Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

05.02.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 07.11.2013 року вона уклала з [PERSON] у письмовій формі договір позики, за яким надала останньому 55500 грн., з умовою їх повернення частинами починаючи з січня 2014 року по 500 грн. щомісячно. Однак, свої зобовязання [PERSON] належним чином не виконує, ним лише тричі проводилося погашення заборгованості за договором позики, а саме: 04.03.2014 року 1000 грн., 06.05.2014 року - 900 грн., 06.08.2014 року - 500 грн.. З 06 серпня 2014 року і по день звернення до суду відповідач на її звернення про повернення боргу не реагує, а тому станом на 01.02.2015 року заборгованість [PERSON] становить 54202 грн. 88 коп., з яких: 53100 грн. заборгованість за договором позики, 326 грн. 02 коп. індекс інфляції на прострочену суму, 776 грн. 86 коп. у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання 3% річних. В ході судового розгляду представник позивача [PERSON] збільшила позовні вимоги в частині сум 3% річних у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання та індексу інфляції на прострочену суму і просила стягнути з відповідача на користь позивача у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання 3% річних в сумі 218 грн. 30 коп. та індекс інфляції на прострочену суму 2711 грн. 80 коп.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а також просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.. Представник відповідача в судовому засіданні позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, 3% річних у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання та індексу інфляції на прострочену суму визнав. Вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу вважає безпідставними. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. На підставі договору позики від 07.11.2013 року [PERSON] надала [PERSON] позику в сумі 55500 грн., з умовою її повернення частинами починаючи з січня 2014 року по 500 грн. щомісячно. Факт надання позик підтверджується розпискою [PERSON] від 07.11.2013 року. Взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконав. Кошти отримані від [PERSON] в обумовлений сторонами строк не повернув. Заборгованість [PERSON] станом на листопад 2015 року становить 56030 грн. 10 коп., з яких: 53100 грн. - заборгованість за договором позики, 218 грн. 30 коп. - у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання 3% річних, 2711 грн. 80 коп. - індекс інфляції на прострочену суму. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений термін. Згідно ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Кожна з сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним чином або виконання приймається належним кредитором і несе ризик непред'явлення цієї вимоги. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконав належним чином зобовязання по поверненню [PERSON] грошових коштів, а тому з нього слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 56030 грн. 10 коп., з яких: 53100 грн. - заборгованість за договором позики, 218 грн. 30 коп. - у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання 3% річних, 2711 грн. 80 коп. - індекс інфляції на прострочену суму. Вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, згідно п.2 ч.2 ст.79 ЦПК України. Відповідно до ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Інтереси позивача [PERSON] представляла у судовому засіданні її представник [PERSON], згідно договору про надання юридичних послуг від 13.01.2015 року. Відповідно до п.2.1 вказаної угоди адвокат [PERSON] зобовязалася крім надання правової допомоги, представляти інтереси [PERSON] як представник позивача у цивільній справі про стягнення заборгованості і саме у такому процесуальному статусі (представник позивача) [PERSON] брала участь у справі. Заяву про допуск [PERSON] до участі у справі як особи, яка має право надавати правову допомогу, [PERSON] до суду не подавала і ухвали про допуск [PERSON] як особи, яка надає правову допомогу, суд не постановляв. Крім цього, суду не було надано документа, що підтверджує понесення [PERSON] витрат на правову допомогу, надану [PERSON]. Таким чином, посилання представника позивача, що сплачені [PERSON] 5000 грн. є витратами на правову допомогу по даній справі, є безпідставними. В силу ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача 560 грн. 31 коп. судового збору, які були сплачені позивачем при поданні позову, що підтверджується квитанціями №0.0.344663287.1 від 03.02.2015 року та №14780656 від 14.12.2015 року.

Outcome: partial