Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

06.12.2017р. [PERSON] та [PERSON] (далі - позивачі) звернулися з позовом до Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області (далі - відповідач) в якому просять визнати за ними право приватної власності за кожним по ? частини земельної ділянки площею 3,37 га, що розташована в межах території Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області (кадастровий номер земельної ділянки 4822355000:03:000:0151), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла 24.06.2011р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки. На звернення позивачів щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, державна нотаріальна контора відмовила у вчиненні нотаріальною дії, у зв'язку із пошкодженням оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивачі в судове засідання не з'явились, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 130 ЦПК України, повідомлені про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте 26.12.2017р. звернувся до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності, а також просить судові витрати залишити за позивачами. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте 27.12.2017р. звернувся до суду із заявою (вх. № 6080 від 27.12.2017 року), в якій просить розглянути справу за його відсутності, з позовними вимогами ознайомлений та визнає їх. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру Миколаївської області [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте 15.12.2017р. звернувся до суду із заявою (вх. № 5848 від 15.12.2017р.), в якій просить розглянути справу без участі представника Головного управління. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчив матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом встановлено наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи 24.06.2011р. померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ФП № 140843, видане 29.06.2011р.). За життя [PERSON] володіла земельною ділянкою площею 3,37 га, кадастровий номер 4822355000:03:000:0151, яка розташовано в межах території Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акта на право власності на землю серії ЯБ № 420125 від 27.12.2006р. та довідкою Відділу у Врадіївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 429/111-17 від 18.12.2017р. Позивач [PERSON], 20.05.1955р.н., є чоловіком померлої [PERSON] (свідоцтво про одруження серії І-ФП № 310785, видане 14.08.1977р. Врадіївським районним відділом РАЦС Миколаївської області). Позивач [PERSON], 15.04.1987р.н., є рідним сином померлої [PERSON] (свідоцтво про народження серії ІІІ-ФП № 450923, видане 19.05.1987р. Врадіївським районним відділом РАЦС Миколаївської області). Відповідно до довідки Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 5109 від 27.10.2017р. покійна [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала зі своїм чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] по вул. Сонячна (Щорса), 26, смт. Врадіївка Миколаївської області. Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 30.10.2017р. ринкова вартість вищевказаної земельної ділянки площею 3,37 га становить 45 286 грн. 00 коп. Постановами від 05.12.2017р. державний нотаріус Врадіївської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачам у видачі після [PERSON] свідоцтва на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,37 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області, у звязку з пошкодженням бланку оригіналу державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку. З інформаційної довідки Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 1363/01-16 від 18.12.2017р. слідує, що після смерті [PERSON], померлої 24.06.2011 року, відкрито спадкову справу № 127/2017. Заяву про прийняття спадщини подав чоловік спадкодавці [PERSON] (заяву зареєстровано в книгу обліку і реєстрації спадкових справ № 460 від 17.10.2017 року), що також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 50317759 від 17.12.2017р. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. У відповідності до ч.ч. 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено в ст.ст. 81 та 131 ЗК України, п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За вимогами ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Крім того, суд керується приписами Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з прийняттям якого\~друк бланків державних актів, а також державна реєстрація і видача державних актів на право власності на земельні ділянки скасовано, повноваження по державній реєстрації прав на нерухоме майно територіальними органами земельних ресурсів припинені. В той же час, за загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа лише суб'єкт, що видавав такий документ, може видати його дублікат. Відповідно до чинної на час видачі державного акту Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акта на землю відділ держкомзему міг видавати дублікат зазначеного документу лише власнику або землекористувачу чи уповноваженій ними особі за довіреністю, а тому, отримати дублікат на померлу людину неможливо (п.п. 5.1.-5.3.). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином враховуючи, що позивачі є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], та в даному випадку не мають іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у них виникло у зв'язку із смертю жінки та матері [PERSON], з врахуванням визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов є законним і обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та думку представника позивачів судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачами.

Outcome: approved