Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

06 травня 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка») посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 23.04.2020 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності (25% - вібраційна хвороба, 15% - радикулопатія) в зв`язку з професійним захворюванням, строком з 13 квітня 2020 року до 01 травня 2021 року з наступним переоглядом 01.04.2021 року, група інвалідності не визначена. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває біль у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс та нижні кінцівки, більше в праву, що посилюється при рухах і після фізичних навантажень, біль і оніміння в кистях, мерзлякуватість в них, побіління пальців рук на холоді, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний час, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднена хода, загальна слабкість, підвищена втомлюваність, періодичне підвищення артеріального тиску. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 188 920 грн., яку просив стягнути з відповідача. 07 травня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір. Також зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, але тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особисто волевиявлення позивача. Посилання позивача на душевні страждання та переживання не підтверджені належними доказами, такими, як висновок експерта (фахівця) в галузі психології, показаннями свідків тощо. Позивач частково втратив здібність до професійної діяльності, але він не втратив здібності до самообслуговування, не потребує постійного стороннього догляду чи допомоги, зміни житлових умов тощо. Це вказує на те, що позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог, так як, профзахворювання не призвело до таких тяжких наслідків, які повністю змінюють життя постраждалого та тягнуть за собою значні немайнові втрати. Крім того, відповідач вважає суму завищеною, такою що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої він стверджує. Сума не відповідає вимогам розумності та справедливості. Тобто, позовні вимоги, щодо відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 188 920 грн. не підлягають задоволенню. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів протягом 18 років, а саме з 03.11.1999 року по 03.11.2017 року, підземним електрослюсарем черговий та з ремонту устаткування, підземним гірником очисного забою шахти Ювілейна, Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»( а.с. 15-17). Висновком МСЕК від 23.04.2020 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності (25% - вібраційна хвороба, 15% - радикулопатія) в зв`язку з професійним захворюванням, строком з 13 квітня 2020 року до 01 травня 2021 року з наступним переоглядом 01.04.2021 року, група інвалідності не визначена ( а.с.8). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 29.01.2020 р. №191, позивачу було встановлено професійне захворювання: «Вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації, виражений церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях та частими акроангіоспазмами, двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня), деформуючий остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня). Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 білатеральна, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами. (а.с.9-11). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.02.2020 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме працюючи на підприємстві відповідача внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди та робочого місця, мавших місце порушень режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених показників локальної вібрації та незручної робочої пози. Позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці за показниками вібрації відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за показниками важкості праці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за параметрами мікроклімату - до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Загальна оцінка - умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Вібрація локальна: Еквівалентний рівень віброприскорення 79 дБ при гранично допустимому 76дБ. Важкість праці: робоча поза - незручна 48,6% тривалості зміни при нормі до 25 % (а.с.4-5). Згідно п. 20 вказаного акту визначити конкретних посадових осіб, відповідальних за профілактику виникнення професійних захворювань неможливо, через тривалий час роботи [PERSON] в шкідливих умовах, а саме впродовж 21 року 8 місяців та неодноразову зміну керівників структурних підрозділів (а.с.5). Член комісії по розслідуванню хронічного професійного захворювання начальник відділу профілактики страхових експертів - страхового експерта з охорони праці Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області [PERSON] виявив незгоду зі змістом п. 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24.02.2020 року мотивуючи свою відмову тим, що при розгляді документів на комісії з розслідування причин виникнення професійного захворювання було з`ясовано, що [PERSON] працював підземним гірником очисного забою з 09.11.2005 року по 03.11.2017 року - 11 років 11 місяців. Згідно з інформаційною довідкою про умови праці від 21.06.2019 року №497/4.6-11, складеною Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, на робочому місці підземного гірника очисного забою виражене фізичне навантаження відсутнє, є тільки незручна робоча поза. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 29.01.2020 №191 підставою для встановлення професійних захворювань також послужив профмаршрут: 07.07.1993 - 12.09.1995 - електрогазозварник, ВО «Кривбасруда»; 14.04.1998 - 30.06.1999 -електрогазозварник, ВАТ «ПівнГЗК»; 05.07.1999 - 03.11.1999 - підземний гірник, шахта «Ювілейна», ВАТ «СухаБалка»; 03.11.1999 -09.11.2005 - підземний електрослюсар черговий та з ремонту устаткування, шахта Ювілейна, ВАТ «Суха Балка». Звертає увагу, що у вище вказаній інформаційній довідці на цих робочих місцях також відсутні виражене фізичне навантаження та вібрація. 03.11.2017 року [PERSON] було звільнено з підприємства, і під вплив шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу більше не підпадав. Оскільки, зв`язок захворювання з професією після припинення роботи в шкідливих умовах можливий тільки найближчим часом (до 2 років, а симптоматика вібраційної хвороби через вказаний час регресує і зміни, що лишаються, не можливо однозначно тлумачити як прояви вібраційної патології. Вважає, що захворювання [PERSON] не пов`язані з умовами праці і цей випадок захворювання не є страховим. Члени комісії по розслідуванню хронічного професійного захворювання начальник служби з охорони праці та промислової безпеки шахти «Ювілейна» ПрАТ «СУХА БАЛКА» [PERSON] провідного інженера з охорони праці відділу з охорони праці та промислової безпеки ПрАТ «СУХА БАЛКА» [PERSON] , начальника медичної служби ПрАТ «СУХА БАЛКА» [PERSON] виявили незгоду зі змістом п. 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24.02.2020 року мотивуючи свою відмову тим, що ПрАТ «СУХА БАЛКА», як роботодавець, не винне у виникненні професійного захворювання у [PERSON] мотивуючи це тим, що умови праці, у яких працював [PERSON] , не створювались шахтою «Ювілейна» ПрАТ «СУХА БАЛКА», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом. Крім тою, законодавчо допускається робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів виробничого середовища за умови застосування засобів індивідуального та колективного захисту. Тому ймовірною причиною професійного захворювання даного працівника, є незастосування ним у процесі виконання трудових обов`язків засобів індивідуального та колективного захисту, а також не дотримання напрямків організації технологічних процесів з метою зменшення впливу фізичного навантаження. Жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв`язку з небезпекою для здоров`я, або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про охорону праці від [PERSON] не надходило. З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП Українипередбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін її здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, який відчуває біль у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс та нижні кінцівки, більше в праву, що посилюється при рухах і після фізичних навантажень, біль і оніміння в кистях, мерзлякуватість в них, побіління пальців рук на холоді, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний час, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднена хода, загальна слабкість, підвищена втомлюваність, періодичне підвищення артеріального тиску, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 40 %, період роботи у відповідача на протязі 18 років 3 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, тому суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 80 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 840 гривень 80 копійок. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 29.04.2020 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Карнаух Т.В. укладено договір про надання правової допомоги (а.с.20), до якого додано детальний опис наданих адвокатом послуг (а.с.23), а також надана копія квитанції про оплату позивачем вказаних послуг в розмірі 3900 грн. (а.с.22). Виходячи з результатів розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3900 грн.

Outcome: partial