Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

05.05.2017 позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, вказавши в обґрунтування позовних вимоги, що між нею та відповідачем 21.01.2016 був укладений договір страхування №06/0680531/1046/16, за умовами якого вона застрахувала свої майнові інтереси, пов'язанні з володінням, користуванням та розпоряджанням транспортним засобом, автомобілем [NUMBER], зокрема, на випадок пошкодження вказаного автомобіля в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. 23.12.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої застрахований транспортний засіб було пошкоджено. З метою отримання страхового відшкодування вона у порядку та строки передбачені договором страхування звернулася до страховика, надавши всі необхідні документи. Відповідач листом від 30.12.2016 №17-10/16481 відмовив їй у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 36.1.4 договору страхування, посилаючись на те, що нею не було дотримано положення п. 39.2.1 договору страхування, а саме, під час огляду застрахований автомобіль був частково розібраний. Зазначену відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування, вона вважає неправомірною та такою, що не ґрунтується на умовах укладеного договору страхування. З цього приводу зазначає, що пунктом 39.2.1 договору страхування, на недотримання якого відповідач послався у своєму листі, передбачено її обов'язок, як страхувальника, впродовж 3 робочих днів із дня настання події надати пошкоджений або знищений застрахований транспортний засіб для огляду страховикові у світлий час доби до проведення ремонту, а також, не розпочинати самостійно та не передавати іншим особам для проведення відновлювального ремонту застрахований транспортний засіб до його огляду страховиком (або його представником). До прибуття представника відповідача для проведення огляду застрахованого автомобіля, його відновлювальний ремонт не проводився, а СТО на якій знаходився автомобіль, було проведено лише частковий демонтаж пошкоджених частин з метою мінімізації пошкоджень на транспортному засобі, в тому числі унеможливлення короткого замикання та/або загорання, при чому картина пошкоджень чи стан автомобіля у результаті проведення зазначених робіт не змінився. Проведення вищевказаних робіт не суперечить умовам укладеного між нею та відповідачем договору страхування, пунктом 31.2.11 якого передбачено її обов'язок вживати усіх можливих заходів та дій, в т.ч. рекомендованих компетентними органами та (або) страховиком, з метою запобігання та зменшення збитку (шкоди) завданого внаслідок події, що може бути визнана страховим випадком. Таким чином, вона вважає, що відповідач безпідставно відмовив їй у виплаті страхового відшкодування, оскільки вищенаведені обставини свідчать про те, що пункту 39.2.1 договору страхування вона не порушувала. З наведених підстав, посилаючись на дані звіту про оцінку автомобіля від 20.02.2017 №1057, виконаного ФОП [PERSON], п. 41.21 договору страхування, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування у розмірі 103 560, 84 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. В обґрунтування заперечень проти позову серед іншого вказував на необґрунтованість тверджень позивача, про дотримання нею пункту 39.2.1 договору страхування. На підтвердження факту порушення позивачем зазначеного пункту договору страхування, представник відповідача послався на акт огляду транспортного засобу від 27.12.2016, відповідно до якого на момент огляду автомобіль [NUMBER], вже був частково розібраний та встановити приналежність деяких знятих деталей до пошкодженого автомобіля не було можливо. Представник відповідача звертав увагу на те, що позивач підписала вказаний акт огляду без будь-яких заяв чи зауважень, а тому погодилась з правильністю та достовірністю даних, викладених у ньому. З наведених підстав представник відповідача вважав, що рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування прийняте страховиком правомірно та у відповідності до умов договору страхування. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази та з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що 21.01.2016 між позивачем, [PERSON], та відповідачем, ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», укладений договір добровільного страхування №06/0680531/1046/16, за умовами якого позивач застрахувала свої майнові інтереси, пов'язанні з володінням, користуванням та розпоряджанням транспортним засобом: автомобілем [NUMBER]. Відповідно до п.п. 6, 38.1, 38.2, 38.7 страховим випадком за вказаним договором страхування є, в тому числі, пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок зіткнення з рухомим та (або) нерухомим об'єктом (об'єктами), наїзду на них. Страхова сума згідно п. 8 договору страхування становить 250 000, 00 грн. Пунктами 11, 41.1, 41.3, 41.7, 41.21 укладеного між сторонами договору страхування передбачено, що страховик відшкодовує розмір прямого реального (матеріального) збитку, завданого страхувальникові (одержувачу страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку. При пошкодженні застрахованого транспортного засобу (крім випадку настання страхового випадку за ризиками «Поломки», «Технічна допомога) розмір прямого реального (матеріального збитку) складається вартості витрат на відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу та або ДО (в т.ч. на придбання запасних частин та матеріалів). При пошкодженні транспортного засобу крім випадку конструктивної загибелі, розмір страхового відшкодування визначається у розмірі витрат на відновлювальний ремонт без урахування фізичного зносу деталей. Якщо співвідношення страхової суми, зазначеної у договорі для застрахованого транспортного засобу та (або) ДО, до дійсної вартості транспортного засобу та (або) ДО безпосередньо перед настанням страхового випадку на день його настання складає 0,85, або менше, страхове відшкодування виплачується у такому розмірі: СВВ=СВ*(СС/ДВ). З матеріалів справи вбачається, що 23.12.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої застрахований транспортний засіб було пошкоджено. Вказана подія відповідно до п.п. 6, 38.1, 38.2, 38.7 договору страхування є страховим випадком та тягне за собою відповідальність страховика. Судом встановлено, що згідно звіту про оцінку автомобіля від 20.02.2017 №1057, виконаного ФОП [PERSON], ринкова вартість автомобіля [NUMBER], склала 494 596, 47 грн. Оскільки співвідношення страхової суми за договором страхування для застрахованого транспортного засобу до його дійсної вартості на день настання страхового випадку склало коефіцієнт 0,51 - виплата страхового відшкодування підлягала здійсненню відповідачем у порядку визначеному п. 41.21 договору страхування, з урахуванням якого розмір страхового відшкодування склав 103 560, 84 грн. 26.12.2016 позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування Відповідач листом від 30.12.2016 №17-10/16481 відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 36.1.4 договору страхування, посилаючись на те, що нею не було дотримано положення п. 39.2.1 договору страхування, а саме, під час огляду застрахований автомобіль був частково розібраний. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування визначені ст. 991 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування». Перелік підстав для відмови страховика від здійснення страхової виплати, визначений вказаними нормами права не є вичерпним. Інші випадки, у яких страховик має право відмовити у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування можуть бути встановлені законом. Крім цього, інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат можуть бути передбачені умовами договору страхування , якщо це не суперечить закону. Випадки, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування сторони погодили у розділі 36 договору страхування. Згідно п.п. 36.1.4 договору страхування такою підставою є невиконання або неналежне виконання страхувальником своїх зобов'язань, визначених, в тому числі п.п.39.2.1. Пунктом 39.2.1 договору страхування, передбачено, що впродовж 3 робочих днів із дня настання події страхувальник зобов'язаний надати пошкоджений або знищений застрахований транспортний засіб для огляду страховикові у світлий час доби до проведення ремонту, а також, не розпочинати самостійно та не передавати іншим особам для проведення відновлювального ремонту застрахований транспортний засіб до його огляду страховиком (або його представником). Таким чином, виходячи з буквального значення слів і понять пункту 39.2.1 договору страхування, обов'язок страхувальника полягає, по-переше, у вчиненні дій, а саме, надати пошкоджений або знищений застрахований транспортний засіб для огляду страховикові у світлий час доби, по-друге, в утриманні від вчиненні дій, зокрема, не розпочинати відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу до його огляду страховиком. З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2016 фахівцем філії ПрАТ «СК «Провідна» в м. Києві [PERSON] здійснено огляд автомобіля [NUMBER]. Відповідно до акту, складеного [PERSON], виявлено пошкодження наступних складових частин автомобіля: 1) капоту - порушення силового каркасу; 2) декоративної решітки радіатора - відсутність фрагменту; 3) форсунки оприскувача передньої лівої блок-фари; 4) форсунки оприскувача передньої правої блок-фари; 5) підсилювача переднього бамперу - деформація; 6) крила переднього правого - деформація; 7) рамки передньої правої блок-фари - деформація. У вказаному акті також вказано, що на момент огляду транспортного засобу була відсутня можливість провести ідентифікацію демонтованих деталей, а саме: блок фара передня ліва; блок фара передня права; бампер передній; радіатор кондиціонера; накладка передньої лівої блок фари; декоративна накладка рамки радіатора; радіатор ГЦР; верхня попередня рамка радіатора; дефлектор дифузора радіатора, - у зв'язку з тим, що транспортний засіб перебував у частково розібраному стані. Факт того, що застрахований транспортний засіб на момент проведення його огляду перебував у частково розібраному стані з боку сторін не заперечується. Таким чином, для встановлення того, що з боку позивача мало місце порушення пункту 39.2.1 договору страхування необхідно з'ясувати, чи свідчать проведені роботи, пов'язані із частковим демонтажем пошкоджених складових частин автомобіля, про те, що позивачем розпочато відновлювальний ремонт транспортного засобу. Судом встановлено, що до моменту прибуття представника страховика для огляду застрахованого транспортного засобу, стосовно автомобіля [NUMBER], на СТО «МБ-КЛУБ «СПД» «[PERSON]» були проведені такі роботи: зняття/поставлення бамперу переднього; відкачування фреону; зняття/поставлення бамперу; пошук К-З силової електропроводки, про що свідчить наряд-замовлення від 13.02.2017 №Т\\-000044700; акт виконаних робіт від 13.02.2017 №Т\\-045675, складені ФОП [PERSON] Як вбачається з листа ФОП [PERSON] від 13.02.2017 зазначені роботи були здійснені виключно з метою запобігання виникнення подальших збитків на транспортному засобі, мінімізації пошкоджень, унеможливлення короткого замикання та/або загоряння транспортного засобу. Поряд з цим в листі зазначено, що будь-які відновлювальні роботи на автомобілі не проводились, картина пошкоджень чи стан авто не змінювався. Оцінюючи вищевказані дані, які вбачаються з наряду-замовлення від 13.02.2017 №Т\\-000044700; акту виконаних робіт від 13.02.2017 №Т\\-045675 та листа від 13.02.2017, складених ФОП [PERSON], суд звертає увагу на те, що акт огляду, складений фахівцем філії ПрАТ «СК «Провідна» в м. Києві [PERSON], не містить даних, які вказують на те, в ході проведених до прибуття представника страховика робіт було здійснено відновлення автомобіля в цілому чи будь-яких його складових частин. Вказаний акт не містить і даних, якій вказують на те, що проведені роботи унеможливили здійснити оцінку ступеня та характеру пошкоджень автомобіля в цілому чи окремих його складових. Суд також звертає увагу на те, що пунктом 31.2.11 договору страхування передбачено, що страхувальник зобов'язаний вживати усіх можливих заходів та дій, в т.ч. рекомендованих компетентними органами та (або) страховиком, з метою запобігання та зменшення збитку (шкоди) завданого внаслідок події, що може бути визнана страховим випадком. Докази, які свідчать про те, що роботи по демонтажу окремих складових пошкодженого транспортного засобу, відкачуванню фреону та виявленню К-З силової електропроводки були вчинені з метою здійснення відновлювального ремонту, у матеріалах справи відсутні. За наведених обставин суд погоджується з доводами позивача, що проведені до прибуття представника страховика роботи по демонтажу окремих його складових, відкачуванню фреону та виявленню К-З силової електропроводки були вчиненні на виконання позивачем як страхувальником свого обов'язку передбаченого договором страхування з метою запобігання та зменшення збитку (шкоди) завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи зазначене, а також те, що з боку відповідача не надано доказів, які свідчать про те, що до моменту прибуття його представника для проведення огляду застрахованого транспортного засобу позивачем розпочато власне відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, суд вважає, що доводи відповідача про порушення позивачем пункту 39.2.1 договору страхування є необґрунтованими. Таким чином суд вважає, що відповідачем не було надано належних і достатніх доказів, які підтверджують правомірність його відмови у виплаті страхового відшкодування з підстав, передбачених п. 36.1.4 договору страхування. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 103 560, 84 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. За таких обставин з відповідача на користь позивача у рахунок страхового відшкодування за договором страхування наземного транспорту від 21.01.2016 №06/0680531/1046/16 належить стягнути 103 560, 84 грн. У відповідності до правил установлених ст. 141 ЦПК України належить розподілити судові витрати, стягнувши з відповідача на користь держави судові витрати: судовий збір в сумі 1 035, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved