Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

06 березня 2013 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про вселення, визначення порядку користування квартирою. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що позивачу [PERSON] на праві власності на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2008 року належить ? частина квартири [ADDRESS]. Позивачу [PERSON] на праві власності на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2008 року належить ? частина квартири [ADDRESS]. Таким чином позивачам [PERSON] та [PERSON] належить ? частина квартири [ADDRESS]. Відповідачу [PERSON] на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2008 року на праві власності належить ? частина квартири [ADDRESS]. Спірна квартира складається з трьох окремих житлових кімнат площею відповідно 12,3 кв.м, 8,1 кв.м та 17,2 кв.м. Всього житлова площа складає 37,6 кв.м. Також в квартирі є підсобні приміщення - кухня площею 9,7 кв.м, вбиральня площею 1,2 кв.м, ванна площею 2,8 кв.м, коридор площею 11,3 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 0,8 кв.м, вихід на який з кімнати площею 17,2 кв.м, а також лоджією площею 2,0 кв.м, з виходом з житлової кімнати площею 12,3 кв.м. Загальна площа квартири 65,4 кв.м. На позивачів та відповідача в спірній квартирі припадає по (37,6:2)=18,8 кв.м. З моменту ухвалення рішення 20 лютого 2008 року позивачі доступу до квартири не мають. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі не проживають, а тільки зареєстровані. Так, як вони не є власниками спірної квартири, то вони не мають права користування жилим приміщенням в квартирі. Відповідач також не проживає в спірній квартирі, але він поселив туди квартирантів, які не впускають в квартиру позивачів. В позасудовому порядку врегулювати спір між сторонами не має можливості, що власне і слугує підставою для звернення із цим позовом до суду. На підставі викладеного просять суд вселити їх [PERSON] та [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в користування [PERSON] та [PERSON] житлові кімнати площами 12,3 кв.м та 8,1 кв.м з лоджією площею 2,0 кв.м. Виділити в користування [PERSON] житлову кімнату площею 17,2 кв.м та балкон площею 0,8 кв.м; підсобні приміщення: кухню площею 9,7 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, ванну площею 2,8 кв.м, коридор площею 11,3 кв.м залишити в спільному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Стягнути судові витрати по справі з відповідача. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтувавши їх з підстав, викладених в позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні питання залишив на розсуд суду. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні. Судом встановлено, що на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2008 року, яке набрало чинності 04 березня 2008 року визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] (а.с. 4-5). Квартира [ADDRESS] має загальну площу 65,4 кв.м, житлову - 37,6 кв.м та складається із: 1 - коридору площею 11,3 кв.м, 2 - житлова кімната площею 12,3 кв.м, 3- туалет площею 1,2 кв.м, 4 - ванна площею 2,8 кв.м, 5- житлова кімната площею 8,1 кв.м, 6- житлова кімната площею 17,2 кв.м, 7 - кухня площею 9,7 кв.м, І - лоджія площею 2,0 кв.м, ІІ - балкон 0,8 кв.м, що підтверджується технічним паспортом на квартиру [ADDRESS], складеним Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 10.04.2009 рік. (а.с.а.с. 6-8). З довідки Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради № 531 від 11.02.2014р. вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 листопада 1996 року серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 332, прізвище після розірвання шлюбу громадянки [PERSON]. (а.с. 10). 16 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис 1107, прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини [PERSON]. (а.с. 11). Згідно витягу про реєстрацію права власності Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 23286868 від 14.07.2009р., реєстраційний номер 20607876 за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано по ? частини квартири [ADDRESS] за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2008 року (а.с. 12). Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного. У відповідності до ст. 47 Конституції України, кожен громадянин України має право на житло. Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не потребують доведення при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 04 березня 2008 року за позивачами визнано право власності по ? частині квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивач [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS], позивач [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS], наділені правом володіння, користування та розпорядження нею. Разом з тим, позивачі позбавлені можливості проживати в свої оселі. У відповідності до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. За змістом ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. У відповідності до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Враховуючи приведені вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивачів про вселення підлягають безумовному задоволенню, оскільки право особи на житло гарантовано Конституцією України, позивачі є власниками по ? частині спірної квартири, разом їм належить ? частина квартири, а отже наділені правом користування нею, що є безумовною підставою для їх вселення. Разом з тим, суд враховує існування негативних стосунків між сторонами, що в свою чергу слугує для задоволення позову в частині визначення порядку користування квартирою. На думку суду, визначення порядку користування квартирою сприятиме встановленню збалансованого та злагодженого користування сторонами своєю власністю, буде вчинене перед усім в їх інтересах, зумовить зменшення суперечок та конфліктів щодо користування квартирою. Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачів виділивши в користування [PERSON] та [PERSON] житлові кімнати площами 12,3 кв.м та 8,1 кв.м з лоджією площею 2,0 кв.м. Виділити в користування [PERSON] житлову кімнату площею 17,2 кв.м та балкон площею 0,8 кв.м. підсобні приміщення: кухню площею 9,7 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, ванну площею 2,8 кв.м, коридор площею 11,3 кв.м залишити в спільному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Що стосується витрат по справі, то суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON], оскільки саме вона є платником згідно квитанції з оплати судового збору (а.с. 1), згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved