Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

06.05.2019 р. до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути аліменти з відповідача на його користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше суми одного прожиткового мінімуму доходів громадян для дітей відповідного віку встановлених Законом України «Про Державний бюджет», з відповідним перерахунком сум аліментів в наступні роки, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття; допустити судове рішення до негайного виконання у межах суми платежу аліментів за один місяць; відшкодувати понесені судові витрати. В обґрунтування цих вимог зазначив, що раніше перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від якого у них [INFO] народилась спільна дитина - донька [PERSON] . Після розірвання шлюбу, відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2018р., визначено місце проживання їх доньки [PERSON] разом з батьком, до досягнення дитиною десятирічного віку. На даний час донька знаходиться на його утриманні, яку він виховує, доглядає та матеріально підтримує. Натомість, відповідач умисно ухиляється від виконання свого обов`язку щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість, а тому просить задовольнити позов. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 10.05.2019р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У відзиві на позовну заяву (вх.№ 7807 від 29.08.2019р), відповідач [PERSON] просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Дану позицію обґрунтовує тим, що вона не має можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, оскільки отримує дохід в розмірі мінімальної заробітної плати, має на утриманні від іншого шлюбу малолітню дитину - сина [PERSON] , 2007. народження, несе щомісячні витрати по сплаті комунальних платежів в середньому 2000грн. на місяць, а відтак у разі задоволення позову, у неї на прожиття залишиться недостатній розмір коштів. Крім цього, вона надає добровільно достатній розмір коштів на утримання доньки, утримує її шляхом придбання для її розвитку та виховання продуктів харчування, одягу та іграшок. Позивач шляхом подання письмових заяв (вх.№ 7064/19 від 06.08.2019р., вх.№ 8337/19 від 13.09.2019р., вх.№ 8774/19 від 25.09.2019р., вх.№ 8838/19 від 27.09.2019р.) та відповіді на відзив, уточнив свої позовні вимоги в частині кінцевого строку стягнення аліментів та розміру судових витрат, згідно яких просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення нею десятирічного віку, а також стягнути витрати, що пов`язані з явкою до суду, а саме витрати на придбання пального на загальну суму 2979,77грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 3000грн. Позивач - [PERSON] та його представник - адвокат СЕМЕНЮК І.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав зазначених в ньому. Відповідач - [PERSON] та її представник - адвокат КАТРИЧ П.С. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили у їх задоволенні позивачу відмовити у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03.10.2013р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області. Батьки - сторони [PERSON] та [PERSON] розлучені, про що свідчить копія рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 02.02.2016р. у цивільній справі № 132/313/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, відібрання і повернення дитини та визнання права спільної сумісної власності на майно, яке набуло законної сили, та проживають окремо. На даний час малолітня [PERSON] відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2018р. у цивільній справі № 132/3118/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області про визначення місця проживання малолітньої дитини, яка набула законної сили, зареєстрована і фактично проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що зокрема підтверджується довідкою Сологубівської сільської ради Оратівського району Вінницької області від 05.08.2019р. № 265 та довідкою цього ж органу місцевого самоврядування від 04.09.2019р. № 315, та перебуває на його утриманні, про що свідчить довідка Сологубівської сільської ради Оратівського району Вінницької області від 05.08.2019р. № 266. Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дітей, які регулюються Сімейним кодексом України. За положеннями частин восьмої, дев`ятої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом частини 1 статті 27 Конвенції, визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Так, стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не міститься в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено судом, позивач [PERSON] , який є батьком малолітньої [PERSON] , з яким вона проживає та перебуває на його утриманні, є працездатною особою, однак перебуває на обліку в Оратівському відділі обслуговування громадян ГУ ПФУ у Вінницькій області і отримує пенсію по інвалідності, розмір якої за період з березня по серпень 2019 року складає 12398,17грн. (довідка Оратівського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Вінницькій області від 13.09.2019р. № 595/02-17-19); розлучений, до складу його сім`ї окрім малолітньої [PERSON] , входять також батько [PERSON] , [INFO] , та мати [PERSON] , [INFO] (довідка Сологубівської сільської ради Оратівського району Вінницької області від 05.08.2019р. № 265); має задовільний стан здоров`я. Відповідач [PERSON] є працездатною особою, приватним підприємцем, видом діяльності якої є: діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (Витяг з реєстру платників єдиного податку від 15.09.2016р. № 1602073400450), отриманий дохід від здійснення підприємницької діяльності за період з січня по грудень 2018 року складає 44676грн. (Форма № д5(річна) Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік від 24.01.2019р.); розлучена, до складу її сім`ї ходить дитина від іншого шлюбу - малолітній [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 06.07.2007р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області; довідка Виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області від 29.08.2019р. № 2794), на утримання якого з його батька [PERSON] стягненні аліменти (Постанова старшого державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Химери Г.М. від 21.03.2019р. у виконавчому провадженні № 36446322); має задовільний стан здоров`я. З врахуванням фактичних обставин по справі та наданих сторонами доказів, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 06 травня 2019 року, до досягнення дитиною десятирічного віку, тобто до [INFO] . При цьому, кінцевий термін стягнення аліментів визначений виходячи з умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2018р. у цивільній справі № 132/3118/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області про визначення місця проживання малолітньої дитини, яка набула законної сили, відповідно до якої, місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком - позивачем [PERSON] визначено лише до досягнення дитиною десятирічного віку. При визначені цього розміру аліментів судом враховано стан здоров`я та матеріальне становище малолітньої дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів малолітнього сина, на утримання якого стягнуті аліменти. Твердження відповідача [PERSON] про неможливість сплати аліментів у визначеному розмірі, через мінімальний дохід, який не дозволить підтримувати достатній життєвий рівень її сім`ї, судом не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи. Так, до її посилання про отримання мінімальної заробітної плати на місяць, суд відноситься критично, через не підтвердження даної обставини належними та допустимими доказами. Надана копія звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, не містить відомостей про перевірку внесеної підприємцем інформації про суму такого доходу та його відповідного документального підтвердження. Відмова відповідача [PERSON] від стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , та повернення їй без виконання виконавчого документа, достатньою мірою свідчить про достатній рівень матеріального становища відповідача. Доводи про те, що відсутні підстави для стягнення аліментів, оскільки відповідачем [PERSON] перераховуються кошти на утримання малолітньої [PERSON] на картковий рахунок позивача, а також те, що вона бере участь у додаткових витратах на виховання та розвиток дитини та інші її потреби, на підтвердження чого надані копії відповідних платіжних документів, суд відхиляє, оскільки вказані кошти відповідач сплачувала добровільно для утримання своєї дитини, що є її обов`язком. Позиція відповідача про те, що визначений розмір аліментів не враховує її матеріальне становище є необґрунтованою, оскільки при визначенні розміру аліментів, як позивач зазначаючи його у поданій позовній заяві, так і суд вважаючи його обґрунтованим, безпосередньо керуються інтересами дитини - малолітньої [PERSON] , яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення. Таким чином, оскільки спільна дитина сторін - малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] , так як відповідач [PERSON] є її матір`ю та на неї покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надала суду належні та допустимі докази в підтвердження того, що вона не має можливості сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дочки, також не додала доказів свого тяжкого матеріального становища, і будь-яких інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Вирішуючи питання про стягнення понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявний у матеріалах справи договір про надання правової допомоги б/н від 20.06.2019р., укладений між [PERSON] та адвокатом Семенюком І.В., розрахунок суми гонорару адвоката за надану правову допомогу у вигляді Акту виконання робіт за договором про надання правової допомоги по укладеному договору від 20.06.2019р., розписка про отримання грошових коштів за надання правової допомоги від 20.06.2019р., є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі, який підтверджений документально. З врахуванням виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності та розумності судових витрат, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000грн. Щодо позовної вимоги в частині стягнення витрат, що пов`язані з явкою до суду, то у її задоволенні позивачу необхідно відмовити, оскільки згідно ч.1 ст.138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Outcome: partial