Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

06 вересня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява, у якій позивач [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 29 серпня 1992 року у відділі ЗАГС Чернігівського міськвиконкому, актовий запис №1572. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 серпня 1992 року у відділі ЗАГС Чернігівського міськвиконкому, актовий запис № 1572. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач. Причиною звернення до суду стало те, що в силу психологічної несумісності характерів нормальні сімейні стосунки між позивачем та відповідачем так і не склалися. На час реєстрації шлюбу була впевненість, що вони зуміють побудувати дружню та міцну родину, але з часом виявилося, що у позивача та відповідача різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. Такі відносини призвели до того, що позивач та відповідач перестали підтримувати подружні стосунки та вести спільне господарство, фактично стали відчувати себе чужими людьми і спільні інтереси та плани на майбутнє у них відсутні. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача. Син залишається проживати разом із позивачем, матеріальне утримання якого буде здійснювати шляхом стягнення аліментів з відповідача в судовому порядку. На даний час між позивачем та відповідачем відсутні спірні питання щодо майна, набутого за час шлюбу. Ухвалою судді від 22 вересня 2021 року, після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 19 жовтня 2021 року. У призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, часу і місце судового засідання повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у призначене судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 29 серпня 1992 року відділом ЗАГС Чернігівського міськвиконкому, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 29 серпня 1992 року зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС Чернігівського міськвиконкому, про що 29 серпня 1992 року складено відповідний актовий запис за № 1572. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] дружині - [PERSON] . Під час шлюбу у них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , про що свідчать записи в розділі «Особливі відмітки» в паспорті позивача та відповідача, копії яких долучені до матеріалів справи, та син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є позивач, матір`ю - відповідач, що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 171, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду стало те, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, між ними відсутнє взаєморозуміння та у них різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки. Сторони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство, сімейні стосунки поновлювати не бажають. Подальше примирення та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та відповідача, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з доводів позовної заяви, не спростованих відповідачем, домовленостей щодо виховання дитини між сторонами досягнуто. Питання щодо утримання дитини відповідачем вирішується у судовому порядку. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] у позовній заяві просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 454 гривні, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved