Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

05 серпня 2015 року товариство з обмежено відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (надалі ТОВ «Росвен Інвест Україна») звернулося до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором станом на 23 грудня 2013 року в сумі 15416 грн 79 коп.. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 621008366, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 12700 гривень у вигляді відновлюваної кредитної лінії з оплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % річних та щомісячної комісії за обслуговування, з кінцевим строком погашення до 30 квітня 2013 року. Оскільки відповідач умови погашення кредиту не виконував, у нього станом на 23 грудня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 15416 грн 79 коп., з яких: 11146 грн 56 коп. прострочена заборгованість по тілу кредиту, 56 грн 32 коп. прострочені відсотки за користування кредитом, 4213 грн 91 коп. - пеня. 23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено Договір факторингу № 2013-1, за умовами якого ПАТ «Альфа Банк» відступило позивачу право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Оскільки відповідач добровільно заборгованість не погасив, ТОВ «Росвен Інвест Україна» змушено звернутися з позовом до суду. В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. У поданій заяві просив розглянути справу за відсутності його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 4, 49, 73, 81, 112). Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі (а.с. 59), в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Розглянувши позовну заяву, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 липня 2011 року [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви (а.с.19) приєднався до Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, уклавши таким чином кредитний договір (а.с. 14). На підставі Договору відповідачу відкрито рахунок №26258000432505 у валюті гривні та надано міжнародну платіжну картку VISA Electron із встановленим лімітом відновлювальної кредитної лінії в сумі 12\~700 грн, процентна ставка за користування коштами становить 36%, мінімальний платіж 7% від суми загальної заборгованості. Судом також встановлено, що 23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено Договір факторингу № 2013-1 (надалі Договір факторингу), згідно з яким ПАТ «Альфа Банк» відступило позивачу право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором (а.с. 6-8). З реєстру передачі прав вимоги до Договору факторингу вбачається, що сума заборгованості відповідача становить 15\~416 грн 79 коп. (а.с. 10). Вказана обставина також підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом, відповідно до якого 11\~146 грн 56 коп. прострочене тіло кредиту, 56 грн 32 коп. заборгованість по відсоткам, 4\~213 грн 91 коп. пеня (а.с. 113). З розрахунку також вбачається, що останнє погашення тіла кредиту мало місце в період з 13 грудня 2012 року по 11 січня 2013 року в сумі 1\~000 грн. Таким чином, станом на 23 грудня 2013 року сума заборгованості [PERSON] склала 15416 грн 79 коп., з яких: 11146 грн 56 коп. прострочена заборгованість по тілу кредиту, 56 грн 32 коп. прострочені відсотки за користування кредитом, 4213 грн 91 коп. пеня. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Договором, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобовязання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог товариства про стягнення з відповідача суми заборгованості з підстав порушення умов кредитного договору. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1125 від 02 липня 2015 року, доданим до матеріалів справи (а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов, стягує з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved