Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

06.07.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення, згідно якого визнати [PERSON] таким, що втратив право користування 21/100 частиною будинку №19 по вул. Кропивницького в місті Харкові та зобовязати Новобаварський РВ у м. Харкові ГУ ДМС у Харківській області зняти [PERSON] з реєстрації за вищевказаною адресою. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона відповідно договору дарування від 18.05.2015 року є власником 21/100 частини будинку №19 по вул. Кропивницького в місті Харкові, де по теперішній час зареєстрована та проживає. Разом з нею у даній частині житлового будинку зареєстровані: [PERSON] її батько; [PERSON] - її син; [PERSON] її брат, відповідач по справі. Позивач зазначила, що з відповідачем вона майже не підтримує стосунки, оскільки він не проживає з нею та фактично проживає у іншому місті. Вже близько пяти років останній проживає за невідомою їй адресою. Вони не спілкуються з ним по телефону та за допомогою Інтернету, листи один одному вони не пишуть. Відповідач не цікавиться життям позивача та не переймається станом частини житлового будинку, де він зареєстрований. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню житлового будинку у своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців 5 осіб, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які позивач має сплатити таким службам за надані їй послуги. Позивач зазначила, що вона не бажає оплачувати платежі за відповідача, оскільки він не проживає в будинку. На даний час у неї скрутне матеріальне становище, на її утриманні знаходиться двоє малолітніх синів та батько, тому вона як може намагається зберегти та заощадити грошові кошти, а наявність відповідача в даному будинку, змушує сплачувати за нього, в той час коли він не користується та не проживає в вищевказаній частині житлового будинку вже близько пяти років. Факт не проживання відповідача близько пяти років можуть підтвердити знайомі, сусіди по будинку. Тому, оскільки відповідач самостійно не анулює свою реєстрацію за зазначеною адресою, вона вимушена була звернутися з позовом до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала у повному обсязі та підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом надання повідомлення до редакції газети «Слобідський край». Від нього не надійшла письмова відповідь на повідомлення суду, або клопотання з проханням відкласти слухання справи. В матеріалах справи достатньо наявних доказів, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, а тому суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Згідно\~статті 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Новобаварського РВ у м. Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору дарування від 18.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], є власником 21/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул.. Кропивницького, 19, реєстровий № 767. Право власності було зареєстровано у КП «ХМБТІ» 18.05.2015 року за р. № 37695842, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.12-14). Згідно довідки про склад сімї, у вищевказаній частині житлового будинку зареєстровані позивач, її батько [PERSON], син [PERSON], син [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 15). У судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] близько пяти років в вищевказаній частині житлового будинку не проживає. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що відповідач [PERSON] у будинку № 19 по вул. Кропивницького у м. Харкові не мешкає. Їм це достовірно відомо, оскільки вони мешкають по сусідству та тісно спілкується з позивачем. Не вірити поясненням вищевказаних свідків, у суду немає ніяких підстав, оскільки вони є сторонніми особами, які не зацікавлені у розгляді справи на користь позивача. За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд. У ч. 2 ст. 405 ЦК України зазначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сімї без поважних причин більш одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих доказів у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] без будь-яких поважних причин не мешкає за місцем реєстрації, не використовує житло за його призначенням, не приймає ніякої участі у сплаті за квартиру і комунальні послуги. Він формально зберігає паспортну реєстрацію в спірній квартирі, тим самим порушує права власника щодо користування, володіння та розпорядження власністю. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в зазначеному вище будинку, порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеним будинком. За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2011 року у справі про усунення перешкод у користуванні власністю вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. На підставі викладеного й

Outcome: partial