Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

05 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] та [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно договору купівлі-продажу від 07 липня 2003 року він став власником гаражу з оглядовою ямою, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2014 року цей договір було визнано дійсним, після чого він зареєстрував за собою право власності на зазначений гараж. Разом із гаражем йому перейшла у власність і земельна ділянка площею 0,0024 га для його обслуговування за цією ж адресою. Питання про відчуження земельної ділянки не було вирішено належним чином. Посилаючись на викладене, просив визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивач, крім цього, вказав, що повністю підтримує позов, відповідачі зазначили, що визнають позов у повному обсязі; третя особа - управління Держземагенства в Очаківському районі Миколаївської області - не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З договору купівлі-продажу від 07 липня 2003 року (а. с. 5), вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] гараж з оглядовою ямою, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі-продажу рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2014 року (а. с. 7) було визнано дійсним. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 19865404 (а. с. 8), 02 квітня 2014 року за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на вказаний вище гараж. Згідно державного акту на право приватної власності на землю (а. с. 10), попередньому власникові [PERSON] на підставі рішення Очаківської міської ради № 78 від 25 березня 1997 року було виділено земельну ділянку площею 0,0024 га - для обслуговування гаражу [ADDRESS] 04 травня 2014 року нотаріусом за вих. № 114/01-16 позивачеві було відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки через відсутність правовстановлюючого документу на його ім'я. Згідно зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам умови захисту прав власності на землю. Відповідно до ст. 30 ЗК України в редакції 1992 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю та споруду переходило у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі. Згідно п. 1 ст. 120 ЗК України, який діє з 01.01.2002р., при переході права власності на будівлю та споруду право власності на земельну ділянку може переходити на підставі цивільно-правових угод. Як вбачається з договору купівлі-продажу, зміст ст. 30 ЗК України сторонам, що підписали договір, було роз'яснено. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що разом з гаражем [PERSON] відчужував [PERSON] також земельну ділянку, на якій розташований цей гараж, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд бере до уваги той факт, що іншого шляху реалізувати своє право власності на спірну земельну ділянку у позивача немає; обставин, які б вказували, що він набув його неправомірно, в суді не встановлено, а визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивача, за клопотанням останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved