Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

07.04.17 до Рокитнянського райсуду надійшла заява [PERSON] про визнання недійсними окремих положень кредитного договору№ KIRIGA00000034 від 30.10.07 та припинення іпотеки згідно договору від 30.10.07, укладених з відповідачем, посилаючись на те, що рішенням Рокитнянського районного суду від 24.04.2015 року задоволено позовні відповідача та стягнуто з позивачки 205831,05 грн., яке виконано в повному обсязі. При вирішенні питання про припинення іпотеки з предмету іпотеки відповідач відмовив у задоволенні клопотання у зв»язку з тим, що у позивачки мається борг в розмірі більше 4 тис. дол. США, який утворився внаслідок нарахування винагороди в розмірі 3% від суми кредиту та комісії в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту, який в договорі відображений як винагорода за надання фінансового інструменту. Вважає, що відповідач пред»явив до неї вимогу про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів, які вона погасила в повному обсязі згідно рішення суду і тому подальші нарахування та претензії до неї матеріального характеру не відповідають вимогам закону. Тому просить припинити іпотеку житлового будинку з господарськими приміщеннями, розташованих в [ADDRESS] Рокитнянського району та земельної ділянки площею 0,25 га біля вказаного будинку. Також просить визнати недійсним п.7.1 Кредитного договору в частині зобов»язання позивача сплатити винагороду, що сплачується в момент надання кредиту в розмірі 3% від суми кредиту та винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми кредиту. Крім того, позивач [PERSON] також подав позовну заяву до ПАТ «ПриватБанк» про припинення іпотеки на житловий будинок загальною площею 60,2 кв. м, що розташований в [ADDRESS] Рокитнянського району та земельну ділянку біля нього площею 0,25 га кадастровий номер [NUMBER], посилаючись на те, що сума кредитного боргу відповідачкою [PERSON], іпотекодавцем якої він виступив, погашена в повному обсязі, що підтверджено наданими доказами. Тому вважає, що підстав для відмови у припиненні іпотеки у відповідача немає, так як основний борг та проценти за користування кредитними коштами погашені 02.09.2016. Вказана позовна заява ухвалою суду від 01.06.17 об»єднана в одне провадження із первинним позовом, про що сторони належним чином повідомлені. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що 30.10.07 між позивачкою [PERSON] та відповідачем укладений кредитний договір, згідно якого відповідач надав, а позивачка отримала 23655 дол. США, які зобов»язалася сплатити до 30.10.17, а саме - 21000 дол. США шляхом видачі готівки, 2655 дол. США - на оплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості, винагороди, що сплачується в момент надання кредиту в розмірі 3% від суми кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. На зебезпечення позову з [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку житловий будинок загальною площею 60,2 кв. м з усіма господарськими спорудами та земельну ділянку площею 0,25 га біля вказаного будинку. 08.12.14 відповідач звернувся до Рокитнянського районного суду із позовною заявою про дострокове повернення кредиту в зв»язку з порушенням [PERSON] умов кредиту, тобто перервав строк користування позивачем кредитними коштами. Рішенням Рокитнянського районного суду від 24.04.2015 року позовні вимоги банку задоволені та стягнута заборгованість в сумі 13262,31 дол. США, в тому числі - 11088,93 дол. США - залишок кредиту; 824,20 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 294 дол. США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 408,3 дол. США - пеня, а також штрафи - 16,11 дол. США та 630,77 дол. США. Вказане рішення повністю виконане [PERSON], що підтверджено постановою про закінчення виконавчого провадження від 02.09.16 старшого державного виконавця. Вважає, що з моменту ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог строк користування кредитом фактично припинився. За таких обставин виконанням рішення суду, проведеним належним чином, зобов»язання позивачки за кредитним договором вважаються припиненими. Таку позицію виказав Верховний Суд України у постанові від 06.07.16 у справі №6-118цс16, що при зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця, грошова позика вважається повернутою, тобто ці зобов»язання вважаються припиненими. При розгляді позовної заяви про дострокове стягнення коштів позивачка дізналася про нарахування комісії в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту? яка в тексті договору відображена як «винагорода за надання фінансового інструменту», що не є послугою банку, так як її позивачка не замовляла. Також незрозуміло, за що сплачується одна винагорода - 3% і за які «фінансові інструменти»- інша (0,20%). Тому просить визнати недійсними п.7.1 кредитного договору в частині зобов»язання позивача сплатити винагороду в розмірі 3% від суми кредиту та винагороду за надання фінансових послуг в розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця. Також просить припинити іпотеку житлового будинку в [ADDRESS] в зв»язку з припиненням зобов»язань позивача за кредитним договором по причині його погашення в повному обсязі та відмовити в застосувані строку позовної давності, так як позивачка дізналася про порушеня свого права з рішення Рокитнянського районного суду у 2015 році. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги заявника та пояснив, що 30.10.07 між позивачкою [PERSON] та відповідачем укладений кредитний договір, згідно якого відповідач надав, а позивачка отримала 23655 дол. США, які зобов»язалася сплатити до 30.10.17. Також між [PERSON] та відповідачем укладений договір іпотеки, згідно якого він надав іпотекодержателю житловий будинок загальною площею 60,2 кв. м з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] Рокитнянського району та земельну ділянку площею 0,25 гп, на якій розташований вказаний будинок. 08.12.14 відповідач звернувся до Рокитнянського районного суду із позовною заявою про дострокове повернення кредиту в зв»язку з порушенням [PERSON] умов кредиту, тобто перервав строк користування позивачем кредитними коштами. Рішенням Рокитнянського районного суду від 24.04.2015 року позовні вимоги банку задоволені та стягнута заборгованість в сумі 13262,31 дол. США, що становить 205831,05 грн.. Вказане рішення повністю виконане [PERSON], що підтверджено постановою про закінчення виконавчого провадження від 02.09.16 старшого державного виконавця. Тобто, з моменту ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог строк користування кредитом фактично припинився. За таких обставин виконанням рішення суду, проведеним належним чином, зобов»язання позивачки за кредитним договором вважаються припиненими. Таку позицію виказав Верховний Суд України у постанові від 06.07.16 у справі №6-118цс16, що при зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця, грошова позика вважається повернутою, тобто ці зобов»язання вважаються припиненими. Тому невжиття відповідачем заходів щодо припинення обтяження предмету іпотеки і в припиненні іпотеки, встановлені іпотечним договором, є незаконними. Просить припинити іпотеку вказаного житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] Рокитнянського району. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, до суду 12.05.17 та 23.05.17 не з»явився, подав заяви, в яких просить відкласти слухання справи в зв»язку з зайнятістю в інших справах, хоча представники позивачів до суду з»являлися. 08.06.17 представник відповідача до суду з»явився, надав заперечення проти позову, розрахунок заборгованості та виписки погашення боргу, просить застосувати строки позовної давності та заявив клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення із позовною заявою [PERSON], хоча вказана позовна заява із ухвалою суду про об»єднання в одне провадження направлені відповідачу 01.06.17 та отримані ним 07.06.17, про що свідчить поштове повідомлення. 21.06.17 в судове засідання з»явилися представники позивача - [PERSON] та третьої особи - [PERSON], представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи в судовому засіданні 08.06.17, в судове засідання не з»явився, заяви про відкладення чи перенесення розгляду справи чи слухання без його участі, не надав. Тому суд за згодою сторін ухвалив слухати справу без участі представника відповідача за наявними у справі доказами, наданими представником відповідача у судовому засіданні 08.06.17, зважаючи на те, що позовна заява [PERSON] про припинення іпотеки ідентична позовній заяві [PERSON], з якою представник відповідача був ознайомлений у квітні 2017 року. Заслухавши представників позивачки та третьої особи, дослідивши надані сторонами докази по справі та заперечення представника відповідача, суд вважає, що є підстави для задоволення позову позивачки та третьої особи в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що 30.10.07 між позивачкою [PERSON] та відповідачем укладений кредитний договір, згідно п.7.1 якого банк зобов»язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 30.10.07 по 30.10.17 включно, у вигляді не відновлювальна лінія у розмірі 23655 дол. США на наступні цілі: 21000 дол. США шляхом видачі готівки на споживчі цілі, а також 2655 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди, що сплачується в момент надання кредиту в розмірі 3% від суми кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.1.1 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. На зебезпечення виконання умов кредитного договору з [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку житловий будинок загальною площею 60,2 кв. м з усіма господарськими спорудами та земельну ділянку площею 0,25 га біля вказаного будинку, розташовані в [ADDRESS] Рокитнянського району. 08.12.14 відповідач звернувся до Рокитнянського районного суду із позовною заявою про дострокове повернення кредиту в зв»язку з порушенням [PERSON] умов кредиту, тобто перервав строк користування позивачем кредитними коштами. Рішенням Рокитнянського районного суду від 24.04.2015 року позовні вимоги банку задоволені та стягнута заборгованість в сумі 13262,31 дол. США, в тому числі - 11088,93 дол. США - залишок кредиту; 824,20 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 294 дол. США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 408,3 дол. США - пеня, а також штрафи - 16,11 дол. США та 630,77 дол. США, що складає за курсом НБУ 205831,05 грн. та 2058,31 грн. судового збору. Вказане рішення [PERSON] виконане повністю, що підтверджено постановою про закінчення виконавчого провадження від 02.09.16 старшого державного виконавця. 07.04.17 [PERSON] звернулася до Рокитнянського райсуду із позовною заявою про визнання недійсними окремих положень п.7.1 кредитного договору№ KIRIGA00000034 від 30.10.07 та припинення іпотеки згідно договору від 30.10.07 зважаючи на безпідставність включення до п.7.1 Договору сплати винагороди, що сплачується в момент надання кредиту в розмірі 3% від суми кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати та невжиття заходів щодо припинення обтяження предмету іпотеки і в припиненні іпотеки, встановленої іпотечним договором. Суд вважає, що прохання позивачки [PERSON] про визнання недійсним п.7.1 Кредитного договору в частині зобов»язання позивача сплатити винагороду, що сплачується в момент надання кредиту в розмірі 3% від суми кредиту та винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми кредиту відповідають вимогам закону, так як п.7.1 кредитного договору викладений в незрозумілій, завуальованій формі і пояснення в позові, що 2655 дол. США нараховані, але не виплачені позивачці при отриманні кредиту, пішли на погашення різного роду доплат відповідають дійсності: «а також 2655 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди, що сплачується в момент надання кредиту в розмірі 3% від суми кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.1.1 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору». Тому суд вважає, що п.7.1 кредитного договору в частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту та винагорода в розмірі 3% від суми кредиту є комісією, яка не передбачена в договорі. Відповідно до ч.3 ст.1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За приписами ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Спеціальним законом, що врегульовує правовідносини у сфері споживання, в тому числі споживчого кредитування, є Закон України «Про захист прав споживачів». П.7.1 кредитного договору встановлено, що кредит наданий позивачу, як фізичній особі на споживчі цілі, а відтак за змістом п.22 ч.1 ст.1, п.23 ч.1 ст.1 та п.19 ч.1 ст.1 вказаного Закону, він є споживчим кредитом. Отже, до правовідносин, що виникли на підставі кредитного договору, застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів». У відповідності до ч.2 ст.19 вказаного Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається в нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Така підприємницька практика забороняється, вона є нечесною, а правочини, здійснені з її використанням - недійсними (ч.ч.1, 6 ст.19 Закону). Суд вважає, що п.7.1 кредитного договору щодо обов»язку с плати відсотків у розмірі 0,92% на місяць, винагороди (незрозуміло за що) в розмірі 3% від суми кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в перод сплати викладено в нечіткій, незрозумілій, завуальованій формі, інформація подана у двозначний спосіб, що ввело позивачку в оману та позбавило свідомого вибору. Згідно до п.17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здіснюється за індивідувальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Ч.4 ст.11 Закону кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною, а відповідно до ч.8 ст.18 Закону нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору, тощо). Надання фінансового інструменту позичальник не замовляв, а тому це не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Також встановлення винагороди, передбаченої п.7.1 кредитного договору, суперечить вимогам п.3.6 Правил, а отже не відповідає вимогам законодавства. Згідно до п.5.2 Кредитного договору: «Договір може бути змінений у встановленому цим довором порядку». Порядок зміни договору передбачений п.7.1.2 Кредитного договору: «У разі порушення термінів оплати, передбачених п.7.1.1. на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів». Дані норми відповідають ч.3 ст.651 ЦК України, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим, а у відповідності до ст.1050 ЦК України кредитор має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Тобто відповідач, вважаючи, що позивач станом на 08.12.14 порушив умови кредитного договору, реалізував своє право на зміну договору та звернувся до суду із вимогою про дострокове повернення кредиту і таким чином, в односторонньому порядку змінив істотні умови кредитного договору та перервав строк користування позивачем кредитними коштами, який закінчувався 30.10.17. Рішенням суду від 24.04.15 позовні вимоги банку задоволені в повному обсязі і зазначене рішення суду виконано позивачем 02.09.16. З моменту ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог строк користування кредитом фактично припинився і у позивача виник обов»язок дострокового повернення коштів на виконання рішення суду, а не в силу договірних правовідносин. За таких обставин виконаням рішення суду, проведеним належним чином, зобов»язання позивача за кредитним договором важаються припиненими і така правова позиція визначена у Постанові Верховного Суду України від 06.07.16 у справі №6-118цс16. Те ж відображено у ст.599 ЦК України, що зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов»язання вважаються припиненими. У відповідності до ст.1 Закону України «Про іпотеку» та ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до положень вказаного закону іпотека припиняється у разі припинення основного зобов»зання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно п.1 ч.1 ст.593 ЦК України застава приняється у разі припинення зобов»язання, забезпечного заставою. На думку суду, відповідач, відмовляючи позивачам щодо припинення обтяження предмету іпотеки і в припиненні іпотеки, встановленої іпотечним договором, порушив їх права, так як з дня рішення суду і погашення основного боргу та процентів за користування ним, іпотека припинила своє існування, а інші стягнення не стосуються боргу, а є похідними від несвоєчасного виконання зобов»язання - штрафи, пеня, тощо, які не стосуються конкретно отриманих коштів у борг і є покаранням за порушення зобов»язання. Суд вважає, що підстав для застосування строку давності до позовної заяви [PERSON] немає, так як нарахування відповідачем комісій є триваючим порушенням і про порушення свого права позивачка дізналася з рішення Рокитнянського районного суду від 24.04.15.

Outcome: approved