Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

06.11.2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла скарга боржника [PERSON], заінтересованими особами зазначені - Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мінькова В.В. та стягувач ПрАТ СК «К`Ю БІ І Україна». Заявник [PERSON] просить суд: -визнати незаконним відкриття відповідачем виконавчого провадження №45973999, як того що відкрито поза строком, встановленим законом та скасувати постанову державного виконавця від 22.12.2014 про відкриття виконавчого провадження №45973999; -визнати незаконною бездіяльність державного виконавця щодо не закриття виконавчого провадження №45973999 після закінчення, встановленого законом шестимісячного строку та зобов'язати закрити зазначене виконавче провадження; -визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця від 27.10.2017 про накладення стягнення на заробітну платню, винесену по виконавчому провадженню №45973999 відносно [PERSON], як винесену поза строком, встановленим для виконавчого провадження. -зобов'язати державного виконавця повернути скаржнику грошові кошти, отримані згідно постанови від 27.10.2017. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що рішення по цивільній справі №639/8865/13-ц Жовтневим районним судом м. Харкова винесено 26.11.2013 року та набрало законної сили через 10 днів, тобто 07.12.2013 року. З цього часу почався перебіг одного року, передбаченого ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», де у п.2 ч.1 зазначено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в протягом року, якщо інше не передбачено законом, а у п.1 ч.2 вказано, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Тобто, заявник вважає, 08.12.2014 вже скінчився річний термін пред'явлення виконавчого листа до виконавчої служби. Враховуючи той факт, що державні виконавці відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язані використовувати надані права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, то заявник вважає, що відповідач жодним чином не зволікав та відкрив виконавче провадження у повній відповідності до вимог ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» в ч.1 якої зазначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. В частині 2 зазначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. 22.12.2014 року був понеділок, то рахуючи назад три робочі дні та два вихідні, тобто 5 днів, виходить, що виконавчий лист мав надійти 16-17 грудня 2014 року, а це значно пізніше ніж 08.12,2014, тому заявник вважає, що строк звернення вже був пропущений. Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання. Враховуючи наведене, заявник вважає, що держаний виконавець своєю постановою, відкривши виконавче провадження 22.12.2014 року за №45973999, порушив вимоги вищезазначених норм Закону України «Про виконавче провадження», тому його дії є незаконними, а постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню. Також [PERSON] вказує, що боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Постанову про відкриття виконавчого провадження, ним не було отримано, про існування даної ситуації він дізнався тільки 07.11.2017 року, тому просить суд не вважати цей строк пропущеним з вини позивача, оскільки для захисту своїх прав спочатку треба дізнатися про факт порушення та з цього моменту слід рахувати перебіг встановлених строків. Крім того, заявник зазначає, що виконавче провадження не може бути вічним, оскільки ст. 30 (Строк здійснення виконавчого провадження) Закону України «Про виконавче провадження» в ч.1 передбачає, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47цьогоЗакону; - повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Частиною 2 ст. 30 зазначеного закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Тобто, рахуючи з 22.12.2014 року часу на виконавче провадження було до 23.06.2015 року, якщо воно не зупинялось з підстав, зазначених в ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження». Тому заявник вважає, що не закривши виконавче провадження у встановлений законом строк державний виконавець, допустив бездіяльність, виражену у не виконанні вимог закону, а саме п.6 ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Також 27.10.2017 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну платню заявника, яку останній також вважає незаконною, оскільки вона була винесена після 23.06.2015 року, тобто поза межами встановленого законом шестимісячного строку для виконавчого провадження, тому, на думку заявника, підлягає скасуванню, а грошові кошти отримані по цій постанові - поверненню. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.12.2017 року відновлено [PERSON] пропущений з поважних причин строк для звернення зі скаргою, відкрито провадження за скаргою, при цьому відмовлено в задоволенні клопотань щодо зупинення на час розгляду скарги постанови державного виконавця від 27.10.2017 року про накладення стягнення на заробітну платню заявника та щодо витребування в Харківському окружному адміністративному суді адміністративної справи №820/5325/17, розгляд скарги призначено на 09.01.2018 року. 09.01.2018 року розгляд справи відкладено через неявку заявника та заінтересованих осіб. 24.01.2018 року в судовому засіданні заявник [PERSON] скаргу підтримав частково, у зв'язку з наданим відзивом державного виконавця дійшов висновку про те, що державним виконавцем вчасно відкрито виконавче провадження, тому законність постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.12.2014 року він не ставить під сумнів, разом з тим, всі виконавчі дії, проведені поза межами 6 місячного строку з дня відкриття виконавчого провадження заявник вважає незаконними з підстав пропущення зазначеного строку. Також в судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що йому було відомо про винесене Жовтневим районним судом м. Харкова рішення від 26.11.2013 року, яким стягнуто з нього на користь ПрАТ СК «К`Ю БІ І Україна» 9578, 78 грн., зазначене рішення заявник не оскаржував, але і жодним чином не виконував. Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мінькова В.В. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в письмовому відзиві. Вважала всі проведені виконавчі дії законними, а також зазначила про відсутність у Законі України «Про виконавче провадження» такої підстави для завершення виконавчого провадження, як сплив 6 місячного строку з моменту відкриття виконавчого провадження, тому вважала, що нею не допущена бездіяльність з цього приводу. Представник заінтересованої особи ПрАТ СК «К`Ю БІ І Україна» в судове засідання не з'явився, повідомлений про день і час розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Неявка заінтересованої особи не є перешкодою для розгляду скарги в порядку ст. 450 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали скарги [PERSON], в тому числі відзив з доданими до нього документами, а також матеріали цивільної справи №2/639/8865/13-ц, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.11.2013 року у цивільній справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «К`Ю БІ І Україна» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позовну заяву задоволено частково та вирішено стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «К`Ю БІ І Україна» відшкодування шкоди у розмірі 9349, 38 грн. та судові витрати у розмірі 229, 40 грн. (а.с. 41-42 цивільної справи №2/639/8865/13-ц). На підставі заяви стягувача від 16.12.2014 року та виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом міста Харкова 03.11.2014 року за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.11.2013 року, яке набрало законної сили 18.12.2013 року, державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Такідзе М.Т. 22.12.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №45973999 у передбачений Законом України «Про виконавче провадження» строк, що визнав заявник в судовому засіданні (а.с.40-45.) Копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлялась 22.12.2014 року боржнику та стягувачу, що підтверджується копією відповідного листа (а.с.46). При цьому у скарзі [PERSON] дії або бездіяльність державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Такідзе М.Т. не оскаржувались. В подальшому, державним виконавцем Жовтневого ВДВС ХМУЮ Міньковою В.В. [PERSON] викликався до відділу державної виконавчої служби 15.06.2016 року згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», також державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника 01.06.2017 року та встановлено наявність майна боржника - автомобілю MAZDA 626, який постановою від 01.06.2017 року оголошено в розшук, направлялись запити до Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України в лютому 2016 року та в серпні 2017 року, а після встановлення наявності доходу у боржника [PERSON] 27.10.2017 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Міньковою В.В. винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у Харківській обласній організації українського товариства мисливців та рибалок, у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 10656, 66 грн. (а.с. 47-66). Вищезазначену постанову про звернення стягненення на доходи [PERSON] вважає незаконною виключно з тих підстав, що вона винесена після спливу 6-місячного строку з дня відкриття виконавчого провадження, з тих же підстав заявник вважає незаконною бездіяльність державного виконавця Мінькової В.В. щодо незакриття виконавчого провадження у вищезазначений строк. Разом з тим, суд не може погодитись з такою позицією заявника, оскільки відповідно до чинної на даний час ст.129 Конституції України одною з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення. Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на даний час передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Також статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону (до 05.10.2016 року), чинного на час відкриття виконавчого провадження 22.12.2014 року було закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Частиною 1 ст. 30 Закону України «про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: -закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; -повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; -повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» у вищезазначеній редакції передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа. Пунктом 6 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», на який посилається заявник, мотивуючи незаконність бездіяльності державного виконавця, передбачено таку підставу для закінчення виконавчого провадження, як закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Разом з тим, ч.2 ст. 30 вищезазначеного закону встановлено не строки, передбачені для відповідного виду стягнення, а строки проведення виконавчих дій, які проводяться до завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених ч.1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи, що державним виконавцем Міньковою В.В. не знайдено законних підстав для завершення виконавчого провадження у будь-який спосіб, то проведення виконавчих дій, в тому числі щодо винесення постанови про звернення стягненення на доходи [PERSON] охоплюється законним строком проведення виконавчих дій, визначених в ч.1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону до 05.10.2016 року так і в чинній редакції. Відповідно до ч.3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги [PERSON] на дії та бездіяльність Державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мінькової В.В., в тому числі не знаходить суд і законних підстав щодо повернення грошових коштів, стягнутих на підставі постанови про звернення стягнення на доходи боржника. Взагалі, враховуючи законне та вчасне відкриття виконавчого провадження №45973999, з чим погодився заявник, обізнаність останнього про наявність ухваленого Іменем України рішення суду про стягнення суми, невиконання жодним чином зазначеного рішення боржником, суд вважає доводи скарги [PERSON] надуманими і такими, що свідчать про бажання уникнути цивільної відповідальності та спрямовані на порушення конституційного принципу обов'язковості судового рішення, тим більше, що з копії трудової книжки заявника вбачається, що він в 1998-2003 роках навчався в Національній юридичній академії України ім. Я.Мудрого, а з 01.04.2003 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ ГУМВС України в Харківській області.

Outcome: dismissed