Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

06.06.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Відділ Держгеокадастру у Приазовському районі Запорізької області, відділ Державної реєстраційної служби Приазовської районної державної адміністрації, про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю мотивуючи тим, що відповідачі по справі є його рідними сестрою та братом по матері [PERSON], яка померла [INFO]. Мати [PERSON] з 1959 року по [INFO] перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], який помер [INFO]. [PERSON] доводиться йому відчимом. Під час перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, ними було побутовано житловий будинок [ADDRESS], правовстановлюючий документ на який було складено на ім.*я [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вказаний житловий будинок, але спадкоємці за законом першої черги - діти померлого [PERSON], [PERSON] спадщину не прийняли. Він же, після смерті [PERSON], який його зростив, а за життя заявляв , що вказаний будинок подарував саме йому [PERSON], володів і користувався будинком як власним на протязі 25 років, здійснював догляд за ним, здійснював поточний ремонт. Тому позивач вважає, що він добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти ним більш ніж 10 років, а тому просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав, в його обґрунтування послався на ті ж підстави і просив суд позов задовольнити. Представник позивача - адвокат Цокало О.І., діючий на підставі угоди про надання правової допомоги та відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ( а.с.102-104), позов свого довірителя підтримав, в його обґрунтування послався на ті ж підстави і просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день та час розгляду справи, спрямувала до суду заяву щодо розгляду справи в її відсутність і не заперечувала щодо задоволення позову ( а.с.99-101 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, будучи належним чином сповіщеним про день та час розгляду справи, спрямував до суду заяву щодо розгляду справи в його відсутність та виказав своє ставлення до позову, зазначивши , що проти його задоволення не заперечує ( а.с. 97-98) . Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - представник Відділу Держгеокадастру у Приазовському районі Запорізької області Бордюг Т.В. проти задоволення позову не заперечував. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - відділ Державної реєстраційної служби Приазовської районної державної адміністрації, до суду не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив (а.с.95,123). Суд, вислухав пояснення позивача, його представника - адвоката Цокало О.І., свідків на його стороні позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так свідок [PERSON] показав суду, що добре і на протязі тривалого часу, з 1990 року, знає позивача по справі [PERSON], підтримує з ним доброзичливі стосунки як з односельцем. Він знав і померлих [PERSON] та [PERSON] [PERSON] за життя говорив, що будинок [ADDRESS] після його смерті стане власністю [PERSON], оскільки саме [PERSON] їм за життя допомагав, додавав зусилля щодо підтримання оспорюваного будинку у належному стані, здійснював його ремон, сплачував комунальні послуги. Після смерті у 1991 році [PERSON], а у 2012 році [PERSON], і [PERSON], і [PERSON], і [PERSON] здійснили їх поховання. Після чого [PERSON] та [PERSON] виїхали за місцем свого постійного проживання, а [PERSON] залишився проживати у тому ж смт Нововасилівка у власній оселі, а саме у будинку [ADDRESS] , а його мати [PERSON], яка пережила свого покійного цивільного чоловіка [PERSON], у будинку [ADDRESS]. [PERSON] та його дружина навідував матір за вказаною адресою, здійснював як догляд за нею, так і за вказаним будинком, обробляв город, держав за вказаною адресою домашніх тварин. До будинку [ADDRESS] [PERSON] завжди відносився як до власного, він і натепер доглядає за вказаним будинком. Аналогічні пояснення надали свідки [PERSON], [PERSON] Суд також вивчив матеріали цивільної справи і встановив наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини щодо набуття права власності. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] ( а.с. 7 ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до спадкового майна належить житловий будинок № [ADDRESS] , що підтверджено правовстановлюючим документом - свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок зі службовими спорудами, виданого 20 вересня 1978 року виконавчим комітетом Ново-Василівської Ради депутатів трудящих на підставі рішення виконавчого комітету Ново-Василівської Ради депутатів трудящих від 24 березня 1978 року ( а.с.9-17, 132), станом на 17 серпня 2016 року самовільне будівництво відсутнє, що зазначено у довідці Комунального підприємства «Нерухомість-П» від 17 серпня 2016 року № 247 ( а.с. 124 ). Спадкоємцями за законом першої черги є донька померлого - [PERSON] [INFO], яка 14 листопада 1987 року уклавши шлюб з [PERSON], змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] ( а.с.18,19), яка відмовилася від прийняття спадщини ( а.с. 110) та син померлого [PERSON] [INFO] ( а.с.20). За повідомленням Приазовської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON], [PERSON] не заводилася ( а.с. 83-88). Згідно довідки № 1489 від 26.07.2016 року ( а.с.106), яка видана Нововасилівською селищною радою, [PERSON] , мати [PERSON], проживала разом з ним та [PERSON] однією родиною без реєстрації шлюбу з 1959 року по [INFO]. Під час сумісного проживання [PERSON] та [PERSON], у них народилися діти [PERSON] ( 1959 року народження) та [PERSON] ( 1967 року народження). У 1978 році подружжя [PERSON] та [PERSON] побудували будинок [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] у 1991 році [PERSON] безперервно володіє та користується будинком [ADDRESS] як своїм власним, регулярно здійснює у будинку поточний ремонт, обслуговує будинок та підтримує його у належному стані, оплачує комунальні послуги, пов*язані із утриманням будинку. Після смерті у 2012 році матері [PERSON], [PERSON] продовжує володіти та користуватися будинком як власним до тепер. Судом також встановлено, що [PERSON] у 2005 році, на підставі угоди про виконання поточного ремонту у житловому будинку [ADDRESS] ( а.с. 133-134), здійснив такий ремонт, що також підтверджено актом прийомки виконаних будівельних робіт ( а.с135-162). Факт утримання [PERSON] вказаного житлового будинку підтверджено квитанціями про оплату комунальних послуг ( а.с 163-167). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1,4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п*яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давнітю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно , транспортні засоби, цінні папери набуваються за рішенням суду. В пунктах 9, 13 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю,суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК,а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. А в пункті 11 вказаної Постанови пленуму зазначено, що ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту статті 334 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Так, для визнання права власності за набувальною давністю необхідна наявність таких умов та підстав: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Виходячи з аналізу зазначеної норми, обставин, викладених у позовній заяві позивачем [PERSON] та наявних в матеріалах справи доказах суд вважає, що права позивача можуть бути захищені шляхом визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки позивачем доведено наявність таких ознак, як добросовісне, відкрите, тривале , більш ніж десять років, використання нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS], відсутність зацікавленості у відповідачів по справі у його використанні та оформленні права власності на нього, тим самим [PERSON] є законним добросовісним володільцем нерухомого майна. З матеріалів справи - письмового доказу, а саме довідки № 1489 від 26.07.2016 року ( а.с.106), виданої Нововасилівською селищною радою вбачається, що [PERSON] відкрито добросовісно володіє нерухомим майном, а саме будинком [ADDRESS], здійснює поточний ремонт, сплачує комунальні послуги, пов*язані із утриманням вказаного будинку та користується вказаним будинком як свої власним з березня місяця 1991 року. Вищевикладене узгоджується з показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] які вказували, що після смерті у 1991 році [PERSON] , [PERSON] здійснював утриманням житлового будинку [ADDRESS] , здійснював його поточний ремонт, здійснював оплату комунальних послуг. [PERSON], [PERSON], в свою чергу, не заявляли свої права на спірну нерухомість, що відкрилася зі смертю батька [PERSON], та не зверталися з позовом про повернення цього майна. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст..10 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з*ясуванню обставин справи: роз*ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов*язкі, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов*язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved