Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

05.02.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначає, що вони з відповідачем з 06.02.2013 року перебувають в шлюбі, який був зареєстрований виконкомом Копищенської сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом № 01. Від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на матеріальному утриманні та вихованні позивачки, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до повноліття дитини, тобто до [INFO] року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку Законом України «Про Державний бюджет України», так як відповідач ухиляється від його утримання в добровільному порядку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, із підстав, що наведені в її позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав, посилаючись на те, що він є військовослужбовцем і з позивачкою за місцем її проживання не проживає, оскільки вона його прогнала, однак бажає купувати дитині одяг, взуття, продукти харчування, а сплачувати кошти на утримання дитини позивачці особисто, не бажає. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають в шлюбі з 06.02.2013 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3). Від спільного проживання у шлюбі у них народилася дитина: син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 6). Дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її матеріальному утримані, оскільки відповідач не надає належної допомоги, як батько, на утримання дитини. Відповідач ухиляється від виконання батьківського обов'язку по утриманню сина, хоча має таку можливість, оскільки є військовослужбовцем за контрактом та проходить службу на прикордонній заставі «Копище» Державної прикордонної служби України і має відповідний заробіток, який дозволяє йому належним чином утримувати дитину та свою сім'ю. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так статтею180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.1 ст.191 зазначеного Кодексу слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати неповнолітню дитину, чим ставить її у складне матеріальне становище та порушує її право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку. Приписом ст.182 СК України передбачається, що при визначенні розміру аліментів суд також враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, вирішуючи питання про встановлення розміру аліментів, які повинні бути стягнуті з відповідача, суд вважає за необхідне врахувати всі обставини, які передбачені ст.ст.180-183 СК України та визначити розмір стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: partial