Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

05 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду від 06 квітня позовна заява була залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 24 квітня 2018 року позивач звернулася до суду з уточненим позовом, в якому усунула недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 25 квітня 2018 року було відкрите провадження у справі. 09 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про проведення розгляду справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просила суд задовольнити заявлені нею вимоги, уточнила позов в частині розміру аліментів на утримання дитини, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки доходів щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. 09 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про проведення судового розгляду без його участі, позовні вимоги визнає, просив суд розірвати шлюб, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки доходів. У відповідності до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В зв'язку з тим, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що 24 листопада 2007 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею і відповідачем, актовий запис № 1138. Вона та відповідач є батьками дитини - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що з липня 2017 року вона та відповідач не проживають спільно, не підтримують сімейні стосунки, не ведуть сумісне господарство, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, несхожість характерів, внаслідок чого виникали конфлікти, сварки, які призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. Після припинення сімейних відносин з відповідачем, дитина залишилася проживати з нею, знаходиться на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу її прізвище залишити без змін, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки доходів щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 листопада 2007 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON], актовий запис № 1138, після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON]. Встановлено що сторони є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з липня 2017 року час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратила почуття любові та поваги до чоловіка, спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв'язку з наведеним, вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, та вона має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке їй було присвоєне у зв'язку з реєстрацією шлюбу. Судом також встановлено, що після припинення між подружжям сімейних відносин, дитина залишилася проживати разом з позивачкою, що не заперечувалося відповідачем. Згідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набув чинності 08 липня 2017 року були внесені зміни до частини 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що [PERSON] є працездатним, ним не надано доказів наявності в нього на утримання інших дітей або непрацездатних батьків, наявності інших обставини, що мають істотне значення. В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що розмір аліментів на утримання дитини на користь позивача повинен становити 1/4 частку доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікув зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В зв'язку з вищенаведеним,

Outcome: approved