Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

06.12.2016р. позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] з подальшим зняттям його з реєстраційного обліку за даною адресою. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилались на те, що [PERSON] не проживає за спірною адресою з грудня 2013 року, добровільно пішов з квартири, забравши належні йому речі та документи, з цього часу житлом не цікавиться, комунальні послуги за житло не сплачує. В судовому засіданні позивачі підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Представник 3-ї особи надав до суду заперечення, в яких просив відмовити ти у задоволенні позовних вимог посилаючись на недоведеність позивачами їх доводів про неповажності причини не проживання відповідача за спірною адресою. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачів та свідка [PERSON], дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 10, 11 ЦПК України передбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін. Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як було встановлено у судовому засіданні, наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] Дана квартира не приватизована та належить територіальній громаді м.Харкова. Особовий рахунок відкрито на ім»я [PERSON] Згідно довідки від 11.11.2016р. № 4768 виданої КП «Жилкомсервіс» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Статтею 71 Житлового кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно до вимог ст.72 Житлового кодексу України визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Проте, суд не може визнати, що [PERSON] не проживає з грудня 2013 року за спірною адресою без поважної причини, оскільки відповідно до пояснень, наданих позивачами та свідком [PERSON], відповідач [PERSON] у грудні 2013 року поїхав до Росії для працевлаштування і на даний час працює у Росії. Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON], що їй відомо зі слів матері [PERSON]- [PERSON], що в спірній квартирі залишились особисті речі відповідача [PERSON] та інколи він телефонує членам своєї родини, проте, останнім часом перестав телефонувати без невідомої причини. Таким чином, не має жодних підстав вважати, що відповідач без поважної причини не мешкає за місцем своєї реєстрації та перестав цікавитись спірним житлом. Інших доказів на підставу своїх позовних вимог позивачами по справі до суду надано, посилання ж позивачів на необхідність зняти відповідача з реєстрації, оскільки вони сплачують за нього комунальні послуги, не є підставою для задоволення даного позову. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог за недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed