Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

05 серпня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30.09.2013 року з відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В свою чергу позичальник зобов`язалася погашати заборгованість по кредиту, відсоткам та іншим зобов`язанням, які передбачені умовами угоди. Оскільки [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з неї на користь банку заборгованість у загальному розмірі 25196,65 грн., що складається з: 12950,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5011,64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4914,30 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 644,18 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1176,03 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати по справі. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена своєчасно та у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 30.09.2013 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач, з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим нею була підписана анкета-заява на підставі якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Своїм підписом позичальник підтвердила, що вказана заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямим і безумовним згодою клієнта щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі: надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, в обов`язки відповідача входить погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідач порушила умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів передбачених його умовами, внаслідок чого, станом на 15.07.2019 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 25196,65 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При вказаних обставинах, суд приходить до висновку, що позивач, як кредитодавець, відповідно до положень ст.1054 ЦК України має право вимагати від [PERSON] , як позичальника, повернення частини кредиту, що залишилась неповернутою. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 12950,50 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 5011,64 грн. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (ст.. 549 ЦК України). Пунктом 2.1.1.12.6.1Умов передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховуюється в день нарахування процентів по кредиту. Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, пеня = 0,24 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. З огляду на вищенаведені норми права та умови договору, суд знаходить обґрунтованими вимоги про стягнення з позичальника пені за прострочене зобов`язання в сумі 4914,30 грн., та пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 644,18 грн. і вважає за можливе їх задовольнити. Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача штрафів за несвоєчасне виконання боржником своїх договірних зобов`язань, то в цій частині зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню. В силу ст.549 ЦК України одним із різновидів неустойки є штраф. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн.+5% від суми заборгованості. Враховуючи, що в порядку ч.2 ст.549 ЦК України штраф обчислюється лише у відсотках, то суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу за порушення зобов`язання за договором у розмірі 1176,03 грн. (процентної складової) підлягають задоволенню. Разом з цим, що стосується вимог про стягнення штрафу у розмірі 500 грн. (фіксованої частини), то дані вимоги суперечать положенням ч.2 ст. 549 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, на користь АТ КБ «Приватбанк» також підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору у розмірі 1921 гривня 00 коп.

Outcome: partial