Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

05.05.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] з позовом до Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради та Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, у якому просять визнати за ними право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], вселити їх в цю квартири та зобов'язати укласти договір житлового найму. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] працює в органах прокуратури Львівської області. Наказом прокурора області від 25.11.2013 року йому надано службову двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.12.2015 року, яке залишене без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 16.02.2016 року та набрало законної сили, зобов'язано виконавчий комітет Львівської міської ради та Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видати спеціальний ордер на вселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в квартиру за адресою: [ADDRESS]. На виконання зазначеного судового рішення Сихівським районним судом м. Львова було видано виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження, до боржника застосовувалися штрафні санкції. Однак, у порушення прав, що випливають із житлових правовідносин, спеціального ордеру на службове житлове приміщення видано не було. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позов, просили його задовольнити в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду позову відповідачі повідомлені належним чином. В судовому засіданні 26.05.2016 року та 13.06.2016 року представники відповідачів позов не визнали, посилаючись на те, що на житловому обліку перебувають особи, які більше потребують поліпшення житлових умов, ніж цього потребує позивач. Тому представники відповідачів просили відмовити в задоволенні позову. Представник третіх осіб в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Заслухавши позивача, його представника, представників відповідачів та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач працює в органах прокуратури Львівської області з 24.12.2004 року, а з 19.01.2016 року працює на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області. Наказом прокурора Львівської області № 1999к від 25.11.2013 року, погодженого головою профспілкового комітету працівників органів прокуратури Львівської області, надано двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] старшому прокурору відділу управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області [PERSON] на склад сім'ї 4 особи (він, дружина, 2 доньки). Вказана квартира виділялася адміністрацією прокуратури Львівської області як службова. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 985 від 20.12.2013 року квартирам №№ 321, 324, 361, 386, 390, 406, 410 на [ADDRESS] та квартирам №№ 1, 2, 3, 7, 37, 39, 41, 42, 48, 55, 60, 61, 64, 76, 81, 84, 107, 111, 112, 115, 116 на [ADDRESS] надано статус службових прокуратури Львівської області (п. 1); прокуратурі Львівської області провести закріплення вказаних квартир згідно з вимогами законодавства України. Наказом прокурора Львівської області № 807к від 13.06.2014 року, погодженого головою профспілкового комітету працівників органів прокуратури Львівської області, надано двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] старшому прокурору відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління прокуратури області [PERSON] на склад сім'ї 4 особи (він, дружина, 2 доньки). Вказана квартира виділялася адміністрацією прокуратури Львівської області як службова. З протоколу №10 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету прокуратури Львівської області від 13.06.2014 року вбачається підтвердження рішення про надання позивачу службового житла. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.12.2015 року зобов'язано виконавчий комітет Львівської міської ради та Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видати спеціальний ордер на вселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в квартиру за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16.02.2016 року рішення суду від 08.12.2015 року залишено без змін, отже воно набрало законної сили. На виконання зазначеного судового рішення 15.03.2016 року Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 464/10059/15-ц. Постановою від 07.04.2016 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП № 50707757. За невиконання без поважних причин зазначеного судового рішення до боржника застосовувались штрафні санкції, про що виносилася постанова про накладення штрафу від 20.04.2016 року. 25.04.2016 року позивач звертався до Управляючої компанії «Рідний Дім» із заявою про укладення договору найму житлового приміщення. З відповіді від 26.04.2016 року вбачається, що без наявності ордера, який видається виконавчим комітетом місцевої ради, підстави для укладення договору житлового найму відсутні. Станом на день розгляду позову, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08.12.2015 року не виконано, ордер на закріплене за позивачем службове житло не видано. Вважаючи своє право на житло порушеним, позивач звернувся до суду. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України (підстави звільнення від доказування) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, право позивача на отримання службового житла, а саме: двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], встановлено рішенням суду та додатковому доведенню не підлягає. Частиною 1 ст. 380 ЦК України визначено, що житловий будинок як об'єкт права власності, є будівлею капітального типу, спорудженою з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначеною для постійного у ній проживання. При цьому, слід враховувати, що житловий будинок квартирного типу згідно зі ст. 188 ЦК України є складною річчю (нерухомим майном), до складу якої, зокрема, входять інші нерухомі речі (квартири). Аналіз фактичних та правових підстав виникнення у територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради права комунальної власності на зазначений житловий будинок (в цілому), правового режиму нерухомого майна, дають підстави до висновку, що саме до міської ради та її виконавчих органів як представників територіальної громади міста, у власності котрої перебуває будинок, мають бути заявлені вимоги про визнання права на користування квартирою у вказаному будинку. В ч. 1 ст. 5 ЖК УРСР зазначено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Згідно зі ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Згідно зі ст. 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37 «Про службові жилі приміщення» (із змінами і доповненнями) затверджено «Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення» та «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР». Згідно із п. 40 зазначеного Переліку, до категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, віднесено працівників прокуратури за переліком, визначеним Генеральним прокурором України. Відповідно до наказу Генерального прокурора України від 16.04.2004 року №48/13-ок «Про затвердження переліку категорій працівників органів прокуратури, яким може бути надано службове житло, та про затвердження Положення про облік та розподіл службової житлової площі Генеральної прокуратури України», службове жиле приміщення може бути надано, в тому числі, начальникам управлінь і відділів, старшим помічникам та помічникам прокурорів, заступникам начальників управлінь та відділів, старшим прокурорам управлінь і відділів, прокурорам управлінь і відділів. Згідно із п. 16 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація. Відповідно до ч. 2 п. 58 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР від 11.12.1984 року №470, якщо жила площа збудована підприємствами, об'єднаннями і організаціями, за рахунок коштів, які згідно з законодавством можуть спрямовуватися на цілі житлового будівництва, жилі приміщення надаються за спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому органу відповідної ради про надання жилих приміщень для заселення. У «Правових позиціях щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» Верховного Суду України від 26.05.2001 року роз'яснено, що у випадках, коли згідно із законодавством жиле приміщення надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профкому або за спільним рішенням громадської організації та її профспілкового органу з наступним повідомленням виконкому місцевої ради або місцевої державної адміністрації (статті 52, 53 ЖК), право на жиле приміщення виникає з часу його надання, тому в разі відмови у видачі ордера може бути заявлено позов про його видачу (п. 11). Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Надання житла в користування за договором найму є способом реалізації права на житло. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Статтею 65 ЖК УРСР встановлено, що наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням. Згідно ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами, що випливають з договору найму жилого приміщення. Наймодавцями жилих приміщень у будинках державного та громадського житлових фондів є орган місцевого самоврядування, який делегує зазначене повноваження житлово-експлуатаційним організаціям, а в разі їх відсутності - відповідним підприємствам, установам, організаціям. Конституційним Судом України у Рішенні від 01.12.2004 року №18-рп/2004 надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову. Зазначаючи про те, що на житловому обліку перебувають особи, які більше потребують поліпшення житлових умов, ніж цього потребує позивач, представники відповідачів не навели обставин, які свідчать про зняття статусу житлового із закріпленого за позивачем житла, а також про відсутність у позивача права на отримання закріпленого за ним службового житла. Представниками відповідачів не наведено та не доведено обставин, які могли б бути підставою для невиконання рішення суду від 08.12.2015 року, яким встановлено право позивача на отримання службового житла. Враховуючи, що факт порушення житлових прав позивача та членів його сім'ї знайшов підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність захисту цих прав, а тому не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved