Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

06.07.2016 року [PERSON] звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача індексацію заробітної плати за період затримки виконання рішення Слов'янського міського суду від 01.12.1997 року по 01.05.2016 року в сумі 15496,71 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 30304,92 грн. В обґрунтування позову зазначив, що у період з 01.08.1980 року по 23.03.1998 року він працював у ВАТ «Содовий завод». З 1997 року працівникам почали нерегулярно виплачувати заробітну плату. Рішенням Слов'янського міського суду від 17.11.1997 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість з заробітної плати в розмірі 1163,78 грн., рішенням Слов'янського міського суду від 14.08.1998 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість з заробітної плати в розмірі 615,64 грн. Виконавчі листи були своєчасно направлені до виконавчої служби. В травні 2016 року позивачеві було виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 1779,42 грн. Оскільки підприємство здійснило виплату заборгованості заробітної плати з порушенням строків, вважає, що необхідно стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.03.1998 року по 30.04.2016 року в сумі 30304 грн. 92 коп. та індексацію заробітної плати в сумі 15496 грн. 71 коп. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовну заяву підтримує, з підстав наведених в ній, просить її задовольнити. Представник відповідача ВАТ «Содовий завод» будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розгляд справи проводити без участі представника ВАТ «Содовий завод», в задоволенні позову просив відмовити. На обґрунтування заперечень на позов було зазначено про те, що відносно підприємства відкрито процедуру банкрутства, внаслідок чого ВАТ «Содовий завод» не має можливості визнати позовні вимоги окрім суми основної заборгованості з заробітної плати, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури була нарахована за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор не може збільшити реєстр кредиторів, котрий з часу затвердження господарським судом є незмінним. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював у ВАТ «Содовий завод» у період з 03.02.1992 року по 23.03.1998 року, що підтверджується довідкою ВАТ «Содовий завод» від 06.06.2016 року. Рішенням Слов'янського міського суду від 17.11.1997 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість з заробітної плати в розмірі 1163,78 грн. Рішенням Слов'янського міського суду від 14.08.1998 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість з заробітної плати в розмірі 615,64 грн. При звільнені з підприємства відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, у результаті чого заборгованість по заробітній платі підприємства перед позивачем склала 1779 грн. 42 коп. Згідно довідки ТВБВ №10004/0570 Філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» від 04.08.2016 року встановлено, що 19.05.2016 року на рахунок [PERSON] [NUMBER], який відкритий в даній філії банку, були зараховані кошти в сумі 1761,64 грн., які надійшли з Міністерства юстиції України. Згідно довідки № 01-23/268а від 06.06.2016 р., виданої ВАТ «Содовий завод» [PERSON], який був звільнений з ВАТ «Содовий завод» 23.03.1998 року, нарахована заробітна плата за два останні місяці роботи: лютий 1998 року - 53,86 грн., січень 1998 року - 110,66 грн., фактично відпрацьовано годин у лютому 1998 року - 70,8 години, у січні 1998 року - 127,2 годин, середній заробіток за два останні місяці роботи складає суму 82,26 грн. Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст. 43 Конституції України) захищається законом. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або повноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Матеріалами справи встановлено, що при звільненні [PERSON] між сторонами по справі був відсутній спір про розміри належних позивачу сум. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 03 січня 2001 року порушена справа про банкрутство ВАТ « Содовий завод», постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року відкрита ліквідаційна процедура, яка ухвалою Господарського суду Донецької області від 11 вересня 2012 року продовжена до 27 січня 2013 року. Станом на 08 серпня 2016 року зазначена справа про банкрутство відповідача не розглянута по суті. На зазначені обставини було також зроблено посилання ліквідатора ВАТ «Содовий завод» у заяві від 02.08.2016 року. Та обставина, що відносно відповідача порушена справа про банкрутство не може безумовно свідчити про відсутність його вини у виплаті працівникові належних при розрахункові коштів, як і сама по собі їх відсутність у роботодавця не виключає його відповідальність. Частиною 4 статті 12 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання та неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань, щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів. У трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовується. Такі терміни використовуються у низці статей Цивільного та Господарського кодексів України. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу порушення ВАТ «Содовий завод» законодавства про оплату праці з передбачених статтею 116 КЗпП України підстав. Згідно положення ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру , зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України 13.01.2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, до фонду оплати праці входить фонд основної заробітної плати та фонд додаткової заробітної плати, який включає у тому числі суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Таким чином, належна позивачу заробітна плата 1163,78 грн. за рішенням Слов'янського міського суду від 17.11.1997 року та заробітна плата 615,64 грн. за рішенням Слов'янського міського суду від 14.08.1998 року підлягала індексації. Приріст індексу споживчих цін за період з 01.12.1997 року по 01.05.2016 року (згідно меж заявлених та підтриманих позовних вимог) складає 883,14 %, тому розмір індексації за цей період складає 10277 грн. 81 коп. (1163 грн. 78 коп. заборгованість по заробітній платі за рішенням суду від 17.11.1997 року х 883,14 %:100% = 10277 грн. 81 коп.). Приріст індексу споживчих цін за період з 01.09.1998 року по 01.05.2016 року (згідно меж заявлених та підтриманих позовних вимог) складає 847,72 %, тому розмір індексації за цей період складає 5218 грн. 90 коп. (615 грн. 64 коп. заборгованість по заробітній платі за рішенням суду від 14.08.1998 року х 847,72 %:100% = 5218 грн. 90 коп.). Таким чином загальна сума індексації становить 15496,71 грн. /10277,81 грн. + 5218,90 грн./. Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, тому відсутні підстави для висновку про те, що на правовідносини про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, поширюється дія мораторію. Та обставина, що відносно відповідача порушена справа про банкрутство не може безумовно свідчити про відсутність його вини у виплаті працівникові належних при розрахункові коштів, як і сама по собі їх відсутність у роботодавця не виключає його відповідальність. Згідно із п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року, з наступними змінами, «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що [PERSON] звільнений з роботи 23.03.1998 року. День звільнення позивача, відповідно до положень п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи, що визнається відповідачем. Позивач звернувся до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, з 24.03.1998 року, тобто з часу звільнення по день розрахунку. Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, а саме за період з 24.03.1998 року по 01.05.2016 року, день розрахунку, виходячи з наступного. Згідно Довідки № 01-23/268а від 06.06.2016 року, середньоденний заробіток становить: (53 грн. 86 коп.+110 грн. 66 коп.)/( 70,8 г +127,2 г)х8 = 6 грн. 64 коп. Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.03.1998 року по 01.05.2016 року включно складає: 6 грн. 64 коп. Х (198 робочий день з 24 березня 1998 року по 31 грудня 1998 року + 250 робочих днів у 1999 році + 250 робочих днів у 2000 році + 251 робочий день у 2001 році + 251 робочий день у 2002 році + 251 робочий день у 2003 році + 252 робочих дня у 2004 році + 251 робочий день у 2005 році + 250 робочих днів у 2006 році + 251 робочий день у 2007 році + 252 робочих дня у 2008 році + 251 робочий день у 2009 році + 251 робочий день у 2010 році + 250 робочих днів у 2011 році + 251 робочий день у 2012 році + 251 робочий день у 2013 році + 251 робочий день у 2014 році + 250 робочих днів у 2015 році + 122 робочих днів з 01 січня 2016 року по 01 травня 2016 року) = 30437 грн. 76 коп. Суд зазначає, що у сенсі ст. 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про оплату праці» стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є відповідальністю роботодавця та стягується судом саме по день фактичного розрахунку, або по день постановлення рішення суду, у зв'язку з цим, в даному випадку судом розглянуті вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у межах позовних вимог у відповідності до ст. 11 ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає дану цивільну справу в межах заявлених вимог позивачем. При зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави на підставі статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та роз'яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підлягає стягненню судовий збір у сумі 1378 грн. 00 коп. за вимоги майнового характеру ( 1% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати). На підставі наведеного,

Outcome: approved