Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

05.05.2015 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із вище зазначеним позовом. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказав, що 12 червня 2012 року між ним та [PERSON], [PERSON] було укладено договір про надання представницьких послуг за яким замовники доручають, а виконавець приймає на себе зобовязання в частині представлення їхніх інтересів у судових процесах проти ПАТ «Ощадбанк» стосовно звільнення з під арешту майна, що не належить замовникам з метою продажу майна замовників, за рахунок якого слід розрахуватися за боргами замовників по вже існуючим рішенням судів, а також в частині визнання недійсними кредитного та договорів забезпечення (поруки та іпотеки) від 12.05.2008 року. Відповідно до п.1.3 Договору за надані послуги замовники зобовязуються компенсувати витрати на сплатити гонорар. Договором передбачено, що всі супровідні, транспортні, поштові та інші послуги третіх осіб (які поніс виконавець при виконанні обовязків за даним договором) Замовниками компенсуються окремо Згідно акту виконаних робіт від 05 червня 2013 року виконавець надав замовникам послуги за зазначеним договором у обємі 100%. З 11 вересня 2012 року Замовники платежів по договору не здійснювали. Станом на день підписання цього акту заборгованість згідно п.2 договору (за технічні та супровідні витрати) складає 4300 грн. Ним направлялася відповідачам вимога про погашення боргу, яка ними була проігнорована. Оскільки відповідачами порушено умови договору просить суд стягнути з них солідарно на його користь в рахунок компенсації технічних та супровідних витрат позивача по договору 4300 грн., інфляційні витрати внаслідок знецінення грошових коштів в сумі 3723,37 грн., 3% річних в сумі 242,09 грн. , пені в сумі 1783,35, та процентів за користування чужими коштами в сумі 1783,35 грн. та понесені ним при зверненні з позовом до суду судові витрати. Позивач [PERSON] поданий ним позов в судовому засіданні підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON]СМ. про день та час судового розгляду справи повідомлені у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України за місцем реєстрації, в судове засідання не зявилися. Відповідно до положень ст. ст. 77; 225 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 12.06.2012 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №17 про надання представницьких послуг за п.1.1. якого Замовники доручають, а Виконавець приймає на себе зобовязання в частині представлення їхніх інтересів у судових процесах проти ПАТ «Ощадбанк» стосовно звільнення з-під арешту майна, що не належить Замовникам з метою продажу майна замовників, за рахунок якого слід розраховуватись за боргами замовників по вже існуючим рішенням судів, а також в частині визнання недійсними кредитного та договорів забезпечення від 12.05.2008 року (а.с.3-4). За п.1.3 Договору за надані послуги Замовники зобовязуються компенсувати витрати та сплатити гонорар форма та строки виплати яких приведені у статті 2 даного Договору. В розділі 2 Договору передбачено, що виплати, які Замовники сплачують Виконавцю, складаються разом з сум даного параграфу. Технічні та супровідні витрати на формування позовів, представлення інтересів в суді, ВДВС, при продажу майна Замовників з метою закриття боргів перед ПАТ «Ощадбанком» -5000 грн.. Вартість послуг не змінюється залежно від того, чи буде необхідність приймати участь у судових засіданнях та/або в апеляційному та касаційному етапах можливих справ. При цьому 50% зазначеної суми Замовники виплачують у якості передплати (до подачі першого позову в суд), 50% - при відправці першого позову в апеляцію (якщо це буде необхідно), але не пізніше початку продажу майна (з метою закриття боргів перед ПАТ «Ощадбанком». Всі супровідні, транспортні, поштові та інші послуги третіх осіб, (які поніс Виконавець при виконанні обовязків за даним договором) Замовниками компенсуються окремо. Гонорар за даним договором складається з фіксованої суми у 10% від суми продажу майна (арештованого будинку Замовників, за адресою у м. Миргороді по вулиці Стаднянській 58-А), який замовники зобовязані сплатити виконавцю після продажу, на рахунок Виконавця зазначений у цьому Договорі. Понесені позивачем [PERSON] технічні та супровідні витрати відповідно до Акту виконаних робіт складеного і підписаного сторонами 05.06.2013 року складають 4300 грн. (а.с.4 на звороті). Зважаючи на ту обставину, що акт виконаних робіт підписаний сторонами, суд вважає, що позивачем доведено суму понесених ним супровідних витрат, що підлягають до стягнення з відповідачів на його користь . Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами Договором про надання представницьких послуг від 12.06.2012 року не передбачено термін виплати технічних та супровідних витрат. Згідно ст. 530 ч. 2 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги. Позивачем [PERSON] 30.05.2013 року направлялася відповідачам вимога щодо негайної компенсації технічних та супровідних витрат по договору від 12.06.2012 року в сумі 4300 грн. (а.с.5-6). Вище згадана вимога позивача була проігнорована відповідачами, а отже, суд приходить до переконання про правомірність вимог позивача в частині стягнення з відповідачів технічних та супровідних витрат. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч.1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена ст. 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошових зобов'язань. Враховуючи, що укладеним між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] договором про надання представницьких послуг від 12 червня 2012 року передбачено обов'язок оплачувати супровідні та транспортні витрати в повному обсязі на умовах договору, то правовідносини, які склались на підставі даного договору, є грошовим зобов'язанням, і за невиконання встановленого договором обов'язку сплатити такі витрати настає відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч.1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦК визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Зважаючи на вище викладене, відповідачі повинні відшкодувати позивачеві інфляційні витрати та сплатити 3 % річних. При цьому суд погоджується з розрахунком інфляційних витрат і 3% річних, що був проведений позивачем: інфляційні витрати 3723,37 грн.; 3% річних 242,09 грн. (а.с.7). Відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК, є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання і може застосовуватися незалежно від застосування кредитором інших видів відповідальності або інших забезпечувальних заходів, зокрема неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Договором про надання представницьких послуг від 12.06.2012 року не передбачено можливість стягнення пені та процентів за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, а отже в задоволенні даної частини позовних вимог слід відмовити. Крім того позивач, просить солідарно стягнути з відповідачів на його користь суму боргу. Суд вважає, що в розглядуваному випадку солідарне виконання зобовязання суперечить вимогам ст. ст. 541, 542 ,543 ЦК України, а тому кожен з відповідачів повинен нести відповідальність по договору самостійно. Загальна сума, яка підлягає до стягнення з обох відповідачів становить 8265 грн. 46 коп. ( борг згідно акту виконаних робіт -4300 грн.; інфляційні виплати 3723,37 грн.; 3% річних 242,09 грн.). Отже кожен з відповідачі повинен сплатити позивачеві половину від цієї суми.

Outcome: partial