Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

\~06.09.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, внаслідок пошкодження автомобіля [NUMBER] в розмірі 27681,19 грн., виплату, пов`язану з інфляцією у розмірі 6366,67 грн., три відсотки річних за кожен рік прострочення у розмірі 2491,30 грн., а також 1500 грн. за проведення авто-товарознавчої експертизи та 500 грн. за надання юридичної допомоги, посилаючись на доведеність вини у скоєні правопорушення [PERSON] відповідно до постанови Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.10.2014 року та ухилення останнього від добровільної сплати матеріальної шкоди. Ухвалою суду від 12.09.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суді від 22.09.2017 року справу призначено до судового розгляду. Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м. Миколаєва № 200 від 16.02.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи в звязку з тим, що рішенням Вищої ради правосуддя від 01.02.2018 року [PERSON] звільнено з посади судді Заводського районного суду м. Миколаєва у звязку з неспроможністю виконувати повноваження за станом здоровя, тому вказаний суддя не зможе брати участь у розгляді даної цивільної справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по зазначеній справі призначено [PERSON] Ухвалою суду від 21.02.2018 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. \~ \~ \~ \~ \~ \~До судового засідання позивач та його представник не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] надав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 12 вересня 2014 року о 23 год. 30 хв. [PERSON] в м. Миколаєві по вул. Бутоми в районі перехрестя з вул. Крилова, керуючи транспортним засобом «Опель Рекорд», номерний знак С0274НІ, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, в наслідок чого допустив зіткнення з зупинившимся попереду автомобілем «БМВ 316», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 2,3 «б», 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.10.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн., а тому вищезазначені обставини, в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Зі змісту постанови Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.10.2014 року вбачається, що відповідач в судовому засіданні повністю визнав себе винним у скоєні зазначеного правопорушення. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 11.09.2010 року, автомобіль BMW 316, реєстраційний номер [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] Відповідно до звіту про незалежне, авто-товарознавче дослідження вартості матеріального збитку заподіяного власникові колісного транспортного засобу №120/10-15 від 30.10.2015 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля BMW 316, реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП, без урахування ПДВ, складає 27681 грн. 19 коп.. Крім того, [PERSON], відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордеру №35 від 30.10.2015 року, поніс витрати в розмірі 1500 грн. за проведення авто-товарознавчої експертизи. За загальними правилами\~ст. 1166 ЦК України,\~майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. З положення ч. 1\~ст. 1187 ЦК України\~слідує, що діяльність пов'язана з використанням транспортного засобу є джерелом підвищеної небезпеки, а тому відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно вимог ч. 2\~ст. 1192 ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, що її заподіяла, за умови, що\~дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок\~та є вина даної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Аналогічний правовий висновок Верховний суд України зробив в постанові від 20.01.2016 року при розгляді справи №6-2808цс15, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Отже, з огляду на викладене, позов в частині вимог про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля у розмірі 27681,19 грн. та 1500 грн. за проведення авто-товарознавчої експертизи є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Окрім цього, позивач, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача 6366,67 грн. в якості виплати, повязаної з інфляцією, а також три відсотки річних за кожен рік прострочення у розмірі 2491,30 грн.. Відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки породжує між позивачем та відповідачем виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст.\~625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею\~625 ЦК України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.\~5 ст.\~11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.\~625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.\~11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16\~січня\~2013\~р. №\~10-74/0/4-13). Таким чином, суд вважає потрібним відмовити у задоволені вимог позивача про стягнення з відповідача 6366,67 грн. в якості виплати, повязаної з інфляцією, а також три відсотки річних за кожен рік прострочення у розмірі 2491,30 грн., так як дія ч.\~2 ст.\~625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. Що стосується вимог про стягнення 500 грн. за надання юридичної допомоги, суд вважає необхідним відмовити за недоведеністю, оскільки відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, позивачем не надано детального опису робіт (наданих робіт), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, на підставі викладеного, суд вважає потрібним позовні вимоги задовольнити частково. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial