Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

04 червня 2021 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана цивільна справа. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] (далі - позивач) перебувала із [PERSON] (далі - відповідач) в зареєстрованому шлюбі. Спільне життя у сторін по справі не склалось і шлюб був розірваний в судовому порядку, що повністю підтверджується заочним рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 19 серпня 2014 року (справа № 563/843/14-ц). Позивач зауважила, що з моменту стягнення за рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 28 квітня 2016 року аліментів з відповідача на утримання спільної їх дитини, останній взагалі не сплачує їх, що підтверджується розрахунком заборгованості від 12 квітня 2021 року. Крім того, відповідач не цікавиться життям дитини, останній раз бачив її коли їй було лише півроку, після чого, не намагається зустрітися, з`ясувати як вона живе, як її здоров`я, тощо. З останньої зустрічі відповідача з донькою пройшло понад п`ять років. При цьому, позивач зазначила, що вона не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з донькою. За становлених обставин, позивач вважає, що вказані обставини суперечать інтересам дитини, оскільки остання не знає свого батька, він не приймає жодної участі у її вихованні. Стислий виклад заперечень відповідача. [PERSON] до зали судових засідань не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Заяви, клопотання. 15 червня 2021 року на адресу суду надійшла заява від позивача, згідно якої остання просила проводити підготовче провадження без її участі (а.с. 36-37). 18 серпня 2021 року на адресу суду надійшла заява від позивача, згідно якої остання підтримує позовні вимоги, просить розгляд справи провести без її участі, та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 59-60). Треті особи надали суду висновки про доцільність позбавлення відповідача батьківськиї прав, просили справу розглянути без їх участі (а.с.42, 51-53). Процесуальні дії у справі. 27 квітня 2021 року роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Орган опіки та піклування Великомежиріцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, Орган опіки та піклування Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення та позбавлення батьківських прав. Виділено у самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Орган опіки та піклування Великомежиріцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, Орган опіки та піклування Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про позбавлення батьківських прав (а.с. 20). 28 квітня 2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Орган опіки та піклування Великомежиріцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, Орган опіки та піклування Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про позбавлення батьківських прав передано до Роздільнянського районного суду Одеської області, за територіальною підсудністю (а.с. 21). 09 червня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 32-33). 05 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 57). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано виконкомом Світанівської сільської ради Корецького району Рівненської області, [PERSON] народилася [INFO] , про що 19 лютого 2015 року складено відповідний актовий запис № 2, батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 7). Згідно довідки виконавчого комітету Великомежиріцької сільської ради від 05 квітня 2021 року № 104, [PERSON] дійсно проживає в селі Світанок Рівненської області і склад її сім`ї: [PERSON] (дочка), [PERSON] (батько), [PERSON] (мати) (а.с. 8). 19 серпня 2014 року заочним рішенням Корецького районного суду Рівненської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с. 9). 28 квітня 2016 року заочним рішенням Корецького районного суду Рівненської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , в розмірі 500 гривень (а.с. 10). 30 травня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області Грищенко О.І. було відкрито виконавче провадження з виконання судового рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини (а.с. 12). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, становить на 31 березня 2021 року відповідач має заборгованість перед [PERSON] у твердій грошовій сумі 43 661,5 гривень (а.с. 13-15). Згідно довідки Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12 квітня 2021 року, [PERSON] дійсно не отримувала аліменти від [PERSON] у період з 01 вересня 2020 року по 31 березня 2021 року, згідно з виконавчим листом № 563/291/16-ц, який видано Корецьким районним судом Рівненської області (а.с. 16). Відповідно до висновку Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 17 червня 2021 року № 869, [PERSON] вважає, що дитина не його, а тому аліменти сплачувати на її утримання вважає за непотрібне, ніколи дитину не бачив - відповідно не брав участі у її вихованні (а.с. 42). При цьому, з акту обстеження вбачається, що [PERSON] проживає з [PERSON] (бабуся), яка повідомила, що відповідач по справі постійно виявляє агресію, свариться (а.с. 43). Згідно висновку Великомежиріцької сільської ради, як органу опіки та піклування від 23 липня 2021 року № 02-12/524/21, з метою захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої дитини - [PERSON] (а.с. 51-53). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, оцінивши аргументи сторін по справі, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок у постанові від 29 липня 2021 року (справа № 686/16892/20), згідно якого позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Під час повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, судом встановлено, що [PERSON] дійсно, на протязі значного проміжку часу не забезпечує свою дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, що призводить до порушень нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. При цьому, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідач не з`являвся до зали судових засідань, жодних заяв, клопотань не подав. Під час обстеження умов проживання, [PERSON] повідомив, що дитина не його, він її ніколи не бачив та не збирається сплачувати аліменти на її утримання. При цьому, проживаючи з бабусею, відповідач по справі виявляє до неї агресію, свариться. На підставі встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками відносно виховання дитини, що підтверджується матеріалами справи, та наразі змінити поведінку останнього у кращу сторону неможливо. Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також, положення статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначають, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення частини першої статті 280 ЦПК України визначають, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частина 8 статті 7 СК України визначає, що сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Положення статті 150 СК України регламентують, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, тощо. Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частина 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Положення частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Крім того, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 753/2025/19) в постанові від 06 травня 2020 року, зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л). Розподіл судових витрат. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі статей 7, 150, 164, 165 СК України,

Outcome: approved