Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

06.09.2019 р. позивач - [PERSON] звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача - [PERSON] , в якій просить суд: стягнути з відповідача на свою користь щомісячно аліменти на навчання в розмірі 1/4 частини, починаючи з дня звернення до суду. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що є донькою відповідача, після розірвання шлюбу між батьками, з 2001 року з відповідача на користь її матері стягувались аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) до повноліття дитини. 02.06.2015 р. позивачу виповнилось вісімнадцять років та стягнення аліментів припинилось. З 01.09.2019 р. вона навчається в Національному університеті «Запорізька техніка» за денною формою навчання (бюджетна) факультету «будівництво, архітектура та дизайн», що підтверджується довідкою з навчального закладу від 05.09.2019 р. У зв`язку з тим, що денна форма навчання передбачає постійну зайнятість, вона не може працевлаштуватися щоб забезпечувати свої матеріальні потреби пов`язані зі сплатою проживання у гуртожитку, харчуванням, проїзду в транспорті, тощо, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Позивач також зазначає, що відповідач працює, отримує заробітну плату, а отже може надавити кошти на її утримання на період навчання. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області Бульби О.М. від 11.09.2019 р. провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.12). Ухвалою суду від 27.11.2019 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті вимог (а.с.36). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась надала до суду 27.11.2019 р. письмову заяву в якій позовні вимоги уточнила та просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/6 частини до закінчення навчання, тобто до 20.01.2021 р., справу розглядати без її участі (а.с.30). В судове засідання відповідач [PERSON] , не з`явився, надав до суду письмовий відзив проти позову, в якому позовні вимоги визнає частково на те проти щоб з нього стягувались аліменти на користь позивача проте не в розмірі 1/4 частини його доходу, як просить позивач, а в розмірі 1/9 частини, враховуючи, що він має на утриманні сина - [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом з дитинства, має захворювання на ДЦП та потребує його допомоги більше ніж позивач. Крім того відповідач просить суд врахувати період стягнення аліментів, а саме з часу звернення позивача до суду з позовом та до досягнення донькою двадцятитрирічного віку, тобто до [INFO] . Розгляд справи провести без його участі (а.с.17-17зворот). На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що позивач - [PERSON] , [INFO] є донькою відповідача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Згідно довідки з Національного університету «Запорізька політехніка» №587 від 05.09.2019 р. позивач [PERSON] з 01.09.2019 р. є студенткою 1 курсу денної форми навчання (бюджетного) факультету Будівництва, архітектури та дизайну НУ «Запорізька політехніка», термін навчання з 01.09.2019 р. по 20.01.2021 р. (а.с.8), а отже не має можливості працювати та самостійно себе утримувати, що не заперечується і стороною відповідача. Згідно довідки від 15.11.2019 р. позивач [PERSON] проживає у гуртожитку [ADDRESS] (а.с.34) Згідно ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв`язку з цим вимагають матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони мають можливість надавати таку матеріальну допомогу. Згідно ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка син, які продовжують навчання. Згідно до ч.1 ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. При цьому обов`язок по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не є продовженням обов`язку по утриманню дитини до вісімнадцяти років. Це два самостійні обов`язки, які закріплені в різних главах СК України. Вони мають власні підстави виникнення і припинення. Якщо обов`язок по утриманню не виконується добровільно, стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК, здійснюється у судовому порядку за позовною заявою (абз.4 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 p.). Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зазначена норма передбачає, що суд самостійно визначає розмір аліментів, який вважає необхідним призначити на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання при цьому суд повинен обов`язково врахувати вимоги можливість надання такого утримання другим з батьків. При цьому при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання, судом положення ч.2 ст.182 СК України - не застосовується, тому мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина - законом не встановлюється. Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини. Доказів наявності домовленості щодо розміру матеріальної допомоги позивачу - судом не встановлено. Докази укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, відповідно до ст.190 СК України - відсутні. Згідно абз. 1 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Крім того, потреба в матеріальній допомозі має бути пов`язаною саме з навчанням. При цьому, згідно положень ч.1 ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Отже, при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен з`ясувати і можливість надання відповідачем допомоги на утримання своєї повнолітньої доньки на навчання, а також наявність інших вищезазначених підстав, з яких випливає, у тому числі і можливий розмір аліментів. Відповідачем не заперечують посилання позивача на те, що відповідач працює та ним визнається необхідність надання позивачу матеріальної допомоги з його сторони, проте, доказів того, що відповідач не може надавати позивачу матеріальну допомогу в уточненому розмірі - 1/6 частини його доходу, відповідачем суду надано не було, при цьому визнається можливість надання матеріальної допомоги в розмірі 1/9 частини його доходу, що підтверджує можливість у відповідача надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів на навчання. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує також і наявність на утриманні відповідача сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.28), який є інвалідом з дитинства першої групи «Б», що підтверджується посвідченням серія ААГ №126157 (а.с.27). При цьому, судом встановлено, що на сина відповідача [PERSON] , [INFO] , державою сплачується соціальна допомога, розмір якої у період з 16.02.2019 р. по 01.03.2022 рік становить 2245 грн. 50 коп. (а.с.27). Отже, син відповідача [PERSON] має матеріальну допомогу зі сторони держави, при цьому є повнолітнім. Крім того, судом враховується також, що і позивач має дохід який сплачується позивачу НУ «Запорізька політехніка» у середньомісячному розмірі 1300 грн. (а.с.32). З аналізу наданих суду доказів та зазначених вище норм матеріального права, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який просить позивач стягнути з відповідача в розмірі 1/6 підлягає зменшенню, оскільки позивачем не доведено суду належними, допустимими та достатніми доказами, що такий розмір є необхідним, при цьому розрахунку з якого позивач виходив визначаючи такий розмір аліментів - суду позивачем надано не було. Розмір, який відповідач вважає можливим щодо стягнення з нього на користь позивача в розмірі 1/9 частини його доходу, на думку суду є заниженим, оскільки відповідачем не доведено, що цей розмір аліментів буде достатнім для задоволення потреб з витрат позивача пов`язаних з навчанням. Отже, на думку суду, враховуючи вищевикладене, достатнім та справедливим розміром витрат пов`язаних з навчанням позивача, який підлягає щомісячному стягненню з відповідача буде розмір у 1/7 частину доходу відповідача. Щодо строку до якого необхідно призначити стягнення аліментів на навчання, суд дійшов наступного. Як зазначалось, термін навчання позивача становить з 01.09.2019 р. по 20.01.2021 р. (а.с.8), проте, позивач досягне двадцятитрирічного віку [INFO] (а.с.7). Виходячи з положень ч.1 та ч.2 ст.199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання чи в разі досягнення дитиною двадцяти трьох років. Отже, стягнення аліментів з батьків на дитину яка продовжує навчання має граничний термін - двадцять три роки, положення законодавства якими б передбачалось стягнення аліментів на дитину яка продовжує навчання після досягнення нею зазначеного віку, чинне законодавство не містить. А отже вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на час навчання є безпідставними. У зв`язку з зазначеним, суд вважає необхідним призначити аліменти з відповідача на користь позивача з часу звернення позивача до суду - з 06.09.2019 р. та до досягнення позивачем двадцятитрирічного віку - тобто до 02.06.2020 р. (включно). Відповідно до положень ст.192 СК України, розмір аліментів визначений за судовим рішенням не є незмінним та може бути згодом збільшений, або зменшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає щомісячному стягненню аліменти на навчання починаючи з 06.09.2019 р. та до досягнення двадцятитрирічного віку, тобто до[INFO] (включно) в розмірі 1/7 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Про розподіл судових витрат зазначається також у резолютивній частині рішення (п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України). Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняютьсяпозивачі - у справах про стягнення аліментів. Частиною 6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, також, положення п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривні 40 копійок. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial