Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

06 квітня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 292853 грн. та понесені додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 9880 грн. Обгрунтовано позов тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 травня 2008 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з 29 січня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач свій обов`язок щодо сплати аліментів належним чином не виконує, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 9880 грн., обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині тим, що вона несе додаткові витрати на репетитора для подальшого навчання дочки за кордоном. Також дитина хворіє та потребує вартісного лікування із обов`язковим відвідуванням санаторно-курортних закладів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Позивач у судовому засідання позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що аліменти він сплачує щомісяця, заборгованість утворилася внаслідок того, що його дохід є не постійним, має тимчасовий характер. На даний час він зареєстрований як безробітний, допомогу по безробіттю повністю перераховує на сплату аліментів. Також у минулому році на онкологічну хворобу захворіла його мати, а тому він вимушений був допомагати матері. Щодо витрат на навчання, відповідач вважає що рішення про надання послуг репетитора позивач прийняла самостійно, з ним це питання не узгоджувалося, він сплачує аліменти, а позивач сама приймає рішення куди їх витрачати. Щодо витрат на санаторно-курортне лікування, відповідач згоден на відшкодування витрат у разі, якщо таке лікування призначене лікарем. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2003 року, який рішенням новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2007 року розірвано (а.с. 12). Від даного шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2008 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з 29 січня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач свій обов`язок щодо сплати аліментів належним чином не виконує, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Так, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем Гаршина В., заборгованість станом на 01.10.2020 складає 31767 грн. 65 коп. (а.с. 19-21). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно розрахунку позивача, пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2015 року по 01 жовтня 2020 року складає 292853 грн. Відповідачем не спростовано наданого позивачем розрахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи наявні у справі докази, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, проте з врахуванням ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у розмірі, що не перевищує 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів, а саме - 31767 грн. 65 коп. Щодо позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першою, другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно копії довідки дитячої поліклініки № 2 Чернігівської міської ради від 18 січня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , рекомендовано санаторно-курортне лікування в м. Бердянськ, Запорізької області (а.с. 22). Згідно копії довідки Туристичної агенції Альта № 14 від 06.01.2021, позивач придбала оздоровчі туристичні путівки для своєї неповнолітньої дитини [PERSON] у Словаччину січень 2020 року вартістю - 9100 грн. та в смт Лазурне Херсонської області у липні 2020 року вартістю - 4900 грн. Тобто позивач не надала суду доказів, що путівки для відпочинку [PERSON] у Словаччині та в смт Лазурне, пов`язані з її лікуванням і можуть бути віднесені до додаткових витрат в розуміння ст. 185 СК України. За таких обставин, підстав для стягнення з відповідача 7000 грн. витрат понесених на оплату відпочинку дитини, як додаткових витрат, суд не вбачає. Також позивач у судовому засіданні зазначила, що дитина бажає в майбутньому навчатися за кордоном, а саме у Польщі, а тому відвідує репетитора для вивчення іноземної мови - польської. Так, згідно копії довідки ФОП [PERSON] від 23.03.2021 [PERSON] сплачувала інформаційні послуги в галузі освіти своєї неповнолітньої дочки [PERSON] : за вересень, жовтень, листопад та грудень - по 950 грн.; за січня та лютий - по 980 грн. (а.с. 24, 25). Оскільки з наданих позивачем документів не вбачається за які саме освітні послуги сплатила позивач і чи пов`язані ці послуги з розвитком особливих здібностей дитини, суд не вбачає підстав для стягнення їх з відповідача. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial