Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

06.07.2018\~[PERSON]\~звернулась до\~суду з\~позовною заявою,\~якою просила\~суд визнати\~недійсним договір\~дарування від\~08.06.2018\~житлового будинку\~з господарчими\~спорудами за\~адресою м.\~Кривий Ріг Дніпропетровської області, вул. Байрачна, 25, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] реєстраційний № 996. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 позов ПАТ «[PERSON] [PERSON]» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19.05.2008 задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] [PERSON]» заборгованість у сумі 33139,47 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 складає 889985,72 грн, а також судовий збір у сумі 133349,79 грн. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.08.2017 на підставі ст. 512 ЦК України замінено стягувача у справі № 215/1492/16-ц з ПАТ «[PERSON] [PERSON]» на [PERSON] 31.08.2017 головним державним виконавцем Криворізького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області\~ винесені\~постанови про\~відкриття виконавчого\~провадження №\~54604848\~з виконання\~виконавчого листа\~№ 215/1492/16-ц виданого Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області\~про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 33139 доларів 47 центів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 складає 889985,72 грн. та про накладення арешту на майно [PERSON], а саме: квартиру, реєстраційний номер 15945867, за адресою [ADDRESS]; житловий будинок з господарчими спорудами, реєстраційний номер 4041001112110, за адресою м. Кривий Ріг, вул. Арсентьєва (Байрачна), б.25; 1/3 частину нежитлового приміщення, реєстраційний номер 11118513, за адресою м. Кривий Ріг, вул. Адмірала Головка, б.40 прим. 18. 12.10.2017 постановою державного виконавця зазначений виконавчий лист переданий до Тернівського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] [PERSON] Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] задоволено частково, заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 скасовано та ухвалене нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] [PERSON]» заборгованість за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19.05.2008 у розмірі 33139,47 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 складає 889985,72 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 133349,79 грн. 05.06.2018 головним державним виконавцем Тернівського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] [PERSON]Т.У.Ю. у Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 54604848 у звязку зі скасуванням заочного рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. 13.08.2018 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області представнику позивача [PERSON] був виданий виконавчий лист на підставі постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 у справі № 215/1492/16-ц. З інформаційної довідки № 12983694 від 05.07.2018 позивачу [PERSON] стало відомо, що між відповідачами [PERSON] та [PERSON] 08.06.2018 був укладений договір дарування відповідно до умов якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар обєкт нерухомості - житловий будинок з господарчими спорудами за адресою м. Кривий Ріг, вул. Арсентьєва (Байрачна), б.25. Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровий № 996. Позивач з посиланням на ст.ст. 202, 203, 215, 234, 717 ЦК України вважає, що укладення вказаного договору порушило її права як стягувача боргу за судовим рішенням, а цей договір дарування є фіктивним У спільному відзиві на позовну заяву відповідачі [PERSON] та [PERSON] зазначили про своє невизнання позову у повному обсязі, вважають позивача неналежним, позовну вимогу вважають необґрунтованою та просять відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що позовна заява ґрунтується на скасованому заочному рішенні Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016, а постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 стягнуто грошову суму на користь ПАТ «[PERSON] [PERSON]», а не на користь позивача. Виконавчий лист виданий стягувачу ПАТ «[PERSON] [PERSON]», а не позивачу. Таким чином вважають, що позивач не має жодного відношення до стягнутих постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 грошових коштів, а ухвала Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.08.2017 про заміну стягувача у справі з ПАТ «[PERSON] [PERSON]» на [PERSON] стосувалась виключно виконання скасованого заочного рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016. Посилаються на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2014 зазначений житловий будинок з господарчими спорудами [PERSON] отримала після смерті її батьків, а 08.06.2018 подарувала це нерухоме майно сину виконуючи волю померлих своїх батьків і спільне сімейне рішення. Вважають, що оскаржуваний договір не повязаний з кредитними відносинами [PERSON] з ПАТ «[PERSON] [PERSON]», які виникли у 2008 році. Вважають укладення оскаржуваного договору сімейною необхідністю. Проживають спільно та ведуть спільне господарство давно, а фактичне оформлення правовідносин та реєстрацію місця проживання здійснили тоді, коли вважали за потрібне. Посилаються на те, що при наявності реального виконання оскаржуваного договору дарування предмет спору відсутній. 10.07.2018 ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] належним чином завірену копію оскаржуваного договору. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.07.2018 заява представника позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково, встановлено заборону відчуження житлового будинку з господарчими спорудами за адресою м. Кривий Ріг, вул. Байрачна, 25, що належить на праві приватної власності [PERSON]. В судовому засіданні представники позивача на заявлених позовних вимогах наполягають, вважають, що позивач не позбавлений право вимоги до відповідача з підстав скасування заочного рішення Тернівського районного суду міста [PERSON] від 04.102016, тому як по суті самого спору за кредитними зобовязаннями після ухвалення постанови Апеляційним судом Дніпропетровської області воно не змінилося. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, з підстав викладених у відзиву на позов. \~ \~ \~ \~Судом встановлені обставини спірних правовідносин на підставі досліджених судом доказів: копії ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.08.2017(а.с.4); копії постанов від 31.08.2017 головного державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Г.Т.У.Ю. у Дніпропетровській області\~про відкриття\~виконавчого провадження\~та про накладення арешту на майно [PERSON] (а.с.5,6); копії постанови від 12.10.2017 головного державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби [PERSON]. у Дніпропетровській області про передачу виконавчого документа до Тернівського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] [PERSON]Т.У.Ю. у Дніпропетровській області (а.с.7); копії постанови від 05.06.2018 головного державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] [PERSON]Т.У.Ю. у Дніпропетровській області\~ про\~закінчення виконавчого\~провадження №\~54604848,\~припинення чинності\~арешту майна\~боржника та\~скасування інших\~заходів примусового\~виконання рішення (а.с.8); копії постанови Апеляційного суду\~Дніпропетровської області\~від 15.05.2018 (а.с.9-11); копії виконавчого листа Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 (а.с.12); копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (а.с.13-14); копії договору дарування від 08.06.2018\~ житлового будинку\~з господарчими\~спорудами за\~адресою м.\~Кривий Ріг,\~вул.\~Байрачна,\~б.25 між дарувальником [PERSON] та обдарованим [PERSON]В.(а.с.92-93); копії договору дарування від 08.06.2018\~ 1/3 частки нежитлового приміщення за адресою м. Кривий Ріг, вул. Адмірала Головка, б.40 прим. 18 між дарувальником [PERSON] та обдарованим [PERSON] (а.с.49-50). Спірні правовідносини виникли у зв'язку з укладенням договору дарування від 08.06.2018 житлового будинку\~з господарчими\~спорудами за\~адресою місто\~Кривий Ріг\~Дніпропетровської області,\~вул.\~Байрачна,\~25 між дарувальником [PERSON] та обдарованим [PERSON], який позивач просить визнати недійсним через його фіктивність посилаючись на вимоги ст.ст. 202, 203, 215, 234, 717 ЦК України, а також на те, що перехід права власності на предмет цього договору від дарувальника до обдарованого порушує її права стягувача. Дослідивши докази,\~що є\~в матеріалах\~справи,\~які суд\~вважає належними,\~допустимими і\~достовірними,\~оцінивши їх\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об'єктивному\~та безпосередньому\~їх дослідженні,\~судом встановлені\~такі фактичні\~обставини. Між [PERSON] та [PERSON] 08.06.2018 був укладений договір дарування від 08.06.2018 (далі договір) відповідно до умов якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок з господарчими спорудами за адресою м. Кривий Ріг, вул. Байрачна, 25, оцінений сторонами договору у 30000 (тридцять тисяч) грн. Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 996. Відповідно до п.1.2 цього договору нерухоме майно, що є предметом цього договору має наступні характеристики: житловий будинок загальною площею 67,9 кв.м. та житловою площею 47,9 кв.м., з господарчими спорудами, а саме літньою кухнею, двома літніми душами, гаражем, сараєм, навісом, вбиральнею, альтанкою, огорожею, воротами з хвірткою, замощенням та водоколонкою, яке розташоване на земельній ділянці, що належить до комунальної власності, площею 0,0622 га та має кадастровий номер 1211000000:07:078:0030 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до п.1.4 договору до обдарованого, який набув право власності на житловий будинок, переходить право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача. П. 3.1 договору визначено, що сторони домовились про те, що прийняття обдарованим від дарувальника ключів та документів на житловий будинок з господарчими спорудами свідчить про те, що передача речі відбулась. За п.3.3 договору право власності на відчужуваний житловий будинок з господарчими спорудами виникає у обдарованого з моменту прийняття дарунку. Відповідно до п.3.2 договору у присутності нотаріуса дарувальник передала обдарованому ключі та документи на житловий будинок з господарчими спорудами чим підтверджено передачу нерухомого майна обдарованому. Крім того, суд звернув увагу на те, що між [PERSON] та [PERSON] 08.06.2018 був укладений інший договір дарування відповідно до умов якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 1/3 частку нежитлового приміщення за адресою м. Кривий Ріг, вул. Адмірала Головка, б.40 прим. 18. Судом встановлено, що заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 за позовом ПАТ «[PERSON] [PERSON]» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19.05.2008 задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] [PERSON]» заборгованість у сумі 33139,47 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 складає 889985,72 грн, а також судовий збір у сумі 133349,79 грн. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області\~від 04.08.2017\~заяву [PERSON]\~в інтересах\~[PERSON]\~про заміну\~сторони стягувача\~задоволено,\~замінено стягувача з ПАТ «[PERSON] [PERSON]» на [PERSON] 31.08.2017 головним державним виконавцем Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Г.Т.У.Ю. у Дніпропетровській області\~ винесено\~постанову про\~відкриття виконавчого\~провадження №\~54604848\~з виконання\~виконавчого листа\~№ 215/1492/16-ц виданого Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області\~про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 33139 доларів 47 центів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 складає 889985,72 грн. Також 31.08.2017 цим державним виконавцем у цьому виконавчому провадженні винесено постанову про накладення арешту на майно [PERSON], а саме на квартиру, реєстраційний номер 15945867, за адресою [ADDRESS]; житловий будинок з господарчими спорудами, реєстраційний номер 4041001112110, за адресою м. Кривий Ріг, вул. Арсентьєва (Байрачна), б.25; 1/3 частину нежитлового приміщення, реєстраційний номер 11118513, за адресою м. Кривий Ріг, вул. Адмірала Головка, б.40 прим. 18. 12.10.2017 цим державним виконавцем у цьому виконавчому провадженні винесено постанову про передачу зазначеного виконавчого документу до Тернівського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] [PERSON] Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у строк до 12.10.2017. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 у справі № 215/1492/16-ц апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] [PERSON] задоволено частково, заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 скасовано та ухвалене нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] [PERSON]» заборгованість за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19.05.2008 у розмірі 33139,47 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 складає 889985,72 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 133349,79 грн. 05.06.2018 головним державним виконавцем Тернівського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] [PERSON]Т.У.Ю. у Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 54604848, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. 13.08.2018 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позивачу був виданий виконавчий лист на підставі постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 у справі № 215/1492/16-ц. Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч.1ст.718 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст.722 ЦК України). \~ \~ \~ \~ Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] послалась на фіктивність укладеного між відповідачами договору дарування. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином; фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки цього правочину. Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 21.01.2015 у справі №6-197цс14. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.ч. 1,5 ст.203 ЦК України, що за правилами ст.215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 19.10.2016 у справі № 6-1873цс16). Як роз'яснено у п.п. 7, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом; особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). ЦК України не містить визначення поняття «заінтересована особа» в контексті вимог про визнання правочину недійсними, а тому питання належного позивача у кожному конкретному випадку є оціночним, у зв'язку з чим слід враховувати те, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, зокрема, що у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені та така особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції чи віндикації. Обґрунтовуючи свою заінтересованість у результатах оспорювання вказаного вище договору дарування, позивач посилалась на те, що зазначеним правочином порушуються її права стягувача боргу на її користь з [PERSON], оскільки за рахунок можливе звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом оскаржуваного договору дарування. Суд вважає ці доводи позивача обґрунтованими, оскільки після набрання законної сили постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018, якою скасовано заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 та ухвалене нове рішення, яким стягнута з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] [PERSON]» сума грошових коштів, за клопотанням позивача можлива заміна стягувача у виданому 13.08.2018\~Тернівським районним\~судом міста\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження в порядку ч.5 ст.442 ЦПК України з огляду на те, що відповідно до ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.08.2017, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 суд першої інстанції послався на наявність доказів переходу до [PERSON] права вимоги за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19.05.2008. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 встановлено, що згідно матеріалів справи, 29.06.2017 ПАТ\~«[PERSON] [PERSON]»\~(первісний кредитор) відступило за плату ПАТ\~«Юнекс Банк»\~(новому кредитору), належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє первісного кредитора як сторону\~кредитора у кредитному договорі (№М014/03-03/240 від 19.05.2008 на основі Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/239 від 19.05.2008, який укладено між ВАТ\~[PERSON] банк [PERSON]\~та боржником [PERSON] та приймає на себе всі його права та обовязки за кредитним договором. Згідно акту приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 29.06.2017 ПАТ\~«[PERSON] [PERSON]»\~передав, а ПАТ\~«Юнекс Банк»\~прийняло, зокрема документи судового та/або виконавчого провадження повязаного з правом вимоги за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19.05.2008 на основі Генеральної кредитної угоди №М014/03-03/239 від 19.05.2008 за домовленістю. 29.06.2017 ПАТ\~«Юнекс Банк»\~(кредитор) відступає за плату ТОВ\~«Стандард фінанс групп»\~(новому кредитору) належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону у кредитному договорі (№ М014/03-03/240 від 19.05.2008 на основі Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/239 від 19.05.2008, який укладено між ВАТ\~[PERSON] банк [PERSON]\~та боржником О.І. та приймає на себе всі його права та обовязки за кредитним договором. Згідно акту приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 29.06.2017 ПАТ\~«Юнекс Банк»\~передав, а ТОВ\~«Стандард фінанс групп»\~прийняло, зокрема документи судового та/або виконавчого провадження повязаного з правом вимоги за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19.05.2008 на основі Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/239 від 19.05.2008. 29.06.2017 було укладено договір відступлення права вимоги №29-06/17, згідно умов якого ТОВ\~«Стандард [PERSON]»\~(кредитор) відступило за плату [PERSON] (новому кредитору) належні йому права вимоги за кредитним договором (№ М014/03-03/240 від 19.05.2008 на основі Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/239 від 19.05.2008, який укладено між ВАТ\~[PERSON] банк [PERSON]\~та боржником [PERSON], разом з додатками, а також додаткові угоди/договори до нього. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідклично та без можливості зворотного відступлення (викупу) (п.2.1.-2.2.). Згідно акта приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 29.06.2017 ТОВ\~«Стандард фінанс групп»\~передало, а [PERSON] прийняла, зокрема документи судового та/або виконавчого провадження повязаного з правом вимоги за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19.05.2008 на основі Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/239 від 19.05.2008. За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду Дніпропетровської області погодилась із висновком суду першої інстанції, що відбулось правонаступництво у матеріальних правовідносинах повязаних з правом вимоги [PERSON] за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19.05.2008 р. , та до неї перейшов статус стягувача згідно змісту статей 512, 514 ЦК України. Зазначені обставини встановлені рішеннями судів у цивільній справі, що набрали законної сили, є преюдиційними і тому в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи, у якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини - [PERSON] Отже, [PERSON] з ухваленням постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 не втратила статус стягувача у відповідних матеріальних правовідносинах і тому її права та законні інтереси стягувача порушені оскаржуваним договором. Відповідач [PERSON], відчужуючи від 08.06.2018 належне їй на праві власності нерухоме майно своєму сину за двома договорами, один з яких є оскаржуваним у цій справі, була обізнана про постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 у справі № 215/1492/16-ц, яким стягнуто з неї на користь ПАТ «[PERSON] [PERSON]» 33139,47 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 складає 889985,72 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 133349,79 грн., отже не могла не передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання цього судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що належить їй на праві власності. Отже, з врахуванням незначного проміжку часу з дня набрання законної сили судовим рішенням про стягнення з [PERSON] грошових коштів 15.05.2018 по день укладення відповідачами оскаржуваного договору 08.06.2018 (24 дні), а також спільного проживання відповідачів та їх давнього ведення спільного господарства, суд вважає, що дії відповідачів щодо дарування нерухомого майна за оскаржуваним договором були направлені на якнайшвидший фіктивний перехід від матері [PERSON] до її сина [PERSON] права власності на це нерухоме майно з метою приховати його від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення з [PERSON] значної суми грошових коштів на користь позивача. Таким чином, суд робить висновок, що оскаржуваний договір був вчинений [PERSON] та [PERSON] без дійсного наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, а їх умисел був направлений на бажання вчинити оскаржуваний\~договір лише\~для виду,\~вони мали\~інші цілі,\~ніж ті,\~що передбачені\~оскаржуваним договором,\~а саме,\~ціль штучного\~створення умов\~неможливості виконання\~рішення суду,\~що набрало\~законної сили,\~на користь\~позивача. Той факт, що, за вказаних обставин, відповідно до п.3.2 оскаржуваного договору у присутності нотаріуса дарувальник [PERSON] передала обдарованому [PERSON] ключі та документи на житловий будинок з господарчими спорудами чим підтверджено передачу нерухомого майна не спростовує вищезазначеного висновку суду. Згідно\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. У відповідності до ч.1\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, з врахуванням справедливості, добросовісності та розумності як загальних засад цивільного законодавства, зважуючи доводи сторін, суд вважає, що існують достатні правові підстави для задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі\~ст.ст.3,16,203,215,234,717-720 ЦК України,\~

Outcome: approved