Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

07.08.2018 р. позивач пред`явив позов до відповідачки, у якому просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] у розмірі 96,69%, що складає 94/100 її ідеальної частки, із яких: 77% - на праві особистої приватної власності; 11,5% на праві спільної сумісної власності подружжя; 19% за рахунок поліпшення спільного майна, зробленого ним за власні кошти, а за відповідачкою - визнати право власності на цю квартиру у якості частки у спільному майні їхнього подружжя у розмірі 6,31%, що становить 6/100 ідеальної частки майна. В обґрунтування позову зазначив, що дане майно було придбане за час шлюбу за 13000 дол. США та зареєстроване на ім`я відповідачки. Вказав, що капітал на купівлю цього майна був сформований за рахунок 10000 дол. США, що були виручені внаслідок продажу його особистої квартири, та 3000 дол. США, що були спільним майном подружжя. Стверджує, що на підставі ч. 7 ст. 57 СК України його частка у спірному майні на момент його придбання становила 88,5%. Зазначив, що після купівлі квартири власними коштами й працею здійснив ремонт у квартирі, витративши 303557,00 грн. Вважає, що на підставі ч. 3 ст. 357 ЦК України має право на збільшення своє частки у праві власності на 5,19%. У підсумку стверджує, що має право на частку квартири у розмірі 93,69%. 20.09.2018 р. відповідачка подала відзив, у якому просила первісний позов задовольнити частково, визнавши за позивачем право власності на 1/3 частки у спірній квартирі, оскільки останній добровільно не сплачує аліментів на утримання дітей, які мешкають з нею (Т.1 а.с. 69-72). 28.09.2018 р. позивач подав відповідь на відзив, у якому заперечив несплату ним аліментів та вказав, що відсутні підстави для збільшення частки відповідачки у спірній квартирі (Т.1. а.с. 77-85). 14.11.2018 р. відповідачка пред`явила зустрічний позов, у якому з урахуванням заяви про уточнення вимог від 17.06.2019 р., просила визнати за нею право власності у розмірі 1/2 частки на будівельні матеріали та вартість виконаних будівельно-монтажних робіт, які були використані при створенні об`єктів будівництва, а саме: огорожі по частині периметра земельної ділянки та садового будинку, що у своїй сукупності є об`єктом незавершеного будівництва, які знаходиться на земельній ділянці № 28 , кадастровий номер 4611800000:05:005:0129 по [ADDRESS] , реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна 1637537046118, що на підставі договору дарування від 07.09.2018 року належить на праві приватної власності позивачу. Вказала, що дана земельна ділянка була придбана їхнім подружжям у 2012 р. за 600 дол. США, проте через брак коштів не була перереєстрована на нового власника, а згодом там збудували двоповерховий дачний будинок та частину огорожі. Зазначила, що через кілька місяців після розірвання шлюбу позивач перереєстрував спірну земельну ділянку на себе. Вважає, що має право на половину цього майна з огляду на принцип рівності часток при поділі майна подружжя (Т.1, а.с. 109-111, 165-166). 03.06.2019 р. позивач подав відзив на зустрічний позов, у якому просив відмовити у задоволенні такого позову. Вказав, що земельну ділянку отримав у дар після розірвання шлюбу, тому таке майно є його особистою приватною власністю і поділу не підлягає. Підтвердив факт будівництва садового будинку, однак заперечив будь-які права відповідачки на таке майно (Т.1 а.с. 148-152). 12.06.2019 р. було завершене підготовче провадження у справі (Т.1 а.с. 163). 17.07.2020 р. за клопотанням позивача суд призначив судову інженерно-технічну (будівельно-технічну) експертизу, у зв`язку з чим провадження було зупинене до 18.11.2020 р. (Т.1. а.с. 199-201). У судовому засіданні позивач підтримав свій позов та заперечив зустрічний з підстав, що викладені у його заявах по суті спору. Відповідачка у судовому засіданні первісний позов заперечила, наполягала на задоволенні зустрічного позову, покликаючись на підстави й аргументи, що викладені у її заявах по суті спору. Вислухавши учасників справи, оцінивши докази, суд прийшов до такого висновку. 22.03.2002 р. позивач у порядку приватизації набув у власність квартиру за адресою [ADDRESS] (Т.1 а.с. 51-56). 28.03.2002 р. на підставі договору міни, в обмін на вище зазначену квартиру позивач набув у власність квартиру за адресою [ADDRESS] (Т.1 а.с. 16). 20.10.2007 р. сторони зареєстрували шлюб (Т.1, а.с. 8). 28.07.2017 р. позивач уклав договорів про надання послуг агентства нерухомості щодо продажу квартири (Т.1. а.с. 19). 04.01.2018 р. позивач уклав договорів про надання послуг агентства нерухомості щодо придбання квартири (Т.1. а.с. 18). 11.01.2018 р. відповідачка, за згодою позивача, придбала квартиру за адресою [ADDRESS] , купівлю квартири здійснено за 59113,00 грн. (Т.1, а.с. 11-14). 22.07.2018 р. набрало законної сили судове рішення про розірвання шлюбу сторін (а.с. 9). Згідно зведеного кошторисного розрахунку про капітальний ремонт квартири за адресою [ADDRESS] , загальна кошторисна вартість об`єкта будівництва склала 303557,00 грн. (Т.1. а.с. 23, 43-50). 05.10.2018 р. КП ЛОР «Червоноградське міжміське БТІ» виготовило на ім`я відповідачки технічний паспорт на незавершений будівництвом садовий житловий будинок [ADDRESS] (Т.1. а.с. 112, 122). 07.09.2018 р. на підставі договору дарування позивач набув у власність земельну ділянку № 28 , кадастровий номер 4611800000:05:005:0129 по [ADDRESS] (Т.1 а.с. 150-151). 07.09.2018 р. дане майно зареєстровано на праві власності на ім`я позивача (Т.1 а.с 115). 12.10.2020 р. судовий експерт [PERSON] склав висновок судової інженерно-технічної експертизи, відповідно до якого: 1) ринкова вартість квартири за адресою [ADDRESS] становить 472694,00 грн.; 2) вартість ремонтних робіт, порахованих станом на квітень 2018 р., в об`ємах, що умовно відповідають вказаним у локальному кошторисі 2-1-1, становить 158910 грн. Вартість ремонтних робіт за даними локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1 становить 239659 грн. Невідомими є матеріали і за якими цінами було додано за позиціями кошторису №№ 8-11, 15, 18-22, 24, 27, 29, 32-36, 39-42. Невідомими є і те, які матеріали були новими, а які використано повторно. Під час огляду стало відомо, що відповідач також проводила певні ремонтні роботи, які не включені до кошторису. Аналіз розцінок локального кошторису показав, що середня заробітна плата, прийнята в цьому кошторисі значно більша (приблизно 40%) за середню заробітну плату по Львівській області за цей період (7222,75 грн.) та за закладену у програму АВК на квітень 2018 р. (5500 грн.); 3) ринкова вартість невід`ємних поліпшень квартири станом на дату огляду порівняно з її станом на дату купівлі становить 85021,00 грн. У процентному співвідношенні вартість невід`ємних поліпшень становить 18%. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю позивача. Зазначила, що квартира за [ADDRESS] була придбана за 13000 дол. США, із яких 10000 дол. США були виручені за рахунок продажу того ж дня квартири позивача, котра належала особисто йому. Надаючи правову оцінку спору суд виходить з такого. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 7 ст. 57 ЦПК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Як визначено ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові ВП ВС від 21.11.2018 р. у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як зазначив КЦС ВС у постанові від 12.02.2020 р. у справі № 725/1776/18, «висновок судів попередніх інстанцій про те, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, є неправильним та суперечить нормам матеріального права, що в свою чергу нівелює правовий режим спільного сумісного майна подружжя, закріпленого законодавцем в ЦК України та в СК України». Фактичні обставини справи у світлі викладених норм законодавства дають підстави для таких висновків. Квартира за адресою [ADDRESS] була придбана у період шлюбу, що є підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Наявні докази не дають суду підстав вважати, що вказане майно було придбане за особисті кошти позивача, частка яких складала 77% від вартості придбаної квартири, оскільки вказана обставина позивачем не доведена. Позивач не надав суду доказів того, що спірна квартиру була придбана за 13000 дол. США, а не 59113,00 грн. як вказано у договорі. Одних лише показів свідка [PERSON] для підтвердження цього факту не достатньо, особливо з огляду на її заінтересованість по відношенню до однієї із сторін спору. Доводи позивача про те, що спірна квартира придбана частково за його особисті грошові кошти, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не доведено, яку саме частину особистих грошових коштів він надав на придбання спірної квартири. Крім того, наявність у позивача особистих грошових коштів на момент придбання квартири не доводить той факт, що такі були витрачені саме на придбання спірної квартири. Також та обставина, що спірна квартира придбана в один день із продажем нерухомості, яка на праві особистої власності належала позивачу, не спростовує презумпцію спільності майна подружжя, оскільки належних доказів, що гроші від продажу належної позивачу нерухомості витрачені на придбання спірної квартири, останнім не надано. Разом з цим, також надані позивачем докази не доводять стверджуваного ним факту про те, що після купівлі квартири він власними коштами й працею здійснив ремонт у квартирі, витративши 303557,00 грн. Дана сума не підтверджена жодними доказами. А висновок експерта вказує на безпідставність і завищеність деяких сум, наведених у кошторисному розрахунку про капітальний ремонт квартири. Виходячи з презумпції спільності права власності подружжя, суд вважає, що усі кошти, які існують в сім`ї на час шлюбу за відсутності належних та допустимих доказів того, що вони належать одному із подружжя на праві особистої приватної власності - є спільними сумісними коштами подружжя. За таких обставин і міркувань суд не вбачає підстав для відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя. Відтак первісний позов підлягає частковому задоволенню. Поряд з цим, позивач набув у власність спірну земельну ділянку після розірвання шлюбу. Також після розірвання шлюб був виготовлений на ім`я відповідачки технічний паспорт. Відповідачка не надала суду будь-яких доказів того, що будівництво садового житлового будинку здійснювалося у період шлюбу. В цілому, стверджувані відповідачкою факти у зустрічному позові є бездоказовими, що виключає можливість віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин і міркувань суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову, тому у його задоволення слід відмовити. 17.09.2018 р. за клопотанням позивача суд постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру (Т.1, а.с. 66-67, 98-99). 15.03.2019 р. за клопотанням відповідачки суд постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на незавершений будівництвом садовий будинок № 28 та будівельні матеріали, що були використані при створенні об`єктів будівництва, а саме: огорожі по частині периметра земельної ділянки та вище вказаного садового будинку, які знаходиться на земельній ділянці № 28 , кадастровий номер 4611800000:05:005:0129 (Т.1, а.с. 137-138, 145-147). Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. На думку суду, потреба у забезпеченні позову не відпала й не змінилися обставини, що зумовили його застосування за ухвалами Червоноградського міського суду Львівської області від 17.09.2018 р. та від 15.03.2019 р., тому вжиті заходи забезпечення позову слід залишити в дії до набрання рішенням законної сили. Судові витрати позивача складаються з 6293,31 грн. судового збору за подання позову та 14000,00 грн. витрат, пов`язаних із залученням експерта. З огляду на часткове задоволення первісного позову, у відповідності до правил ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки у користь позивачка підлягають стягненню судові витрати, що складаються з 7000,00 грн. витрат, пов`язаних із залученням експерта та 3146,65 грн. судового збору.

Outcome: partial