Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

04 червня 2014 року [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно позовної заяви [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Дзержинським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 19.11.2010 р.), відповідач [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Дзержинським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 13.12.2005 р.) з 2005 року зареєстрований у м. Харкові по [ADDRESS]. Починаючі з початку 2013 року в зазначеній квартирі не мешкає, утримання майна не здійснює, комунальні платежі не сплачує. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, через представника надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, просила позов задовольнити у повному обсязі та ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, клопотання про перенесення розгляду справи або про розгляд справи без його участі від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), також статтею 224 цього Кодексу передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, наведені в обґрунтування позову, вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом було встановлено, і підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] на праві приватної власності відповідно до договору дарування квартири від 17.07.2001 р. укладеного між [PERSON] (попереднє прізвище позивача) та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округо [PERSON], належить квартира [ADDRESS]. З 13.12.2005 р. у квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] зареєстрований її син - [PERSON], [INFO] Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 15.08.2006 р. серії [NUMBER] було змінено прізвище позивача з [PERSON] на [PERSON] Відповідно до свідоцтва про шлюб від 04.11.2010 р. серії [NUMBER] було змінено прізвище позивача з [PERSON] на [PERSON] Відповідач, [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає понад рік, за комунальні послуги не сплачує. В той же час комунальні платежі нараховуються згідно всіх зареєстрованих осіб в даній квартирі. Оскільки відповідач не сплачує вказані комунальні платежі, позивач повинен платити за все самостійно. Також в спірній квартирі відсутні речі відповідача, кореспонденції він не отримує. Через те, що відповідач продовжує бути зареєстрованим в спірній квартирі, позивачка вимушена нести додаткові витрати з оплати комунальних послуг. Згідно із ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 71 Житлового кодексу України, передбачено виключний перелік поважних причин відсутності наймача або членів його сім'ї, які є підставою для збереження жилого приміщення за останніми протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач без поважних причин не проживає за адресою свого місця реєстрації з початку 2013 року, ніякої домовленості з підстав його відсутності між сторонами не досягнуто, комунальні платежі відповідач не сплачує, участі в підтриманні квартири в належному стані не приймає. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів в тому числі, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним та регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Зазначеної позиції дотримується й Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ, що відображено в узагальнені судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року за № 24-150/0/4-13. Отже, на день подання позовної заяви, відсутність відповідача за адресою місця реєстрації без поважних причин, складає більше року. У зв'язку з чим, порушується право позивачів вільно користуватись, розпоряджатись квартирою. Оскільки, відповідач більше року не мешкає у вказаній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не приймає участі у підтриманні квартири в належному стані, у квартирі відсутні його речі, при цьому відсутні поважні причини відсутності відповідача у квартирі, передбачені чинним цивільним законодавством, то відповідно до ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст.405 Цивільного кодексу України, він є таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, а тому усунення перешкод власнику у користуванні квартирою має відбутися шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку в цій квартирі. Таким чином, на підставі наведеного,

Outcome: approved