Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

05 січня 2016 року до Софіївського районнго суду Дніпропетровської області звернувся позивач з вищевказаною позовною заявою. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що він з 07 листопада 2015 року по теперішній час перебуває на посаді старшого інспектора чергової частини Софіївського відділу поліції Дніпродзержинського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області, має спеціальне звання майор поліції. 10 грудня 2015 року о 14год.20 хв. по телефону до чергової частини Софіївського відділення поліції надійшло повідомлення від чергового Дніпродзержинського відділу поліції про те, що гр..[PERSON], [INFO], мешканка с.Петрове, вул..Центральна,27А, Софіївського району Дніпропетровської області повідомила, що працівник поліції [PERSON], шахрайським щляхом заволодів належною їй земельною ділянкою загальною площею 2,000 га, що знаходиться на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Дане повідомлення було зареєстровано до журналу Єдиного обліку № 208 10.12.2015р. Софіївського відділення поліції. На підставі усної заяви [PERSON] та її письмових пояснень начальником Софіївського ВП в Дніпропетровській області [PERSON] наказом № 59 від 16.12.2015 року призначено службове розслідування щодо неправомірних дій працівників Софіївського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, відносно [PERSON], що підтверджується копією цього наказу. Також про факт звернення відповідача [PERSON] 10.12.2015р. до чергової частини управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з обвинуваченнями відносно позивача у вчиненні стосовно неї шахрайських дій 10.12. 2015р. за вих..№221 було повідомлено рапортом Т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області генералу поліції третього рангу [PERSON] За результатами службового розслідування і проведеної перевірки викладених [PERSON] фактів, членами комісії складено висновок, затверджений начальником Софіївського ВП Дніпродзержинського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області підполковником поліції [PERSON] 21.12.2015р., згідно якого відомості, надані [PERSON] відносно шахрайських дій боку працівника поліції Софіївського ВП майора поліції [PERSON], та інших осіб у відношенні [PERSON] вчинено не було, що підтверджується копією висновку комісії. З огляду на все вищевикладене інформація, що була поширена відповідачем, абсолютно не відповідає дійсності. Більш цього, поширена відповідачем негативна недостовірна інформація порушує особисті немайнові права, зокрема, ганьбить честь, гідність, а також завдає шкоди діловій репутації позивача. Враховуючи, що негативна інформація щодо позивача, висловлена відповідачем, має характер наклепу (тобто поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить іншу особу), то така інформація не є оціночним судженням, а отже, підлягає спростуванню. Просить суд задовольнити позовні вимоги. Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставнини, викладені у позовній заяві. Відповідач та її представник проти позовних вимог заперечують, вважають їх такими, що не підлягають задоволенню, так як викладені обставини не підлягають дійсності - позивач звонила до поліцейських відділень, але позивача не називала шахраєм. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які являються працівниками Софіївського відділу поліції, пояснили, що 10.12.2015р. о/у Софіївського ВП [PERSON] складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), де зазначено, що прийнято усну заяву від [PERSON] по шахрайство. Було проведено виїзд по місцю проживання заявниці, яка підтвердила факт, вказаний у заяві. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні пояснила, що між нею та [PERSON] був укладений договір про оренду земельної ділянки і саме вона на прохання відповідача укладала даний договір, з позивачем відношення не підтримує. Чому відповідач зводить наклеп не знає. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили те, що дійсно був укладений договір оренди земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], але вважають, що саме з позивачем велися розмови про подальшу співпрацю на земельній ділянці. Проаналізувавши фактичні обставини справи, норми процесуального та матеріального права, які слід застосувати до даних правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань Разом з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ст. 10 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). В судовому засіданні та за матеріалами справи встановлено наступне [PERSON] з 07 листопада 2015 року по теперішній час перебуває на посаді старшого інспектора чергової частини Софіївського відділу поліції Дніпродзержинського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області. 10 грудня 2015 року о 14год.20 хв. по телефону до чергової частини Софіївського відділення поліції надійшло повідомлення від чергового Дніпродзержинського відділу поліції про те, що гр..[PERSON], [INFO], мешканка с.Петрове, вул..Центральна,27А, Софіївського району Дніпропетровської області повідомила, що працівник поліції [PERSON], шахрайським щляхом заволодів належною їй земельною ділянкою загальною площею 2,000 га, що знаходиться на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Дане повідомлення було зареєстровано до журналу Єдиного обліку № 208 10.12.2015р. Софіївського відділення поліції. За фактом повідомлення, що надійшло до чергової частини Софіївського відділення поліції на місце пригоди була направлена слідчо-оперативна група для перевірки даного повідомлення. 10.12.2015р. о/у Софіївського ВП [PERSON] складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), де зазначено, що прийнято усну заяву від [PERSON] про шахрайство. При цьому [PERSON] попереджена про кримінальну відповідальність згідно зі ст..383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину. Одночасно від [PERSON] отримано письмове пояснення по суті її заяви, де вона пояснила, що зверталась особисто до [PERSON] з проханням провести розрахунок з нею за оренду земельної ділянки, що позивач відмовився розрахуватися з нею з тієї причини, що в нього немає грошей і що нібито запропонував їй розірвати договір оренди землі, а коли вона до нього приїхала додому, то він відмовився від своїх слів і віддав їй копію договору оренди землі, в якому було зазначено інший термін виплати їй орендної плати, а саме 01.12.2016 року, тоді, як в договорі оренди землі від 09.09.2015р., який вона особисто підписувала був зазначений термін 01.12.2015р. На підставі усної заяви [PERSON] та її письмових пояснень начальником Софіївського ВП в Дніпропетровській області [PERSON] наказом № 59 від 16.12.2015 року призначено службове розслідування щодо неправомірних дій працівників Софіївського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, а саме, відносно [PERSON], що підтверджується копією цього наказу. Також про факт звернення відповідача [PERSON] 10.12.2015р. до чергової частини управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з обвинуваченнями відносно мене у вчиненні стосовно неї шахрайських дій 10.12. 2015р. за вих..№221 було повідомлено рапортом Т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області генералу поліції третього рангу [PERSON] Під час проведення службового розслідування членами комісії були отримані пояснення від дружини позивача [PERSON], від позивача та від [PERSON], витребувані всі примірники договору оренди земельної ділянки від 09.09.2015р., яка належить [PERSON], укладеного між [PERSON] та [PERSON] та оглянуті на відповідність записів. Розбіжностей в договорі оренди, що знаходиться у відповідача [PERSON], як Орендодавця та в його дружини, як Орендаря не встановлено. [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що саме вона укладала договір з [PERSON] За результатами службового розслідування і проведеної перевірки викладених [PERSON] фактів, членами комісії складено висновок, затверджений начальником Софіївського ВП Дніпродзержинського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області підполковником поліції [PERSON] 21.12.2015р., згідно якого відомості, надані [PERSON] відносно шахрайських дій з боку працівника поліції Софіївського ВП майора поліції [PERSON], вчинено не було, що підтверджується копією висновку комісії. У зв'язку з цим ст.32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до Конституції України та ч.1 ст.270 ЦК України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Згідно зі ст.1 ЗУ «Про інформацію» інформацією є - документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Відповідно до ст.5 ЗУ «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації та свобода її обміну; об'єктивність, вірогідність інформації; повнота і точність інформації; законність одержання, використання, поширення та зберігання інформації. Пунктом 6 ч.2 ст.47 вищевказаного закону передбачено, що за поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи, винна особа, яка поширювала таку інформацію несе цивільно-правову відповідальність. При цьому, п.2 ч.2 ст.47 ЗУ «Про інформацію» визначено, що до відповідальності також притягається особа, яка надала інформацію, що не відповідає дійсності (недостовірну інформацію). Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Частиною третьою статті 277 ЦК України передбачено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з положеннями ст.277 ЦК України і ст.10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Цивільний кодекс України, зокрема, ст.275 передбачають способи захисту особистих немайнових прав. Так, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ч.2 ст.275 ЦК України). В той же час, ст.277 ЦК України передбачає спеціальний спосіб захисту особистих немайнових прав: спростування недостовірної інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Порушення прав поширенням недостовірної інформації полягає в тому, що такі відомості ганьблять мою честь, гідність та ділову репутацію в очах невизначеного кола осіб, які могли читати таке повідомлення, з точки зору додержання мною законів України та загальноприйнятих норм моралі. Відповідно до ст.24 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи все вищевикладене та

Outcome: partial