Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

06 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], обґрунтовуючи тим, що з 02 травня 2014 сторони перебувають у шлюбі, в якому 15 вересня 2014 році народився син, проживає при матері. Сімейне життя не склалось через відсутність порозуміння між подружжям з питань сімї та побуту, що призвело до припинення шлюбних відносин, окремого проживання. Відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, інвалідом не являється, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на утримання сина не надає. На переконання позивача шлюб існує формально, збереження сім'ї вважає неможливим, і на примирення не згодна. Спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини відсутній. Після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище Гетьман . Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також працює вчителем Мезенівського НВК і згідно ст. 84 СК України має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та суду пояснила, що між подружжям виникли суперечки з питань сімї та побуту, матеріального забезпечення, різних поглядів на шлюб та сім'ю. Вона намагалася примиритися, пропонувала чоловіку відновити спільне проживання, але він не погодився, висловився, що між ними втрачено почуття любові. Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, на утримання дружини не погоджується сплачувати аліменти з тих міркувань, що остання працює та отримує соціальні виплати на дитину, і її сукупний дохід значно перевищує його. Підстав для примирення не вбачає. Суду пояснив, що між подружжям втрачено почуття любові, вони не розуміють один одного, дружину цікавить лише матеріальне забезпечення, за час окремого проживання забороняє йому бачитись з дитиною. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши наявні в справі письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.\~ У судовому засіданні встановлено, та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що сторони перебувають у шлюбі з 02 травня 2014 року, мають дитину: сина [PERSON], [INFO] /копії ас. 6-7/. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, \~врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 84,110 113, 115, 141, 180-183, 191 \~Сімейного Кодексу України/далі СК України/. Так, відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони у судовому засіданні підтвердили, що подружжя певний час проживає окремо і шлюб існує формально, на примирення не згодні, місце проживання неповнолітньої дитини визначено добровільно. Отже, суд знаходить, що сімейне життя сторін не склалось внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на шлюб та сім'ю, знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Питання визначення місця проживання неповнолітньої дитини судом не вирішувалось. Спір про майно відсутній. Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд поновлює [PERSON] дошлюбне прізвище «Гетьман». Вирішуючи позов про стягнення аліментів на дитину та утримання дружини, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 181,182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до шести років з 01.09.2015 становить 1167 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років станом на 06 жовтня 2015 року / на день звернення до суду/ повинен становити не менше 350,10 грн. / 30 % від 1167 грн./. З довідки Відділу освіти, молоді та спорту Краснопільської районної ржавоїої адміністрації вбачається, що відповідач працює вчителем Порозчанської ЗОШ1-11 ступенів Краснопільського району і його піврічний дохід становить 16131,65 грн. /ас.29/, тобто середньомісячний дохід [PERSON] становить 2688,60 грн. / 16131,65 грн.: 6 місяців/. Оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем /ас. 8/ і потребує коштів на утримання, відповідач записаний її батьком, працює і отримує заробітну плату, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця. При цьому, відповідач не надав суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги ст.ст.10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Крім того, за змістом\~\~ч. 6 ст.84\~\~СК\~\~України право\~\~на утримання\~\~у позивача\~\~виникло\~\~у зв'язку з\~\~тим, що\~\~вона є матір'ю їх спільної з відповідачем дитини, незалежно від обставин перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, та незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області і отримує щомісячну допомогу, та працює вчителем у Мезенівському НВК /ас. 4, 28/. Суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь коштів, як дружини, на підставі наданих доказів, вимог закону, його матеріального становища, й вважає їх такими, що підлягають задоволенню у розмірі 500,00 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] трирічного віку до 15 вересня 2017 року, при цьому загальна сума всіх аліментів на дитину та дружину не перебільшує 50 % доходів відповідача ( 2688,60 грн. - 1172 грн. 15 коп. /аліменти на дитину -672,15 грн. + аліменти на дружину 500 грн./ = 1516,35 грн.), а його доводи щодо відмови у задоволенні означеної позовної вимоги у звязку з тим що вона працює, не ґрунтуються на законі і не взяті судом до уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 06 жовтня 2015 року. Суд розглядає справу у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог ст. 60, 137 ЦПК України. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, зокрема, пунктом 3 ст. 5 Закону від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 487 грн. 20 коп. та 974 грн. 40 коп. в доход Державного бюджету України.

Outcome: approved