Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

04 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до свідоцтв 1про право на спадщину за заповітом від 28 січня 1997 року та від 20 липня 2010 року він є власником відповідно 7/36 та 11/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих за адресою: [ADDRESS], що у відсотковому відношенні становить 80,55%. Відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 лютого 1997 року належить 7/36 частини вказаного домоволодіння, або 19,45%. Останній у спірному буднику не проживає, так як постійно мешкає у власній квартирі під [ADDRESS]. Через неприязні відносини, що склались із [PERSON], він також позбавлений можливості проживати у вказаному будинку і вільно користуватися своєю власністю. Добровільно розподілити домоволодіння відповідач не бажає. Посилаючись на те, що частка відповідача у спірному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, позивач просить припинити право власності [PERSON] на 7/36 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS], і визнати за ним право власності на 7/36 частки у вказаному домоволодінні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позов підтримали. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Заперечував проти припинення його права власності на 7/36 часток у домоволодінні, що знаходиться по [ADDRESS], та сплати будь-якої компенсації їх вартості. Суду зазначив, що приймав участь у будівництві спірного будинку і вважає несправедливим такий його розподіл батьками між дітьми. Пропонував здійснити реальний розподіл домоволодіння таким чином, що позивачу виділити надвірні споруди, які експерт запропонувала виділити йому, в обмін на належні [PERSON] 18 кв. м. житлової площі в будинку. Заперечував проти розподілу спірного домоволодіння за запропонованим експертом варіантом і сплати позивачу компенсації з підстав, що останній і без того збагатився за рахунок майна, яке після смерті батьків вивіз із будинку і продав, а також посилаючись на відсутність коштів. Заслухавши позивача [PERSON], його представника за довіреністю [PERSON], відповідача [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого завідуючою Білопільською державною нотаріальною конторою 28 січня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за №143, [PERSON] успадкував після [PERSON] 7/36 частини жилого будинку, жилою площею 47 кв. м з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] (а. с. 6). Згідно з заповітом, посвідченим завідуючою Білопільською державною нотаріальною конторою 30 січня 1997 року, зареєстрованим у реєстрі за № 194, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] (а. с. 102). У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори 20 липня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №1290, [PERSON] успадкував після [PERSON] 11/18 частини житлового будинку з прибудовами житловою площею 47 кв. м. та надвірними будівлями і спорудами, за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого завідуючою Білопільською державною нотаріальною конторою 08 лютого 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за №303, [PERSON] є власником 7/36 частини спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, які він успадкував після [PERSON] (а. с. 109). З технічного паспорту від 30 жовтня 2008 року вбачається, що житловий будинок, розташований у [ADDRESS], складається із сіней площею 14,30 кв. м, кладової площею 6,70 кв. м, житлової кімнати площею 6,0 кв. м, житлової кімнати площею 26,20 кв. м, житлової кімнати площею 14,80 кв. м, кухні площею 8,70 кв., передньої площею 5,70 кв. м. Загальна площа будинку - 82,40 кв. м, житлова - 47,0 кв. м. Крім цього в господарстві є літня кухня «Б» площею 23,0 кв. м, прибудова «б» площею 7,7 кв. м, сарай «Б1» площею 14,1 кв. м, гараж «Д» площею 17,9 кв. м, погріб «Г» площею 26,1 кв. м та огорожа (а. с. 10-12). Як вбачається з позовної заяви, предметом судового розгляду є припинення права власності відповідача по справі на частку у спільному майні на вимогу іншого співвласника на підставі статті 365 ЦК України. Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України. Відповідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15 травня 2013 року при розгляді справи №6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини рішенням від 21 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року, у справі «Андрій Руденко проти України» №35041/05 установив наявність порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол), ратифікованого Україною Законом від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР, а саме: незаконне позбавлення Р.А.І. майна у зв'язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для Р.А.І., оскільки вимога попереднього платежу є не технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді справи №6-68цс14, відповідно до норми статті 365 ЦК України, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. При неможливості виділу частки із спільного майна в натурі або встановлення порядку користування нею, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості майна на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. 01 липня 2015 року ухвалою Білопільського районного суду за клопотанням позивача по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза для визначення ринкової вартості 7/36 часток домоволодіння (житлового будинку, надвірних будівель і споруд), розташованого за адресою: [ADDRESS], та визначення технічної можливості поділу в натурі спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами відповідно до ідеальних часток кожного співвласника у праві спільної часткової власності або з відступом від таких (а. с. 46-48). Із висновку судової будівельно-технічної експертизи від 05 серпня 2015 року №44/45 вбачається, що ринкова вартість всього оцінюваного будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], може складати 145 931 грн., а ринкова вартість 7/36 часток цього домоволодіння може складати 28 375 грн. Технічна можливість поділу та виділу в натурі [PERSON] 7/36 часток будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], у праві спільної часткової власності з дотриманням санітарних та протипожежних норм і правил, шляхом виділення відокремленої частини будинку із влаштуванням окремої квартири, без відступлення від ідеальних часток співвласників, відсутня. Крім того, експертом у своєму висновку запропоновано єдиний варіант виділу в натурі [PERSON] 7/36 часток спірного будинковолодіння у праві спільної часткової власності з дотриманням санітарних та протипожежних норм і правил, шляхом виділення відокремленої частини будинку із влаштуванням окремої квартири з відступом від ідеальних часток співвласників, а саме: І співвласник ([PERSON].) 63/100, замість 29/36, ІІ співвласник ([PERSON]) 37/100, замість 7/36. Грошову компенсація в ринкових цінах 25 476 грн., необхідно виплатити ІІ співвласнику ([PERSON]) на користь і співвласника ([PERSON].). За таким варіантом розподілу І співвласнику ([PERSON].) виділяється: приміщення 1-3, площею 6,0 кв. м., приміщення 1-4, площею 26,2 кв. м, приміщення 1-7, площею 5,7 кв. м., приміщення 1-2, площею 6,7 кв.м, частина приміщення 1-1, площею 4,5 кв. м., а також ґанок літ. «а1», кухня літ. «Б», погріб літ. «Г», сарай літ. «Б1», гараж літ. «Д», прибудова літ. «б», 1/2 воріт №1, 1/2 огорожі №2. ІІ співвласнику ([PERSON],) виділяється: приміщення 1-6, площею 8,7 (9,6) кв. м., приміщення 1-5, площею 14,8 (15,1) кв. м., частина приміщення 1-1, площею 9,5 кв. м., а також погріб літ. «пд.», сарай літ. «В», 1/2 воріт №1, 1/2 огорожі №2. З урахуванням вищевказаних вимог, для відповідності об'ємно-планувального рішення виділюваних квартир вимогам будівельних норм і правил і для здійснення запропонованого варіанту виділу частки в натурі, необхідно провести наступні переустаткування : 1) закласти дверний отвір між приміщеннями 1-6 та 1-7; 2) влаштувати перегородку в приміщенні 1-1; 3) влаштувати дверний проріз в стіні між приміщеннями 1-1 та 1-6; 4) на місті віконного отвору влаштувати дверний в приміщенні 1-1; 5) улаштувати самостійна системи опалення, газопостачання, електрозабезпечення, водопроводу та каналізації (на даний час відсутні). Розподіл горищного приміщення проводити по лінії розподілу житлового будинку без зведення перегородки (а. с. 67-77). Проте, із запропонованим експертом єдиним варіантом розподілу спірного будинковолодіння із відступом від ідеальних часток не погодилася жодна із сторін. В судовому засіданні позивач наполягав на припиненні права власності відповідача на частку у спільному майна та визнання права власності на цю частку за ним. Згідно з квитанцією №13292098 від 03 вересня 2015 року [PERSON] вніс на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області 28 735 грн., що дорівнює ринковій вартості 7/36 часток будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а. с. 97). В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти сплати йому будь-якої вартості компенсації вартості його частки за будинок з підстав, що він є власником нерухомого майна, а згідно діючого законодавства України право власності є непорушним і ніхто не може бути позбавлений цього права. Відповідач не погодився також і з запропонованим експертом варіантом розподілу та виплатою компенсації на користь позивача, вважаючи його несправедливим, а також на відсутність коштів на сплату компенсації, запропонував свій варіант розподілу спірного домоволодіння, за яким пропонує виділити позивачу 20,6 кв. м. господарських будівель, які експерт запропонувала виділити йому, в обмін на належні [PERSON] 18 кв. м. житлової площі у будинку, проти чого заперечував сам позивач. Таким чином, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши висновок судової будівельно-технічної експертизи, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст. 365 ЦК України та відповідно до якої право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, за наявності підстав, передбачених пунктами 1-4 частини першої вказаної статті. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Водночас у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначено, що в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Судом встановлено, що сторони у спірному будинку не проживають. На даний час технічний стан житлового будинку незадовільний, експлуатація елементів будинку можлива лише за умови проведення капітального ремонту. У будинку відсутнє електро-, газо- та водопостачання, що підтверджується висновком експертизи та не заперечується сторонами ( а.с.144-156). Крім того, саме через користування спірним домоволодінням, яке є спадщиною після померлих батьків, між сторонами часто виникають конфлікти та склались неприязні стосунки, які унеможливлюють спільне користування власністю, внаслідок чого житловий будинок та надвірні будівлі і споруди руйнуються і стають непридатними для проживання і використання, що підтверджується матеріалами справи та ними не заперечується. Спір щодо реального розподілу будинку із надвірними будівлями між позивачем та відповідачем існує досить тривалий час, про що свідчить рішення Білопільського районного суду Сумської області від 06 грудня 2010 року, яким [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про поділ вищевказаного житлового будинку в натурі (а. с. 14-15). Із свідоцтва про право власності на житло від 12 липня 1995 року вбачається, що відповідач є власником 33% квартири [ADDRESS]. Решта вказаної квартири на праві приватної власності належить позивача - [PERSON] - 34% і донці - [PERSON] - 33%. Станом на день подачі позову відповідач зареєстрований у зазначеному житлі ( а. с. 31, 101). Таким чином, судом встановлено, що спірний будинок не є та не може бути місцем проживання відповідача в силу неналежного технічного стану, кошти на відновлення якого у відповідача відсутні, що останній підтвердив у судовому засіданні, не може бути поділений у натурі між співвласниками у відповідності до ідеальних часток кожного з них, у відповідача у власності є інше житло, а позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА в Сумській області внесено суму, еквівалентну вартості 7/36 частки відповідача, у розмірі 28 375 грн. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що частка відповідача у спільній власності є незначною, а припинення права власності на неї з відповідною виплатою компенсації не завдасть йому істотної шкоди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягають документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 287 грн. 35 коп. і 3 600 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи, а всього - 3 887 грн. 35 коп. (а. с. 1, 65, 98). На підставі викладеного,

Outcome: approved