Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

04 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] борг за договором позики від 25.10.2013 р. з урахуванням інфляції, пені та 3% річних в сумі 229396,33 грн.; за договором позики від 20.11.2014 р. з урахуванням 3% річних в сумі 26923.68 доларів США. Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 31 травня 2017 року позов [PERSON] задоволено в повному обсязі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30 серпня 2017 року за заявою представника відповідача [PERSON] скасовано заочне рішення та справу призначено у загальному порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що 25.10.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений договір позики грошових коштів в розмірі 101195,00 грн., строком повернення до 31.03.2014 року. 20.11.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений договір позики грошових коштів в розмірі 25 тис. доларів США, строком повернення до 31.12.2014 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договорами позики від 25.10.2013 року (строк повернення 31.03.2014 року), від 20.11.2014 року (строк повернення 31.12.2014 року) грошові кошти не повернула. У відповідності ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свої зобов'язання і на підставі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи, що заборгованістю відповідача за розпискою від 20.11.2014 року є 25 тис. доларів США, зазначене підлягає визначенню в національну валюту за курсом Національного банку України станом на 12.04.2018 року. Курс долара США на 12.04.2018 року складає 1 долар США = 25.9259 грн. Таким чином, сума заборгованості складає 648147,50 грн. (25000 доларів США * 25,9259 грн.). Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики від 25.10.2013 року в сумі 101195,00 грн. та 20.11.2014 року в сумі 648147,50 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3% річних. Розрахунок за першою розпискою від 25.10.2013 року: строк виконання обов'язку 31.03.2014 року, тому кількість днів прострочення зобов'язання 1473 днів (з 31.03.2014 р. до 12.04.2018 р.), сума боргу 101195,00 грн., відповідно 3% річних 12251,53грн. (101195,00 * 3%/100%/365 *1473), що дорівнює 12251,53 грн. Розрахунок за другою розпискою від 20.11.2014 року: строк виконання обов'язку 31.12.2014 року, тому кількість днів прострочення зобов'язання 1198 днів (з 31.12.2014 р. до 12.04.2018 р.), сума боргу 29 тис. доларів, відповідно 3% річних 2461,64 доларів США (25000,00 * 3%/100%/365 *1198), що за курсом Національного банку України станом на 12.04.2018 року становить 63820,23 грн. Інфляційні втрати за розпискою від 25.10.2013 року суд розраховує за формулою: відсоток інфляційних втрат помножений на суму боргу за відрахуванням суми боргу. При цьому, загальний відсоток інфляції розраховує шляхом помноження усіх індексів інфляції за період прострочення платежу. Розрахунок інфляційних втрат: загальний відсоток інфляції, за період з квітня 2014 року по квітень 2018 року становить 2,047. Тому інфляційні втрати становлять 105951,12 грн. (101195 * 2,047 - 101195). Крім того, задоволенню підлягають вимоги про стягнення пені в сумі 44923,21 грн. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 749342,50 грн. борг за договорами позики, 76071,76 грн. 3 % річних та 105951,12 грн. інфляційні втрати, та 44923,21 пеня. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 7210,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved