Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

05 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІР-Сервіс Тернопіль», який згодом уточнив, про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок незаконного звільнення з роботи та несвоєчасного здійснення з ним розрахунку. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 18 вересня 2018 року про відкриття провадження у справі, задоволено клопотання позивача та звільнено останнього від сплати судового збору. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІР-Сервіс Тернопіль» про відшкодування моральної шкоди відмовлено. 15 травня 2019 року представник відповідача-адвокат Котис В.Я. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі, відповідно до якої просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути із [PERSON] на користь відповідача 10\~000грн. витрат на правову допомогу. Вказує, що при подані відзиву на позов відповідачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4000грн. Після подання відзиву та по день завершення розгляду справи відповідачем понесено витрати на правову допомогу адвокат у розмірі 6000грн. На підтвердження понесених вказаних витрат ними було долучено договір про надання правової дороги, розрахунки вартості правової допомоги, акти виконаних робіт, квитанції про оплату наданих послуг. Посилаючись на наведене, просить задовольнити заяву. У судове засідання сторони не з`явились, хоча про час та місце його були повідомлені належним чином. Про причини неявки суду не повідомили. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати. Положеннями ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача Відповідно до\~вимог ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). До матеріалів справи приєднано договір про надання правової допомоги від 08 жовтня 2018 року, розрахунки вартості правової допомоги від 10.10.2018 року, 13.05.2019 року, акти приймання-передачі наданих послуг від 10.10.2018 року, 13.05.2019 року, квитанції до прибуткового касового ордеру за №5 від 10.10.2018 року та за №1 від 13.05.2018 року. Однак, вищенаведенні документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З розрахунків вартості правової допомоги та актів приймання-передачі наданих послуг вбачається, що вивчення та аналіз матеріалів справи становить 1500 грн., вивчення судової практики - 2000грн., написання відзиву -2500грн., участь у судових засідання- 4000 грн. Зважаючи на складність справи та виконаних адвокатом об`єму робіт, суд вважає, що витрати на правничу допомогу визначені відповідачем є завищеними, належним чином не обґрунтовані та недоведенні. В порушення вимог ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, відповідачем не надано суду доказів щодо детального опису наданих послуг, вартості кожної наданої послуги і виконаних робіт, що сплачена відповідачем, а складність справи, кількість судових розглядів та предмет спору не обумовлює можливість стягнення такої суми коштів, що зазначено у заяві. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу слід відмовити. Окремо слід зазначити, що відповідач є діючим суб`єктом господарювання, здійснює підприємницьку діяльність та отримує значний прибуток, порівняно із позивачем. Позивач [PERSON] є фізичною особою, пенсійного віку, незадовільний стан здоров`я. Предметом позову у даній справи є захист трудових прав позивача.

Outcome: dismissed