Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

05.08.2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтував тим, що позивач та відповідач 12.12.2000 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх декількох років сімейне життя між ними погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи виникають сварки. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання між сторонами припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На примирення позивач не згодна, тому просить позов задовольнити. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 12.12.2000 року, про що 12.12.2000 року зроблено відповідний актовий запис № 05, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] зареєстроване Виконкомом Володимирівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 12.12.2000 року (а.с.7). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.12.2002 року (а.с.8). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Ст. 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи, що шлюбні відносин сторони припинили, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається, тому позов слід задовольнити. Після розірвання шлюбу позивачу слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] », що відповідає приписам ч.1 ст.113 СК України, якою закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн. на користь позивача, який було сплачено останньою при подачі позовної заяви до суду . На підставі ст.. 110, 112 СК України,

Outcome: approved