Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

06.04.2020 року орган опіки та піклування Сколівської районної державної адміністрації Львівської області в особі голови Сколівської районної державної державної адміністрації Львівської області Янка Б.Я. звернувся в суд з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб - служби у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області, районного центру соціальних служб для сім`ї та молоді Сколівської районної державної адміністрації Львівської області про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів. Ухвалою судді від 16.04.2020 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою суду від 07.05.2020 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Розгляд справи по суті відбувся 02.06.2020 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , 24.04.2019 року звернулася в службу у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області з проханням влаштувати її сина в Будинок дитини № 2 в м. Львів у зв`язку зі складними сімейними обставинами. Розпорядженням Сколівської районної державної адміністрації Львівської області № 110 від 10.05.2019 року «Про влаштування дитини», малолітнього [PERSON] було влаштовано в Будинок дитини № 2 в м. Львові, що по вул. Антоновича, 117 , на повне державне утримання до настання шкільного віку. Для повернення дитини відповідачка була зобов`язана впродовж року влаштуватися на роботу, створити необхідні умови для проживання дитини, вести здоровий спосіб життя, а також провідувати дитину. Однак, за цей період жодних дій щодо повернення дитини відповідачка не здійснила. Згідно листа Сколівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 26.02.2020 року № 289, з відповідачкою проводилась робота щодо повернення дитини в сім`ю. В результаті проведеної роботи, враховуючи низький батьківський потенціал, ведення аморального способу життя та умови проживання [PERSON] , було зроблено висновок про те, що така не здатна виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї від 17.02.2020 року, наданим районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, характеристика [PERSON] перешкоджає задоволенню потреб дитини: батьківський потенціал дуже слабкий, родинні контакти відсутні. Згідно акту обстеження сім`ї [PERSON] від 23.04.2019 року, складеного службою у справах дітей, дитина з матір`ю та її співмешканцем проживала в будинку з антисанітарними умовами, який потребував капітального ремонту. Продукти харчування були в обмеженій кількості. Позивач вказує на те, що з відповідачкою проводились неодноразові профілактичні бесіди, які не дали жодного результату та згідно листів директора Будинку дитини №2, така з моменту поступлення дитини у заклад, жодного разу його не відвідувала. Також, відповідно до інформації Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КупАП за невиконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Вищенаведені обставини свідчать про невиконання відповідачкою своїх материнських обов`язків, закріплених ч. ч. 1, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний то моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладенні на них відповідальності, встановленої законом. Вказані вище дії відповідачки у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина. Виходячи з наведеного, позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно свого малолітнього сина та стягувати з неї аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, наведених у ньому. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала, щодо задоволення позову. Представники третіх осіб: [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та не заперечували щодо їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 07.10.2015 року Верхнячківською сільською радою Сколівського району Львівської області на підставі актового запису № 14. Згідно розпорядження голови Сколівської районної державної адміністрації Львівської області Янка Б . Я. № 100 від 10.05.2019 року «Про влаштування дитини», комунальному некомерційному підприємству «Сколівський центр первинної медичної допомоги» доручено влаштувати [PERSON] , [INFO] , у Будинок Дитини № 2, розташований за адресою: м. Львів, вул. Антоновича, 117 , на повне державне утримання до настання шкільного віку. Як вбачається з висновку № 02/14-396 від 27.02.2020 року, складеного відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, Постанови КМУ №866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», протоколу засідання служби у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації № 4 від 27.02.2020 року, служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , жительку м. Сколе Львівської області, відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям, здоров`ям, фізичним та розумовим розвитком дитини. За час перебування сина в «Будинку дитини № 2» м. Львова жодного разу його не відвідала. На підставі зазначеного вище висновку, рішенням № 1 від 28.02.2020 року заступника голови комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] , відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, Постанови КМУ № 866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , жительку м. Сколе Львівської області, відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Розпорядженням голови Сколівської районної державної адміністрації Львівської області Янком Б.Я. № 58 від 04.03.2020 року надано згоду на позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з листів від 20.09.2019 року та 12.02.2020 року, наданих директором «Будинку дитини № 2 для дітей з ураженням центральної нервової систем і порушення психіки» у відповідь на запити начальника служби у справах дітей, мати малолітнього [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , [INFO] , з моменту поступлення дитини у заклад жодного разу не відвідувала його. Згідно інформації Сколівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 28 від 26.02.2020 року, з [PERSON] проводилась відповідна соціальна робота, надавались різноманітні послуги, а саме: проведення роз`яснювальної роботи щодо необхідності ведення здорового способу життя; роз`яснювальна робота щодо виконання батьківських обов`язків, щодо формування навичок відповідального батьківства; щодо створення належних умов проживання; консультації з питань покращення взаємин в сім`ї, обговорення проблем та надання порад з їх розв`язання, а також консультації щодо працевлаштування. Як вбачається з акту оцінки потреб сім`ї, складеного фахівцем Сколівського РЦСССДМ [PERSON] , [PERSON] , протягом року не намагалася створити належні умови для проживання свого сина [PERSON] , який перебуває в Будинку дитини № 2 в м. Львові, не працевлаштована, не відвідувала дитину в закладі протягом року. На даний час проживає разом зі своїм співмешканцем в трикімнатній квартирі в м. Сколе Львівської області, в якій порушені санітарно-гігієнічні норми. Також у відповідачки недостатньо сформовані навики батьківства. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу з сином не спілкується, матеріально його не утримує, жодної участі у житті дитини та його вихованні не приймає та з часу подання позову дитину в закладі не відвідувала. З акту обстеження сім`ї [PERSON] від 25.05.2020 року, вбачається, що така проживає спільно зі своїм співмешканцем [PERSON] в квартирі, яка потребує капітального ремонту. Також дана квартира не опалюється та в такій відсутнє облаштоване місце для сну дитини, не має дитячих речей, а саме одягу, взуття та засобів особистої гігієни, тобто відсутні умови для проживання, виховання та розумового розвитку дитини. Як вбачається з постанов Сколівського районного суду Львівської області від 30.04.2020 року та 21.05.2020 року, [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання та розвитку дитини, за порушення правил карантину та за злісну непокору законному розпорядженню поліцейського при виконанні ним службових обов`зяків. Також в судовому засіданні не встановлено наявності у відповідачки [PERSON] реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з дитиною при її бажанні. Відповідачка не вживала заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, не створила умови для проживання дитини, оскільки її очевидно влаштовує перебування дитини у закладі, а на роз`яснювальні бесіди не реагує, крім цього також і не виконує рекомендації посадових осіб, уповноважених на виконання функцій та обов`язку органу опіки і піклування. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати сина, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідачку належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що позбавлена батьківських прав особа не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд не вбачає підстав для звільнення відповідачки від обов`язку щодо утримання дитини, а тому вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення з відповідачки аліментів на користь сина [PERSON] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір в розмірі 1681,60 грн., підлягає стягненню в дохід держави з відповідачки.

Outcome: approved