Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

04 листопада 2020 року до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до садівничого товариства «Луч» про Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності. Свій вимоги позивач обґрунтовує наступними обставинами. З 1989 року позивач [PERSON] є членом Садівничого товариства «Луч» CM «Новодофінівський». Та в його користуванні, на території вказаного садівничого товариства «Луч» з 1989 року знаходиться земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,0554 га. Свої зобов`язання щодо членства у садівничому товаристві «Луч» та користування земельною ділянкою [ADDRESS] він на протязі всього часу виконує сумлінно та на постійній основі. Протягом зазначеного терміну користування зазначеною земельною ділянкою ним постійно сплачувалися всі необхідні платежі, та на даний час відсутня заборгованость по сплаті членських внесків та земельного податку. На вказаній земельній ділянці по [ADDRESS] розташований садовий будинок, який збудовано позивачем та належить йому, на праві приватної власності. Отже, враховуючи вищевказані обставини та надані докази до матеріалів справи позивач вважає, що, у нього виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 Цивільного кодексу України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просить розглянути цивільну справу без його участі та задовольнити позовні вимоги, про що надала до суду відповідну заяву. Відповідач садівниче товариство «Луч», належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, визнав позовні вимоги [PERSON] .. Представник третьої особи головного управління держгеокадастру в Одеській області будучи повідомленим про дату та час в судове засідання не з`явився. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що [PERSON] є членом садового товариства «Луч» садового масиву «Новодофінівський» з 1989 року, що підтверджується копією членської книжки садовода №59. (а.с. 35-50) На підставі рішення спільного засідання адміністрації Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова і МК профспілки/протокол №50 від 14.06.1989 року, [PERSON] передано у користування земельну ділянку № [NUMBER] , яка розташована на території СТ «Луч» СМ «Нофодофінівський» площею 554 м2, що підтверджується відповідною довідкою 1989р. із підписами голови МК Кодри Т.М. та голови СТ «Луч» Кодинець О.Ф., про що також зазначено і у Членській книжці садовода, виданої в 1989р. на ім`я [PERSON] .(а.с.7) Вказане також підтверджується довідкою обслуговуючого кооперативу «Співдружність» об`єднання садівничих товариств Садового масиву «Новодофінівський» Новодофінівської ради Лиманського району Одеської області від 25 серпня 2020 року, у відповідності до якої у постійному користуванні [PERSON] знаходиться земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,0554 га, Заборгованості по сплаті земельного податку та сплаті членських внесків у [PERSON] відсутня.(а.с.53) На земельній ділянці наданій позивачу [PERSON] у користування розташований належний йому на праві власності садовий будинок загальною площею 35,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . (а.с.62) Рішенням Виконавчого комітету Нофодофінівської сільської ради Лиманського району Одеської області №62 про надання та підтвердження поштової адреси садовим земельним ділянкам та садовим будинкам судовому будинку належному [PERSON] надано поштову адресу: [ADDRESS] . (а.с.33) Задовольняючи позов суд виходить з того, що позивач [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується на протязі більше 15 років земельною ділянкою та житловим будинком, який на ній розташовано, обробляє земельну ділянку, а тому є власником спірної земельної ділянки за набувальною давністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п.п.9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до положень статтей 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.14 Постанови). Суд враховує правову позицію щодо спірних правовідносин визначену у Постанові ВСУ від 13.04.2016 року у справі №6-253цс16, відповідно до якої за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем доведений факт набуття ним права власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю, оскільки він з 1989 року, тобто понад 15 років, добросовісно, відкрито та безперервно користується житловим будинком та земельною ділянкою, розташованими за адресою: [ADDRESS] , підтримує майно в належному стані, несе з цього приводу витрати, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних [PERSON] .

Outcome: approved