Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

05.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мігфінанс» за договором позики грошову суму усього 14 230 грн., у тому числі: 1000 грн. - основний борг; 6640 грн - проценти за користування позикою; 6340 грн. пеня за весь час прострочення; 250 грн. - штраф. Свої вимоги мотивував тим, що між ТОВ «Мігфінанс» та [PERSON] було укладено в письмовій формі договір позики від 24.11.2013 року № 2013-02-00074, згідно зх п.1 якого ТОВ «мігфінанс» надає позичальнику короткострокову позику з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування позичальником грошовими коштами (732 % річних). Однак, позивач вказує, що до теперішнього часу [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання і борг не повернула, вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач у судове засідання не з`явилась, сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладання не заявляла. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Розглянувши поданий позов, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Як встановлено у судовому засіданні, 24.11.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мігфінанс» та [PERSON] було укладенодоговір позики № 2013-02-00074, згідно п. 1 якого Позикодавець надає Позичальнику позику у розмірі 1000 гривень, з нарахуванням відсотків у розмірі 2 % за кожен день користування Позичальником грошовими коштами (732 % річних). Відповідно до п. 3.1 Договору позичальник зобов'язався повернути позику 08.12.2013 року , та сплатити Позикодавцю відсотки за користування позикою у розмірі 1300 гривень Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, строк дії зазначеного договору позики вже закінчився, [PERSON] борг визнає, обіцяє його погасити, однак до теперішнього часу грошові кошти не повернула, посилаючись на особисті майнові труднощі. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов'язань відповідача позивачем була надана боргова розписка. Згідно пояснень представника позивача, свої зобов'язання за договором ТОВ «Мігфінанс» виконало у повному обсязі, а саме передало відповідачу гроші у розмірі 1000 гривень, а відповідач зобов'язалась повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання не виконала, гроші не повернула. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов'язань відповідача позивачем були надані боргові розписки, оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні. Суд приймає дану розписку в якості належних та допустимих доказів виникнення боргового забов'язання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростувала Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок . За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обов'язку. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Мігфінанс» та стягнення з [PERSON] на їх користь заборгованості за договором позики у розмірі 14 230 гривень. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved