Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

04 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Талмер», в якому просив розірвати договір оренди земельної ділянки площею 25,01 га, укладений 09 грудня 2008 року між ним та відповідачем, а також додаткову угоду до цього договору № 1 від 11 червня 2010 року. В обґрунтування свого позову послався на те, що відповідачем порушено істотні умови договору оренди. Посилаючись на те, що ТОВ «Талмер» орендну плату не сплачує, а земельна ділянка не обробляється, просив про задоволення позову. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пославшись на те, що орендну плату було виплачено позивачеві за період до 15 квітня 2023 року, що підтверджується відповідною розпискою та даними бухгалтерського обліку і податкової звітності. Стосовно погіршення стану земельної ділянки зазначив, що факт невикористання ділянки протягом двох років не може свідчити про те, що стан її значно погіршився. Посилаючись на те, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. На підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації № 47 від 14 лютого 2003 року позивач [PERSON] одержав державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 25,01 га, за цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а. с. 5). 09 грудня 2008 року [PERSON] уклав з ТОВ «Талмер» договір оренди цієї земельної ділянки, за умовами якого передав в строкове платне володіння та користування відповідачеві вказану земельну ділянку строком на пять років. 15 квітня 2009 року даний договір було зареєстровано в Очаківському реєстраційному окрузі за № 040902100080 (а. с. 7-10) та земельна ділянка передана орендарю згідно з актом прийому-передачі обєкта оренди від 11 грудня 2008 року (а. с. 11). За умовами вказаного договору орендна плата в розмірі 26\~500 грн сплачується орендарем протягом 14 днів з моменту державної реєстрації цього договору одним платежем за весь строк оренди. Факт отримання позивачем коштів в сумі 26\~500 грн в судовому засіданні останнім не заперечувався. 11 червня 2010 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до вказаного вище договору оренди, відповідно до якої змінено строк дії договору оренди до 25 років та внесено зміни щодо порядку сплати орендної плати. Так, згідно з п. 2 цієї угоди, орендна плата сплачується шляхом попередньої оплати частинами в наступному порядку: за період з 15 квітня 2013 року по 15 квітня 2018 року до 01 жовтня 2010 року, за період з 15 квітня 2018 року по 15 квітня 2023 року до 01 жовтня 2011 року, за період з 15 квітня 2023 року по 15 квітня 2028 року до 01 жовтня 2012 року, за період з 15 квітня 2028 року по 15 квітня 2033 року до 01 жовтня 2013 року, по 32 090 грн за кожні пять років оренди (а. с. 12). Згідно зі ст. 651 ЦК України договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, при цьому істотним є таке порушення, коли внаслідок завданої цим шкоди сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Аналогічні норми закріплені й Законом України «Про оренду землі», відповідно до ч. 1 ст. 32 якого договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Статтею 141 ЗК України в якості підстав припинення права користування земельною ділянкою передбачені, зокрема, систематична несплата орендної плати, а також використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Звертаючись до суду із позовом про розірвання договору оренди, [PERSON] послався на невиконання відповідачем умов договору в частині своєчасної виплати орендної плати та на невикористання земельної ділянки. Разом із тим, як вбачається з документів, наданих представником відповідача, позивачеві [PERSON] було сплачено орендну плату за користування земельною ділянкою в наступних розмірах: 17 квітня 2009 року в розмірі 26 500грн за період з 15 квітня 2009 року по 15 квітня 2013 року; 18 лютого 2011 року в розмірі 32\~090 грн за період з 15 квітня 2013 року по 15 квітня 2018 року; 28 березня 2012 року в розмірі 37\~641 грн 57 коп. за період з 15 квітня 2018 року по 15 квітня 2023 року (а. с. 150-154). Відсутність заборгованості із земельного податку підтверджується меморіальними ордерами, якими підтверджується сплата податку за земельну ділянку [PERSON] за 2014-2015 роки (а. с. 55, 56), а також довідкою Очаківської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області про відсутність заборгованості у ТОВ «Талмер» з податків, зборів, платежів (а. с. 122). В судовому засіданні позивачем та його представником не спростовано факт отримання орендної плати до 15 квітня 2023 року. Отже, незважаючи на те, що відповідачем було порушено умови договору щодо термінів внесення плати за період з 2023 року, факт систематичної несплати орендної плати не було доведено позивачем в судовому засіданні, а право орендодавця вимагати своєчасного внесення орендної плати, у разі його порушення, може бути захищено в інший спосіб ніж розірвання договору. Стосовно вимог позивача про розірвання договору оренди з підстав порушення умов користування відповідачем земельною ділянкою, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, законодавством визначено поняття нормативів інтенсивності використання земель. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про охорону земель», нормативи якісного стану ґрунтів визначають рівень забруднення, оптимальний вміст поживних речовин, фізико-хімічні властивості тощо. Позивач та його представник своїм правом заявити клопотання про проведення агрохімічного обстеження з метою встановлення наявності негативного впливу орендаря в ході використання спірної земельної ділянки не скористались, а тому суд у відповідності до ст. 11 ЦПК України постановляє рішення за наявними у справі доказами. Так, судом не можуть бути взяті до уваги надані позивачем в якості доказів акт, складений землевпорядником та депутатами Острівської сільської ради (а. с. 143) та довідку № 36 від 20 травня 2015 року за підписом землевпорядника про те, що земельна ділянка позивача протягом двох років не оброблялася (а. с. 144), оскільки з даних документів вбачається лише відсутність діяльності ТОВ «Талмер» протягом двох останніх років. Також критично суд оцінює наданий представником позивача фотознімок земельної ділянки позивача на підтвердження її занедбаного стану (а. с. 33), оскільки він є нечітким, не містить будь-яких ідентифікуючих ознак, а відтак не може вважатися допустимим доказом. Суд також звертає увагу, що поняття «використання не за цільовим призначенням» не є тотожним поняттю «невикористання за цільовим призначенням». Будь-яких інших доказів щодо недотримання відповідачем як орендарем екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів позивач не надав. Натомість відповідачем на підтвердження своїх заперечень представлено суду форми статистичної звітності стосовно збору врожаю сільськогосподарських культур за 2010-2013 роки щодо проведених у цих роках робіт, площі оброблених земель, вирощених культур та їх обсягів з відміткою відділу статистики в Очаківському районі про прийняття звіту (а. с. 123-138). Отже, суд приходить до переконання, що [PERSON] не доведено факт порушення відповідачем істотних умов договору оренди земельної ділянки щодо раціонального та цільового її використання. Зазначені твердження позивача та його представника є безпідставними та не мають жодного правового підґрунтя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд констатує, що позивач, обравши такий спосіб захисту своїх прав як розірвання договору оренди, свого процесуального обовязку не виконав та не довів суду факт систематичної несплати відповідачем орендної плати та того, що внаслідок бездіяльності ТОВ «Талмер» протягом двох років земельна ділянка перебувала у стані непридатному для її цільового використання або у стані, що вимагав докладення значних зусиль для відновлення її родючості. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не підлягають. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed