Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 06 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилася після смерті його дядька [PERSON], померлого 10 травня 2009 року. В обґрунтування своїх вимог вказував, що 10 травня 2009 року помер його дядько [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина, в тому числі на земельні ділянки: площею 5,48 га та 0,33 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, які він фактично успадкував після смерті своєї матері [PERSON], померлої 21 грудня 2008 року. Спадкоємці першої черги відсутні, зі спадкоємців залишився тільки він. У встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через свою юридичну неграмотність. Звернувшись 29.08.2016 року до приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у звязку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Посилаючись на поважність причин пропуску терміну подачі заяви про прийняття спадщини, позивач просив про визначення йому додаткового терміну. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав та пояснив про вище викладене. Відповідач Новомиколаївська сільська рада Вітовського району Миколаївської області свого представника в судове засідання не направила, однак подала заяву, в якій проти задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] не заперечувала. Відповідно до актового запису про смерть № 29 від 22.12.2008 року [PERSON] померла 21 грудня 2008 року (а.с. 18). На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 000810, померлій [PERSON] належали земельні ділянки загальною площею 5,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, які їй були виділені на підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації № 66 від 19.02.2004 року (а.с. 6). На день її смерті, відповідно до довідки Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 2014-3 від 05.12.2015 року разом з [PERSON] проживав та був зареєстрований її син [PERSON], який вважається таки, що фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх прав (а.с. 9). Відповідно до актового запису про смерть № 14 від 12.05.2009 року [PERSON] помер 10 травня 2009 року (а.с.19). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вказаних земельних ділянок, які він фактично успадкував після смерті своєї матері. Факт родинних відносин позивача з померлим [PERSON] як дядька і племінника підтверджується наступними даними. Так, згідно з витягом Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00016633615 від 11.05.2016 року матір'ю [PERSON] є [PERSON] (а.с. 12). Тобто, [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою. Відповідно до свідоцтва про шлюб мати позивача уклала шлюб 24.05.1975 року з [PERSON] та змінили прізвище з Атрощенко на Васильченко (а.с. 14). У них, відповідно до свідоцтва про народження серії І-ФП № 411944 народився син [PERSON] позивач у справі (а.с. 16). Мати позивача [PERSON] померла 30 червня 2013 року, свідоцтво про смерть серії І-ФП № 179864 (а.с. 15). Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті дядька [PERSON]. Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом підтверджуються відмовою приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], у звязку з пропуском [PERSON] строку подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, що визначені ст. 1270 ЦК України (а.с. 7-8) . Згідно з Алфавітними книгами обліку спадкових спав та Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. За даними копії спадкової справи № 29/2016, заведеної після смерті [PERSON], померлого 10 травня 2009 року приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], єдиною особою, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини є позивач по справі [PERSON]. В той же час дана заява подана лише 23 червня 2016 року, тобто поза межами строків, передбачених ст. 1270 ЦК України. Згідно відомостей Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. На день його смерті з ними ніхто не був зареєстрований, він мешкав один (а.с. 10-11). За положеннями ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто смерті спадкодавця. Аналізуючи ч. 1 ст. 1269 ЦК України та ч. 1 ст. 1272 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, в разі якщо спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її, тобто закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем подати заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з ч.1ст 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.2 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 визначено, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Як поважність пропуску строку для прийняття спадщини позивач вказує юридичну необізнаності про необхідність звернення до нотаріальної контори із заявою в шестимісячний термін після смерті спадкодавця. Однак, як вже зазначено вище, поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, проте таких причин ні позивач в своєму позову, ані його представник в судовому засіданні, не вказано. Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] помер 10 травня 2009 року, то посилання на юридичну необізнаність позивача не можна вважати поважною причиною та підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed