Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

05.05.2014 року до суду з позовом звернувся [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, вказавши, що 05.03.2014 року він уклав договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], з [PERSON] та [PERSON] Даний будинок належить відповідачам на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.07.2013 року, за реєстровим № 1-683, а також договору дарування від 07.09.1967 року за реєстровим № 1952. Договір купівлі-продажу між ним та відповідачами виколнаний повністю. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу 05.03.2014 рокук відповідачі передали йому ключі від будинку, технічну документацію на житловий будинок, правстановлюючі документи на житловий будинок, а також власноручно написали розписку про отримання від нього 45000 грн. в рахунок продажу житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В даній розписці відповідачі також визнали, що вони зобов'язуються посвідчити вказаний договір купівлі-продажу нотаріально в строк до 10.04.2014 року. На початку квітня 2014 року він з відповідачами звернулися до нотаріуса з приводу посвідчення угоди, укладеної між ними, нотаріально, проте нотаріусом їм було роз'яснено, що посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку окремо від договору купівлі-продажу земельної ділянки, на якій він розташований, чинне законодавство України не дозволяє. Відповідно до ч. 6 ст. 120 ЗК України, ч. 2 ст. 377 ЦК України істотною умовою договору, який передбачає, набуття права власності на житловий будинок або споруду, є розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Відповідачі до цього часу не виготовили та повідомили його, що не мають наміру виготовляти свідоцтва на право власності на земельну ділянку, на своє ім'я, і у них відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій розташований даний житловий будинок, а отже нотаріальна угода не підлягає нотаріальному посвідченню. З моменту укладення їхньої з відповідачами угоди він власними силами, за власні кошти зробив косметичний ремонт всього будинку та господарських будівель біля нього, доглядає та обробляє присадибну земельну ділянку біля будинку. Він неодноразово звертався до відповідачів з вимогою посвідчити угоду, укладену між ними, нотаріально, але вони постійно відстрочують її нотаріальне посвідчення, мотивуючи свої відмови то відсутністю коштів то незадовільним станом здоров'я. А нещодавно відповідачі категорично заявили, що більше ніяких дій щодо оформлення документів вчиняти не будуть, так як кошти вони отримали і вважають, що майно вже їм не належить. Відмова відповідачів щодо нотаріального посвідчення їхньої угоди дають йому підстави сумніватися щодо дійсних намірів відповідачів відносно продажу ними йому житловогго будинку з господарськими спорудами. Такі дії відповідачів порушують його права, у зв'язку із чим він не має можливості здійснити реєстрацію права власності житлового будинку, яке набув на підставі договору купівлі-продажу. Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладжений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримаю повністю та просить їх задовольнити, з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON], яка також діє в інтересах за довіреністю відповідача [PERSON], в судовому засіданні позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як він відповідає вимогам закону, визнаний відповідачем та підтверджується матеріалами справи, а саме: паспортними даними ( а. с. 7 ), копією розписки ( а. с. 9 ), копією технічного паспорту ( а. с. 10-12 ), копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом ( а. с. 13 ), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а. с. 14 ), копією договору дарування ( а. с. 15-16 ), довідкою виконкому Немирівської міської ради за № 1146 від 30.05.2014 року ( а. с. 23 ) та копією свідоцтва про укладення шлюбу ( а. с. 24 ). Відповідно до ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч .4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідчено нотаріально, дійсним. На підставі викладеного та

Outcome: approved