Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

06 листопада 2020 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява [PERSON] , в якій остання просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 09 червня 2017 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 14.12.2020. Представник позивача [PERSON] - адвокат Євсєєв В.В. у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов визнав. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщена, причин неявки суду не повідомила. Згідно вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 червня 2017 року, актовий запис №829. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини третьої статті 56 СК України кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції № 0.01893508492.1 від 04.11.2020 вбачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. Оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 420 грн 40 коп., а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на її користь 420 грн 40 коп. у відшкодування сплаченого судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved