Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

06.10.2014 позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНА ПЛЮС», далі ТОВ «ДАНА ПЛЮС», і [PERSON], просить визнати, що 05.11.2008 між ТОВ «ДАНА ПЛЮС» в особі його директора [PERSON] та Коровченком Вадимом Андрійовичем було укладено договір позики на загальну суму 166 000,00 грн., стягнути з відповідачів солідарно 175 000,00 грн. боргу за договором позики та 15 000,00 грн. як відшкодування немайнової (моральної) шкоди./а.с.4-7/ В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 05.11.2008 фактично передав в позику відповідачу ТОВ «ДАНА ПЛЮС» в особі директора [PERSON], який залишається директором товариства і на даний час, 50 000,00 грн. та 10 000,00 доларів США шляхом укладення Договору «Про депозитний вклад» 05.11.2008 між позивачем та відповідачем ТОВ «ДАНА ПЛЮС». Грошові кошти до цього часу не повернуто. Позивач вважає Договір «Про депозитний вклад» від 05.11.2008 удаваним відповідно до ст.235 ЦПК України, таким, що приховує договір позики між сторонами, оскільки наміру виконувати Договір «Про депозитний вклад», у тому числі в частині сплати 36% річних, сторони не мали, фактично Договір було укладено на вимогу відповідача [PERSON] з метою приховування господарської діяльності керованого ним товариства від податкових органів. За таких обставин, позивач також вважає Договір укладеним шляхом введення позивача в оману відповідачем [PERSON] Також позивач посилається на те, що зміст правочину суперечить чинному законодавству, зокрема положенням ст.ст.1058-1063 ЦК України оскільки сторона за договором ТОВ «ДАНА ПЛЮС» не є фінансовою установою. За таких обставин, позивач просить суд на підставі ст.235 ЦК України застосувати до правовідносин сторін положення статей 1046-1050 ЦК України щодо договору позики та стягнути солідарно з відповідачів вказані грошові кошти як заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, суми трьох процентів річних від простроченої суми, усього 175 000, 00 грн. Також позивач посилається на заподіяння відповідачами йому моральної шкоди внаслідок його душевних страждань у зв'язку з неповерненням грошових коштів, яку оцінює в 15 000, 00 грн. та просить солідарно стягнути з відповідачів. Протягом розгляду справи, позивач збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, суми трьох процентів річних від простроченої суми - просить стягнути солідарно з відповідачів 336295,00 грн., в іншій частині позовні вимоги залишились без змін. В судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на викладене у позові та письмових поясненнях. Представник відповідачів [PERSON] та ТОВ «ДАНА ПЛЮС» - Трутнєв С.В. /а.с.23, 32/ проти позову заперечив в повному обсязі, просив відмовити в задоволені позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог згідно викладеного в письмових запереченнях відповідачів на позов. Зокрема, представник, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] особисто грошових коштів від позивача не одержував ні в якості депозиту, ні в якості позики, оспорюваний договір підписаний з ТОВ «ДАНА ПЛЮС» в особі відповідача як директора товариства, вважає [PERSON] неналежним відповідачем за даним позовом. Крім того, представник заперечив передачу грошових коштів за оспорюваним договором товариству, оскільки докази надходження грошових коштів на рахунок товариства відсутні, у зв'язку з чим, вважає договір неукладеним та відсутніми підстави для його недійсності. Також представник послався на те, що до часу подання позову до суду, позивач з вимогою про повернення грошових коштів, про передачу відповідачу яких стверджує позивач, до відповідачів не звертався. Також представник вважає відсутніми докази введення відповідачами позивача в оману при підписанні оспорюваного договору. Також представник послався на безпідставність вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки умовами оспорюваного договору відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення зобов'язань не передбачено. Також представник послався на пропуск позивачем позовної давності, оскільки оспорюваний договір було укладено в 2008 році зі строком виконання один рік. /а.с.29-31, 33-35/ Суд вирішивши можливим розгляд справи у відсутність представника позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів Трутнєва С.В., з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. На підставі пояснень сторін та наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини, які не заперечували сторони. 05.11.2008 між позивачем [PERSON] та ТОВ «ДАНА ПЛЮС» в особі директора [PERSON] підписано Договір «Про депозитний вклад», відповідно до умов якого позивач надає товариству грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. та 10 000,00 доларів США терміном на 1 рік під 36% річних з моменту підписання договору та передачі грошових коштів./а.с.11/ Вказані обставини також підтверджуються наявними в матеріалах справи та належними і допустимими письмовими доказами, які прийнято до уваги судом: копією договору та статуту товариства. /а.с.11, 86-95/. Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Оскільки, як встановлено протягом судового розгляду, відповідач ТОВ «ДАНА ПЛЮС» на час підписання оспорюваного Договору не було і не є банківською установою в розумінні вищезазначених положень законодавства, що не заперечував представник відповідачів, підстави згідно ст.1058 ЦК України для застосування до правовідносин сторін правових норм, які регламентують відносини у сфері банківського владу (депозиту) відсутні. При цьому, зазначення сторонами назви оспорюваного договору як договору «Про депозитний вклад», виходячи з принципу свободи договору, передбаченого ст.627, ст.628 ЦК України, не є достатнім для застосування до правовідносин сторін відповідних положень законодавства про банківський вклад. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами не було укладено депозитного договору в розумінні ст.1058 ЦК України, а тому відсутні підстави стверджувати про його недійсність внаслідок вчинення під впливом обману згідно ст.230 ЦК України та його удаваність згідно ст.235 ЦК України. Таким чином, вимоги про визнання укладеним договору позики між сторонами внаслідок удаваності договору «Про депозитний вклад» задоволенню не підлягають. При вирішенні вимог позивача про стягнення з відповідачів грошових коштів, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається яке на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Встановлюючи правовідносини сторін, суд виходить зі змісту зобов'язання сторін згідно умов оспорюваного Договору, відповідно до якого позивач надає відповідачу ТОВ «ДАНА ПЛЮС» грошові кошти строком на один рік з отриманням процентів, які нараховуються з дня підписання договору і передачі грошових коштів і вважає відсутніми підстави згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України стверджувати про укладення між вказаними сторонами договору з елементами договору позики, оскільки умови Договору не місять домовленості сторін про передачу позивачем у власність відповідача ТОВ «ДАНА ПЛЮС» грошових коштів у вказаному в договорі розмірі. Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивач належних та достатніх даних та доказів передачі відповідачу ТОВ «ДАНА ПЛЮС» грошових коштів за спірним договором та підстав для солідарної відповідальності відповідачів перед позивачем суду не надав, підстави для стягнення відсутні. За вказаних обставин, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення моральної шкоди. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed