Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

06 червня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем у справі вона тривалий час проживали однією сім'єю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалось, тому в даний час вони вимушені проживати окремо. Син [PERSON] проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач відмовляється надавати їй належну матеріальну підтримку, а тому змушена звернутись у суд із позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. У позові зазначила, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, а саме здійснює перевезення великих вантажів власним автомобілем, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі по 3000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судових засіданнях позивач [PERSON] підтримала подану нею позовну заяву з підстав, викладених у ній. Додатково зазначила, що в даний час на її утриманні перебуває троє дітей, один із яких вже повнолітній. Не працює, оскільки не може знайти відповідної роботи, а тому її доходами є лише аліменти на утримання іншої дитини від попереднього чоловіка та соціальна допомога по безробіттю. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, займається підприємницькою діяльністю та отримує значні доходи, а тому в змозі сплачувати їй аліменти на утримання неповнолітнього сина в сумі по 3000 гривень щомісячно, і лише ця сума, на її думку, зможе забезпечити повноцінний розвиток дитини. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях позов визнав частково, зазначив, що з 2016 року він припинив підприємницьку діяльність, на даний час роботи, а відповідно і сталих доходів, не має. Погодився сплачувати аліменти у мінімально встановленому законодавством розмірі. Вислухавши пояснення сторін та надавши оцінку письмовим доказам у справі, суд прийшов до наступних висновків. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенції про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. На підставі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відтак судом встановлено, що обов'язок щодо утримання, виховання, навчання та розвиток дитини покладений законодавством на обох батьків. У відповідності до ч.ч.1 та 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. На підставі ч.2 ст.181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року № 2246-VIII встановлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2018 році, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривень, з 1 липня - 1544 гривень, з 1 грудня до 31 грудня 2018 року - 1626 гривень. У відповідності до принципу диспозитивності, визначеному у ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.ч.1, 2, 3 ст.12 ЦПК України закріплено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень ст.177 ЦПК України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. До своєї позовної заяви [PERSON] додала копії свідоцтва про народження сина [PERSON] серії [NUMBER], згідно якого він народився [INFO], власного паспорта громадянина України серії [NUMBER] та картки платника податків. Доказів про стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, наявність у нього рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, наявність інших дітей, дружини, батьків, або щодо обставин, які мають істотне значення для справи, позивачем до суду подано не було. У відповідності до довідки № 280 від 30 липня 2018 року, поданої відповідачем, він не знаходиться на обліку у Володимир-Волинській міськрайонній філії Волинського обласного центру зайнятості населення. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів № 8336 від 23 липня 2018 року, [PERSON] припинив підприємницьку діяльність у 2016 році. А тому, суд при ухваленні рішення приходить до висновку, що в даному випадку розмір стягуваних з відповідача аліментів не повинен бути нижчим, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а обов'язок батьків щодо утримання дітей є однаковим для обох. І враховуючи норми закону, за якими він постійно збільшується, вважає за можливе визначити розмір сплати аліментів у твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісячно, таким чином задовольнивши позовні вимоги частково. Одночасно суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Позов було подано до суду 06 червня 2018 року, а тому аліменти слід стягувати з цієї дати. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України підлягає судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Outcome: partial