Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

06 січня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ПАТ «Банк Форум» із вищевказаним позовом, цивільна справа з розгляду якого 05 березня 2015 року на підставі та у порядку ст.11-1 ЦПК України була прийнята суддею Маймур Ф.Ф. до свого провадження (а.с.40). В обґрунтування свого позову, з урахування подальшого збільшення розміру позовних вимог, позивач за вказаним вище позовом послався на те, що між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та відповідачем [PERSON] 27 червня 2007 року було укладено кредитний договір №0189/07/03-Z, за умовами якого вказаний відповідач отримала кредит в розмірі 30000 доларів США, зобов'язавшись його повернути до 26 червня 2017 року щомісячними платежами, сплативши 13% річних за користування та інші обов'язкові платежі. В забезпечення виконання вказаного кредитного договірного зобов'язання в повному обсязі між кредитодавцем та відповідачем [PERSON] 27 червня 2007 року було укладено договір поруки №07-423/07. Посилаючись на те, що позичальник не виконує належним чином взяті на себе договірні зобов'язання із повернення кредиту, відповідачі не бажають здійснити дострокове повернення кредиту на вимогу банку, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом станом на 08 квітня 2015 року в розмірі 10010,56 доларів США та 24156,33 гривень. (а.с.1-4, 78-79) Представник позивача в судовому позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов з викладених вище підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, подала до суду зустрічний позов до ПАТ «Банк Форум», в якому просила суд визнати недійсним кредитний договір №0189/07/03-Z від 27 червня 2007 року, укладений між АКБ «Форум» та відповідачем [PERSON], визнати недійсним іпотечний договір №07-422/07 від 27 червня 2007 року, укладений між АКБ «Форум» та відповідачем [PERSON], визнати недійсним договір поруки №07-423/07 від 27 червня 2007 року, укладений між АКБ «Форум» та [PERSON], застосувати реституцію та стягнути з позивача на користь [PERSON] різницю між сплаченими на погашення кредиту коштами та сумою отриманого кредиту, що становить 6451,31 долар США. В обґрунтування свого зустрічного позову [PERSON] послалась на те, що 27 червня 2007 року було укладено спірний кредитний договір №0189/07/03-Z від 27 червня 2007 року, виконання кредитних зобов'язань позичальника за яким забезпечено спірним іпотечним договором №07-422/07 від 27 червня 2007 року, а також спірним договором поруки №07-423/07 від 27 червня 2007 року. Кредитний договір позичальник виконувала справно до отримання влітку 2014 року листа від кредитодавця із повідомленням про відкликання НБУ банківської ліцензії ПАТ «Банк Форум» та про початок здійснення процедури його ліквідації, також у листі були зазначені актуальні реквізити для виконання грошових зобов'язань перед банком в іноземній валюті, а саме банка нерезидента JP MORGAN CHASE BANK, NY, USA. Такі обставини змусили позичальника зупинити погашення кредиту, оскільки спірним кредитним договором не передбачено відносини з банком нерезидентом, не передбачено додаткових витрат за проведення валютних операцій, а також у зв'язку із відсутністю підстав законно виконувати свої зобов'язання перед кредитодавцем, фактично втягуючи позичальника в незаконне виведення іноземної валюти з території України. Сам же кредитний договір позивач за зустрічним позовом вважає нікчемним у зв'язку із порушенням ним публічного порядку, обігу на території держави виключно гривні, також кредитний договір не містить графіку платежів та сукупної вартості кредиту. Останнє, на думку зустрічного позивача, ввело позичальника в оману щодо істотної умови договору - його ціни. Послалась [PERSON] і на неправомірність п.3.2.6 спірного кредитного договору щодо права банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за користування кредитними коштами, не повідомлення позичальника про покладення саме на неї валютних ризиків під час виконання кредитного договору, методики визначення банком валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. (а.с.58-61) В судовому засіданні відповідач [PERSON] вимоги свого зустрічного позову підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача за зустрічним позовом ПАТ «Банк Форум» проти задоволення зустрічного позову заперечувала з підстав його необґрунтованості та безпідставності, надала письмові заперечення, пославшись на те, що надання споживчого кредиту в іноземній валюті не суперечило вимогам законодавства на час укладення спірного кредитного договору, сама позичальник жодних заперечень не мала проти укладення спірного кредитного договору на умовах, викладених в ньому, уклала договір добровільно та перед укладенням договору отримала всю потрібну і передбачену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів інформацію», в тому числі щодо сукупної вартості кредиту. (а.с.72-73) Вислухавши пояснення учасників розгляду справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що між АКБ «Форум», як кредитодавцем, правонаступником якого є позивач ПАТ «Банк Форум», та відповідачем [PERSON], як позичальником, 27 червня 2007 року було укладено кредитний договір №0189/07/03-Z, за умовами якого, зокрема п.1.1-1.3, 2.3-2.6, 2.9, 3.2, 4.1, 4.4 кредитного договору, позичальник отримала кредит в розмірі 30000 доларів США, зобов'язавшись його погасити до 26 червня 2017 року щомісячними платежами (починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту) в розмірі не менше 250 доларів США на відкритий для цього позичковий рахунок [NUMBER] в ДФ АКБ «Форум» (МФО 306878), сплативши щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитним коштами, 13% річних у валюті кредиту за користування кредитом на рахунок [NUMBER] в ДФ АКБ «Форум» (МФО 306878). Проценти за останній місяць користування кредитними коштами сплачуються в день повернення кредиту. За обслуговуванням кредиту в перший місяць кредитування позичальник в день отримання кредиту сплачує банку кошти в розмірі 1,5% від суми кредиту в національній валюті по курсу НБУ на день оплати на рахунок [NUMBER] в ДФ АКБ «Форум» (МФО 306878, ЄДРПОУ 25818196). За несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. За кожний випадок невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань, передбачених п.3.3 (крім 3.3.2), позичальник сплачує банку штраф в розмірі 5000 гривень. Також положеннями кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом у випадку порушення позичальником графіку повернення кредиту. (а.с.5-6, 9, 17, 18) 27 червня 2007 року з метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе договірних зобов'язань за кредитним договором №0189/07/03-Z від 27 червня 2007 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є позивач ПАТ «Банк Форум», та відповідачем [PERSON], як поручителем, було укладено договір поруки №07-423/07, за умовами якого вказаний відповідач, як поручитель, зобов'язалась перед кредитодавцем відповідати солідарно та в повному обсязі із відповідачем [PERSON] за невиконання останньою взятих на себе договірних зобов'язань за кредитним договором №0189/07/03-Z від 27 червня 2007 року (а.с.7, 17, 18). Також виконання позичальником її кредитних зобов'язань за кредитним договором №0189/07/03-Z від 27 червня 2007 року забезпечено іпотечним договором №07-422/07, укладеним між 27 червня 2007 року АКБ «Форум», правонаступником якого є позивач ПАТ «Банк Форум», та відповідачем [PERSON] (а.с.12-13, 17, 18) 13 червня 2014 року постановою правління НБУ №355 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк Форум» (а.с.117). Судом також встановлено, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16 червня 2014 року було прийнято рішення №49 про початок ліквідації ПАТ «Банк Форум» з 16 червня 2014 року, призначено уповноважену особу вказаного Фонду для такої ліквідації (а.с.19-22, 113-117). 11 липня 2014 року від ПАТ «Банк Форум» на адресу відповідача [PERSON] надіслано листи із повідомленням про відкликання банківської ліцензії ПАТ «Банк Форум» та початок процедури його ліквідації, в зв'язку із чим запропоновано погашати борг за кредитним договором №0189/07/03-Z від 27 червня 2007 року на інші, ніж передбачені у кредитному договорі рахунки, - рахунки банку нерезидента України (а.с.62-65). Із матеріалів справи судом встановлено, що з другої половини 2014 року відповідач [PERSON] перестала здійснювати погашення отриманого кредиту, в зв'язку із чим 20 листопада 2014 року від первісного позивача на адресу відповідачів за первісним позовом надіслано письмову вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором №0189/07/03-Z від 27 червня 2007 року, в якій також наведені нові реквізити для сплати кредитних коштів та погашення кредиту - реквізити банку-нерезидента України (а.с.10, 11). Відповідно до наданих стороною позивача розрахунків, станом на 08 квітня 2015 року через припинення виконання позичальником [PERSON] свого кредитного зобов'язання розмір її заборгованості за кредитним договором №0189/07/03-Z від 27 червня 2007 року перед ПАТ «Банк Форум» становить 10825,51 долар США (259464,89 гривень за курсом НБУ), з яких 2248,39 доларів США (за курсом НБУ 55850,73 гривень) - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 6750 доларів США (за курсом НБУ 158665,72 гривень) - поточна заборгованість за тілом кредиту, 888,69 доларів США (за курсом НБУ 20889,58 гривень) - прострочена заборгованість за процентами, 123,48 доларів США (за курсом НБУ 2902,52 гривень) - поточна заборгованість за процентами, 814,95 доларів США (за курсом НБУ 19156,33 гривень) - пеня, а також до розміру загальної заборгованості входить штраф в розмірі 5000 гривень (за порушення п.3.3.7) (а.с.80-81). Крім того, судом встановлено, що станом на 19 травня 2015 року сума непогашеного основного боргу [PERSON] за кредитним договором №0189/07/03-Z від 27 червня 2007 року перед ПАТ «Банк Форум» становить 8998,39 доларів США, сума погашеної основної заборгованості - 21001,61 долар США, сум непогашених процентів - 1086,9 доларів США, загальна суму погашених процентів - 15449,7 доларів США (а.с.108-112). Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.1054, 1055 ЦК України), а також договір поруки (ст.553 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Положеннями ст.524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є пеня, штраф (ст.549 ЦК України). За змістом ст.ст.546, 547 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання в повному обсязі. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи з'ясовані в судовому засіданні фактичні обставини, встановлені на підставі таких доказів, в контексті наведених норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між кредитодавцем, правонаступником якого є позивач за первісним позовом, та відповідачем [PERSON], як позичальником, кредитного договору №0189/07/03-Z від 27 червня 2007 року, а із відповідачем [PERSON] - договору поруки №07-423/07 від 27 червня 2007 року, із дотриманням вимог законодавства, а також встановлено невиконання відповідачами, на відміну від кредитодавця, своїх зобов'язань за даним договором, що призвело до утворення заборгованості у визначеному позивачем розмірі і за відсутності інших суттєвих обставин спірних правовідносин мало б бути достатньою підставою для стягнення цієї заборгованості солідарно з відповідачів на користь позивача на підставі судового рішення. Разом з тим, враховуючи певні особливості спірних правовідносин сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі на підставі наступного. Так, відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно п.7.5 кредитного договору №0189/07/03-Z від 27 червня 2007 року усі зміни та доповнення до цього договору набувають чинності тільки за умови укладення в письмовій формі та підписання сторонами, крім випадків, передбачених п.5.1, 5.2, 5.3 (право банку відмовити від подальшого кредитування, зміна процентної ставки банком в односторонньому порядку, дострокове повернення кредиту) цього договору, вноситься шляхом укладення в письмовій формі додаткових угод, які стають невід'ємною частинною цього договору. Отже, приймаючи до уваги, що п.2.3, 2.6, 2.9 спірного кредитного договору чітко визначені рахунки (банківські реквізити) для погашення [PERSON], як позичальником, заборгованості за кредитом (тіло кредиту, проценти, кошти за обслуговування кредиту) як істотна умова кредитного договору, оскільки лише сплата коштів позичальником саме на ці рахунки/за цими реквізитами буде вважатись належним виконанням нею своїх договірних зобов'язань і зараховуватись як погашення кредиту, однак позивачем не зважаючи на це в односторонньому порядку без укладення за підписом обох сторін додаткової письмової угоди до кредитного договору як його невід'ємної частини, своїм листом без будь-якого узгодження з позичальником [PERSON] запропоновано останній погашати кредит зовсім на інші банківські рахунки - рахунки банку-нерезидента України, що фактично і змусило позичальника припинити погашення кредиту, суд приходить до висновку про неправомірність використання позивачем свого права вимагати дострокового повернення кредиту та пред'явлення до відповідачів вимог про стягнення з них кредитної заборгованості, наявної на час розгляду справи. Такі обставини і зумовлюють відмову у задоволені первісного позову в повному обсязі. Подані суду копії листів позивача із новими реквізитами для погашення кредитної заборгованості суд не може прийняти до уваги як належний доказ узгодження зміни порядку погашення кредитної заборгованості, оскільки такі листи не є погодженими сторонами додатковими угодами до кредитного договору, а також за своїм змістом та формою не дозволяють беззаперечно переконатись у тому, що сплата позичальником коштів на рахунки банку-нерезидента України буде вважатись належним виконанням позичальником своїх зобов'язань за договором. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Банк Форум» про визнання договорів недійсними та стягнення коштів (застосування реституції), суд, окрім наведених вище фактичних обставин та норм цивільного законодавства, виходив з наступного. Так, відповідно до норм ст.ст.11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Відповідно до ст.215 ЦК України підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 ст.203 ЦК, а саме: зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Нормою ст.230 ЦК України встановлено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення у відповідності до ч.1 ст.229 ЦК України, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Враховуючи викладені фактичні обставини, норми чинного законодавства та приймаючи до уваги факт ненадання позивачем за зустрічним позовом жодних належних та допустимих доказів щодо дійсності укладення спірного кредитного договору під впливом обману відповідача [PERSON] (до того ж кредитний договір укладався як позичальником [PERSON], яка до суду не з'явилась, пояснень та доказів щодо свого обману з боку первісного позивача не надала, зустрічний позивач [PERSON] не є стороною кредитного договору, а тому за таких обставин достеменно стверджувати про наявність обману не може), суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст.ст.203, 1054, 1055 ЦК України при укладанні спірного кредитного договору між сторонами були дотримані всі передбачені діючим законодавством істотні умови кредитного договору, які обумовлені їх згодою, як узгоджені сторонами, так і ними прийняті, а також дотримані вимоги щодо форми договору. Окрім того, на момент укладення спірного кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою фінансової установи. Крім того, [PERSON] підписала оспорюваний [PERSON] зараз кредитний договір особисто, чим відповідно засвідчила та підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування банку та виконання вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про що прямо зазначено в п.7.2, 7.7 спірного кредитного договору. Таким чином, викладене виключає можливість визнання спірного кредитного договору недійсним як правочину, зокрема і на підставі ст.230 ЦК України. Стосовно посилань позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні про невідповідність спірного договору вимогам діючого законодавства щодо валюти кредиту, якою, на думку [PERSON], повинна бути національна валюта України, необхідно зазначити наступне. Згідно ст.192 ЦК України валютні цінності можуть використовуватися на території України у випадках і порядку, встановлених законом. Зокрема, відповідно до ст.533 ЦК України на території України у випадках, встановлених законом, допускається використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків за зобов'язаннями. Згідно ст.ст.2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки мають право на підставі банківської та генеральної ліцензії здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема кредитні операції. Оскільки представником ПАТ «Банк Форум» були надані суду копії виданої банківської ліцензії, дозволу НБУ (генеральної ліцензії) разом із додатком на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с.74-76), немає підстав вважати, що кредитодавець був позбавлений права надати [PERSON] кредит в іноземній валюті. Аналогічна позиція щодо умов для здійснення банками операцій з валютними цінностями була висловлена НБУ у листі від 07 грудня 2009 року №13-210/7871-22612. Також не можна погодитися із висловленими в ході розгляду справи посиланнями позивача за зустрічним позовом на необхідність отримання кредитодавцем за спірним договором саме індивідуальної ліцензії НБУ для надання кредиту в іноземній валюті, оскільки згідно ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» така ліцензія є необхідною лише у тому випадку, якщо строк або розмір кредиту в іноземній валюті, який надається або отримується резидентом, перевищує межі, встановлені законодавством. В той же час, чинне законодавство таких меж не визначає. Окрім того, з аналізу положень ст.ст.2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.5.3 «Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій», затвердженого постановою Правління НБУ №275 від 17 липня 2001 року, п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ №483 від 14 жовтня 2004 року, випливає необхідність отримання банком для постійного здійснення операцій з іноземною валютою лише банківської ліцензії та письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями, що виключає необхідність в отриманні банком саме індивідуальної ліцензії задля надання кредиту позичальникам в іноземній валюті. При цьому зі змісту наведених нормативно-правових актів слідує, що наявність у банку банківської та відповідної генеральної ліцензії дозволяє не тільки надавати кредит в іноземній валюті, а й використовувати позичальнику іноземну валюту при розрахунках з банком по такому кредиту. Як необґрунтоване та помилкове суд оцінює посилання зустрічного позивача на невідповідність спірного кредитного договору вимогам ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» внаслідок наявності у такому договорі п.3.2.6, який дає право банку в односторонньому порядку змінювати проценту ставку за користування кредитними коштами. Вказана оцінка суду посилань зустрічного позивача ґрунтується на тому, що обмеження банка у праві змінювати в односторонньому порядку розмір процентної ставки, як форми плати за користування кредитом, було введено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року №661-VI, який набрав чинності лише 09 січня 2009 року, доповнивши ЦК України статтею 1056-1. В той же час, норма ст.5 ЦК України визначає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Таким чином, оскільки Закон України №661-VI набрав чинності вже після укладення сторонами спірного кредитного договору №0189/07/03-Z від 27 червня 2007 року, який містить п.3.2.6, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати положення вказаного пункту такими, що порушували вимоги закону на час укладення спірного кредитного договору, а отже відсутні підстави їх вважати такими, що є підставою для визнання кредитного договору повністю чи частково недійсним. Крім того, поняття відсоткова та процентна ставка, використані в наведених [PERSON] положеннях Закону України «Про захист прав споживачів», та в нормах ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України є тотожними поняттями для спірних правовідносин сторін, а тому означені вище твердження [PERSON] про невідповідність спірного кредитного договору вимогам ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є беззаперечно хибними. Не приймає суд до уваги твердження позивача за зустрічним позовом про не ознайомлення позичальника перед укладенням спірного кредитного договору з інформацією щодо умов кредитування, валютних ризиків, сукупною вартістю кредиту тощо, в тому числі з інформацією, передбаченою ст.11 п.2 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі посилання, як вже вказувалось вище, повністю спростовуються положеннями пунктів 7.2, 7.7 підписаного [PERSON] спірного кредитного договору. До того ж, сутність положень спірного кредитного договору, наслідки укладення договору в іноземній валюті, сукупна вартість кредиту за цим договором, порядок та графік погашення позичальником отриманого кредиту є очевидними зі змісту договору і під час ознайомлення позичальника з текстом спірного кредитного договору не могли залишитися поза її увагою або бути нею неправильно сприйнятими. Крім того, оспорюваний договір був укладений [PERSON] саме на викладених в кредитному договорі умовах, які її повністю влаштували і заперечень не викликали, про що свідчить як підпис позичальника у цьому договорі, так і виконання нею умов договору шляхом погашення кредиту аж до початку ліквідації ПАТ «Банк Форум» (кредитора) у червні 2014 року. Підставою ж для припинення позичальником сплати кредиту, як слідує з пояснень [PERSON], було пропонування позивачем погашати кредит на рахунок банку-нерезиденту України, що викликало сумніви у позичальника щодо правомірності такого способу погашення кредиту. До тверджень зустрічного позивача про порушення спірним кредитним договором публічного порядку суд також ставиться критично та не приймає до уваги, оскільки такі твердження носять загальний і неконкретних характер, без посилань в чому полягає стверджуване [PERSON] порушення. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним кредитного договору, суд також керувався і тим, що [PERSON] не є стороною цього договору, сам по собі цей кредитний договір не створює для неї прав та обов'язків, а тому пред'явлені [PERSON] позовні вимоги, які стосуються прав та обов'язків іншої особи - [PERSON], не можуть бути задоволені. З урахуванням викладеного, в контексті звернення ПАТ «Банк Форум» до суду із позовом про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] боргу за спірним кредитним договором, суд оцінює заявлені зустрічні позовні вимоги як намагання поручителя уникнути своєї майнової відповідальності за невиконане позичальником грошове кредитне зобов'язання. Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні зустрічного позову в частині позовних вимог щодо визнання недійсним кредитного договору №0189/07/03-Z від 27 червня 2007 року. При цьому не підлягає задоволенню решта зустрічних позовних вимог як така, що ґрунтувалася на задоволенні зустрічного позову у зазначеній частині. Судові витрати у справі, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, результат вирішення справи, предмет та характер позовних вимог, відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed