Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

06.05.2014 року до Деснянського районного суду м. Чернігова звернувся [PERSON] з позовом до Чернігівської міської ради про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та мати позивача [PERSON] разом приймали участь у приватизації кв.[ADDRESS]. [INFO] року мати позивача померла, а позивач звернулась до управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради за отриманням дублікату свідоцтва про приватизацію, але отримала відмову у зв'язку з тим, що у них немає відповідної приватизаційної справи. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про визнання за позивачем права власності на 1/3 частину квартири у порядку приватизації державного житлового фонду та на 1/2 частину квартири в порядку спадкування, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні в частині визнання права власності в порядку приватизації позовні вимоги визнав. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року мати позивача [PERSON] померла (а.с. 11), позивач звернулась до управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради за отриманням дублікату свідоцтва про приватизацію, але отримала відмову у зв'язку з тим, що у них немає відповідної приватизаційної справи. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], відділу державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції від 16.02.2012 року, [PERSON], померла, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 465. (а.с. 11). Позивач та мати позивача [PERSON] разом приймали участь у приватизації кв.[ADDRESS]. Але у позивачки відсутні правовстановлюючі документи на приватизацію житла розташовану за адресою: [ADDRESS]. Факт участі позивача та її матері сторонами визнаний та підтверджується наступними документами : довідка № 407 про використання житлового чеку в приватизації майна [PERSON] (а.с.7), довідка № 390 про використання житлового чеку в приватизації майна [PERSON] (а.с.8), відповіддю управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду (а.с.10), свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.21). На підставі вищезазначеного позовна вимога позивача в частині визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в порядку приватизації підлягає задоволенню. Суд під час судового засідання встановив, що померла [PERSON] мала ще неповнолітнього сина [PERSON], який був усиновлений громадянами Італії та на даний час мешкає в Італії. Враховуючи цю обставину, щоб не обмежувати права неповнолітнього, суд вважає, що позовна вимога в частині визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом підлягає частковому задоволенню з урахуванням інтересів неповнолітнього. Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223, 1225 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 та ч. 5 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Предмет судового розгляду формується позовною заявою, в якій вказується вимога позивача. Суд в силу принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) не може вийти за межі позовних вимог. Суд не може з власної ініціативи виходити за межі позову, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (ст. 2 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS].

Outcome: partial