Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

06 квітня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 серпня 2017 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволені, та стягнуто [PERSON], на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 серпня 2010 року в сумі 15427 грн.88 коп. та понесені судові витрати в сумі 1600 грн. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 27 жовтня 2017 року, заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 серпня 2017 року скасовано та справа призначена до розгляду в загальному порядку на 27 листопада 2017 року. Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору №б/н від 10 серпня 2010 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно умов договору відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсоткам, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином , у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28 лютого 2017 року має заборгованість за кредитним договором, в сумі 15427 грн.88 коп., яка складається з наступного: 282,92 грн.- заборгованість за кредитом, 10744,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3189,93 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 710,85 грн.- штраф (процентна складова). В зв'язку з чим просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 10 серпня 2010 року, в сумі 15427 грн.88 коп. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Сидюк О.В. в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказав, що проти позовних вимог позивача заперечує у повному обсязі. Крім того, від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій він просить застосувати позовну давність, оскільки звернення позивача до суду відбулося поза межами строку, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив, що позивач у позовній заяві зазначає, що підписана відповідачем заява від 10.08.2010 року разом з викладеними на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між відповідачем та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Тобто доказом позовних вимог є якісь доступні для широкого кола суб'єктів дані, опубліковані за електронною адресою http://privatbank.ua/terms/pages/70/. Він, досліджуючи цей доказ, спробував ознайомитись з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» за наведеною електронною адресою http://privatbank.ua/terms/pages/70/. Сторінку за цією електронною адресою (саме http://privatbank.ua/terms/pages/70/) не знайдено, про що зроблено відповідний скріншот. Крім того, намагаючись ознайомитись на офіційному сайті позивача з документами, підписання яких клієнтом Банку (позивача) вважається публічною офертою до якої приєднується клієнт, він встановив, що такі документи доступні до ознайомлення на цьому сайті позивача тільки в період починаючи з 01.04.2012 року по 01.01.2018 року. Тоді ж як заява, на яку посилається позивач, датована 10.08.2010 року. Про що також ним зроблено відповідні скріншоти. Таким чином, немає підтвердження факту обізнаності широкого колу суб'єктів, а зокрема відповідача, з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» станом на 10.08.2010 року. Будь-які письмові докази, які б підтверджували, що відповідач був ознайомлений позивачем з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» станом на 10.08.2010 року у матеріалах справи відсутні. Тобто немає доказів, що позивач і відповідач узгодили істотні умови кредитного договору. У своїй позовній заяві позивач вказує, що відповідно укладеного договору № б/н від 10.08.2010 року [PERSON] (далі - Відповідач) отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Будь-які письмові докази, які б підтверджували, що відповідач отримав кредитну картку на руки, а також хоча б вказували її номер, тип, дату початку дії та дату закінчення строку дії картки, в матеріалах справи відсутні. Розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 10.08.2010 року, доданий до позовної заяви, не є доказам наявності заборгованості, оскільки не є обліковим первинним бухгалтерським документом і навіть не містить посилання на будь-який картковий, поточний особовий банківський рахунок, відкритий на ім'я відповідача. Немає можливості з'ясувати, чи був укладений договір, адже докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, в матеріалах справи відсутні. З доданих до позовної заяви письмових доказів позивача неможливо з'ясувати, на підставі чого була сформована заборгованість за кредитом і чи правомірно були нараховані складові частини та включені у цей залишок заборгованості. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, знаходить заявлений позов таким, що підлягає частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2010 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у позивача та підтвердив, що ознайомився та погоджується з умовами та правилами надання банківських послуг, тобто між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту, відповідачу була видана кредитка картка. Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, відповідач, підписавши 10 серпня 2010 року анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідача, був повідомлений про зміст цих умов та правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у самій анкеті-заяві. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором. Відповідно п. 2.1.1.5.5. умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до розрахунку, наданому позивачем, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 28 лютого 2017 року утворилася заборгованість в сумі 15427 грн.88 коп., яка складається з наступного: 282,92 грн.- заборгованість за кредитом, 10744,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3189,93 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 710,85 грн.- штраф (процентна складова). 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п.20 ч.1 цього Розпорядження м. Краматорськ Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року №1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа №826/18330/14). Згідно зі ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року№33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Краматорськ Донецької області. Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки на теперішній час м. Краматорськ, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача і звільняють його від обов'язку по оплаті пені та штрафів на користь ПАТ КБ «Приватбанк», з урахуванням положень ст.5 ЦК України та ст.58 Конституції України. Отже, позивачем за період з 10 серпня 2010 року по 28 лютого 2018 року безпідставно в порушенні вимог зазначеного закону нараховані: пеня та комісія в сумі 3189,93 грн., штрафи в сумі 1210,85 грн., а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Щодо заяви відповідача [PERSON] щодо застосування строку позовної давності, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідач [PERSON] вважає початком перебігу позовної давності день, коли він зробив останній платіж - 18 липня 2014 року. Проте необхідно зазначити, що відповідно до правил користування платіжною карт-кою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку; за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки(стаття 261 ЦК України), а не після закінчення строку дії договору. Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] 01 грудня 2011 року було видано кредитну картку за № [NUMBER], терміном дії до 06/2015 року. Також надано виписку по рахунку відповідача, з якого вбачається, що платіжною карткою відповідач користувався після її отримання, а отже вона була отримана відповідачем. Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача 06 квітня 2017 року, строк дії картки закінчився у червні 2015 року, тому немає підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності. На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 серпня 2010 року, в сумі 11027 грн.10 коп., що складається з: 282,92 грн.- заборгованість за кредитом, 10744,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Outcome: partial