Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

07.07.2015 року представник позивача звернувся до суду з названою позовною заявою, посилаючись на те, що 14.12.2012 року о 13.50 в с. Златоустівка сталась дорожня транспортна пригода за участю працівника Відділу освіти Волноваської районної державної адміністрації [PERSON], внаслідок якої автомобіль шкільний автобус А0752 номерний знак [NUMBER], який належить позивачу на праві власності отримав механічні ушкодження. Постановою Волноваського районного суду від 13.01.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, в результаті якої позивач на теперішній час поніс матеріальні збитки на відновлення шкільного автобусу в сумі 17400,00 гривень, які просить стягнути з відповідача на свою користь. В судовому засіданні представник позивача, яка діє на підставі довіреності [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягала.. Відповідач позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що на час ДТП сума витрат на відшкодування автобуса становила набагато менше ніж на час предявлення позову, яку він на той час не відмовлявся виплати. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. [PERSON] до положень статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно наказу директора Златоустівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів [PERSON] від 26.11.2012 року за №149-к водієм шкільного автобуса А0752, тимчасово на період потреби з 26.11.2012 року по 31.12.2012 року. 14.12.2012 року о 13.50 в с. Златоустівка сталась дорожня транспортна пригода за участю працівника Відділу освіти Волноваської районної державної адміністрації [PERSON], внаслідок якої автомобіль шкільний автобус А0752 номерний знак [NUMBER], який належить позивачу на праві власності отримав механічні ушкодження. Постановою Волноваського районного суду від 13.01.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП (а.с.2). Відповідачем в рахунок відшкодування шкоди станом на 15.06.2015 року виплачено позивачу загальну суму 4400,00 гривень, що підтверджено відповідними квитанціями (а.с.35,36,37) [PERSON] від 15.06.2015 року сума боргу для відшкодування автобуса становить 19800,00 гривень (а.с.32). За правилами\~статті 132 КЗпПУ\~за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків працівники, з вини яких вона заподіяна, несуть матеріальну відповідальність в розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадку, коли за законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, обсязі. Такі випадки встановлені статтею\~134 КЗпПУ\~і їх перелік є виключним. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на пункт 6 даної статті і укладений між сторонами договір про повну матеріальну відповідальність. Як встановлено судом, 26.11.2012 року між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, згідно якого працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за недостачу шкільного автобуса АО752 (АН3141ОС), а також за шкоду, яка виникла у роботодавця внаслідок відшкодування ним шкоди іншим особам. З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що позивачем за власний рахунок жодних відшкодувань не проводилось, окрім відшкодувань за рахунок виплачених сум відповідачем в розмірі 4400,00 гривень, оскільки з наведеного акту встановлено лише суму боргу, яку необхідно сплатити для відшкодування автобуса. Однак зі змісту договору вбачається, що відповідач згідно його умов брав на себе відповідальність за недостачу шкільного автобуса АО752 (АН3141ОС), а також за шкоду, яка виникла у роботодавця внаслідок відшкодування ним шкоди іншим особам, а позовні вимоги зводяться до стягнення з відповідача суми боргу для відновлення автобуса. Випадків, які були б підставою покладення на працівника повної матеріальної відповідальності, представник позивача не навів і доказів їх наявності не надав. Також, з пояснень свідка директора шкоди [PERSON] вбачається, що одразу після пригоди вона усно сповістила начальника відділу освіти з повідомлення щодо настання пригоди та пошкодження шкільного автобусу. Жодних актів, протоколів оглядів транспортного засобу, експертизи щодо оцінки вартості пошкоджень до 2015 року не складалось. Однак, оскільки винними діями працівника було спричинено матеріальну шкоду позивачу, вона на підставі\~статтею 132 КЗпПУ\~підлягає стягненню в розмірі середнього заробітку, який згідно наданої позивачем довідки складав 1416,01грн, яку відповідач сплатив, що підтверджено квитанціями, наявними в матеріалах справи та не оспорено представником позивача. Статтею 233 КЗпПУ\~встановлено річний строк позовної давності для звернення власником або уповноваженим ним органом з моменту виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування. З урахування вищенаведену суд вважає, що позивачем строк для звернення пропущений, тому що шкода заподіяна 14.12.2012 року, про що було відомо позивачу, поважних причин пропуску такого строку суду не наведено, окрім того відповідачем в рахунок відшкодування шкоди виплачено 4400,00 гривень, що перевищує розмір його середньомісячного заробітку, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за необгрунтованістю. Судові витрати, понесені позивачем та документально підтверджені не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позовні вимоги залишені без задоволення. \~

Outcome: dismissed