Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

06 червня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 07 червня 2019 року позовна заява була залишена без руху, оскільки подана без додержання вимог статті 175 ЦПК України. Позивачем у встановлений судом строк усунуті недоліки, зазначені в ухвалі суду. Позивач в обґрунтування своїх вимог вказала, що вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Вони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із нею та перебуває на її утримані. Відповідач проживає в м. Гомель Республіки Білорусь, матеріальної чи іншої допомоги на утримання дитини не надає, не дбає про її матеріальне забезпечення та виховання, тим самим ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків. Позивач позбавлена можливості самостійно матеріально утримувати дитину, в зв`язку з чим, змушена звернутися до суду з позовом, який просить задовольнити. Оскільки відповідач проживає в м. Гомель, Республіка Білорусь, то, відповідно до положень Конвенції про правову допомогу по сімейним, цивільним та кримінальним справам, судом направлене судове доручення про вручення судових документів відповідачу [PERSON] та про його допит, про що судом постановлена відповідна ухвала. 14 листопада 2019 року з Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області надійшли документи, складені Железнодорожним районним судом міста Гомеля Республіки Білорусь в ході виконання доручення. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися,. Від представника 14 січня 2020 року до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином. З огляду на протокол судового засідання Железнодорожнього районного суду міста Гомеля Республіки Білорусь відповідач під час допиту вказав, що заперечує щодо задоволення позову, посилаючись на те, що він не визнає своє батьківство щодо дитини. Крім цього, зазначив, що з нього вже стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. 10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка 14 квітня 1995 року набула чинності для України (далі - Конвенція). Положення Конвенції спрямовані на забезпечення належного захисту прав і законних інтересів осіб, що проживають на територіях країн СНД та застосовуються у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном. Відповідно до статті 1 Конвенції громадяни кожної із її держав\~учасниць (далі\~Договірні Сторони), а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони. Громадяни кожної Договірної Сторони, а також особи, які проживають на їхніх територіях, мають право вільно та безперешкодно звертатися до суду, прокуратури та інших установ кожної Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні та кримінальні справи, можуть бути їх учасниками, подавати клопотання, подавати позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, що і громадяни кожної Договірної Сторони. Відповідно до пункту 1 статті 32 Конвенції правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти. Згідно з довідкою Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 21 червня 2019 року № 4-703/02-42/19, дитина [PERSON] проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). З урахуванням положень Конвенції та обставин справи, суд вважає за необхідне при вирішені справи застосувати норми національного законодавства України. Судом встановлено, що сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 08 грудня 2015 року, серії [NUMBER] , в якому сторони вказані батьками (а.с. 4). [PERSON] визнаний батьком [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства від 08 грудня 2015 року, серії [NUMBER] (а.с. 5). В зв`язку з чим суд критично сприймає заперечення відповідача щодо його батьківства. Належних та допустимих доказів того, що [PERSON] не є батьком дитини, ним суду не надано, а тому доводи відповідача про невизнання батьківства щодо [PERSON] суд\~вважає надуманими,\~та розцінює\~це,\~як намагання\~ухилитися від\~сплати аліментів.\~ Згідно з довідкою від 01 жовтня 2019 року, виданою ТОВ «Арноді-арт», відповідач працює у цьому товаристві та його дохід за період з квітня 2019 року по вересень 2019 року становить 1980,00 рублів. З його заробітної плати утримується частина заробітку на сплату аліментів (а.с. 32). Частиною 6 статті 7 СК України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 1 статті 141 СК України мати і батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 27 Конвенції про право дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 181 та частинами 1 та 2 статті 183 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів, що стягується на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач єбатьком дитини, повнолітньою та працездатною особою. Під час допиту відповідач вказав, що сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей. Вказане підтверджується також інформацією, що міститься у довідці про доходи. Дані щодо інших осіб, крім двох неповнолітніх дітей, які перебувають на утриманні відповідача, останнім не надані. Відповідно до частини 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» та частини 5 Сімейного кодексу України аліменти на утримання трьох і більше дітей не можуть перевищувати 50 відсотків заробітної плати платника аліментів. Таким чином, з урахуванням матеріального становища дитини, яка проживає з матір`ю позивачкою [PERSON] та знаходиться на її утримані, а також матеріального становища відповідача, який є батьком дитини і зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття, та який вже сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, суд, на підставі ст. 180, ч. 3 ст. 181 та ст. 184 СК України, визнає позовні вимоги позивачки такими, що підлягають задоволенню частково. З урахуванням\~того,\~що відповідач\~має на\~утриманні двох\~неповнолітніх дітей,\~на утримання\~яких \~з нього\~стягуються аліменти\~у розмірі\~1/3\~від його\~заробітку (доходу),\~на утримання\~доньки позивачки\~- [PERSON] слід стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, але враховуючи те, що при винесення рішення суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 786,40 грн. Згідно з частиною 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, відповідач має право звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, при цьому пославшись на відповідні докази.

Outcome: partial