Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

04 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] Темура її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 04 лютого 2019 і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що вона з відповідачем перебувала з 16 листопада 2012 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області 26 грудня 2018 року. Сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач останні пять років проживає окремо. Діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утримані. Вона не працює, отримує щомісячно соціальну допомогу. Відповідач, матеріальної чи іншої допомоги на утримання дітей не надає, не дбає про їх матеріальне забезпечення та виховання, тим самим ухиляється від виконання свої батьківських обовязків. Позивач позбавлена можливості самостійно матеріально утримувати дітей, в звязку з чим змушена звернутися до суду з позовом, який просить задовольнити. Позивач в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судові засідання не зявився, його виклик здійснений в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України, тому вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Відзив відповідачем не подано. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину. Ухвалою суду від 22 березня 2019 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ухвали суду від 22 березня 2019 року справа розглядається в\~порядку заочного\~провадженняза правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. 10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка 14 квітня 1995 року набула чинності для України (далі - Конвенція). Положення Конвенції спрямовані на забезпечення належного захисту прав і законних інтересів осіб, що проживають на територіях країн СНД та застосовуються у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, [PERSON] та Туркменістаном. Відповідно до статті 1 Конвенції громадяни кожної із її держав\~учасниць (далі\~Договірні Сторони), а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони. Громадяни кожної Договірної Сторони, а також особи, які проживають на їхніх територіях, мають право вільно та безперешкодно звертатися до суду, прокуратури та інших установ кожної Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні та кримінальні справи, можуть бути їх учасниками, подавати клопотання, подавати позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, що і громадяни кожної Договірної Сторони. Відповідно до пункту 2 статті 28 Конвенції якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а інший\~другої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Позивач є громадянкою України (а.с. 14-15), а відповідач є громадянином [PERSON] (а.с. 12, 13). З урахуванням положень Конвенції та обставин справи, суд вважає за необхідне при вирішені справи застосувати норми національного законодавства України. Судом встановлено, що сторони з 16 листопада 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2018 року розірвано (а.с 5). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON],\~[INFO],\~свідоцтво про\~народження від\~16\~березня 2012\~року,\~серії НР,\~№331708,\~та [PERSON],\~[INFO], свідоцтво про народження від 05 лютого 2014 року серії І-ФП № 200666 (а.с. 11), в яких сторони вказані як батьки дітей. Згідно з довідкою виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від \~ \~ \~ \~18 жовтня 2018 року № 2035, діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із позивачкою (а.с. 20). Як вбачається з акту щодо місця проживання відповідача [PERSON] у період часу з 03 лютого 2010 року по 10 січня 2012 року проживав за адресою: [INFO] (а.с. 18). Згідно з актом, засвідченим головою Мішково-Погорілівською сільською радою Вітовського району Миколаївської області щодо проживання відповідача, останній за вищевказаною адресою у період з 10 січня 2012 року по 07 листопада 2018 року не проживає (а.с. 17). Позивач є інвалідом 3 групи, знаходиться на обліку в Інгульському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується довідкою від 29 серпня 2018 року № 1862/02-1 (а.с. 16). Частиною 6 статті 7 СК України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно до частини 1 статті 141 СК України мати і батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів, що стягується на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказана норма національного законодавства відповідає статті 25 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою\~ кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї, і право на забезпечення в разі безробіття, хвороби, інвалідності, вдівства, старості чи іншого випадку втрати засобів до існування через незалежні від неї обставини. Материнство і дитинство дають право на особливе піклування і допомогу. Всі діти, народжені у шлюбі або поза шлюбом, повинні користуватися однаковим соціальним захистом. Статтею 181 та частинами 1 та 2 статті 183СК України передбачено, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач [PERSON] єбатьком дітей, повнолітньою та працездатною особою, утриманців не має, будь-яких аліментних платежів не сплачує. Дані щодо інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача відсутні. Таким чином, з урахуванням матеріального становища дітей, які проживають з матір'ю позивачкою [PERSON] та знаходяться на її утримані, а також матеріального становища відповідача, який є батьком дітей і зобов'язаний утримувати їх до досягнення повноліття, суд на підставі ст. 180, ч. 3 ст. 181 та ст. 183 СК України, визнає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, але враховуючи те, що при винесення рішення суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 786,40 грн.

Outcome: approved