Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

06 серпня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 22.08.2013 року він уклав із відповідачем [PERSON] договір (надалі - Договір). Відповідно до умов вказаного Договору, він зобов'язався сплатити за двері відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 5957,00 грн., а відповідач [PERSON] зобов'язався після внесення оплати позивачем, протягом 21 робочого дня з моменту укладання Договору, передати у його власність вказані двері. Грошові кошти в сумі 5957,00 грн. позивач [PERSON] оплатив, а саме: 22.08.2013 року - 2410,00 грн.; 17.10.2013 року - 3547,00 грн. Таким чином, строк виконання договору сплив 07.11.2013 року. Проте, відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за договором не виконав, отримані грошові кошти йому не повернув, від спілкування ухиляється. Відповідно до умов Договору, за прострочку виконання, відповідач [PERSON] зобов'язаний сплатити йому неустойку. Крім того, зазначив, що відповідач [PERSON] своїми діями завдав йому моральної шкоди. Посилаючись, зокрема на ст.ст.1166, 1167 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), просив суд: стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в сумі 5957,00 грн., моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., неустойку в сумі 1618,40 грн., а також витрати з надання юридичної допомоги адвокатом в сумі 1500,00 грн. Під час судового засідання, позивач [PERSON] заявив вимогу про розірвання Договору, а згодом підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Також зазначив, що його інтереси буде представляти адвокат [PERSON] Під час судового засідання, представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], що діє на підставі договору, підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] письмових заперечень на позов до суду не подав, у призначений час в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про місце і час судового розгляду справи неодноразово повідомлявся (а.с.14,18,19,33,34,35,37,39). У зв'язку з цим, суд вважає, що відповідач [PERSON] не з'явився до судового засідання без поважних причин та розглядає справу на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір на виготовлення та поставку двері. Відповідно до п.1.1 вказаного Договору, відповідач [PERSON], за встановленим ним розцінками, зобов'язався організувати роботи з виготовлення та передачі у власність позивача [PERSON] ПВХ виробів (а.с.3). Згідно з п.п.2.1. - 3.1. Договору, позивач [PERSON] був зобов'язаний сплати відповідачу [PERSON] вартість виробу у розмірі 5957,00 гривень, з яких: завдаток - 2410,00 гривень та борг до передачі виробу у власність - 3547,00 гривень. Пунктом 3.2. Договору сторони передбачили, що після виконання п.3.1. Договору (сплата вартості виробу) відповідач [PERSON] зобов'язується передати у власність позивача [PERSON] виготовлений виріб протягом 21 робочого дня з моменту укладання Договору. У випадку, якщо виріб має нестандартну комплектацію, строк передачі у власність позивача [PERSON] виготовленого виробу збільшується 40 робочих днів. Відповідно до п.3.9. Договору, зобов'язання відповідача [PERSON] вважалися виконаними у повному обсязі, після підписання позивачем [PERSON] відповідного акту прийому - передачі. Згідно з ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Частина 2 цієї статті встановлює, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Отже, суд приходить до висновку, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір підряду. Поряд з цим, на думку суду, зі змісту п.2.3. та п.п.3.1., 3.2. Договору випливає неузгодженість у визначенні початку строку виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за Договором. Так, зі змісту п.3.2. Договору випливає, що лише після повної оплати позивачем [PERSON] 5957,00 грн., відповідач [PERSON] повинен передати у власність позивача [PERSON] виріб протягом певної кількості робочих днів з моменту укладання Договору. Моментом укладання договору є 22 серпня 2013 року. Отже, строк виконання за Договором повинен був спливти 23 вересня 2013 року (26 серпня 2013 року був неробочим днем) у випадку 21 робочого дня або 18 жовтня 2013 року у випадку 40 робочих днів і це лише за умови повної оплати позивачем [PERSON] суми в розмірі 5957,00 грн. Проте, повна оплата позивачем [PERSON] суми в розмірі 5957,00 грн. була проведена лише 17.10.2013 року, а саме: оплачено борг у розмірі 3547,00 гривень. Тому суд вважає, що при визначенні початку строку виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за Договором, треба також враховувати й фактичну поведінку сторін. Стаття 253 ЦК України передбачає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже, суд вважає, що строку виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за Договором розпочався з 18 жовтня 2013 року. Відповідно до 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст.846 ЦК України також встановлює, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 ст.60 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З матеріалів справи не вбачається, що замовлений позивачем [PERSON] виріб має нестандартну комплектацію. Отже, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за Договором повинен був становити 21 робочий день та урахуванням позиції суду щодо його початку, повинен був закінчитися 18 листопада 2013 року. Суду не надано доказів, які б спростовували твердження позивача [PERSON] про невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за Договором, зокрема підписаний сторонами акт прийму - передачі. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] порушив свої зобов'язання за Договором. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частина 1 ст.615 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.10 закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Як зазначалося вище, у суду відсутні доказі того, що відповідач [PERSON] належним чином виконав свої зобов'язання за Договором. Крім того, відсутні й докази того, що отримані відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] грошові кошти в розмір 5957,00 гривень за Договором були повернені останньому. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5957,00 гривень є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо стягнення неустойки в розмірі 1618,40 гривень, то суд виходить з наступного. Відповідно до 4.2. Договору, у випадку порушення відповідачем [PERSON] строку передачі виробу, він зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості Договору за кожний робочий день прострочки. Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частина 3 цієї статті передбачає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Отже, з урахуванням зазначеного, суд вважає, що при визначенні строку нарахування пені, треба виходити з календарних днів, а не робочих днів. Позивачем [PERSON] заявлений період нарахування пені становить 272 дня, а тому суд погоджується з вимогами позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] неустойки в розмірі 1618,40 гривень, вважаючи їх також обгрутнованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо витрат на правову допомогу, то суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] був укладений договір про надання юридичної допомоги (а.с.5). Відповідно до квитанції прибуткового касового ордера №32/43 від 06.08.2014 року, позивач [PERSON] сплатив адвокату [PERSON] 1500,00 грн. за надання юридичної допомоги по цивільній справі у суді (а.с.8). Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких відноситься судовий збір та за п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу. На підставі ч. 1 ст. 84 ЦПК України витратами на правову допомогу є витрати, пов'язанні з оплатою правової допомоги адвоката або іншого спеціаліста в галузі права, які відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України надають послуги в порядку, встановленому законом. За ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підставі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» який визначає граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З урахуванням того, що розмір мінімальної заробітної плати встановлено Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в розмірі 1218,00 грн., то розмір компенсації витрат на правову допомогу у вказаній справі не може перевищувати 487,20 грн. за 1 годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. На підставі переліченого, з урахуванням матеріалів справи та положень Міжгалузевих норм чисельності працівників юридичної служби, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 11.05.2004 р. №108 (де передбачені норми часу на виконання робіт працівниками юридичних служб в частині організації та ведення позовної роботи) суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00 гривень, також є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди то суд виходить з наступного. Право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено п.5 ч.1 ст.4, ст.16 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якими шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону. Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, які є рухомим майном регулюється Законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції». Відповідно до цього Закону шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Суду не надано доказів на підтвердження фактів каліцтва, іншого ушкодження здоров'я позивача [PERSON] або пошкодження, знищення будь-якого об'єкта її права власності. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень є необгрунтованою та задоволенню не підлягає. Позивачем [PERSON] заявлено вимогу про стягнення 14075,40 гривен, а отже вказані вимоги носять матеріальний характер. Згідно з пп.1 п.1 ч.2 ст.4 закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить в 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто розмір судового збору, який повинен був сплатити позивач [PERSON] становить 243,60 гривень. Відповідно до п.10 ч.1 ст.5 закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] має посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та віднесений до категорії №1 (а.с.4). Таким чином, позивач [PERSON] має пільги щодо сплати судового збору, а саме - звільняється від його сплати. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 158,34 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: partial