Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

05.05.2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 14 грудня 2004 року на підставі нотаріального посвідченого договору дарування, вона набула у власність житловий будинок з відповідними господарським будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Сіркова, 21 в селі Глибочка Білоцерківського району Київської області. Даний житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами перебуває у її власності і по даний час, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №83432853 від 26.03.2017 року. Рішенням 19 сесії 4 скликання Пилипчанської сільської ради від 30 березня 2005 року їй було передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд і 0,02 га для ведення особистого селянського господарства в с. Глибочка по вулиці Сіркова, 21, біля подарованого будинку. Однак, оформити право власності на зазначену земельну ділянку виявилось не можливим, оскільки рішенням 16 сесії 4 скликання Пилипчанської сільської ради від 21 жовтня 2004 року передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд і 0,06 га для ведення особистого селянського господарства в с. Глибочка по вулиці Сіркова, 21. Рішенням 18 сесії 4 скликання Пилипчанської сільської ради від 30.12.2004 «Про затвердження матеріалів інвентаризації і передачу земельних ділянок у власність» [PERSON] передано безоплатно у власність земельні ділянки розміром 0,1208 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та розміром 0,1661 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі рішення 18 сесії 4 скликання Пилипчанської сільської ради від 30.12.2004 року, [PERSON] отримано 06.04.2005 року державний акт серія ЯА №444374 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,1208 га (кадастровий номер 3220485102:04:010:0038) для будівництва та обслуговування житлового будинку с. Глибочка вулиця Сіркова, 21, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010502900398. Оскільки в добровільному порядку вирішити спір виявилось неможливим, позивач просила суд визнати недійсним державний акт серія ЯА №444374 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,1208 га кадастровий номер 3220485102:04:010:0038 для будівництва та обслуговування житлового будинку с. Глибочка по вулиці Сіркова, 21, скасувати державну реєстрацію державного акту серія ЯА №444374, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010502900398 та визнати за нею право власності на земельну ділянку в розмірі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку с. Глибочка по вулиці Сіркова, 21, Білоцерківського району, Київської області. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Представник позивача, адвокат за договором, [PERSON] в судовому засіданні просив справу розглянути у відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі, а судові витрати залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи без її участі та заперечень на позов до суду не надала. Представник третьої особи Міськрайонного управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі та м. Біла Церква в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа Пилипчанська сільська рада в судове засідання представника не направила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, до суду подала заяву, згідно якої просила слухати справу без участі представника сільської ради та приймати рішення на розсуд суду. На підставі ст. 224 ЦПК України та враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, 14.12.2004 року [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Глибочка, Білоцерківського району, Київської області по вулиці Сіркова, 21, що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 14.12.2004 року за №2-797 (а.с.7). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.8) [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою Київська область, Білоцерківський район с. Глибочка, вулиця Сіркова, 21, на підставі дублікату договору дарування, серія та номер 2-797, виданий 12.06.2015 року, видавник Білоцерківська районна державна нотаріальна контора. Із Рішення 16 сесії 4 скликання Пилипчанської сільської ради від 21 жовтня 2004 року (а.с.9) вбачається, що [PERSON] було передано безоплатно у власність земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд і 0,06 га для ведення особистого селянського господарства в с. Глибочка вулиця Сіркова, 21. Рішенням 18 сесії 4 скликання Пилипчанської сільської ради від 30.12.2004 «Про затвердження матеріалів інвентаризації і передачу земельних ділянок у власність» [PERSON] передано безоплатно у власність земельні ділянки розміром 0,1208 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та розміром 0,1661 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.11-12). На підставі рішення 18 сесії 4 скликання Пилипчанської сільської ради від 30.12.2004 року, [PERSON] отримано 06.04.2005 року державний акт серія ЯА №444374 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,1208 га (кадастровий номер 3220485102:04:010:0038) для будівництва та обслуговування житлового будинку с. Глибочка вулиця Сіркова, 21, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010502900398 (а.с.14). Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки сторонами) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Так, за частиною 1 ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи, щодо володіння, користування, чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України. Підставою припинення права користування земельною ділянкою відповідно до ст. 141 ЗК України є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки (ч. З ст. 142 ЗК України). Встановлено, що відповідач добровільно відмови від права користування земельною ділянкою не надавала, Пилипчанська сільська рада Білоцерківського району Київської області рішення щодо припинення права власності земельною ділянкою по вул. Сіркова, 21 в с. Глибочка Білоцерківського району Київської області не приймала. Однак, відповідно до вимог ст. 377 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Згідно ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до п. 1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1, 3 ст.626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони. Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обовязків сторін цього договору. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування житлового будинку укладено 14 грудня 2004 року між [PERSON] та [PERSON], тобто саме між цими субєктами цивільних правовідносин виникли права та обовязки, і саме від [PERSON] мало перейти право володіння земельною ділянкою у порядку статті 120 ЗК України. Відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до абзацу другого ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст. 378 ЦКУ право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання недійсним державного акту серії ЯА № 444374, виданого на імя [PERSON], на право власності на земельну ділянку розміром 0,1208 га ( кадастровий номер: 3220485102:04:010:0038) з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою: Київська область, село Глибочка, вулиця Сіркова,21 та скасувати державної реєстрації державного акту серії ЯА № 444374, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010502900398, підлягають до задоволення. Позивач також просить визнати за нею право власності на земельну ділянку в розмірі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: с. Глибочка, вулиця Сіркова, 21, Білоцерківського району, Київської області, однак дана позовна вимога не підлягає до задоволення з таких підстав: Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності - п. «б» п. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (ЗК України). За положеннями ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Як передбачено п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської ради вирішуються відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Судом встановлено, що рішенням 19 сесії 4 скликання Пилипчанської сільської ради від 30 березня 2005 року передано [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд і 0,02 га для ведення особистого селянського господарства в с. Глибочка по вулиці Сіркова, 21, біля подарованого будинку (а.с.13). У відповідності до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної сільської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. У відповідності до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Приписами частини 2 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Ч. 4 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання суду дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому, завданням суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Позивач, заявляючи вказану вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження субєкта владних повноважень, а згідно зазначених правових норм, на підставі технічної документації позивач має право приватизувати вказану земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні, у порядку визначеному законодавством. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача, однак представник позивача просив залишити судові витрати за позивачем.

Outcome: partial