Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

04 січня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 03.12.2012 року, відповідач отримав кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 5211537422487376 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві про надання йому банківських послуг відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами Приватбанку. Однак відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував, у звязку з чим допустив заборгованість на загальну суму 15073,64 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 1799,98 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 9329,68 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2750 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина; 693,98 грн. процентна складова. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.39/. Тому, відповідно до ст.169 ЦПК України, справа розглянута у відсутність представника позивача. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, та повідомив, що він дійсно укладав кредитний договір з позивачем та отримав кредитну картку, яку передав своєму знайомому для користування. Йому не було відомо чи знайомий погашав заборгованість, так як втратив будь-які контакти з останнім. Він не заперечував проти стягнення заборгованності по тілу кредиту, але вважав, що всі інші суми він немає сплачувати, так як банк навмисне, на його думку, затягнув час звернення до суду. Тому просив застосувати позовну давність у звязку з тим, що на його думку, банк звернувся до суду пізно і тільки для того, щоб нарахувати надмірні відсотки, штрафи та пеню. В подальшому відповідач до суду не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи. Тому, відповідно до ст.169 ЦПК України, справа розглянута у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами було укладено договір № б/н від 03.12.2012 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку №5211537422487376 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.12-35/. Даний договір складається з заяви позичальника, яка підписана відповідачем, та Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши зазначену заяву про надання банківських послуг, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 1800 грн. /а.с.5/. Факт отримання кредитної картки саме відповідачем підтверджується витягом з бази даних Приватбанку /а.с.71/, на якому міститься фото відповідача з карткою в руці. Особа відповідача встановлена на підставі паспорта громадянина України серія КК №354812, який виданий 6 червня 2012 року Красноокнянським РВ ГУМВС України в Одеській області. Такі ж відомості про серію і номер паспорта відповідача містяться і в заяві позичальника /а.с.9/. Як вбачається з копії паспорта, яка долучена до матеріалів справи, паспорт з вищезазначеними серією і номером дійсно видавався саме відповідачу /а.с.36/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.30/. П.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій /а.с.31/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 31 жовтня 2015 року заборгованість по кредитному договору склала 15073,64 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 1799,98 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 9329,68 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2750,0 грн., штраф 500 грн.(фіксована частина) та 698,98 (процентна складова) /а.с.3-4/. В подальшому позивачем було уточнено, що заборгованності за комісією немає, а заборгованість за пенею складає 2750 грн. /а.с.79/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконала зобовязання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Посилання відповідача на те, що він фактично не використовував отримані гроші, а передав свою кредитну картку для користування іншій особі, не може бути прийнята судом до уваги, так як не звільняє відповідача від виконання взятих на себе перед банком зобовязань. Що стосується застосування позовної давності, то суд вважає, що клопотання відповідача підлягає частковому задоволенню. Так, у разі, якщо кредитним договором не встановлена збільшена позовна давність, то правовідносини за зазначеним договором регулюються, виходячи із загальної позовної давності, тривалість якої, відповідно до ст.257 ЦК України, складає три роки. Отже, відповідно до витягу з бази «Приватбанк», строк дії картки закінчується 06.2016 року /а.с.71/, що дає підстави зробити висновок, що банк не пропустив строку звернення до суду з позовними вимогами. Щодо пені, нарахованої за користування кредитом, то відповідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України, до вимог про стягнення неустойки( штрафу, пені), застосовується позовна давність в один рік, тому з відповідача слід стягнути пеню за 12 місяців, що передували даті звернення до суду, що складає 1200 грн. /а.с.8/. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial