Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

05.04.2016 року позивач за первинним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 29.06.2016 року (т.1, а.с.112-115) просив суд: - встановити факт нікчемності та визнати недійсним, виданий 24 липня 2012 року виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області відповідачу [PERSON] дублікат серії САС за №372592 свідоцтва про право власності серії САС за №372503 від 31 березня 2010 року, виданого виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області на підставі рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 24 березня 2010 року за №62; - встановити факт нікчемності та визнати недійсним договір дарування квартири №13 у будинку №26 у 6 мікрорайоні у м. Первомайський Харківської області, посвідчений 06.02.2016 року приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим №78; - встановити факт нікчемності та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №13 у будинку №26 у 6 мікрорайоні у м. Первомайський Харківської області, посвідчений 30 квітня 2016 року приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстраційним №317; - скасувати за відповідачем [PERSON] проведену 04 травня 2016 року приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] державну реєстрацію права власності на квартиру №13 у будинку №26 у 6 мікрорайоні у м. Первомайський Харківської області (номер запису про право власності 14405339; підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 20501438 від 04 травня 2016 року, приватний нотаріус [PERSON], Первомайський районний нотаріальний округ, Харківська область, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 842292563115); - визнати за позивачем [PERSON] право власності на квартиру №13 у будинку №26 у 6 мікрорайоні у м. Первомайський Харківської області; - витребувати квартиру №13 у будинку №26 у 6 мікрорайоні у м. Первомайський Харківської області з чужого незаконного володіння відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]; - усунути позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою №13 у будинку №26 у 6 мікрорайоні у м. Первомайський Харківської області шляхом виселення з цієї квартири відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та звільнити квартиру від їх речей; - вирішити питання судових витрат. Таким чином вимоги позивача складаються з шести вимог немайнового характеру та однієї вимоги майнового характеру. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що йому з власних джерел у березні 2016 року стало відомо, що спірна квартира, яку він вважає своєю власністю вибула з його володіння поза його волею протиправним шляхом, оскільки право власності на неї було спочатку відновлено за дублікатом свідоцтва про право власності на майно за [PERSON] 24.07.2012 року, згодом на підставі договору дарування від 06.02.2016 року перейшло від [PERSON] до [PERSON], а згодом вже на підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2016 року право власності на спірну квартиру перейшло до [PERSON] Всі вказані дії позивач вважає такими, що були здійсненні всупереч діючого законодавства, оскільки він на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.08.2010 року придбав у власність спірну квартиру у [PERSON] за 100000,00 грн., вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований нею в реєстрі за номером 2550 та окремо в реєстрі правочинів за №4073792. Відповідно до п.12 договору купівлі-продажу від 16.08.2010 року [PERSON] зобовязувалася звільнити продану нею квартиру від особистих речей та знятися з реєстраційного обліку за адресою відчужуваної квартири до 16 лютого 2011 року, що вона не зробила, у звязку з чим позивач не міг належним чином користуватися квартирою, а згодом, а саме 04.04.2011 року, щодо нього був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у звязку з чим він не міг належним чином захистити свої права. Укладений [PERSON] та [PERSON] 06.02.2016 року договір дарування вважає фіктивним, як і укладений між [PERSON] та [PERSON] 30.04.2016 року договір купівлі-продажу спірної квартири, оскільки вони здійснені, на думку позивача, з метою приховати від дійсного власника шляхом багаторазового переходу права власності його майно. Вирішити вказане питання в іншому порядку, крім звернення до суду з даним позовом, позивач не має можливості. Також надав суду додаткові письмові пояснення від 21.09.2016 року, в яких після ознайомлення із зустрічною позовною заявою [PERSON] вказав, що договір купівлі-продажу спірної квартири відбувся навіть без його державної реєстрації, оскільки діюча на той час редакція ст. 334 ЦК України передбачала перехід права власності лише після укладення договору купівлі-продажу квартири, а не його державної реєстрації (т.2, а.с.30). Не погодившись з первинним позовом [PERSON] [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом від 15.09.2016 року (т.1, а.с.167-174), який ухвалою суду від 15.09.2016 року був обєднаний в одне провадження з первинним позовом [PERSON] (т.1, а.с. 245), в якому вона просила суд визнати удаваним і недійсним договір купівлі-продажу квартири №13 у будинку №26 у 6 мікрорайоні у м. Первомайський Харківської області від 16.08.2010 року, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №2550, вирішити питання судових витрат. В обґрунтування зустрічного позову вказала, що підставою для укладання вказаного договору було те, що [PERSON] та її чоловіку як підприємцям у 2010 році були необхідні кошти для проведення модернізації власного бізнесу з птахівництва. При цьому намагання отримати кредитні кошти в банківських установах [PERSON] не влаштовували, оскільки запропоновані умови стосовно, зокрема, процентів за користування кредитними коштами не надавали позивачу за зустрічним позовом можливість взяті кредити належним чином повернути. Чоловік [PERSON] по оголошенню у газеті знайшов позивача за первинним позовом, який запропонував [PERSON] надати кошти під вигідний процент, однак для виконання вказаного зобовязання просив надати відповідне забезпечення, яким за домовленістю сторін стала спірна квартира у м. Первомайський Харківської області, яка у разі не виконання угоди між сторонами щодо повернення коштів повинна була перейти у власність [PERSON] [PERSON] та [PERSON] були узгодженні умови правочину, за яким позивач за первинним позовом позичав [PERSON] грошові кошти у розмірі 80000,00 грн., які остання повинна була повернути у розмірі 100000,00 грн. з урахуванням відсотків за користування коштами через 6 місяців після укладання договору. Додатковою угодою сторін було обумовлено, що всі оригінали правовстановлюючих документів на квартиру [PERSON] повинна була після укладання угоди надати [PERSON] 16.08.2010 року угода між сторонами була укладена, [PERSON] отримала обумовлені сторонами кошти з боку [PERSON], уклавши при цьому договір купівлі-продажу спірної квартири та надавши [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, яка їй належала. В обумовлений сторонами строк зобовязання з боку [PERSON] та її чоловіка були виконані у повному обсязі, гроші з відповідними відсотками повернуті, при цьому [PERSON] відмовлявся писати розписки про отримання коштів, зазначаючи, що такі розписки можна використати для притягнення його до юридичної відповідальності за порушення умов видачі позик на узгоджену сторонами суму (ліцензійна діяльність виключно за ліцензіями Національного банку для банківських установ або Нацкомфінпослуг для інших небанківських фінансових установ). Після виконання умов договору з боку [PERSON] [PERSON] взяті на себе умови договору про повернення оригіналів правовстановлюючих документі на спірну квартиру не виконав та документи не повернув, посилаючись на свою зайнятість, а згодом [PERSON] вимушена була, на її думку, спілкуватися з братом позивача за первинним позовом, оскільки позивач зник у невідомому їй напрямку. Після року спілкування з вказаною особою, позивач вимушена була зайнятися відновленням документів у встановлений законодавством спосіб, а саме отримання дублікатів свідоцтва про право власності на вказану квартиру, після чого розпорядилася спірною квартирою у лютому 2016 року на користь власної доньки, оскільки та потребувала коштів і яка 13.04.2016 року продала її [PERSON], яка є знайомою [PERSON] Усі дії [PERSON] відповідали діючому законодавству, жодних порушень з її боку допущено не було. На фіктивність договору купівлі-продажу квартири, на її думку, вказує відсутність у неї та її сім`ї станом на 2010 рік іншого житла, відсутність дозволу органу опіки та піклування на реалізацію житла, оскільки донька [PERSON] [PERSON] на час укладення договору була неповнолітньою, занадто низька вартість квартири, оплата з боку [PERSON] за комунальні послуги за квартиру до моменту її відчуження у 2016 році та деякі інші не суттєві обставини. Допитана за клопотанням свого представника як свідок у порядку ст.184 ЦПК України у судовому засіданні 01.12.2016 року [PERSON] підтвердила надані нею пояснення у своїй позовній заяві у повному обсязі, доповнивши їх тим, що вона про те, що [PERSON] утримується в установі попереднього увязнення дізналася лише після надходження до неї позовної заяви, а дії [PERSON] взагалі вважає шахрайським, у той же час до правоохоронних органів з відповідною заявою про реєстрації порушення її прав не зверталася. Судом було встановлено, що [PERSON] є громадянкою [PERSON] Білорусь, яка має посвідку на постійне проживання не території України (т.2, а.с.112). Відповідач за первинним позовом та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] надала суд письмові пояснення (т.2, а.с.43-45), в яких вказала, що вона позовні вимоги [PERSON] вважає необґрунтованими, оскільки право власності до нього на спірну квартиру не перейшло на підставі ст.334 ЦК України, оскільки обов`язок державної реєстрації договору був передбачений у самому договорі, а тому дії [PERSON] є такими, що не відповідають умовам укладеного між сторонами договору. Окремо, [PERSON] (т.2, а.с. 39), представником [PERSON] адвокатом [PERSON] (т.2, а.с.98-99) було заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності звернення до суду щодо вимог іншої сторони, а [PERSON] (т.2, а.с.44) про застосування наслідків пропуску строку позовної давності звернення до суду щодо вимог [PERSON] Крім цього, у судовому засіданні 01.12.2016 року, був допитаний свідок [PERSON] (т.2, а.с.111), який повідомив, що був технічним директором на виробництві у чоловіка [PERSON] у 2010 році та що [PERSON] потребували у цей час коштів для модернізації та збільшення власного бізнесу та що саме він порадив їм шукати кошти у окремих фізичних осіб, а не в банківських установах. Інших подробиць правочину між [PERSON] та [PERSON] йому не відомо, оскільки його діяльність стосувалася виключно технічних деталей виробництва. Ухвалою суду від 05.10.2016 року, яка набрала законної сили, у порядку п.4 ч.1 ст.169 ЦПК за клопотанням представника [PERSON] адвоката [PERSON] суд визнав явку позивача за первинним позовом [PERSON] у судове засідання обовязковою, оскільки жодних доказів перемов між [PERSON] та [PERSON], які відбувалися між сторонами 2010 року, надано не було, а для встановлення обєктивної істини по справі, суд вважав за необхідне перехресно допитати за обставинами укладеного 16.08.2010 року договору купівлі-продажу і [PERSON], і [PERSON] Позивач за первинним позовом [PERSON] вказану ухвалу проігнорував, надавши суду шляхом поштової кореспонденції та у формі листа електронною поштою (т.2, а.с. 87-89) письмові пояснення, в яких брати участь у судовому засіданні відмовився, пояснивши це тим, що представлення його інтересів він довірив іншим особам, яким видав відповідну довіреність, а жодних нових доказів він надати не може. Згодом засобами поштового звязку своєю заявою від 01.11.2016 року повідомив суд, що відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України просить суд розглянути справу без його участі, підтримавши заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі, при цьому проти зустрічних позовних вимог [PERSON] заперечував у повному обсязі (т.2, а.с.103). Таким чином, позивач і через своїх представників за довіреністю, коли вони брали участь у справі, і особисто через подану до суду заяву від 01.11.2016 року просив заявлені ним позовні вимоги у редакції уточненої позовної заяви від 29.06.2016 року задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Відповідача за первинним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] просила суд, навпаки, позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення, а подану нею зустрічну позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Відповідач за первинним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її інтереси у порядку ч.1 ст.38 ЦПК України за договором про надання правової допомоги представляла адвокат [PERSON] Представник [PERSON] за довіреністю та відповідача за первинним позовом [PERSON] за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] у судовому засіданні 01.12.2016 року вимоги [PERSON] просила залишити без задоволення, а зустрічну позовну заяву її довірительки [PERSON] задовольнити у повному обсязі, при цьому надавши пояснення з відповідним посиланням на норми ЦК України, ідентичні поясненням [PERSON] Відповідач за первинним позовом та третя особа за зустрічним позовом, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову, [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечувала у повному обсязі, а зустрічній позов [PERSON] просила задовольнити. Представниця третьої особи за первинним позовом за довіреністю виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області [PERSON], у судовому засіданні 01.12.2016 року надала заперечення від 29.11.2016 року за №01-44/4729, в яких просила відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні його позовних вимог щодо встановлення факту нікчемності та визнання недійсним, виданого 24 липня 2012 року виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області відповідачу [PERSON] дублікату серії САС за №372592 свідоцтва про право власності серії САС за №372503 від 31 березня 2010 року, виданого виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області на підставі рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 24 березня 2010 року за №62 (т.2, а.с.110). Щодо інших позовних вимог [PERSON] та щодо зустрічного позову [PERSON] полагалася на розсуд суду. Третя особа за первинним позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, - приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу [PERSON] надала суду заяву від 28.04.2016 року за №229/01-16, в якій проти позову [PERSON] не заперечувала, просила прийняти рішення відповідно до діючого законодавства та просила слухати справу за її відсутності (т.1, а.с.28-29). Третя особа за первинним позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, - приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу [PERSON] надала суду заяву від 18.07.2016 року за №123/01-16, в якій проти позову [PERSON] заперечувала у повному обсязі, просила слухати справу за її відсутності та при вирішенні справи покладалася на обєктивність суду (т.1, а.с.149). Третя особа без самостійних вимог на предмет позову - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] надала суду заяву від 21.09.2016 року за №502/01-16, в якій свою думку щодо заявлених позовних вимог не висловлювала, просила слухати справу за її відсутністю та прийняти рішення на розсуд суду (т.2, а.с.4). Вислухавши присутні сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні первинних позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. 16.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири №13 у будинку №26 у 6 мікрорайоні у м. Первомайський Харківської області, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2550 та внесений у державний реєстр правочинів 16.08.2010 року за №4073792, при цьому п. 3 договору ціну продажу було визначено у розмірі 100000,00 грн., а прикінцевими положеннями зазначено, що договір підлягає обовязковій державній реєстрації (т.1, а.с.10-12). 24.07.2012 року виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області [PERSON] було видано дублікат серії САС за №372592 свідоцтва про право власності серії САС за №372503 від 31 березня 2010 року, виданого виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області на підставі рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 24 березня 2010 року за №62 на підставі якого разом з додатковим документами вона 24.07.2012 року підтвердила реєстрацію свого право власності на спірну квартиру (т.1, а.с.82-86). 06.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири №13 у будинку №26 у 6 мікрорайоні у м. Первомайський Харківської області, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 78, проведено державну реєстрацію переходу права власності на вказану квартиру (т.1, а.с.30). 30.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири №13 у будинку №26 у 6 мікрорайоні у м. Первомайський Харківської області, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 317, проведено державну реєстрацію переходу права власності на вказану квартиру (т.1, а.с.160-162). При вирішенні первинного позову [PERSON] головним є те, чи став [PERSON] дійсним власником спірної квартири після укладання правочину купівлі-продажу 16.08.2010 року. При цьому заперечення [PERSON] щодо проживання в спірній квартирі, наявності згоди органу опіки та піклування на продаж квартири, сплату комунальних послуг, реєстрацію місця проживання, тощо суд до уваги не приймає, оскільки вказані обставини є похідними від головного предмету позову, а саме чи відбувся перехід права власності на спірну квартири до [PERSON] Позивач за первинним позовом стверджує, що на момент укладання договору купівлі-продажу його державна реєстрація не була обовязковою, а право власності набувалося вже після укладання самого договору купівлі-продажу у нотаріуса, посилаючись на норми ст.334 ЦК України. Проте погодитися з таким трактуванням закону [PERSON] суд не може, оскільки відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, а згідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На підставі ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Вказана редакція обох статей вступила в силу з 16.03.2010 року (моменту опублікування у офіційному друкованому виданні) на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 року. Таким чином, позивач [PERSON] права власності на спірну квартиру не набув, оскільки не зареєстрував у встановленому порядку своє право власності у відповідного державного реєстратора на той час, а саме у комунальному підприємстві «Первомайське міське бюро технічної інвентаризації». При цьому суд зазначає, що у [PERSON] для такої реєстрації до моменту обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 04.04.2011 року (т.1, а.с.9) було майже сім місяців, за які він вказане право не оформив, тому у задоволенні заявлених ним позовних вимог (враховуючи, що усі вони є похідними від первинної щодо переходу права власності на квартиру) слід відмовити за їх безпідставністю. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON], то тут суд зазначає, що вимоги вказаної особи знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а саме на підставі допиту [PERSON] як свідка 01.12.2016 року, відсутності реєстрації за [PERSON] права власності на спірну квартиру до моменту обрання йому запобіжного заходу у період з 16.08.2010 року до 04.04.2011 року та того факту, що [PERSON] відмовився виконувати ухвалу суду від 05.10.2016 року про особисту участь у судовому засіданні, що на думку суд вказує на те, що він не бажав надавати суду дійсні подробиці угоди між ним та [PERSON] При цьому доводи [PERSON] щодо того, що вартість належної їй квартири на момент укладання правочину 16.08.2010 року не відповідала реальній вартості такого типу вторинного житла у м. Первомайський Харківської області на той час суд до уваги не приймає, оскільки жодних доказів в порушення вимог ст.60 ЦПК України на підтвердження вказаного факту [PERSON] та її представник суду не надали. Підставою для відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви суд вражає пропуск строків звернення до суду, про що суд просив відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON] у своїй заяві на ім`я суду (т.2, а.с. 39) та враховуючи, що [PERSON] звернулася до суду зі своєю позовною заявою лише 15.09.2016 року щодо правочину, що мав місце 16.08.2010 року. Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Враховуючи те, що правочин між сторонам щодо позики не є предметом розгляду даної справи, суд його підстави та умови не розглядає, при цьому зазначаючи, що обидві сторони діяли за межами правового поля України станом на 16.08.2010 року щодо укладання такого правочину та підлягають юридичній відповідальності за такі дії, однак у звязку зі спливом строків притягнення до такого виду відповідальності суд на вказане порушення не реагує у процесуальній формі. На підставі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При вирішенні питання щодо судових витрат суд зазначає наступне. [PERSON] при зверненні до суду з відповідним позовом сплатила його розмір у повному обсязі, тому він погашається, враховуючи відмову їй у задоволенні її вимог. Щодо позивача за первинним позовом [PERSON], то йому ухвалою суду від 20.04.2016 року про відкриття провадження по справі сплата судового збору була розстрочена на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України, оскільки на той час він перебував під вартою та на його майно був накладений арешт (т.1, а.с.25). В той же час [PERSON] 18.04.2016 року був звільнений від подальшого відбування покарання із під варти у залі суду на підставі ст.2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року (т.1, а.с.134). Даних про те, що він має якісь пільги щодо сплати судового збору суду під час розгляду справи надані не були, тому з нього, враховуючи заявлені шість немайнових та одну майнову вимогу (розмір якої суд вважає такою, що відповідає дійсності, оскільки суд встановив наявність укладення між сторонами [PERSON] та [PERSON] договору позики на суму з урахуванням процентів у розмірі 100000,00 грн.) на підставі ч.2 ст.82 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави 4307,20 (6 немайнових вимог по 551,20 грн. кожна та одна майнова з ціною позову 100000,00 грн. судовий збір з якої становить 1% ціни позову, тобто 1000,00 грн.). Відповідно до ч.2 ст.82 ЦПК України якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до статті 207 залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved