overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

05 липня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 16 січня 2010 року. Тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

05 липня 2016 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаїва із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №8 по пр.Г.Сталінграда,99 в м.Миколаєві. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився,про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення у газеті «Ріднє Прибужжя». Ухвалою суду справа розглянута у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 27.11.2007 року Управлінням з використання та розвитку комунальної власності міської ради видано Свідоцтво про право власності на житло [ADDRESS], яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON]-1/5, [PERSON]-1/5, [PERSON]-1/5, [PERSON]-1/5, [PERSON] 1/5. 17 червня 2016 року [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені малолітнього сина [PERSON] продали (передали у власність) продала, а [PERSON] придбав 2/5 часток зазначеної квартири (Договір купівлі-продажу часток квартири посвідчений приватним нотаріусом ММНО [PERSON]М.). Відповідно до Довідки про зняття з реєстрації місця проживання від 24.06.2016 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстрації за вищезазначеною адресою. Згідно довідки форми №3 за №3792 від 05.07.2016 року, за зазначеною вище адресою зареєстровані: [PERSON], його син [PERSON] та зять [PERSON] Відповідач не проживає за місцем свого проживання. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач сплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідача не отримує. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, у відповідності у відповідності зі ст. 405 ЦК України, суд дійшов до висновку про відсутність відповідача понад один рік в квартирі [ADDRESS], враховуючи тривалість не проживання, без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

05 липня 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом в якому зазначає, що після смерті 05 грудня 2015 року її батька [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на земельну ділянку та квартиру по вул. Неродів, 1, в м. Камені-Каширському і частину квартири [ADDRESS]. Згідно заповіту [PERSON] спадкоємцем належного йому усього майна, в тому числі і вищевказаного, є вона. Встановлений законом шестимісячний строк після смерті батька для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини пропустила, оскільки вважала, що батько, проживаючи до дня своєї смерті із матірю, спадкоємцем свого майна призначив останню. Лише через півроку, ознайомившись із заповітом, дізналася, що спадкоємцем майна [PERSON] є вона. Просить визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька. Позивач при розгляді справи позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві та пояснила, що лише через півроку після смерті батька дізналася, що усе своє майно він заповів їй, а тому пропустила строк для прийняття спадщини. Просить позов задовольнити, надати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач позов визнала, не заперечує проти надання позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Судом установлено та стверджено свідоцтвами про народження і одруження позивача (а.с. а.с. 5, 6), свідоцтвом про смерть (а.с. 7), що 05 грудня 2015 року після смерті її батька [PERSON], відповідно до ст. ст. 1220, 1221 ЦК України, відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого входить земельна ділянка та квартира по вул. Неродів, 1, в м. Камені-Каширському і частина квартири [ADDRESS]. Своїм заповітом (а.с. 8) [PERSON] все своє майно, в тому числі і вищевказане, заповів позивачу. В силу ст. 1223 ч. ч. 1, 3 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ч. 1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач у згаданий строк після смерті [PERSON] не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно ст. 1272 ч. 3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивач строк подачі заяви пропустила, із-за того, що мати хворіла, вона фактично проживала з батьком і не знала про заповіт. Зважаючи на ці обставини, наявність заповіту, незначний пропущений строк, суд дійшов висновку, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини і що їй слід визначити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини тривалістю у два місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

05 липня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10 жовтня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Олександрівського РУЮ в Донецькій області, актовий запис № 37. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини ті сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Спільне господарство не ведеться з березня 2016 року. Фактичні шлюбні відносини припинені з березня 2016 року. Втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між сторонами. Збереження сім'ї неможливо, і суперечить інтересам сторін. Шлюб розриває вперше. Суперечок щодо місця проживання дитини і поділу спільного майна немає. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач у судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON]. Прізвище після розірвання шлюбу залишити - [PERSON]. Дитину залишити на її вихованні. Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав повністю, просить розірвати шлюб між ним та позивачем [PERSON]. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 10 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрівського районного управління юстиції Донецької області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 37 (а.с.8). [INFO] у сторін народився син - [PERSON] (а.с.7). Відповідно до пояснень позивача та відповідача, сторони мають різні погляди на сімейні відносини, сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. З березня 2016 року шлюбні відносини між сторонами припинені, між подружжям втрачені всі фізичні та духовні зв'язки, спільним побутом сторони не пов'язані. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сім'я фактично розпалася та її відновлення неможливе, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Місце проживання дитини, визначається батьками самостійно відповідно до вимог ст.. 160 СК України, оскільки сторони у судовому засіданні зазначили, що спору щодо місця проживання дитини немає. Судові витрати, які понесла позивач при поданні позову, підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладенного, ст. ст. 105, 110, 112, 160 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

05 липня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2011 року, актовий запис № 16, від якого мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. З грудня 2015 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сім'ї, тому просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши за нею право іменуватися шлюбним прізвищем. У судове засідання позивачка не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с. 13). Відповідач у судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнає позовні вимоги, вважаючи також неможливим збереження сім'ї та примирення з позивачкою (а.с. 19). З*ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 22 січня 2011 року зареєстрували шлюб (а.с. 10), від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.11), який згідно довідки КП «Служба єдиного замовника №1» №1621 від 05 липня 2016 року (а.с. 2) проживає з позивачкою. З грудня 2015 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, точку зору сторін щодо неможливості досягнення примирення, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

05 липня 2016 року позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору № б/н від 16.02.2012 року. Посилався на те, що 16 лютого 2012 року відповідач [PERSON] звернулась до них з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписала заявку № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 15 173 грн. 32 коп., яка складається із тіло кредиту - 8 448 грн. 20 коп., заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом - 2 801 грн. 37 коп., пеня - 3217 грн. 30 коп., штрафи - 850 грн., штраф (фіксована складова) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 698 грн. 73 коп., з них 1 342 грн. 28 коп. внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписала заявку № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 15 173 грн. 32 коп., яка складається із тіло кредиту - 8 448 грн. 20 коп., заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом - 2 801 грн. 37 коп., пеня - 3217 грн. 30 коп., штрафи - 850 грн., штраф (фіксована складова) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 698 грн. 73 коп., з них 1 342 грн. 28 коп. внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволенню позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

05 липня 2016р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач та відповідач перебувають в шлюбі, проте на даний час шлюбні відносини з відповідачем фактично припинилися, дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоч являється працездатним та не має на своєму утриманні інших неповнолітніх дітей, тому він зобовязаний надавати кошти для матеріального забезпечення своєї дитини. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі. Позовні вимоги щодо розміру та періоду стягнення аліментів визнав в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-ОЛ № 098905, виданого 01 вересня 2010 р. Власівською селищною радою міста Світловодська Кіровоградської області, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Відповідно до ст. 180 СК України, обовязок утримання дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тому відповідач повинен брати участь у витратах на утримання дітей. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються від дня предявлення позову. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання батьком обовязку по утриманню дітей, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів є обґрунтованими. З підстав ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

05 липня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 13 липня 2013 року зареєстрував шлюб з відповідачем. Реєстрація шлюбу проводилась виконавчим комітетом Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 21. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний момент шлюбні відносини не підтримують тривалий час. Причиною тому є відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Позивач [PERSON] просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність. На задоволенні позову наполягає. Представник відповідача [PERSON] проти позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони зареєстрували шлюб 13 липня 2013 року. Реєстрація шлюбу проводилась виконавчим комітетом Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 21 (а.с.6). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позову, сторони шлюбні відносини не підтримують, їм надавався термін для примирення, але до позитивного результату це не призвело, на примирення позивач не згідний, тому збереження шлюбу суперечило б його інтересам. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

05 липня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Межівська селищна рада про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 27 серпня 2016 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті він успадкував майно, що належало їй на праві особистої власності, зокрема, домоволодіння по вул. Надточого, 51 смт. Межова Межівського району Дніпропетровської області. За життя матері та з її згоди у вказаному домоволодінні була зареєстрована [PERSON]. З 200 року остання за зазначеною адресою не проживає. Позивач просить суд усунути перешкоду у здійсненні ним, як власником, права користування та розпорядження належним йому нерухомим майном домоволодінням по вул. Надточого, 51 в смт. Межова Межівського району Дніпропетровської області, шляхом позбавлення [PERSON] права користування зазначеним житловим приміщенням шляхом скасування її реєстрації; судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяви про розгляд справи в його відсутність. На задоволенні позову наполягає. В разі неявки відповідача просить винести заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки не повідомила. Представник третьої особи - Межівської селищної ради у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що згідно свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область Межівський район смт. Межова вул. Надточого, буд.51, на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.13, 14). Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 43 Закону України Про власність власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідачі перешкоджають власнику користуватися домоволодінням на свій розсуд. На підставі п.2 ст. 48 цього ж Закону слід усунути перешкоду користування домоволодінням позивачу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок, який позивач сплатив при подачі позову до суду.

Outcome: approved