Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

06 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з 12 серпня 2016 року, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відноси з вересня минулого року, подружжя не має дітей, проте відповідач відмовився подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Шлюб існує формально і на примирення не згодна, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». В судовому засіданні Позивач підтримала позовні вимоги, Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Судом встановлено такі обставини. Сторони зареєстрували шлюб 12 серпня 2016 року, проживали однією сім'єю, проте як зазначає позивач з вересня минулого року не ведуть спільного господарства, як подружжя не підтримують відносин, проживають окремо. Від шлюбу з відповідачем дітей немає. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейних відносин не існує. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110цього Кодексу, частина перша якої передбачає право подачі позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. З часу припинення шлюбних відносин, окремого проживання та часу знаходження позову в суді примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім'ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім'ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної з сторін. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Таким чином, вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Підстав для надання строку на примирення суд не вбачає. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до статті 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд залишає [PERSON] прізвище «[PERSON]». Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір»», що діяв на час подачі позову до суду, та стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. за подання позовної заяви.

Outcome: approved