Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

06 січня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 25 жовтня 2019 року між сторонами було укладено кредитний договір №22036000203254, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 74400 гривень, зобов`язавшись його повернути до 25 жовтня 2024 року щомісячними платежами, сплативши проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі. Оскільки відповідач не виконує належним чином свої договірні зобов`язання за кредитом зі своєчасного його повернення, станом на 08 грудня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 103160,83 гривень, з яких 72392,46 гривень залишок строкового кредиту, 0,01 гривень строкові відсотки, 1007,88 гривень прострочений кредит, 0,48 гривень прострочені відсотки, 29760 гривень комісії. Крім того, 16 січня 2020 року між сторонами було укладено договір №26204000457032 про встановлення кредитного ліміту, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 54000 гривень, зобов`язавшись його повернути до 15 січня 2021 року, сплативши при цьому проценти за користування кредиту та інші обов`язкові платежі в порядку та строки, визначені договором. Позивач зазначає, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання із повернення кредиту і за цим кредитним договором також, в зв`язку із чим станом на 08 грудня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 65416,36 гривень. За таких обставин позивач просить суд стягнути наведену заборгованість за обома вказаними кредитним договорами, а також покласти на відповідач судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито за нею провадження у цивільній справі, яку визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03 лютого 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив, в якому остання визнала позов частково на суму боргу в розмірі 6759,52 гривень за кредитним договором від 25 жовтня 2019 року та на суму боргу в розмірі 52241,39 гривень за кредитним договором від 16 січня 2020 року. Частковість визнання позовних вимог за першим із вказаних кредитних договорів відповідач мотивувала тим, що у цьому кредитному договорі немає зобов`язання отримання позичальником додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, до яких належать розрахункове касове обслуговування та договір страхування, однак зобов`язання зі сплати таких послуг відповідачу встановлені. Разом з укладенням зазначеного кредитного договору відповідачу дали підписати договір добровільного страхування життя від 25 жовтня 2019 року, який було укладено відповідачем під примусом позивача із ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» на вкрай невигідних умовах. В самому ж кредитному договорі відсутня обов`язкова умова щодо укладення договору страхування для забезпечення виконання кредитного договору. Тексти договорів написані дрібним шрифтом, які відповідач не могла прочитати з огляду на знижену гостроту зору. Послалась відповідач на несправедливість умов кредитного договору від 25 жовтня 2019 року в частині встановлення неї зобов`язань зі сплати комісій за обслуговування кредиту на користь позивача, які порушують публічний порядок і з цих причин є нікчемними. Таким чином, відповідач вважає складові заборгованості за кредитним договором від 25 жовтня 2019 року у вигляді комісії та платіж на суму 14400 гривень (страховий платіж за договором добровільного страхування життя від 25 жовтня 2019 року) необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню. Страховий платіж на суму 14400 гривень відповідач просила зарахувати в рахунок погашення кредиту, а тому з огляду на списання з її рахунку 7690 гривень, сплачені нею суми на погашення кредиту вважає, що дійсна заборгованість за кредитом становить 6759,52 гривень. Щодо кредитного договору від 16 січня 2020 року відповідач у відзиві послалась на те, що позивач при видачі їй другого кредиту не оцінив в порушення закону її кредитоспроможність, а тому відповідач додатково посилаючись на допущення нею прострочення зі сплати процентів за користування кредитом за форс-мажорною обставиною у вигляді карантину просила суд відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 січня 2020 року в частині вимог про стягнення прострочених процентів за користування кредитом на суму 15174,97 гривень. Ухвалою від 05 лютого 2021 року судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів. Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, а судом необхідності у здійсненні розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не вбачається. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 25 жовтня 2019 року між ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя», як страховиком, та відповідачем, як страхувальником і застрахованою особою, було укладено договір добровільного страхування життя клієнтів № [NUMBER] . Вигодонабувачем та страховим агентом є позивач. Страховими ризиками є смерть застрахованої особи, зокрема від нещасного випадку, розмір страхового платежу становить 14400 гривень, строку дії договору страхування 60 місяців. Також судом встановлено, що 25 жовтня 2019 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №22036000203254, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику на споживчі потреби на поточний рахунок кредит в розмірі 74400 гривень на строк 60 місяців із кінцевою датою повернення 25 жовтня 2024 року, а позивальник зобов`язалась повернути вказаний кредит у зазначений строк щомісячними ануїтетними платежами відповідно до графіку погашення кредиту, сплативши щомісячну комісію за обслуговування кредиту з 25 жовтня 2019 року по 24 лютого 2021 року в розмірі 5% від суми кредиту, з 25 лютого 2021 року по 24 травня 2022 року в розмірі 4% від суми кредиту, з 25 травня 2022 року по 24 серпня 2023 року в розмірі 3% від суми кредиту, з 25 серпня 2023 рок по 25 жовтня 2024 року в розмірі 1,95% від суми кредиту. Крім того, позичальник зобов`язалась сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 0,001% річних на строкову заборгованість, 56% річних на прострочену заборгованість. (а.с.5-6) Пунктом 1.5 вказаного кредитного договору сторони обумовили, що позичальник доручає кредитодавцю в порядку договірного списання в дату видачі кредиту здійснити перерахування з рахунку клієнта на користь страховика ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» суму страхового платежу в розмірі 1400 гривень за весь період страхування згідно договору страхування №BP-22036000203254 від 25 жовтня 2019 року. 25 жовтня 2019 року відповідач отримала від позивача на виконання вимог кредитного договору №22036000203254 від 25 жовтня 2019 року картку терміном дії до 30 вересня 2023 року. (а.с.9) Із матеріалів справи встановлено, що кредитодавець свої договірні зобов`язання виконав в повному обсязі. В той же час, відповідач не виконує належним чином взяті на себе договірні зобов`язання із своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивачем нараховано відповідачу станом на 08 грудня 2020 року в загальному розмірі 103160,83 гривень, з яких: 72392,46 гривень заборгованість за строковим тілом кредиту, 0,01 гривень заборгованість за строковими процентами за користування кредитом, 1007,88 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,48 гривень заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом, 29760 гривень заборгованість за простроченою комісією. (а.с.14-16) 16 січня 2020 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено договір №26204000457032 про встановлення кредитного ліміту, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді встановлення на поточному рахунку позичальника, відкритому у кредитодавця, кредитного ліміту у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії без забезпечення на суму 54000 гривень зі строком дії 12 місяців з можливістю його пролонгації, а позичальник зобов`язалась повернути вказаний кредит, сплативши за користування кредитом 48% річних на строкову заборгованість за кредитом, 56% річних на прострочену заборгованість за кредитом. Пільговий період становить 67 днів, протягом якого розмір процентної ставки становить 0,01% річних. Сторони договору узгодили, що заборгованість за кредитним договором погашається позичальником шляхом зарахування обов`язкового платежу на рахунок з 6 числа місяця, наступного за місяцем, в якому був використаний кредит, до 5 числа місяця (платіжний період), що йде через один місяць після місяця, в якому був використаний кредит. Розмір обов`язкового платежу становить 2% від суми фактичної заборгованості та суми нарахований процентів і комісій за користування кредитом станом на останній банківський день місяця, за який сплачується обов`язковий платіж. (а.с.8) 16 січня 2020 року відповідач отримала від позивача на виконання вимог договору №26204000457032 про встановлення кредитного ліміту від 16 січня 2020 року картку терміном дії до 31 січня 2022 року. (а.с.7) Із матеріалів справи встановлено, що кредитодавець свої договірні зобов`язання виконав в повному обсязі. В той же час, відповідач не виконує належним чином взяті на себе договірні зобов`язання із своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивачем нараховано відповідачу станом на 08 грудня 2020 року в загальному розмірі 65416,36 гривень, з яких: 43688,61 гривень заборгованість за строковим тілом кредиту, 1901,88 гривень заборгованість за строковими процентами за користування кредитом, 4650,9 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 15174,97 гривень заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом. (а.с.17-18) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони (ст.207 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом . Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №22036000203254 від 25 жовтня 2019 року, а також за договором №26204000457032 про встановлення кредитного ліміту від 16 січня 2020 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти укладення між сторонами даних договорів із дотриманням вимог законодавства щодо їх змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даними кредитними договорами, що зумовило виникнення у відповідача заборгованостей за кредитами у вказаному в позові розмірі, а у позивача права вимагати від відповідача дострокового повернення кредитів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Критично оцінює та не приймає суд до уваги твердження відповідача в якості підстав для відмови у задоволенні позову повністю чи частково про неправомірне та безпідставне включення у зміст кредитного договору №22036000203254 від 25 жовтня 2019 року обов`язку укласти договір страхування із ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя», оскільки такі дії кредитодавця відповідають положенням ст.20 Закону України «Про споживче кредитування», кредитний договір відповідач підписала добровільно, погодившись із його умовами. А твердження відповідача про примушування її позивачем укласти згаданий договір страхування фактично є бездоказовими, надуманими та оцінюються судом як обраний відповідачем спосіб захисту аби зменшити розмір своєї цивільної відповідальності за невиконання умов кредитного договору. Аналогічним чином суд оцінює посилання відповідача на несправедливість умов кредитного договору, порушення ним публічного порядку. Зокрема неспроможними є твердження відповідача про неправомірність включення в умови кредитного договору умов про сплату позичальником комісій кредитору, оскільки за змістом ст.ст.1, 8 Закону України «Про споживче кредитування» комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо входять до загальних витрат за споживчим кредитом, а отже є належними умовами кредитного договору зі споживачем. Не можуть бути підставою для відмови повністю або частково в задоволенні позову посилання відповідача на непроведення кредитодавцем належної оцінки кредитоспроможності відповідача перед наданням їй кредиту за договором №26204000457032 про встановлення кредитного ліміту від 16 січня 2020 року, оскільки наслідком таких дій кредитора за змістом ст.10 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.41-1 ч.2 п.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» буде застосування до кредитора органом, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, відповідних штрафних санкцій, а не недійсність кредитного договору повністю чи частково. Не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати нарахованих відсотків за користування кредитом її фінансовий стан, а також карантин, оскільки згідно ст.617, ст.625 ч.1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання чи порушення ним свого грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved