Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

06.09.2019 р. [PERSON] (далі - позивач), в особі свого представника за ордером - адвоката Галька Назара Олександровича (далі - представник позивача), звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), в якій просить суд: - стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) - грошову компенсацію вартості належної їй 1/2 частки у спільному майні - автомобілі «CHEVROLET CRUZE», 13.12.2013 р. випуску - в розмірі 130970 грн.; - виділити [PERSON] \-хайловичу, у власність частину помешкання у спірній квартирі за адре\-сою: [ADDRESS] , у наступному порядку: [PERSON] - виділити: кімнату розміром 9,1 кв.м. та лоджію - 5,6 кв.м., [PERSON] - виділити: кімнату розмір 20,0 кв.м., кімнату розміром 12,2 кв.м. та лоджію розміром 3,5 кв.м., у загальному користуванні залишити: кухню розміром 8,3 кв.м., коридор розміром 12,8 кв.м., вбиральню розміром 1,3 кв.м., ванну кімнату розміром 2,6 кв.м., лоджію розміром 1,59 кв.м. (а.с.2-4). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 11.09.2019 р. провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з підготовчого судового засідання (а.с.18). 30.08.2019 р. відповідачем [PERSON] в особі його представника за письмовим договором про надання правової допомоги №287 від 19.09.2019 р. (а.с.40) та ордером (а.с.41) - адвокатом Цигицею Любов Миколаївною було надано до суду відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача вважають безпідставними та в їх задоволенні просить відмовити (а.с.24-25) Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 14.04.2020 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.66). Представник позивача адвокат Галька Н.О. позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити, справу розглянути у відсутності, про що надав відповідну письмову заяву. Відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі, в задоволені позовних вимог просить відмовити (а.с.50). Представник відповідача - адвокат Цигиця Л.М., позовні вимоги не визнала у повному обсязі, в їх задоволенні просить відмовити, справу розглянути у відсутності, про що надала письмову заяву (а.с.85). Суд, враховуючи зазначене, вважає можливим розглянути справу по суті вимог у без участі сторін у зв`язку з відсутністю для цього перешкод. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] (позивач по справі) та [PERSON] (відповідач по справі) 01.10.1977 р. зареєстрували шлюб, про що Відділом ДРАЦС РС Кам`янсько-Дніпровського РУЮ Запорізької області було зроблено відповідний актовий запис №185 (а.с.28). Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22.12.1981 р. шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6зворот). Разом з цим, положеннями ч.1 ст.44 Кодексу про шлюб та сім`ю України (№2006-VІІ від 20.06.1969 р., який втратив чинність, далі - КпШС України), в рамках якого судом було постановлено рішення про розірвання шлюбу між сторонами по справі, було передбачено, що в разі розлучення, шлюб припиняється в разі розлучення з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданого 10.05.2019 р. Енергодарським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, встановлено, що реєстрація розірвання шлюбу між сторонами відбулась 10.05.2019 р. в Енергодарському МВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис №22 (а.с.6). Враховуючи зазначене, саме після вказаної реєстрації розірвання шлюбу, між сторонами шлюб вважається розірваним, що свідчить про те, що фактично в період з дати укладання між сторонами шлюбу - 01.10.1977 р. по дату реєстрації його розірвання - 10.05.2019 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до змісту положень статті 22 КпШС України, ч.2 ст.60 Сімейного кодексу України (від 10.01.2002 р. №2947-III, із змінами, в редакції від 28.08.2018 р., яка була чинна на дату реєстрації розірвання шлюбу між сторонами) (далі - СК України), вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що також регламентовано положеннями СК України в редакції чинній на дату розгляду справи судом. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом. Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно із ч.1 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З урахуванням зазначених положень законодавства, судом встановлено, що спірне майно: автомобіль «CHEVROLET CRUZE», 2013 р. випуску, об`ємом двигуна 1991 куб.см., кузов [NUMBER] , який відповідно Довідки сервісного центру МВС У Запорізькій області від 27.04.2019 р. зареєстрований з 13.12.2013 р. за [PERSON] (відповідачем по справі) (а.с.12), вартість якого відповідно до довідкового повідомлення №254 судового експерта Козакова О.О. становить 261940 грн. (а.с.5) - є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] (сторін по справі). Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, положень ст.70 СК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виходячи зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 358, 361, 364 ЦК України, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. Відповідно до ч.2 ст.367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. У зв`язку з зазначеним, суд вважає, що вимога сторони позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частки у спільному майні, яким є автомобіль «CHEVROLET CRUZE», об`ємом двигуна 1991 куб.см., 2013 року випуску в розмірі 130970 грн. - ґрунтується на вимогах закону, а отже підлягає задоволенню. Щодо вимог сторони позивача щодо виділу у власність [PERSON] \-хайловичу частину помешкання у спірній квартирі за адре\-сою: [ADDRESS] , у наступному порядку: [PERSON] - виділити: кімнату розміром 9,1 кв.м. та лоджію - 5,6 кв.м.; [PERSON] - виділити: кімнату розмір 20,0 кв.м., кімнату розміром 12,2 кв.м. та лоджію розміром 3,5 кв.м.; у загальному користуванні залишити: кухню розміром 8,3 кв.м., коридор розміром 12,8 кв.м., вбиральню розміром 1,3 кв.м., ванну кімнату розміром 2,6 кв.м., лоджію розміром 1,59 кв.м., суд дійшов наступного висновку. Зі змісту даних вимог позивача, Свідоцтва про право власності на житло №3641 виданого 25.12.1996 р. (а.с.11), технічного паспорту на спірну квартиру (а.с.10-10зворот), Договору дарування 1/2 частки спірної квартири від 17.11.2015 р. (а.с.7-8), Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.81-83) встановлено, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю, у тому числі, і позивача по справі, а отже вимога сторони позивача про виділ у власність частину помешкання у зазначеній квартирі є помилкою, оскільки, фактично, сторона позивача ставить питання про виділ між сторонами приміщень квартири у користування. За вимогами частин 1 та 2 статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що у випадку неможливості виділити сторонам у натурі ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, може бути встановлений порядок користування приміщеннями квартири. Спірна квартира не може бути поділена між співвласниками у натурі, однак для усунення спорів та конфліктів між сторонами можливо встановити порядок користування квартирою, про який просить сторона позивача, враховуючи, також і те, що самі кімнати, які просить сторона позивача виділити безпосередньо у користування позивачу та відповідачу є ізольованими. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про виділення у користування [PERSON] - кімнати розміром 9,1 кв.м. та лоджії - 5,6 кв.м., [PERSON] - кімнати розмір 20,0 кв.м., кімнати розміром 12,2 кв.м. та лоджії розміром 3,5 кв.м. приміщень квартири за адре\-сою: [ADDRESS] , залишивши у загальному користуванні: кухні розміром 8,3 кв.м., коридору розміром 12,8 кв.м., вбиральні розміром 1,3 кв.м., ванної кімнати розміром 2,6 кв.м., лоджії розміром 1,59 кв.м. - підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved