Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

05.03.2021р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що Концерн «МТМ» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню, яке мешкає в житловому фонді м.Запоріжжя. Відповідачі є споживачами цих послуг, оскільки їх квартира за адресою^ [ADDRESS] , підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. За період з 01.07.2015р. по 31.01.2021р. позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які відповідачі в повному обсязі не оплатили. Заборгованість за вказаний період становить 63 405,12грн. Просить стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00грн. Ухвалою суду від 11.03.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 26.03.2021р. до суду від відповідачів надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій зазначено, що позивач звернувся з цим позовом до суду в березні 2021р., вимагаючи стягнення заборгованості, яка утворилась за період з 01.07.2015р. по 31.01.2021р. В даному випадку позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з липня 2015р. по липень 2018р. заявлені поза 3-річним строком позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині вимог. Представник позивача в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просить його задовольнити. Відповідачі та їх представник в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, заяву про застосування строку позовної давності підтримують. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність зазначених осіб за наявними доказами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Суд встановив, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» є виробником теплової енергії, яка надається населенню м.Запоріжжя для побутових потреб. Квартира [ADDRESS] знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. У вказаній квартирі зареєстровані та мешкають відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно виписки з особового рахунку № [NUMBER] , заведеного на вказану квартиру, заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.07.2015р. по 31.01.2021р. становить загалом 63 405,12грн. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р. (далі - Закон №1875-IV), який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019р., а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017р. (далі - Закон №2189-VIII), який введено в дію з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Так, згідно з ст.32 Закону України №1875-IV та ст.7,9 Закону України №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що квартира відповідачів підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Ці послуги у зазначений період їм надавались і ними споживались. За спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконували свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку. При цьому, суд враховує, що відповідачі в межах розгляду цієї справи жодних заперечень щодо отримання зазначених послуг, їх якості, свого обов`язку здійснювати їх оплату, а також наявності заборгованості за ці послуги у визначеному позивачем розмірі, не подали і позовні вимоги МТМ по суті не спростували. Їх заперечення проти позовних вимог обґрунтовуються пропуском позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.07.2015р. по 01.07.2018р. і вони подали заяву про застосування до позовних вимог наслідків спливу позовної давності. Так, згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1,5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що плата за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води відповідно до п.18 Правил вноситься споживачем щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, у зв`язку з чим позовна давність за вимогами про стягнення плати за ці послуги повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового щомісячного платежу. Отже, у зв`язку з порушенням відповідачами свого обов`язку по сплаті щомісячних платежів, позивач має право заявити вимоги про їх стягнення в межах 3-річного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися з 21 числа місяця, наступного за розрахунковим, щодо кожного чергового щомісячного платежу. Беручи до уваги, що з даним позовом позивач звернувся до суду 05.03.2021р., враховуючи вищевикладені вимоги діючого законодавства та конкретні обставини справи, суд вважає, що в межах 3-річного строку позовної давності позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.02.2018р. по 31.01.2021р. Згідно з розрахунком заборгованості за вказаний період відповідачам нарахована плата в загальному розмірі 48203,82грн., сплачено - 7703,49грн., відповідно заборгованість становить 40500,33грн., яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача. При цьому, суд не бере до уваги зазначені в розрахунку заборгованості відомості про те, що у вказаному періоді 7 405,49грн. було сплачено за рішенням суду, оскільки ці відомості жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. Відомості про наявність будь-якого судового рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за відповідні послуги із зазначенням періоду стягнення матеріали справи не містять. Позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання за період з 01.07.2015р. по 31.01.2018р. заявлені поза 3-річним строком позовної давності. Поважних причин пропуску цього строку позивачем не зазначено і судом не встановлено, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. На підставі вищевикладеного, позов Концерну «МТМ» слід задовольнити частково. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Так, позивач первісно просив стягнути заборгованість в сумі 63 405,12грн., судом стягнуто 40500,33грн., що становить 63,87% від первісно заявлених вимог (40500,33грн х 100% : 63 405,12грн). У зв`язку з цим, пропорційно задоволеним вимогам (63,87%) підлягають відшкодуванню позивачу судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1449,85грн (2270,00грн х 63,87% : 100%), з кожного по 483,28грн.

Outcome: partial