Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

06 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що її мати, [PERSON], проживала у цивільному шлюбі із [PERSON]. В період спільного проживання у останніх народилася вона та її сестра [PERSON]. 09 липня 1997 року [PERSON] помер. За життя останній склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну частку (пай), розташовану на території Річківської сільської ради, посвідчену сертифікатом про право на земельну частку (пай) серії СМ №0161616 від 03 лютого 1997 року, яку сестра фактично прийняла, але юридично не оформила та 01 вересня 2015 року померла. Після смерті сестри відкрилася спадщина, яку вона прийняла, подавши нотаріусу відповідну заяву. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на успадковану сестрою за життя земельну ділянку [PERSON] їй відмовлено у звязку з втратою правовстановлюючого документа. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті сестри, [PERSON], яка померла 01 вересня 2015 року, право власності на земельну частку (пай) розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, які перебували у колективній власності АПТЗТ «Річківське», розташовану на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом серії СМ №0161616 від 03 лютого 1997 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації №11 від 11 вересня 1997 року на імя [PERSON]. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. Представник останньої за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 48). Представник відповідача Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова [PERSON] надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а. с. 35). Третя особа - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції [PERSON] в судове засідання не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи в її відсутність (а. с. 25). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер 09 липня 1998 року, слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а після [PERSON], яка померла 01 вересня 2015 року, норми нині діючого ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів домашнього вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що 09 липня 1998 року в с. Річки Білопільського району Сумської області помер [PERSON], що підтверджується записом акту про смерть №41 від 10 липня 1998 року, складеним виконавчим комітетом Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 9). Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності АПТЗТ «Річківське», розташовану на території Річківської сільської ради, посвідчену сертифікатом серії СМ №0161616 від 03 лютого 1997 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації №11 від 11 січня 1997 року (а. с. 12). Відповідно до заповітів, посвідчених виконавчим комітетом Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області 08 серпня 1995 року та 02 липня 1998 року, зареєстрованих в реєстрі за №291 та №573 відповідно, [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] (а. с. 10, 30, 49, 50). За інформацією Річківської сільської ради [PERSON] на день смерті 09 липня 1998 року був зареєстрований [INFO] разом із дочкою, [PERSON]. Остання прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом зберігання документів та цінних паперів. Заповіти від імені померлого, посвідчені виконавчим комітетом Річківської сільської ради 08 серпня 1995 року за №291, номер у Спадковому реєстрі 44142103 та 02 липня 1998 року за №573, номер у Спадковому реєстрі 44208664, не змінювалися та не відмінялися (а. с. 11). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №49592896 від 25 жовтня 2017 року вбачається, що спадкова справа після [PERSON], який помер 09 липня 1998 року, не заведена (а. с. 40). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що [PERSON], фактично прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON], вступивши в управління та володіння спадковим майном, але юридично не оформила. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1262 ЦК України рідні брати та сестри спадкодавця мають право на спадкування за законом у другу чергу. В силу ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, 23 квітня 2010 року у с. Річки померла мати позивачки [PERSON], а 01 вересня 2015 року рідна сестра - [PERSON] (а. с. 6-8). За інформацією Річківської сільської ради [PERSON] на день смерті 01 вересня 2015 року була зареєстрована одна за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Мічурінська, 76. Відомості щодо наявності дітей у останньої відсутні. [PERSON] своєчасно вступила в управління спадковим майном, яке залишилося після смерті сестри, розпорядилась речами, зберігала документи. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом Річківської сільської ради не посвідчувався (а. с. 11, 31, 51). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 07 липня 2017 року, яке набрало законної сили 18 липня 2017 року, позивачці визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті сестри, [PERSON], яка померла 01 вересня 2015 року, тривалістю два місяці (а. с. 46-47). 08 серпня 2017 року за заявою позивачки приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] заведена спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 01 вересня 2015 року, номер справи у Спадковому реєстрі 61051176 (а. с. 26-32). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивачка в установленому законом порядку прийняла спадщину після сестри, [PERSON], яка померла 01 вересня 2015 року, подавши нотаріусу відповідну заяву та є єдиною спадкоємицею останньої. Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті рідної сестри [PERSON], зокрема, на успадковану останньою за життя земельну ділянку [PERSON], який помер 09 липня 1998 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа - сертифіката на право на земельну частку (пай) (а. с. 34). Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною другою статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування за законом після смерті сестри, [PERSON], яка померла 01 вересня 2015 року, позивачка має право на земельну частку (пай) розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності АПТЗТ «Річківське», розташовану на території Річківської сільської ради, посвідчену сертифікатом серії СМ №0161616 від 03 лютого 1997 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації №11 від 11 січня 1997 року на імя [PERSON]. Однак, [PERSON] позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з втратою сертифіката на право на земельну частку (пай) (а. с. 14, 45). Таким чином, суд приходить до висновку про захист права позивачки і задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved