Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

05.02.2019 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій вона просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідачка є колишньою дружиною її сина, шлюб між ними розірвано у 2017 році, однак фактично з часу одруження з 2011 року невістка з сином у спірній квартирі не проживали, вони знімали квартиру, тобто відповідач до спірної квартири не поселялась, не несла витрат по сплаті комунальних послуг, на даний час у відповідачки склалась інша сім`я, місце проживання її невідомо, але наявність реєстрації по квартирі перешкоджає позивачу в здійсненні права власності на квартиру та сплаті комунальних послуг. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 06.02.2019 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомлення /викликом/ сторін. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Позивач [PERSON] до судового засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником 2/3 частин квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлю-продажу квартири від 27.12.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сулеймановою Г.Р., реєстровий номер 2763 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Чередниченко Г.А., реєстровий номер 5-535/а.с.35/ Відповідачка по справі являється колишнім членом сім`ї, зокрема дружиною сина позивача - [PERSON] , шлюб з яким було розірвано 20.11.2017 року, що вбачається із копії рішення Київського районного суду м.Одеси від 20.11.2017 року/а.с.38/ Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 17.12.2018 року, виданої КП «ЖКС» Чорноморський» вбачається, що квартира [ADDRESS] є приватизованою, особистий рахунок відкритий на [PERSON] , у жилому приміщенні зареєстровано п`ять осіб - позивач [PERSON] - відповідальний власник, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онука, [PERSON] - онук /а.с.7/ Факт не проживання відповідачки у спірному житлі підтверджуєтьсяактами про непроживання, посвідченими КП «ЖКС «Чорноморський» від 17.12.2018 року та від 06.03.2019 року, з яких вбачається, що відповідачка не поселялась та не проживає у кв [ADDRESS] а.с.8,30/ Відповідно до вимог ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи, що відповідач була зареєстрована у квартирі як член сім`ї позивача [PERSON] , проте в квартирі не проживає, наявність реєстрації відповідача по спірній квартирі порушує майнові права позивача, оскільки вона змушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, які нараховуються в залежності від кількості зареєстрованих осіб, що створює перешкоди у реалізації її права власності, тому суд приходить до висновку, що є підстави задоволення позову, передбачені ст.405 ч.2 ЦК України. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що між позивачем і відповідачем укладались будь-які домовленості/договори/ щодо користування відповідачем спірною квартирою. Таким чином, відповідач втратила право користування згаданою квартирою. Відповідно дост. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Однак, відповідач до теперішнього часу не вчинила будь-яких дій щодо зняття з реєстраційного обліку за колишнім місцем її проживання за адресою позивача. Відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її законного представника, та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що порушене право власності позивача [PERSON] підлягає судовому захисту. У постанові Верховного суду України від 16 листопада 2016 року по справі № 6-709цс16 зазначено, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Крім того, власник має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved