Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

05.12.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. про визнання виконавчого напису , вчиненого 16.11.2017 року зареєстрованого в реєстрі за № 11489, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., за яким з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк », що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором ZPONGK00000088 від 28.11.2007 року у розмірі 940215 грн. 16 коп. - таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме: виконавчий напис нотаріуса за № 11489 від 16.11.2017 року вчинено за межами строку, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, за наявності спору про розмір боргу та за відсутності документів, передбачених вищевказаними нормативно-правовими актами. Ухвалою судді від 18.12.2019 року відкрито спрощене позовне провадження. В судове засідання позивач не з`явилась. Позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі , позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, причину відсутності суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином. Від представника Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ПС МУЮ (м. Дніпро) надійшла заява про слухання справи за його відсутністю, відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідачі не з`явились в судове засідання без поважаних причин. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без йогої участі . Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст. ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно дост.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 28.11.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є Відповідач) та Позивачем був укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, Правил використання платіжної карти та Тарифів банку. Також, судом встановлено, що 16.11.2016 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., на підставі статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 29.06.1999 року за №1172, вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 22489 а яким з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» стягнуто за період з 28.11.2006 р. по 25 липня 2017 р. заборгованості не сплаченої в строк за Кредитним договором ZPONGK00000088 від 28.11.2007 року у розмірі 940215 грн. 16 коп.. Згідно вказаного виконавчого напису, мума, що підлягає стягненню, складає 940215 грн. 16 коп., з урахуванням: -Залишок заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14408, 54 доларів США .; -Залишок заборгованості за відсотками у розмірі 8296,61 доларів США ; -Заборгованість з комісії у розмірі 11449,55 доларів США; -Заборгованість з пені 11449,55 доларів США. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 грн. 00 коп. Постановою державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження ВП №58604120 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. П. п. 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зазначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року У відповідності з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, представником кредитора нотаріусу не було надано Умови і Правила надання банківських послуг, Правила надання послуг, а також Банківські тарифи за весь період кредитування, які в сукупності складають зміст кредитного договору та в яких викладена необхідна для вчинення виконавчого напису інформація, зокрема щодо встановлення та розмір неустойки (штрафу, пені) тощо. Також не надано засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (замість цього надано розрахунок заборгованості за договором б ZPONGK00000088 від 28.11.2007 р., укладеного між Приватбанком та [PERSON] . Отже, достовірні докази які б підтверджували факт направлення або ж письмової вимоги, або ж претензії про наявність боргу відсутні, як і докази отримання листа позивачем або повернення, як не врученого. Таким чином, в розпорядженні нотаріуса не було усіх необхідних для вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості документів, передбачених Постановою від 29 червня 1999 року №1172, які б вказували на безспірність боргу, а тому останнім порушено встановлену законом процедуру вчинення виконавчого напису. Вирішуючи питання про дотримання строків давності при вчиненні виконавчого напису нотаріуса від 16.11.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 11489 суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як випливає з аналізу норм статей 261, 530, 631 ЦК України, в разі пропущення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов`язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного з цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатися залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними сплатами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до наданої відповідачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків погашення з відміткою стягувача про непогашену заборгованість за договором ZPONGK00000088 від 28.11.2007 р. укладеною між Приват Банком та клієнтом [PERSON] , станом на 25.07.2017 загальний залишок за наданим кредитом (тілом кредиту) виник 25.07.2017 року, що свідчить про настання права вимоги у банку повернення чергового платежу,і саме цю дату необхідно брати за початок перебігу строку позовної давності. Згідно вищевказаних положень Цивільного кодексу України, право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPONGK00000088 від 28.11.2007 р. у Відповідача виникало після спливу дії кредитного договору . Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 11489 від 16 листопада 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк заборгованості не сплаченої в строк за Кредитним договором ZPONGK00000088 від 28.11.2007 р. року містить відомості про строк, за який провадиться стягнення 28.11.2006р. по 25.11.2017 р., тобто виконавчий напис нотаріуса вчинений за межами трирічного строку, який визначений статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, та не є безспірним. Таким чином,суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів міститься у статті 16 ЦК України. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту, а тому посилання на те, що позивач обрав невірний спосіб захисту судом відхиляються як такі, що суперечать наведеному вище.

Outcome: approved