Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

04 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивований тим, що наказом директора КП «Малобілозерська спеціалізована естетична школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів «Дивосвіт» від 23 жовтня 2013 року позивач звільнена з посади помічника вихователя на підставі п.3 ст.41 КЗпП України за вчинення працівником, який виконує виховані функції, аморального проступку. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки помічник вихователя не є особою, яка виконує педагогічні (виховні) функції, а тому не може бути звільнена за вчинення аморального проступку. Крім того, вона не вчиняла аморальних проступків, які є підставою для звільнення за ч.3 ст.41 КЗпП України. Просила скасувати наказ про звільнення, поновити її на посаді помічника вихователя, внести відповідні зміни до її трудової книжки, стягнути суму компенсації за час вимушеного прогулу виходячи з середнього заробітку і моральну шкоду в сумі 3 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представники відповідача Харламов Д.І. та Овсієнко Я.М. в судовому засіданні не погоджувались з позовними вимогами [PERSON], мотивуючи свої заперечення тим, що позивач займала посаду помічника вихователя і відповідно до посадової інструкції приймала участь у виховній роботі, тому до неї можливо застосувати підстави звільнення за п.3 ст.41 КЗпП України у зв'язку із вчиненням аморального проступку, звільнення було проведено за попередньою згодою профспілкового комітету. За таких обставин, вважають, що при звільненні позивача дотримано вимоги закону, а тому відсутні підстави для поновлення на роботі і виплаті середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Розглянувши матеріали справи в судовому засіданні, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] з 02 вересня 2013 року працювала на посаді помічника вихователя КЗ «Малобілозерська спеціалізована естетична школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів «Дивосвіт» Запорізької обласної ради, що підтверджують відповідні записи в її трудовій книжці (а.с.3). Наказом директора КЗ «Малобілозерська спеціалізована естетична школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів «Дивосвіт» Запорізької обласної ради №68/к від 23 жовтня 2013 року помічника вихователя [PERSON] звільнено за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи за п.3 ст. 41 КЗпП України (а.с.59). Підставою звільнення з наказі зазначено: догана за неналежне виконання службових обов'язків, порушення дотримання Правил техніки безпеки в навчальному закладі (наказ №152 від 20.09.2013 року «Про порушення трудової дисципліни [PERSON]»), догана за недобросовісне виконання посадових обов'язків, порушення Правил трудового розпорядку, вчинення аморальних проступків, що призвели до порушення прав дітей (наказ №182 від 18.10.2013 року «Про неналежне виконання посадових обов'язків [PERSON]», згода профкому (протокол №2 від 17.10.2013 року), лист-звернення трудового колективу від 17.10.2013 року. Відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України підставою для звільнення особи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу є вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Суд приймає до уваги те, що підставою для звільнення за п.3 ст.41 КЗпП України може бути не будь-який аморальний проступок, а лише несумісний з продовженням виховної роботи. Надаючи оцінку доказам по справі, зокрема, доповідним запискам учнів і працівників школи (а.с.21-31, 34-37, 40-44, 49-55), наказів про дисциплінарні стягнення (а.с.32,48), листу-звернення трудового колективу відповідача від 17.10.2013 року (а.с.38-39), у якому трудовий колектив виражає своє невдоволення поведінкою помічника вихователя [PERSON] та звернувся з пропозицією про її звільнення у зв'язку з використанням нею ненормативної лексики у звертаннях до дітей, відсутністю спільної мови з дітьми і колегами по роботі, неадекватністю реагування на зауваження, застосування сили по відношенню до дітей і погрозами помсти колегам по роботі, а також показання допитаних судом свідків [PERSON], [PERSON], які пояснили, що учні шкоди та їх батьки неодноразово скаржилися до адміністрації школи з приводу некоректної поведінки позивача, і під час відвідувань гуртожитку вони були свідками того, як [PERSON] висловлювалася на адресу дітей з використанням нецензурних висловів і погроз, всі ці докази на думку суду свідчать лише про загальну характеристику поведінки позивача, а не про вчинення нею конкретного проступку, який був би несумісний з продовженням виховної роботи та міг би бути підставою для звільнення. Одночасно з цим, з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами. КЗпП України не встановлено кола осіб, що підлягають звільненню за такою підставою. Згідно ст.50 Закону України «Про освіту» до учасників навчально-виховного процесу належать: діти дошкільного віку, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти; керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти; батьки або особи, які їх замінюють, батьки-вихователі дитячих будинків сімейного типу; представники підприємств, установ, кооперативних, громадських організацій, які беруть участь у навчально-виховній роботі. Відповідно до ст.24 Закону «Про освіту» педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має відповідну педагогічну освіту, належний рівень професійної підготовки, здійснює педагогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров'я якої дозволяє виконувати професійні обов'язки в навчальних закладах системи загальної середньої освіти. Перелік посад педагогічних працівників системи загальної середньої освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України. У абзаці 3 Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №963 від 14.06.2000 року (із змінами станом на 18.07.2012 року) зазначено, що до педагогічних працівників відносяться: вчителі, викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя загальноосвітнього навчального закладу з інклюзивним та інтегрованим навчанням, асистент вчителя-реабілітолога, старший викладач вищого навчального закладу I і II рівня акредитації, майстер виробничого навчання, педагог професійного навчання, старший вихователь, вихователь, соціальний педагог по роботі з дітьми-інвалідами, логопед закладу охорони здоров'я та соціального забезпечення, методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, керівник гуртка, секції, студії, інших форм гурткової роботи; концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, екскурсовод, інструктор з туризму закладів освіти; старший вожатий, вожатий, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізкультури, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, консультант психолого-медико-педагогічної консультації, старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) у позашкільних закладах; старший майстер у професійно-технічному навчальному закладі, перекладач-дактилолог; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму у закладах освіти для громадян, які потребують соціальної допомоги і реабілітації. В переліку педагогічних працівників посада помічника вихователя не зазначена. Не передбачена така посада і в додатку 6, яким визначено схему тарифних розрядів, посад педагогічних працівників загальноосвітніх навчальних закладів, наказу Міністерства освіти і науки №557 від 26.09.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», зареєстрованого в Міністерстві юстиції 03.10.2005 року за №1130/11410. Посада помічника вихователя зазначається у схемі тарифних розрядів посад робітників закладів освіти, що визначено додатком 12 цього наказу. Відповідно до Посадової інструкції помічника вихователя, затвердженої наказом директора КЗ «Малобілозерська спеціалізована естетична школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів «Дивосвіт» №147 від 02.09.2013 року (а.с.18) помічник вихователя допомагає вихователеві здійснювати виконання режимних заходів з 7.00 до 8.00 годин, в період вечірнього режиму: одягання, застилання ліжок, складання речей, умивання та інше; допомагає вихователеві забезпечувати ефективний нагляд за дітьми, бере участь у їх вихованні, виконанні режимних заходів: купання, підготовка до сну, підйом, приймає від вихователя і передає вихователеві кімнату відпочинку дітей; приймає під час передачі зміни від вихователя дітей для ефективного догляду за ними вночі, забезпечення спокійного сну, та передає дітей вранці вихователю тощо (а.с.18-20). Таким чином, зі змісту обов'язків помічника вихователя вбачається, що основний зміст його роботи не пов'язаний безпосередньо з виконанням виховних функцій. До помічника вихователя не пред'являються вимоги до стажу педагогічної роботи. Помічник вихователя призначається на посаду та звільняється від посади за наказом директора школи. У пункті 1.5 Посадової інструкції зазначено, що помічник вихователя підпорядковуються безпосередньо помічникові директора по адміністративно-господарчій частині (а.с.18). Відповідно до Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року №327, що чинний з 01.11.2010 року, посада помічника вихователя (код 5131) входить за класифікацією професій до посад працівників, що забезпечують піклування та догляд за дітьми та відноситься до розділу 5 «Працівники сфери торгівлі та послуг». Фахівці в галузі освіти по класифікації професій входять до іншого розділу 3 «Фахівці» за кодом 3340. Таким чином, посада помічника вихователя належить до професії, що забезпечує піклування та догляд за дітьми. Будь-яких обов'язків щодо навчально-виховної роботи на позивача, яка займала посаду помічника вихователя, покладено згідно з функціональними обов'язками не було. В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала у вечірній та нічний час, коли відповідно до режиму дня вихованці сплять. Зазначені обставини не заперечувалися в судовому засіданні сторонами, а також підтверджено свідками [PERSON], [PERSON] Таким чином, із наданих до суду матеріалів вбачається, що до складу трудових обов'язків помічника вихователя не входить виконання виховних функцій. Суду не надано інших доказів на підтвердження того, що на позивача [PERSON] було покладено виконання виховних функцій, з чим вона ознайомлена під розпис. Отже, враховуючи встановлені у справі обставини та вимоги закону, суд вважає, що звільнення помічника вихователя [PERSON] за п.3 ст.41 КЗпП України є незаконним, оскільки за своєю посадою вона не виконувала виховних функцій. Відповідно до виписки з протоколу №3 засідання профспілкового комітету від 22.10.2013 року дано згоду на звільнення [PERSON] із займаної посади помічника вихователя за скоєння аморального вчинку, не сумісного з продовженням даної роботи (а.с.57). Із наданого протоколу та пояснень сторін в судовому засіданні слідує, що засідання відбувалось за відсутністю позивача. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснював, що запрошував [PERSON] на засідання профспілкового комітету телефоном, письмове запрошення позивачу не направлялося. У випадку неявки особи на засідання профспілкового комітету відповідно до вимог ст.43 КЗпП необхідно було повторно викликати позивача і лише у випадку повторної неявки позивача, вирішувати питання щодо надання дозволу на звільнення. Однак ці вимоги дотримано не було, надання згоди на звільнення відбулось під час першої неявки позивача, тобто з порушенням чинного законодавства. Таким чином, звільнення позивача проведено з порушенням вимог п.3 ст.41, ст.43 КЗпП України. Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи викладене, наявні підстави для поновлення позивача на посаді помічника вихователя. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Із довідки про середню заробітну плату [PERSON] від 17.12.2013 року вбачається, що її середньоденна заробітна плата складає 79 грн. 24 коп. При 40 - годинній робочій неділі, кількість днів вимушеного прогулу складає - 54 дня (у жовтні 2013 року - 6 днів, у листопаді 2013 року - 21 день, у грудні 2013 року - 22 дні, у січні 2014 року - 4 дні (до дня ухвалення рішення 09.01.2014 року) = 54 дня). Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає: 54 дня х 79,24 грн. = 4278 грн. 96 коп. (сума зазначена без урахування податків та інших обов'язкових платежів). Таким чином, на підставі всіх вищевикладених обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про скасування наказу про її звільнення №68/к від 23.10.2013 року, про поновлення її на роботі на посаді помічника вихователя та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у повному обсязі. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає за необхідне ці вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Аналізуючи докази, які надала позивачка, та приймаючи до уваги конкретні обставини справи, суд вважає за необхідне визначити суму моральної шкоди у розмірі 500 грн., що буде відповідати принципу розумності та справедливості. Згідно з п.п.2 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної або відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 229,40 грн. і 114,70 грн., всього 344,10 грн.

Outcome: partial