Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

04 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати договір оренди земельної ділянки площею 27 га, укладений 09 грудня 2008 року між нею та відповідачем, а також додаткову угоду до цього договору № 1 від 12 квітня 2011 року. В обґрунтування свого позову послалася на те, що за умовами вказаного договору сторони погодили розмір орендної плати у розмірі 5300 грн. на рік. Відповідно до додаткової угоди сторони домовились, що орендна плата сплачується орендарем шляхом попередньої оплати частинами з внесенням останнього платежу до 01 жовтня 2013 року. Посилаючись на те, що відповідач умови договору не виконав орендну плату не сплатив, а земельна ділянка не обробляється, [PERSON] просила про задоволення позову. В судове засідання позивачка та її представник не зявилися. Представник надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявився, про причини неявки свого представника відповідач не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 лютого 2003 року [PERSON] на підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації Миколаївської області № 47 одержала державний акт серії МК № 082546 на право власності на земельну ділянку загальною площею 27 га, за цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. 09 грудня 2008 року [PERSON] уклала з ТОВ «Талмер» договір оренди цієї земельної ділянки, за умовами якого передала земельну ділянку в строкове платне володіння та користування відповідачеві строком на 5 років. 15 квітня 2009 року вказаний договір було зареєстровано в Очаківському реєстраційному окрузі за № 040902100071 та земельна ділянка передана орендарю згідно з актом прийому передачі обєкта оренди від 11 грудня 2008 року. 12 квітня 2011 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до вказаного вище договору оренди, відповідно до якої строк дії договору оренди збільшено до 15 років, внесено зміни щодо порядку внесення орендної плати. Так, згідно з п. 2 цієї угоди, орендна плата сплачується шляхом попередньої оплати частинами в наступному порядку: за період з 15 квітня 2013 року по 15 квітня 2018 року до 01 жовтня 2012 року; за період з 15 квітня 2018 року по 15 квітня 2023 року до 01 жовтня 2013 року, по 32090 грн за кожні пять років оренди, з урахуванням індексації. Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд виходить з такого. За змістом ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Пунктом 26 договору оренди земельної ділянки передбачена можливість його розірвання в односторонньому порядку за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання іншою стороною обовязків, передбачених законом. Вирішуючи спір, суд також враховує практику Європейського Суду з Прав Людини, який у п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» (остаточне з 13 квітня 2011 року) зазначив, що «…процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів… Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом». Оскільки відповідач свого процесуального обовязку доказування не виконав, не надав суду доказів того факту, що орендні платежі були внесені своєчасно, тобто в порядку, передбаченому умовами договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243 грн 60 коп., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1). За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов та стягує з відповідача судові витрати. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved