Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

05.09.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із наведеним вище позовом до [PERSON], в обґрунтування якого зазначав наступне. 05.05.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви, уклали договір № б/н (далі - Договір), згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 1 800, 00 грн. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку» складають між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит, водночас відповідач порушив умови Договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 15.08.2017 року склала 11 815, 29 грн., а саме: заборгованість за кредитом 1 014, 20 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 1 077, 77 грн., заборгованість за пенею 8 684, 50 грн., та штрафу (фіксованої частини) 500, 00 коп., штрафу (процентної складової) 538, 82 грн. Відповідач в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, а тому діючи до вимог ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), а також п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагає дострокового повернення всієї суми кредиту. З огляду на вказане, позивач просив стягнути зі [PERSON] зазначену вище суму заборгованості за кредитним договором, а також суму понесених судових витрат\~у розмірі\~ 1 600 грн. 00 коп. (сплаченого судового збору). Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, повідомивши, зокрема про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Крім того, до початку розгляду справи, уточнив позовні вимоги і зазначив, що [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 43, 20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 31, 66-68). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, але за участю його представника адвоката [PERSON], надавши останньому повноваження на представництво його інтересів в суді (а.с. 52). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю вказаних осіб. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні частково визнав позов і пояснив, що не оспорює суму заборгованості за кредитним договором, яка склалася із заборгованості за кредитом, та процентами за користування кредитом, але не погоджується із позовом в частині стягнення саме такого розміру пені, оскільки цей розмір значно перевищує розмір збитків, а тому просив його зменшити до розміру збитків. Крім того, не визнав позов в частині стягнення штрафів, пославшись на те, що в даному випадку пеня і два види штрафу, нараховані за один і той же період, тобто є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування є неправомірним. Заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до частин 1, 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом\~ встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 05.05.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання анкети - заяви, уклали Договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 800 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43, 20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.\~ При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку» складають між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у цій заяві (а.с. 7). Відповідно до ч. 1\~ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд приходить до висновку, що між сторонами укладений кредитний договір від 05.05.2015 року, який по своїй суті є договором приєднання, відповідно до\~ст. 634 ЦК України. Частиною 1 статті 1054 ЦК України, визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі змістом ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Нормами статті 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобовязання, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно до\~ч. 1 ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. \~ \~ \~ \~ За змістом частини 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором (а.с. 19). Пунктом 2.1.1.5.5, та п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг (далі Умов), позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, а у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати\~ зобовязання з повернення кредиту, (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди Банку (а.с. 19 зворотна сторона). Пунктом 1.1.5.25 Умов передбачено застосування пені за несвоєчасну сплату кожного грошового зобовязання, передбаченого Договором та Умовами, у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення (а.с. 14 зворотна сторона). При порушенні строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів,\~ позичальник зобовязався сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено Тарифами, тобто в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (п. 2.1.1.7.6) (а.с. 8, 19 зворотна сторона). Позичальник [PERSON] користувався коштами, разом з цим, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5, 6). Таким чином, [PERSON] станом на 15.08.2017 року має заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 11\~815, 29 грн., яка склалась із заборгованості за кредитом - 1\~014, 20 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 1\~077, 77 грн.,\~заборгованості за пенею 8\~684, 50 грн., штрафу (фіксована частина) 500, 00 грн., штрафу (процентна складова) 538, 82 грн. Водночас, згідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року в справі № 6-100цс14). Таким чином, враховуючи, що розмір пені - 8\~684, 50 грн. значно перевищує розмір збитків 2\~091, 97 грн. (заборгованість за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом), суд діючи до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, вважає необхідним зменшити її розмір до розміру збитків, а саме до 2\~091, 97 грн. Крім того, суд доходить висновку і про відсутність підстав для стягнення штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 538, 82 грн. (процентна складова), виходячи з\~ наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею), є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 1.1.5.25 Умов передбачено застосування пені за несвоєчасну сплату кожного грошового зобовязання, передбаченого Договором та Умовами, у розмірі 0, 1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення (а.с. 14 зворотна сторона). У той самий час, умовами цього Договору, разом із Тарифами передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, а саме порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню, передбаченому Договором, більш ніж на 30 днів (п. 2.1.1.7.6) (а.с. 8, 19 зворотна сторона). Враховуючи вищевикладене та вимоги статті 549 ЦК України, суд доходить висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). Таким чином, оскільки пеня і два види штрафу, нараховані в один і той же період, тобто є одним видом цивільно-правової відповідальності, то вимоги позивача про стягнення штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов, а саме штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. 00 коп. та штрафу (процентна складова)\~в розмірі 538, 82 грн., не підлягають задоволенню, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню відповідно до пункту 1.1.5.25 Умов. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається ПАТ КБ «ПриватБанк», як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON], а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором станом на 15.08.2017 року в сумі 4\~183, 94 грн., де 1\~014, 20 грн. заборгованість по кредиту, 1\~077, 77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2\~091, 97 грн. заборгованість за пенею. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме зі [PERSON] в сумі виходячи з розрахунку: (4\~183, 94 (розмір задоволених позовних вимог) * 1\~600 грн. 00 коп. (сума сплаченого судового збору) / 11\~815, 29 (розмір заявлених позовних вимог) = 566, 58 грн.

Outcome: partial