Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

05.04.2012 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, що була уточнена, у якій просить визнати недійними інвестиційні договори від 27 березня 2008 року №1/28-2А, №1/29-2А, №1/30-2А, про стягнення з ТОВ «Укрбудінвест» на користь [PERSON] перерахованих ним коштів за інвестиційними договорами на загальну суму 48 774,51 євро, у гривневому еквіваленті 784 773,66 гривні 66 коп.; збитків про кредиту у сумі 43200 доларів США, у гривневому еквіваленті 506 304 гривні; загальну суму 1 797 381,66 гривень 66 коп. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.03.2008 року ним було укладені інвестиційні договори довгострокового будівництва з ТОВ «Укрбудінвест», за якими позивач набував право власності по закінченню будівництва, нежитлові приміщення, розміщені на 1 (першому) поверсі корпуса 2-А Пансіонату «А» оздоровчо-розважального комплексу «Клубний комплекс «Променад» для тимчасового проживання відпочиваючих, що знаходиться за адресою: Одеська обл., смт. Затока, м. Білгород-Дністровського Лиманський район. За умовами зазначених договорів позивач повинен був сплатити після їх укладення по 16 258,17 Євро, тобто за трьома договорами сума складає 48 774,51 Євро. В свою чергу, ТОВ «Укрбудінвест» повинно було передати нерухомість не пізніше 3 кварталу 2009 року. Позивач перерахував у повному обсязі на рахунок відповідача зазначені суми, згідно відповідних договорів та встановлених строків розрахунку. Позивач стверджує, що ТОВ «Укрбудінвест» свої зобов'язання за договором не виконало, нерухомість не збудувало, не передало у власність позивачеві та не повернуло інвестовані ним гроші. Посилаючись на Закон України «Про інвестиційну діяльність», позивач вважає, що зазначені договори (№ 1/28-2А, № 1/29-2А, № 1/30-2А від 27.03.2008 року) є нікчемними і просить суд вирішити питання застосування наслідків нікчемності правочинів, посилаючись на те, що при зверненні до відповідача, з метою врегулювання спору мирним шляхом, йому було відмовлено у поверненні коштів на незабудований об'єкт. Як зазначає позивач, сума стягнення обґрунтована також тим, що він взяв кредит під оплату сум договору і сплачував весь цей час відсотки, по 10 800 (десять тисяч вісімсот) доларів США в період з 2008-2012 рр., що загалом становить 43 200 (сорок три тисячі двісті) доларів США. У судовому засіданні представники позивача підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, вказавши, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, що виклав у своїх запереченнях. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В ході судового розгляду справи встановлено, що 27.03.2008 року між позивачем, [PERSON] та відповідачем - ТОВ «Укрбудінвест» укладено інвестиційні договори довгострокового будівництва № 1/28-2А, № 1/29-2А, № 1/30-2А, за якими позивач перерахував на рахунок відповідача обумовлені кошти, у сумі 48 774,51 Євро. Згідно вищевказаних договорів, позивач сплачує обумовлену суму договорів та набуває право власності по закінченню будівництва, по кожному з цих договорів на 22,2 кв. м., а разом за трьома договорами - на 66,6 кв. м. площі нежитлових приміщень з будівельним номером 1-28, 1-29, 1-30, розміщені на 1 (першому) поверсі корпуса 2-А Пансіонату «А» оздоровчо-розважального комплексу «Клубний комплекс «Променад» для тимчасового проживання відпочиваючих, що знаходиться за адресою: Одеська обл., смт. Затока, м. Білгород-Дністровського Лиманський район. Судом встановлено, що згідно сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта Серії ОД № 16411036274 від 01.09.2011 року, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, будівництво об'єктів за відповідними договорами було закінчене. Крім того, судом встановлено, що відповідно до п.4.1 зазначених договорів після закінчення будівництва и прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію Підприємство направляє Інвестору повідомлення цінним листом для підписання Акта прийому-передачі апартаментів. Згідно п. 5.1.2. зазначених договорів, підприємство зобов'язується повідомити про можливість підписання Акту прийому-передачі нежитлових приміщень, розміщених на 1 (першому) поверсі корпуса 2-А Пансіонату «А» оздоровчо-розважального комплексу «Клубний комплекс «Променад», протягом 10 днів з дня прийому Об'єкта будівництва в експлуатацію. Згідно п. 5.2.2. замовник зобов'язаний за повідомленням прибути у вказане місце, день та час для підписання Акту прийому-передачі зазначених приміщень. До матеріалів справи був долучений список №6 згрупованих поштових відправлень, з якого вбачається, що на адресу [PERSON] рекомендованим листом (код: 6500901948547) було направлене передбачене п. 4.1 та п. 5.1.2. повідомлення. Отже, вбачається, що відповідач після введення об'єкта будівництва в експлуатацію направив поштове відправлення на адресу позивача. Пунктом 4.3 зазначених договорів передбачається, що Інвестор, позивач у справі, право позивача відмовитися від підписання акту прийому-передачі апартаментів, надавши підприємству письмове мотивоване обґрунтування своєї відмови. Судом встановлено та підтверджено представниками позивача у судовому засіданні, що позивач відповідачу не надсилав відмову від підписання акту прийому-передачі будівництва. Таким чином, з обставин справи, доказів наявних у матеріалах справи та суті позовних вимог позивача, вбачається, що ТОВ «Укрбудінвест» свої зобов'язання виконало, а саме закінчило будівництво спірного будівництва та направило позивачу акт прийому-передачі, а позивач, в порушення умов договорів, свої зобов'язання за договорами виконав не в повному обсязі та не звернувся до ТОВ «Укрбудінвест» з метою підписання акту прийому-передачі, проігнорувавши надісланий відповідачем лист. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В порушення зазначеної норми, обставини на які посилається позивач не відповідають вимогам договору та не підтверджені будь-якими письмовими доказами. Позивач при обґрунтуванні свого позову посилається на положення Закону України «Про інвестиційну діяльність» та Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» та зазначає, що відповідач, залучивши кошти позивача у будівництво, здійснив фінансову послугу, що передбачає наявність відповідної ліцензії. Таке твердження позивача не може вважатися вірним. Відповідно до п. 11 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає будівельна діяльність. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наявність у відповідача ліцензій на проведення будівельної діяльності, датовані 23.01.2006 року №638 (строк дії з 24.01.2006 року до 24.01.2011 року); 25.10.2007 року №893 (строк дії з 24.01.2006 року до 24.01.2011 року) та ліцензії на проведення господарської діяльності, пов'язаною із створенням об'єктів архітектури від 05.02.2013 року (строк дії з 05.02.2013 по 05.02.2018 р.). Відтак, за умовами інвестиційних договорів довгострокового будівництва №1/28-2А, №1/29-А, №1/30-2А, укладених між ТОВ «Укрбудінвест» та [PERSON], останній сплатив кошти за будівництво нерухомого майна з подальшим набуттям його у власність, а не з метою отримання прибутку, тому дія Закону України «Про інвестиційну діяльність» не поширюється на зазначені договори. Отже, діяльність ТОВ «Укрбудінвест» як забудовника не пов'язана з наданням фінансових послуг, не підпадає під дію Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому одержання ліцензії на проведення інвестиційної діяльності не передбачається. Також суд зазначає, що позивач при зверненні до суду та посилання на положення Закону України «Про інвестиційну діяльність» помилково керувався законодавчими актами, дійсними на момент розгляду справи, а не на редакцією Закона дійсною на момент укладення договорів (березень 2008 року). В редакції Закону чинній на момент укладення договорів зазначено, що об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Суд приймає до уваги заперечення відповідача та вважає, що позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги безпідставно послався на вищезазначені законодавчі акти, зазначаючи, діяльність ТОВ «Укрбудінвест» як забудовника пов'язана з наданням фінансових послуг та має бути врегульована ЗУ «Про інвестиційну діяльність», не підтверджуючи свої міркування будь-якими доказами. Відтак, до дійсних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про інвестиційну діяльність». Згідно ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Позивач за відповідними договорами сплатив зазначені суми в рахунок будівництва з подальшим набуттям права власності на відповідні нежитлові приміщення 1 (першого) поверху корпуса 2-А Пансіонату «А» оздоровчо-розважального комплексу «Клубний комплекс «Променад» для тимчасового проживання відпочиваючих, що знаходиться за адресою: Одеська обл., смт. Затока, м. Білгород-Дністровського Лиманський район, тому дія Закону України «Про інвестиційну діяльність» не поширюється на укладені між ними договори. Таку ж позицію висловлює Верховний Суд України в «Аналізі судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів за 2009-2012 роки» від 01.02.2013 року, у якому зазначено, що договори громадян з організаціями, що залучають грошові кошти для будівництва житла, хоча й мають різні найменування (підряду, дольової участі у будівництві, спільної діяльності, купівлі-продажу з розстроченням платежу, відступлення права вимоги, інвестування у нерухомість та управління майном тощо), але предмет договору й умови - практично однакові: замовлення на будівництво для власних потреб. При розгляді таких справ потрібно керуватись таким. Правовідносини між будівельною компанією (виробник) й фізичною особою (споживач, замовник) - це угода про послугу - будівництво житла. За характером ці правовідносини подібні до положень ст. 875 ЦК. За договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Таким чином, зазначені договори регулюються нормами ЦК України, а доводи позивача щодо застосування для регулювання правовідносин, що виникли у нього з відповідачем - ТОВ «Укрбудінвест» Закону України «Про інвестиційну діяльність» - є необґрунтованими. Згідно з ч. 2. ст. 214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. В постанові від 21 листопада 2012 року у справі № 6-101цс12 за аналогічним спором, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України висловила наступну правову позицію: участь фізичної особи в будівництві багатоквартирного будинку з метою набуття права власності на квартиру в ньому не є інвестицією в розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність» і у разі виникнення спору щодо виконання зобов'язань за договором про таку участь у будівництві зазначений Закон не підлягає застосуванню. Беручи до уваги зазначене, суд приходить до висновку, що посилання позивача на те, що діяльність ТОВ «Укрбудінвест», як забудовника, є фінансовими послугами і потребує ліцензування - є безпідставними. Щодо вимог позивача про визнання спірних договорів недійсними суд зазначає наступне. В порядку ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Підстав вважати укладені договори нікчемними на підставі частини 2 ст. 215 ЦК України, згідно якої нікчемними є ті правочини, про недійсність яких встановлено законом - підстав немає, з огляду на наступне. Згідно ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи та наявними доказами, що відповідач, діючи в порядку вимог чинного на момент укладення спірних договорів законодавства, отримав будівельні ліцензії на проведення будівництва об'єкта нерухомості. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, суд вважає, що позивач в обґрунтування своїх позовних вимог відносно визнання спірних договорів недійсними на підставі ст. 227 ЦК України, належні докази до суду не надав. Щодо вимог позивача, щодо стягнення збитків на його користь з ТОВ «Укрбудінвест» - відповідача, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Згідно з ч. 1. ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, дане зобов'язання є особистим - тобто таким, що нерозривно пов'язане з особою боржника. ТОВ «Укрбудінвест» не є за договором позики, що знаходиться в матеріалах справи, укладений між [PERSON] та [PERSON], - ані поручителем, ані заставодателем, ані гарантом. Отже, суд вважає, що немає підстав для відповідальності ТОВ «Укрбудінвест» за зобов'язаннями позивача. Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд критично ставиться до наданого позивачем в якості доказу договору позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] про надання коштів у кредит в період з 01.01.2008 року по 01.01.2013 року, оскільки в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження доводи позивача щодо зв'язку між діями ТОВ «Укрбудінвест» та особистим зобов'язанням [PERSON] за вказаним договором. Оскільки вимога про стягнення збитків є похідною від заподіяної шкоди, суд вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. На підставі наведеного позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» про застосування наслідків нікчемності правочину та стягненню збитків не підлягає задоволенню. Таким чином, при викладених обставинах, беручи до уваги вищенаведені факти та відповідні їм правовідносини, при укладені [PERSON] та ТОВ «Укрбудінвест» інвестиційних договорів довгострокового будівництва №1/28-2А, №1/29-А, №1/30-2А, норми діючого законодавства порушені були, у звязку з чим підстав визнання спірних договорів недійсними в порядку ст. 227 ЦК України немає. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтю 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Outcome: dismissed