Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

05 березня 2020 року [PERSON] , звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська ливарна компанія», про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримання остаточного розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати. Уточнюючи позовні вимоги в обґрунтування позову зазначив, що відповідно до наказу №1005/01-ок від 10.05.2018 року з 14.05.2018 року був прийнятий на посаду заступника генерального директора ТОВ «Українська ливарна компанія», відповідно до наказу №2106/01-ок від 21.06.2018 року з 21.06.2018 року призначений на посаду генерального директора зазначеного підприємства. Відповідно до Контракту з генеральним директором ТОВ «Українська ливарна компанія» від 21.06.2018 року посадовий оклад посадового окладу встановлено розмірі 29815,00 грн. на місяць. Наказом №0702/01-ок від 07.02.2020 року з 07.02.2020 року звільнився з посади генерального директора ТОВ «Українська ливарна компанія» відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення перебував на робочому місті однак йому не виплачена нарахована заробітна плату за період з квітня 2019 року по лютий 2020 року, яка в загальному розмірі становить 307200,78 грн. Також, до часу зверенння з позовом до суду з ним не проведено остаточний розрахунок. В зв`язку з наведеним просив стягнути з відповідача на його користь 307200,78 грн. нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, яка визначена без урахування (утримання) податків і зборів, 25673,17 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 07.02.2020 року по 04.03.2020 року, 242468,79 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з дня подання позову по день постановлений рішення суду - з 05.03.2020 року по 06.11.2020 року, а всього 268141,96 грн., який визначений без урахування (утримання) податків і зборів, 1956,64 грн. компенсації втраченої частини заробітної плати у зв`язку з інфляцією. Також просив допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць у розмірі 33623,89 грн., яка визначена без урахування (утримання) податків і зборів. У відзивах на позов представник відповідача зазначив, що з позовними вимогами частково не згоден, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Так заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] на день звільнення 07.02.2020 р. складає 247100,00 грн., у т.ч. компенсація за невикористану відпустку 26133,64 грн. та індексація 1266,77 грн. Вимога про стягнення заборгованості з нарахованої та не виплаченої заробітної плати після звільнення у розмірі 307200,78 грн. без зазначення, що ці суми включають в себе податки і збори є такими, що не відповідають вимогам Закону, порушують права відповідача, призводять до необґрунтованого розрахунку суми боргу та подвійної сплати податків. Щодо задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку зазначив, що позивач займав керівну посаду, та безпосередньо був представником роботодавця, про що з ним було укладено контракт 21.06.2018 року, положення якого встановлювали за ним персональний обов`язок забезпечення прибуткової діяльності, вживання дійових заходів щодо ліквідації заборгованостей до бюджету та зарплати та особисту відповідальність за наявність боргів. Позивач безпосередньо самостійно створив на підприємстві умови для виникнення дефіциту оборотних коштів, накопичення заборгованості з виплати заробітної плати та затримки проведення розрахунків, що доказує відсутність вини відповідача. Крім того, метою застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, є не покарання, а компенсація постраждалій стороні за рахунок правопорушника майнових втрат, яких зазнав позивач у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, а він підтвердження таких втрат суду не надав. Стягнення з відповідача суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку призведе до перетворення відшкодування, на каральну санкцію, що протирічить компенсаційному характеру заходів відповідальності в цивільному праві та принципів розумності, справедливості. Невиплата заборгованості по заробітній платі пов`язана з арештом всіх рахунків підприємства постановою Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Східного міжрегіонального управління МЮ від 20.03.2020 р. за виконавчим провадженням № 61559441, а також обмеженням ведення господарської діяльності, у зв`язку з введенням карантину через гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вважав, що в діях відповідача відсутня вина, як обов`язкова ознака правопорушення, передбаченого ст. 117 КЗпП України і орієнтовні майнові втрати позивача, які розумно можна було б передбачити, за період з 10.02.2020 року по 06.11.2020 року склали 9016,78 грн. відповідно до розрахунку суми відсотків за кредитом на підставі середньозваженої процентної ставки за міжбанківськими кредитами у національній валюті в річному обчислені відповідно до даних статистичної звітності, що подається до НБ України. Індексація доходів [PERSON] проводилася у відповідності до вимог чинного законодавства ЗУ «Про оплату праці», ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків іх виплати». Міркування позивача щодо порушення вимог законодавства у частині проведення індексації не підтверджено будь-яким чином, не надано належних доказів, таким чином, вважав такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 травня 2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 червня 2020 року закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно у судове засідання не з`явились. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у судове засідання не з`явився, представник подав суду заяву про розгляду справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що наказом №1005/01-ок від 10.05.2018 року з 14.05.2018 року [PERSON] був прийнятий на посаду заступника генерального директора ТОВ «Українська ливарна компанія», відповідно до наказу №2106/01-ок від 21.06.2018 року з 21.06.2018 року призначений на посаду генерального директора зазначеного підприємства, що підтверджується записами з трудової книжки [NUMBER] від 20.07.1990 року на ім`я [PERSON] (т. 1 а.с. 15) Відповідно до п. 4.1. контракту укладеного 21.06.2018 року між роботодавцем, головою загальних зборів учасників ТОВ «Українська ливарна компанія» [PERSON] та [PERSON] за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, Керівнику щомісяця виплачується заробітна плата за рахунок коштів Товариства у розмірі посадового окладу, який встановлюється у сумі 29815,00 грн. на місяць. (т. 1 а.с. 18-20) Згідно довідки № 01/09-1 від 01.09.2020 року виданої головним бухгалтером ТОВ «Українська ливарна компанія» заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] на день звільнення 07.02.2020 року становить 247100,00 грн. у тому числі компенсація за невикористану відпустку 2613364 грн. та індексації 1266,77 грн. Середньоденна заробітна плата за два місяці, що передували місяцю звільнення становить 1426,29 без утримання податків та зборів. (т. 1 а.с. 131) Відповідно до відомостей про нарахування та утримання за квітень 2019 р. - лютий 2020 року виданої головним бухгалтером ТОВ «Українська ливарна компанія» [PERSON] нараховано 329814,71 грн., виплачено 16800,00 грн., утримано 65914,71 грн., залишок невиплаченої заробітної плати 247100,00 грн. (т. 1 а.с. 132) Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). Статтею 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У частині другій статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. Верховним Судом у постанові по справі № 359/10023/16-ц від 18 липня 2018 року надано тлумачення, а саме: справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. В постанові по справі № 569/3637/19 від 12 лютого 2020 року (провадження № 61-14649св19) Верховний Суд також вказав, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає вказану суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже з врахуванням відомостей про нарахування та утримання заробітної плати [PERSON] за квітень 2019 р. - лютий 2020 року вбачається, що нарахована та не виплачена заробітної плати, без відрахування (утримання) податків і обов`язкових платежів становить 307200,78 грн. (329814,71 грн. - 16800,00 грн. - 5813,93 грн. = 307200,78 грн.). Враховуючи, що право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом, зокрема ст.43 Конституції України, порушено відповідачем, заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати позивачу без відрахування (утримання) податків і обов`язкових платежів станом на 07 лютого 2020 складає 307200,78 грн., і суд доходить висновку, що вимоги позивач до відповідача цілком обґрунтовані, і з останнього слід стягнути з урахуванням вимого ч. 1 ст. 13 ЦПК України заборгованість по заробітній платі у розмірі 307200,78 грн. без відрахування (утримання) податків і обов`язкових платежів Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Вина власника не виключається при відсутності грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощах підприємства тощо. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає період з 08 лютого 2020 року, наступного дня з моменту звільнення, по 18 січня 2021 року, моменту постановлення рішення суду. Відповідно до наданої відповідачем довідки середньоденна заробітна плата позивача складає 1426,29 грн. без утримання податків та зборів. Спору з зазначеної суми між сторонами не виникало. Так, позивач звільнений 07.02.2020 року, період затримки розрахунку складає з 08.02.2020 року по 18.01.2021 року, а саме: лютий - 15 днів, березень - 21 день, квітень - 21 день, травень - 19 днів, червень - 20 днів, липень - 23 дні, серпень - 20 днів, вересень - 22 дні, жовтень - 21 день, листопад - 21 день, грудень 22 дні, січень 2021 року - 10 днів, а всього 235 дні. Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку на момент розгляду справи складає 235 днів х 1426,29 грн. = 335178,15 грн. В даному випадку розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку перевищує розмір заборгованості з виплати заробітної плати позивачу - 247100,00 грн., які він повинен був отримати в день звільнення. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Судом встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою 05.03.2020 року після звільнення 07.02.2020 р., отже не зловживав правом на затягування строку звернення з позовом, відповідач в свою чергу неодноразово звертався з заявами про перенесення розгляду справи чим збільшив період з часу до дня ухвалення рішення. Посилання відповідача на ту обставину, що [PERSON] займаючи посаду генерального директора ТОВ «Українська ливарна компанія» мав змогу своєчасно отримати розрахунок при звільнення є необґрунтованими. Так, матеріали справи не містять жодного доказу, що з вини [PERSON] склалася несприятлива фінансово-економічна ситуація, оскільки під час його роботи на посаді до нього не застосовувались будь які засоби впливу за вказані порушення. Разом з тим судом не встановлено конкретного розміру матеріальних втрат [PERSON] викликаних затримкою остаточного розрахунку при звільненні. Отже виходячи з принципу пропорційності і розумності суд зменшує суму середнього заробітку за весь час затримки з 08 лютого 2020 року по 05 березня 2020 року та з 06 березня 2020 року по 18 січня 2020 року - день фактичного розрахунку 220000,00 грн. Відповідно до листа ДФС від 09.06.2016 року № 12817/6/99-99-13-02-03-15 оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, здійснюється звільненому працівнику і не пов`язана з відносинами трудового найму, то такий дохід оподатковується податковим агентом як інші доходи податком на доходи фізичних осіб. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків йому виплати. Порядок нарахування та виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати встановлено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Відповідно до ст. 1 Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), що передбачено ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов`язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов`язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону). Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до абз. З ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 своєї Постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно з ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 103 відсотків (величину порога індексації). Компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати у сумі 247100,00 грн. за період затримки її виплати з 01.05.2019 року по 04.03.2020 року становить 1956,64 грн. При цьому виходить з того що сукупний індекс інфляції за цей період становить 1.008 Отже позовні вимоги [PERSON] про компенсацію втраченої частини заробітної плати у зв`язку з інфляцією з 01.05.2019 року по 04.03.2020 року Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial