Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

05 липня 2017 року позивач звернувся з позовом до суду та просить ухвалити рішення, яким стягнути з Комунального підприємства «Міськзелентрест» на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 109 636 гривень, а також судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником автомобілю [NUMBER], який 20.09.2016 року під керуванням [PERSON] по вул. Миколаївська дорога 3/5 у м. Одесі отримав механічні пошкодження внаслідок падіння дерева, яке має гнилу серцевину стовбура. Позивач зазначає, що за висновком спеціаліста - автотоварознавця від 29.09.2016 року розмір спричиненого матеріального збиту складає 109 636 гривень, які просить стягнути з КП «Міськзелентрест», на який покладено обов'язок утримання та благоустрій зеленої зони міста. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідача матеріальну шкоду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Комунального підприємства «Міськзелентрест» - Беліков Денис Леонідович у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність, оскільки дерево, що впало, не знаходиться на їх балансі. Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] є власником автомобілю [NUMBER], білого кольору, 1997 року випуску. 20.09.2016 року старшим слідчим СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції, в присутності двох понятих, потерпілого [PERSON] та за участю спеціаліста [PERSON] було складено протокол огляду місця події та встановлено, що на автомобіль [NUMBER], білого кольору, 1997 року випуску, який був розташований на проїзній частині дороги за адресою м. Одеса, вул. Миколаївська дорога 3/5 за 100 метрів від заправки «АЗС № 16-05» в бік міста, лежить стовбур дерева з гілками, в результаті чого було завдано механічних пошкоджень автомобілю. Так, згідно висновку експерта № 2609/16 від 11 жовтня 2016 року, виконаного судовим експертом Фізичною особою - підприємцем [PERSON] вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобілю [NUMBER], білого кольору, 1997 року випуску - становить 344 259, 80 гривень, вартість матеріального збитку - 109 636 гривен, ринкова вартість КТЗ складає 109 636 гривень. У судовому засіданні представник позивача зазначив, що відповідач не виконав належним чином свої обов'язки з утримання та збереження зелених насаджень, що і стало причиною падіння дерева, яке має гнилу серцевину стовбура на автомобіль. Однак, з матеріалів справи не можливо достовірно встановити, що дерево, яке впало на належний позивачеві автомобіль, знаходиться на балансі Комунального підприємства «Міськзелентрест» і саме ця особа повинна відповідати за спричинену шкоду. У відповідності до пункту 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для настання відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в)причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди Таким чином, суд вважає недоведеним причинний зв'язок між пошкодженням автомобіля, шкодою позивача та діями відповідача, так як жодної з перелічених підстав у даному випадку немає. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» суб'єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни. Згідно з п. 5.5 «Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури, та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006р. № 105, відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними на об'єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі цих об'єктів; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування. Тому згідно вищевказаного пункту правил, догляд та відповідальність за догляд об'єктів благоустрою покладений на балансоутримувачів цих об'єктів. Відповідно зі Статутом КП «Міськзелентрест», затвердженим рішенням Одеської міської ради від 07.07.2009р. №4450-ІУ: основним предметом діяльності Підприємства є забезпечення зовнішнього благоустрою та збереження зелених насаджень місць загального користування, парків- пам'яток садово-паркового мистецтва та дерев-ботанічних пам'яток природи (п.2.2 Статуту); підприємство несе відповідальність за збереження та належне утримання зелених насаджень, переданих йому на баланс Засновником на праві господарського відання (п. 2.4. Статуту). Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані утримувати в належному стані об'єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об'єктів територію. Відповідно п. 7 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані відшкодувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України. Відповідно п. 4.14 «Правил благоустрою території міста Одеси», які затверджені рішенням Одеської міської ради №1631-У від 23.12.2011р., відповідальність за збереження зелених насаджень, догляд за ними, видалення сухостійних, пошкоджених хворобами та шкідниками зелених насаджень, знищення бур'янів покладається на вулицях перед будівлями до проїзної частини, всередині квартальних насаджень та насаджень районів міста - на балансоутримувачів, власників, користувачів жилих, громадських, промислових будівель та споруд, а також на балансоутримувачів, власників, користувачів будівель підприємств побуту, торгівлі, закладів освіти, охорони здоров'я, розташованих на території житлової забудови. Відповідно до п. 4.15 Правил догляд за зеленими насадженнями обмеженого користування та спеціального призначення та їх видами у місті здійснює КП «Міськзелентрест» на умовах договору з балансоутримувачем, власником або користувачем об'єктів благоустрою. Як повідомив представник відповідача, КП «Міськзелентрест» не є балансоутримувачем зелених насаджень на вул. Миколаївська дорога 315, та на адресу КП «Міськзелентрест» від балансоутримувача території по вищевказаній адресі не надходило жодних заявок на благоустрій вищевказаної території. Крім того, п.п. 7 п. 7.1., п. 7.2. Правил, обов'язок по механізованому та ручному прибиранню територій (у т.ч. збереження зелених насаджень, видалення сухостійних дерев та чагарників, сухого та поламаного гілля та їх вивезення), вчинення протиожеледних заходів, прилеглих до автозаправних станцій, покладається на суб'єктів господарювання, які експлуатують вказані об'єкти. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що з клопотаннями про витребування будь-яких доказів позивач та його представник до суду не звертались, у зв'язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, зазначені докази судом не витребувались і справа розглядається за наявними у ній документами. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2 ст. 3 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, через їх недоведеність. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed