Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

05 липня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся орган опіки та піклування виконавчого комітету Центральної районної ради м. Дніпро в інтересах малолітньої дитини [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, [INFO] в пологовому будинку КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради у відповідачки народилась жива недоношена дівчинка вагою 2,180 кг зростом 49 см. 06 вересня 2016 року відповідачку було виписано з лікарні, при цьому нею було зазначено адресу місця проживання дитини - [ADDRESS]. За вказаною адресою відповідачка та малолітня дитина не проживає. До медичних закладів, центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді відповідачка не зверталась. 07 листопада 2016 року дитина була виявлена в районі залізничного вокзалу працівниками патрульної поліції та доставлена до приймального відділення КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради. У зв'язку з відсутністю документів на підставі рішення виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпро ради було проведено реєстрацію народження дитини - [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини зазначені відповідно до ч. 2 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідачка відмовилась від влаштування дитини до державного закладу. В подальшому дитину було виявлено на території міста Вознесенська Миколаївської області, вона були залишена напризволяще відповідачкою в безпорадному стані. У зв'язку з викладеним позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав стосовно її малолітньої дитини [PERSON] та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини в розмірі ? від усіх видів заробітку матері але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць (а.с. а.с. 1 - 8). В подальшому позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просив позбавити відповідачку батьківських прав, стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів заробітку але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць на користь законного представника дитини - [PERSON] на її рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» на утримання підопічної [PERSON] (а.с. 33). В судових засіданнях, в яких приймав участь представник позивача, справа по суті не розглядалась. В судове засідання для розгляду цивільної справи по суті представник позивача не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про повну підтримку позовних вимог. Відповідачка у судові засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом оповіщення через газету «Вісті Придніпров'я», про причини неявки суд не повідомила. Судом також направлявся виклик на всі відомі адреси відповідача. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 11 ЦПК України. Справа розглянута Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за останнім відомим місцем перебування відповідачки. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то розгляд справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України проведено без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. [INFO] народилась [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Кіровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 16 грудня 2016 року, актовий запис № 422 (а.с.9). Згідно витягу з Державного реєстру громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00017450604 батьками [PERSON] зазначені [PERSON], [PERSON]. При цьому реєстрація проведена відповідно до ч. 2 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 10). Згідно ч. 2 ст. 135 Сімейного кодексу України якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім'я, по батькові дитини і відомості про батьків. Водночас при визначенні належності відповідача суд виходить з наступного. [INFO] [PERSON] була доставлена до пологового будинку КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради, де о 18-05 народила живу недоношену дівчинку вагою 2,180 кг зріст 49 см, що підтверджується копією листа від 16 листопада 2016 року № 1457 (а.с. 15). Згідно листа КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради 07 листопада 2016 року до вказаного закладу працівниками патрульної поліції було доставлено жінку, яка назвалась [PERSON], разом з якою була дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Відповідно до листа виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 24 квітня 20167 року № 854/01/01-02/17 на території міста Вознесенська було виявлено дитина, при якій знаходились медичні документи на ім'я [PERSON], копія свідоцтва про народження дитини, де зазначено, що дитина проживає разом з матір'ю [PERSON] (а.с. 14). В матеріалах справи відсутні відомості про звернення відповідачки із заявою про виключення з актового запису відомостей щодо неї як щодо матері [PERSON] При таких обставинах суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно є матір'ю [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що позивачка будучи матір'ю малолітньої доньки, не бажає виховувати та утримувати дитину, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї доньки, не забезпечує її матеріально, покинула її напризволяще. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про позбавлення відповідачки батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов'язками по відношенню до дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України (в редакції, яка набрала законної сили з 08 липня 2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідачки аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 липня 2017 року (дня пред'явлення позову), та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 08 липня 2017 року (дня набрання чинності змінами у законодавстві) та до повноліття дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно листа позивача від 10.01.2018 р. № 08/22-8 виконкомом Центральної районної у м. Дніпрі ради було прийнято рішення від 05 липня 2017 року № 117 про створення прийомної сім'ї [PERSON], яка є законним представником дитини [PERSON] Згідно ст. 2561 СК України прийомна сім'я - сім'я, яка добровільно взяла на виховання та спільне проживання від одного до чотирьох дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно ч. 4 ст. 2562 СК України прийомні батьки є законними представниками прийомних дітей і діють без спеціальних на те повноважень як опікуни або піклувальники. Відповідно до ч. 4 ст.2563 СК України За прийомними дітьми зберігається право на аліменти, пенсію, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, які вони мали до влаштування до прийомної сім'ї. У зв'язку з викладеним, аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] підлягають стягненню на рахунок її законного представника - [PERSON] Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а також у зв'язку з повним задоволенням позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України сума судового збору за немайновою вимогою про позбавлення батьківських прав та майновою вимогою про стягнення аліментів, а разом 1280 грн., підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. Також з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати за публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у судові засідання в розмірі 500 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved