Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

05 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому зазначив, що з 28 вересня 1985 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який зареєстровано у Будьоннівському відділі запису актів громадянського стану м. Донецька, актовий запис № 626. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактично шлюбні відносини припинені з 2010 року, по причині протилежних поглядів на шлюб та сім'ю. Наприкінці 2010 року відповідачка переїхала проживати до Російської Федерації, з цього часу ведення спільного господарства та сумісного проживання остаточно припинено. Спір про поділ майна відсутній. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, на примирення не згоден. Позивач [PERSON], належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву, згідно якої підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить справу розглянути у його відсутність, строк на примирення не надавати. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином,заяви про відкладення розгляду справи від неї не надходило. За ухвалою суду справа розглянута заочно за наявних в справі доказів в порядку ст. 224 ЦПК України. На підставі досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: З свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 28 вересня 1985 року у Будьоннівському відділі запису актів громадянського стану м. Донецька, актовий запис № 626. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Із позовної заяви вбачається, що [PERSON] і [PERSON] більш двох років припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] і [PERSON] та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі чоловіка, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved