Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

05.09.2019 року [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , звернулася з позовом до [PERSON] , який зареєстрований в с. Шоломківська Слобода, Овруцького району Житомирської області, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , який належить їй, чим усунути перешкоди у користуванні будинком. В обгрунтування вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . В даній квартирі нею був зареєстрований колишній зять, який не проживає в квартирі більше шести років, тобто з кінця весни 2013 року. В квартирі відсутнє його майно, будь-які особисті речі. Будинок перебуває у її приватній власності, реєстрація відповідача у ньому, перешкоджає праву позивачу користуванням даним житлом. Відповідач добровільно знятись з реєстрації відмовився, його реєстрації в квартирі не дає можливості позивачу на власний розсуд вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним позивачу правами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, оголошення про розгляд справи здійснювалося на офіційному веб-сайті судової влади, оскільки конверти з матеріалами справи поверталися на адресу суду. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на спадкове майно [NUMBER] від 31 липня 2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № витягу 23464532 від 31.07.2009 року та витягом з рішення виконавчого комітету від 30 липня 2012 року №45 (а.с.5,6). Згідно копії свідоцтва про одруження від 24.04.1999 року серії [NUMBER] , між дочкою позивачки [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було укладено шлюб. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23 квітня 2012 (а.с.7,8). Згідно акту, починаючи з 25 травня 2013 року [PERSON] фактично не проживає в [ADDRESS] (а.с.9). Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.41 Конституції, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За ст.317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що реєстрація відповідача в будинку, який належить позивачеві, порушує права останньої, оскільки перешкоджає здійсненню нею права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Оскільки відповідач не проживає у вказаному будинку з 25 травня 2013 року, його необхідно визнати таким, що втратив право на користування цим житлом. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, які підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місце проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 768,40 грн., які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved