Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

05.03.2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що після укладення шлюбу з відповідачем на підставі рішення виконкому Балаклійської районної ради народних депутатів на її ім`я було видано свідоцтво на право власності на вищевказаний житловий будинок. Оскільки житловий будинок було придбано в період шлюбу, а відповідач збирається розірвати шлюб, то він змушений звернутися до суду з цим позовом. Позивач та його представник надали письмові заяви про підтримку позову, розгляд справи за їх відсутності (а.с. 32, 34). Відповідач надала письмову заяву про визнання позову, розгляд справи за її відсутності (а.с. 35). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Сторони з 06.02.1981р. по теперішній час перебувають в зареєстрованому шлюбі, даних про його розірвання у суду відсутні (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 05.09.1991р., виданого Вербівською сільською радою на підставі рішення виконкому Балаклійської районної ради народних депутатів № 91 від 17.02.1987р., житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в цілому дійсно належить на праві особистої власності [PERSON] (а.с. 9). Житловий будинок було зареєстровано в Балаклійському БТІ на праві приватної власності за [PERSON] (а.с. 33). Позивач з 12.01.1981р. по теперішній час зареєстрований у вказаному житловому будинку та проживає там (а.с. 4, 5, 8). Ці обставини сторонами не заперечуються. Отже, спірний будинок був придбаний в період шлюбу. Проти цього не заперечувала і відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 70 СК України та абз. 1 ч. 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Будь-яких домовленостей між сторонами судом встановлено не було. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Однак вказаних обставин судом встановлено не було. Таким чином, спірний житловий будинок підлягає визнанню об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , як подружжя. Частки сторін у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями є рівними та становлять по 1/2. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved