Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

07.03.2014 позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, просить зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині, яка належала померлому [INFO] [PERSON], зокрема, на квартиру [ADDRESS] Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що [INFO] помер її дід [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: на частку квартири [ADDRESS], яку останній заповідав відповідачу і яка, відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на думку позивача на одержання обов'язкової частки у спадщині. Окільки відповідач ніколи не проживала у спадковій квартирі, не надавала померлому [PERSON] матеріальну допомогу, позивач вважає за необхідне зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині, належної померлому [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, посилаючись на викладені у ньому обставини. Уточнив позовні вимоги та просив зменшити [PERSON] розмір обов'язкової частки у спадщині після померлого [PERSON] до 1/2 від обов'язкової частки у спадщині. Додатково до викладеного зазначив, що не зважаючи на наявність чинного заповіту, складеного на ім'я відповідача, яка є донькою померлого [PERSON], остання має право за законом на одержання обов'язкової частки у спадщині. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, заперечили проти задоволення позову. Вважали позов безпідставним та необгрунтованим. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що відповідач є донькою померлого [PERSON], який 15.05.2012 заповів усе належне йому майно, у тому числі частку квартири [ADDRESS] відповідачу. Таким чином, відповідач не має право на одержання обов'язкової частки у спадщині, оскільки є спадкоємцем за заповітом, який є чинним, окрім того відповідач є єдиним спадкоємцем за законом, а відтак вважає відсутніми підстави відповідно до ст. 1241 ЦК України для зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині відповідачу. Додатково просили стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3000грн. Третя особа - Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила. Згідно заяви від 31.03.2014 просила розглянути справу без участі представника. Враховуючи думку сторін, суд визнав можливим розгляд справи за відсутності третьої особи Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори. Заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При з'ясуванні та встановленні обставин справи суд виходить з вимог ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, вимог ст.58, ст. 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів та положень ч.1 ст.61 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 19.09.2013 року виконавчим комітетом Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (а.с.44) Відповідно до ст.ст. 1218 та 1220 ЦК України у зв'язку зі смертю [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, у вигляді 1/12 частини квартири [ADDRESS]. Право власності на спадкове майно підтерджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 10.03.2010 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С. за реєстровим номером 4-2881.(а.с.13) Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу України. З наданих матеріалів спадкової справи, відкритої 25 вересня 2013 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою щодо майна померлого [PERSON] вбачається, що останній 15.05.2012 року залишив заповіт, відповідно до якого усе його майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого воно б не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право він заповідав [PERSON], відповідачу по справі. (а.с.44) На день смерті спадкодавця заповіт не був ним скасований і є чинним на час розгляду справи. Вказана обставина сторонами в судовому засіданні не заперечувалась. Таким чином, враховуючи наявність чинного заповіту, першочергове право на спадкування відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України має відповідач [PERSON] як спадкоємець за заповітом, а не спадкоємці за законом, на що посилається у своїй позовній заяві позивач. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Отже, виходячи з положень вказаної норми відповідач [PERSON] як спадкоємець за заповітом, не має права на обов'язкову частку у спадщині, а відтак відсутні підстави для зменшення [PERSON] розміру обов'язкової частки у спадщині після померлого [PERSON] до 1/2 від обов'язкової частки у спадщині. Доводи представника позивача про те, що відповідач має право на обов'язкову частку у спадщині при наявності чинного заповіту, складеного померлим [PERSON] на ім'я відповідача суд не приймає до уваги як безпідставні, оскільки базуються на власному припущенні та суб'єктивному тлумаченні вимог ст.ст. 1223, 1241 ЦК України. За вказаних обставин, суд також не приймає до уваги і пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки по суті ці пояснення не мають істотного значення для вирішення даної справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на діючому законодавстві, а відтак позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими і тому не підлягають задоволенню. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягненню не підлягають. Також вважаю відсутніми згідно положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та ст.84 ЦПК України підстави для відшкодування заявлених відповідачем витрат на правову допомогу, оскільки їх вартість у розмірі 3000, 00 грн. не обґрунтовується та не підтверджується матеріалами справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed