Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

04 листопада 2019 року [PERSON] звернулась до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона є власником квартири, розташованої за вищевказаною адресою. Відповідач, який є її сином, зареєстрований у цій квартирі, однак фактично не проживає у ній без поважних причин з 2014 року, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні квартири. Перешкод у користуванні житловим приміщенням вона відповідачу не чинила. Реєстрація відповідача у квартирі створює позивачу перешкоди у користуванні і розпорядженні її майном, оформленні субсидії з оплати житлово-комунальних послуг. Ухвалою від 13.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 09.12.2019. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Від відповідача надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтва про власність на житло від 22.12.1998, технічного паспорта, складеного 01.12.1998 (а.с. 8-10). Згідно відповіді відділу з питань реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 08.11.2019 на запит суду, відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). З акту обстеження, складеного 15.10.2019 депутатом Балаклійської міської ради Харківської області Сусловою Т.М. у присутності свідків, що є сусідами: [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що відповідач [PERSON] з 2014 року не проживає у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не проживає у належній позивачу на праві приватної власності квартирі без поважних причин з 2014 року, тобто понад встановлений строк, протягом якого зберігається право користування житловим приміщенням. Реєстрація відповідача у квартирі, що належить позивачу, обмежує її права власника. Беручи до уваги вищенаведене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як убачається з матеріалів справи, позивач за подання до суду даної позовної заяви сплатила 768,40 грн судового збору (а.с. 1). Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 384,20 гривень, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (768,40 х 0,5 = 384,20). Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 384,20 гривень відповідно до ст. 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved