Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

05.09.2017 року Позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.07.2011 року в розмірі 78920, 65 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.07.2011 року, відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 9400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, що складається з заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, винагородою та інших витрат, в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а саме щомісяця в період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж). Взяті на себе зобов'язання по кредитному договору позивач виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 31.07.2017 року в неї виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 78920, 65 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідача, а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився. До позовної заяви представником позивача додано письмове клопотання про розгляд справи за його відсутністю, в якій він також зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку . Відповідач та його представник в судове засідання не з»явились. Представником відповідача до суду подана заява про застосування до вимог позивача наслідків спливу позовної давності та просив відмовити у задоволені позову, врахувавши обставини сплати відповідачем останнього платежу в 2013 році. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволені позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно анкети-заяви б/н відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 05.07.2011 року, відповідач отримав від Банку платіжну картку з встановленням на неї кредитного ліміту. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку ( Далі -Умов) складає між відповідачем та Банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Крім того, підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту , встановленого Банком, відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, Умов та Правил надання банківських послуг. В своїй заяві представник відповідача зазначив, що останній платіж був здійснений відповідачем в 2013 році, однак суд не може погодитись з вказаним, оскільки як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості, остання оплата в рахунок погашення заборгованості здійснена 31.07.2014 року в розмірі 20 грн.00 коп. Після вказаного періоду будь -які платежі в рахунок погашення заборгованості не здійснювались. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, згідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно до частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної (три роки) і спеціальної (один рік) позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України, а оскільки у даній справі спір виник щодо невиконання обов'язків за договором, які мають встановлений строк, до застосування підлягають правила частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України про те, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно до правової позиції, яка висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по цивільній справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Отже, як було встановлено вище останній платіж, який був здійснений в рахунок погашення заборгованості відбувся 31.07. 2014 року, а тому перебіг позовної давності розпочався з 31.08.2014 року. Таким чином, звернувшись до суду з позовною заявою 05.09.2017 року позивач пропустив строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу щодо стягнення заборгованості за кредитом. Враховуючи, що загальний строк позовної давності встановлений у три роки, та відповідачем заявлено вимогу про його застосування, суд вважає, що позовна вимога Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»заявлена поза межами строку позовної давності. Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Окрім того, у даній справі суд застосовує правову позицію Верховного суду України від 16.11.2016 року по справі №6-2469цс16, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed