Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

05.11.2019 року [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилалась на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , якому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д [NUMBER] , 81578004, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 18.09.1997 року № 1487, належала земельна ділянка площею 0,0562 га за адресою: [ADDRESS] . Однак в зазначеному акті прізвище батька заявника зазначено як: « [PERSON] » замість вірного: « [PERSON] ». Через вказану помилку заявник не в змозі оформити свої спадкові права після смерті батька. Заявник просив суд встановити факт належності [PERSON] , померлому [INFO] , Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д [NUMBER] , 81578004, про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0562 га за адресою: [ADDRESS] . У заяві від 20.02.2020 року заявник просила справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Заінтересована особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна І.О. письмово просила розглядати справу без її участі відповідно до діючого законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено,\~що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 9). Після його\~смерті відкрилась\~спадщина,\~зокрема,\~на земельну\~ділянку площею\~0,0562\~га за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~яка належала\~спадкодавцю відповідно\~до Державного\~акту на\~право приватної\~власності на\~землю серії\~ДП Д [NUMBER] ,\~81578004,\~переданого для\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~та споруд,\~виданого на\~підставі рішення\~виконавчого комітету\~Дніпропетровської міської\~Ради народних\~депутатів 18.09.1997\~року №\~1487,\~Акт зареєстровано\~в Книзі\~записів державних\~актів на\~право приватної\~власності на\~землю за\~№ 003425\~(а.с.\~11). Однак у вищезазначеному акті прізвище батька заявника зазначено як: « [PERSON] » замість вірного: « [PERSON] ». Через існування вказаних розбіжностей заявник не в змозі оформити свої спадкові права після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Інколи трапляються випадки, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону, викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. Таким чином, визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Метою встановлення\~факту належності\~правовстановлюючого документу\~спадкодавцю є\~надання заявнику\~можливості отримати\~в спадщину\~земельну ділянку\~в [ADDRESS] ,\~тому суд\~вважає за\~можливе встановити\~факт належності [PERSON] , померлому [INFO] , Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д [NUMBER] , 81578004, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 18.09.1997 року № 1487, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 003425. На підставі викладеного та

Outcome: approved