [PERSON] нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,4 кв.м., розташовані в [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 23.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №19553472 від 23.02.2015 року проведено державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,4 кв.м., розташовані в [ADDRESS] за суб`єктом [PERSON] Рішенням господарського суду Херсонської області від 31.01.2008 по справі 7/69-ПН-08 задоволено позов ЗAT «Херсонліфт» до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності та зобов`язання ХБТІ здійснити реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: [ADDRESS] під. 1, площею 15,4 кв.м.; [ADDRESS] під. 1, площею 32,3 кв.м.; [ADDRESS], площею 29,5 кв.м.; [ADDRESS], площею 3 1,5 кв.м.; [ADDRESS], площею 16,6 кв.м.; [ADDRESS], площею 48,3 кв.м.; [ADDRESS] площею 34,7 кв.м.; [ADDRESS] площею 16,5 кв.м.; [ADDRESS], площею 17,8 кв.м.; [ADDRESS], площею 50,7 кв.м.; [ADDRESS], площею 27,1 кв.м.; [ADDRESS], площею 32,2 кв.м.; [ADDRESS], площею 18,1 кв.м.; [ADDRESS] площею 15,2 кв.м. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №40382479 від 09.07.2015 року на підставі договору дарування, виданого 23.02.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М., [PERSON] на праві власності належать нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,4 кв.м., розташовані в [ADDRESS] . З матеріалів справи встановлено, що спірне нерухоме майно вибуло із володіння територіальної громади м. Херсона не з волі громади, а іншим шляхом - на підставі рішення суду про визнання права власності не нежитлові будівлі. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. За частиною другою статті 3 ЦПК України 2004 року у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України у редакції на час пред`явлення позову покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Під час розгляду справи представником відповідача заявлено про застосування позовної давності. Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення Прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Це право на звернення пов`язане з моментом, коли саме повноважному органу, а саме Херсонській міській раді, право якої порушене, стало відомо чи могло стати відомо про таке порушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 грудня 2007 року за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. За змістом вищенаведеної частини першої статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Із матеріалів справи вбачається, що в 2009 році Херсонській міській раді, яку в інтересах держави представляє Прокурор, було відомо про те, що Господарським судом Херсонської області 31 січня 2008 року було ухвалено рішення, яким визнано право власності на спірне нерухоме майно за ЗАТ «Херсонліфт». Так, за касаційною скаргою саме Херсонської міської ради Вищим господарським судом України 21 липня 2009 року було скасовано рішення суду від 31 січня 2008 року і справу направлено на новий розгляд. За участю представника Херсонської міської ради ухвалою Господарського суду Херсонської області від 15 вересня 2009 року позовну заяву ЗАТ «Херсонліфт» було залишено без розгляду. 18 квітня 2011 року Херсонська міська рада звернулася до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації з листом про внесення змін до реєстру прав власності на нерухоме майно, щодо права власності ЗАТ «Херсонліфт» у відповідності до постановлених судових рішень. Як вбачається з листа Прокуратури Херсонської області від 12 червня 2012 року, адресованому Начальнику Херсонського державного бюро технічної інвентаризації, у прокуратурі перебували інвентарні справи на об`єкти нерухомості, серед яких і інвентарна справа спірного приміщення. За минуванням потреби дані справи прокуратурою було повернуто до ХДБТІ. Тобто, з наведеного вбачається, що як Херсонській міській раді, так і прокуратурі було відомо про неодноразову продаж спірного майна після постановлення Господарським судом Херсонської області 15 вересня 2009 року ухвали про залишення без розгляду позову ЗАТ «Херсонліфт». В матеріалах справи відсутні будь-які відомості стосовно того, що позивачем здійснювалися необхідні дії для відновлення свого порушеного права. Звернувшись до суду 07.06.2016 року, прокурором пропущеного встановлений законом трирічний строк, який розпочався з моменту виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Таким чином, суд приходить до висновку, що Херсонська міська рада та позивач з 2009 року знали про порушення права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що є підстави для відмови в задоволені позову в зв`язку з попуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed