Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

06 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що перебував із [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах до 2016 року. Сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Взаємовідносини між сторонами не склалися, та [PERSON] залишила дітей та чоловіка. Протягом 3-х років діти проживали разом із батьком у його квартирі за адресою: [ADDRESS] . Нещодавно [PERSON] забрала у батька дітей і заявила, що вони відтепер будуть проживати з матір`ю. Позивач зазначає, що умови в яких проживають діти з матір`ю є неналежними та значно гіршими від тих, в яких проживали діти з батьком. Також, позивач вказав, що він офіційно працевлаштований, має постійний дохід, постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, та вважає за доцільне визначити місце проживання дітей із ним. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визначити місце проживання дітей разом з нею, оскільки вона зможе надати дітям всі необхідні умови для розвитку та виховання. Також вказала, що вона алкогольними напоями не зловживає, шкідливих звичок не має, бере активну участь у вихованні дітей, займається їх розвитком, а від так вважала за необхідне визначити місце проживання дітей разом із нею. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, наполягали на визначенні місця проживання дітей разом з батьком. Крім того, позивач [PERSON] просив не викликати в судове засідання молодшого сина - [PERSON] , для з`ясування питання з ким із батьків він бажає проживати, оскільки останній має особливий психологічний стан. Представник відповідача за первісним позовом - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , та зазначила, що органом опіки надано висновок, яким за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] - з матір`ю, а враховуючи, що [PERSON] , [INFO] досяг 14 років та бажає проживати з матір`ю, вважала за необхідне визначити місце проживання обох дітей з матір`ю. Представник Департаменту служб у справах дітей ХМР до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також надав висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Суд, заслухавши думку учасників справи, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких в них народилися - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 2016 року по 2019 рік діти проживали із батьком [PERSON] , що останній підтвердив будучи допитаний в судовому засіданні як свідок. З квітня 2019 року діти проживають з матір`ю. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.04.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.11.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 12 лютого 2021 року № 117 вбачається, що Департаментом служб розглянуто питання щодо доцільності визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Висновком органу опіки встановлено, що мати дітей - [PERSON] , батько дітей - [PERSON] . Батьки дитини у зареєстрованому шлюбі не перебували. Діти, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мешкають разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] на підставі договору оренди житлового приміщення від 01.06.2020, де для дітей створені належні умови для проживання (акт обстеження від 14.09.2020 р.). Вказане вище підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] . [PERSON] матеріально забезпечена, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , де створені умови для перебування дітей. [PERSON] працює в АТ «ТУРБОАТОМ» на посаді газорізальника у цеху лиття та поковок № 50. Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 12», в якій перебувають на обліку з народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , діти мають статус дітей, які потерпілих від Чорнобильської катастрофи, діти за медичною допомогою до поліклініки з 01.09.2019 по теперішній час звертались у супроводі матері, [PERSON] . Згідно з інформацією адміністрації Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 94 від 14.11.2020, батьківські збори у класі, де навчається [PERSON] , завжди відвідував батько - [PERSON] . Щодо [PERSON] , то батьківські збори батьки відвідували по черзі. Мати, [PERSON] , відвідала батьківські збори у вересні 2019 року. Батько, [PERSON] , цікавиться успіхами у навчанні, фізичним розвитком та поведінкою своїх синів. Він піклувався про здоров`я синів, яких систематично приводив на огляд до лікарів. Мати, [PERSON] , більше піклувалася за молодшого сина, [PERSON] . Батьки стверджують, що була домовленість щодо обов`язків серед них. Згідно з інформацією адміністрації Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 94 від 14.09.2020, де навчаються [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мати, [PERSON] , цікавиться успіхами у навчанні, фізичним розвитком та поведінкою своїх дітей, відвідує батьківські збори, у 2020-2021 навчальному році приводила до школи [PERSON] . З [PERSON] та [PERSON] органом опіки було проведено співбесіду, за результатами якої вбачається, що хлопчики бажають мешкати разом з матір`ю, [PERSON] , про що надали письмові заяви. Питання щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з одним із батьків, було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Так, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо визначення місця проживання дитини, що регулюються нормами Конвенції про права дитини, приписами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Приймаючи до уваги, висновок органу опіки, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Щодо позовних вимог про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Згідно з ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Приписами ч. 2 ст. 29 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. [PERSON] , [INFO] , вже виповнилося 14 років, тому місце свого проживання з одним із батьків він вибирає самостійно. Згідно заяви [PERSON] , [INFO] , останній просить визначити його місце проживання з матір`ю. Враховуючи те, що [PERSON] , [INFO] , на час розгляду справи виповнилось 15 років, то він має право вільно обирати собі місце проживання, в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вимоги про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] , та про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки це відповідає інтересам дітей.

Outcome: partial