Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

04 серпня 2016 року з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. 05 серпня 2016 року ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було прийнято до провадження та призначено до розгляду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошей, відповідно до якого останній взяв у неї грошові кошти у розмірі 16000,00 гривень, які зобов'язався повернути частками, починаючи з 19 вересня 2015 року в строк до 19 серпня 2018 року. Пунктом 4.2 Договору передбачений наступний графік погашення боргу: заборгованість сплачується позичальником шляхом здійснення на розрахунковий рахунок позивача 36 щомісячних платежів, які повинні сплачуватись в термін до 19-го числа кожного місяця, починаючи з 19 вересня 2015 року такими сумами: з першого по тридцять п'ятий платіж по 450,00 гривень в місяць; тридцять шостий (останній) платіж - 250,00 гривень - 19 серпня 2018 року. Згідно п. 4.4 договору в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п. 4.2) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 5% в день від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. При настанні строків виконання своїх зобовязань по договору, відповідач свої зобов'язання неодноразово не виконував, від повернення суми боргу в добровільному порядку відмовляється, що є підставою позивача для звернення до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Так, щомісячні платежі по 450,00 гривень станом на 02 червня 2016 року від відповідача не надходили. Загальна сума процентів за користування позикою за весь період прострочення складає 26 865,00 гривень. Просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], борг за договором позики в розмірі 16000,00 гривень та проценти за користування позикою у сумі 26865,00 гривень, та судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, просив суд відмовити в задоволенні позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що згідно договору позики від 19 серпня 2015 року [PERSON] зайняла [PERSON] 16000,00 гривень. Згідно розписки від 19 серпня 2015 року [PERSON] отримав в борг гроші в розмірі 16000,00 гривень в присутності трьох свідків. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі N 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). У відповідність ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вказаний борг у розмірі 42865,50 гривень слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], а також на підставі ст.ст.80, 88 ЦПК України судовий збір в сумі 551,20 гривня. На підставі викладеного,

Outcome: approved