Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

07.05.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» про захист прав споживачів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.04.2013 року в магазині «Фокстрот», який розташований в місті Красноармійську Донецької області по вул. Горького, 90, він за готівковий розрахунок придбав холодильник BEKO CS 332020 вартістю 2777,00 грн. Під час користування холодильником була виявлена його технічна несправність. Тому 05.09.2014 року сервісним центром в рамках гарантійного обслуговування в холодильнику було проведено заміну компресора, реле, фільтра. Під час використання після гарантійного ремонту було повторно виявлено його технічну несправність. [PERSON] звернувся до відповідача з проханням замінити вказаний холодильник на робочий, і з метою перевірки якості цього товару передав його до сервісного центру. 10.03.2015 р. згідно акту технічного стану ЭЛ 1500984 сервісного центру ФОП [PERSON] було встановлено, що холодильник не підлягає ремонту та підлягає списанню. 26.03.2015 року позивач передав цей холодильник згідно квитанції №869 до відповідача і заявив вимогу про заміну холодильника на такий же товар або аналогічний, з числа наявних у продавця. Холодильник з виявленими істотними недоліками було прийнято відповідачем, але вимога про заміну товару не виконана. Позивача було повідомлено, що такого ж товару у відповідача немає, а аналогічний товар надавати йому відмовились. Тому він просить розірвати договір купівлі-продажу неякісного товару - холодильника BEKO CS 332020 від 27.04.2013 року, стягнути з відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди вартість холодильника, яка на теперішній час становить 11499,00 грн., пеню в розмірі 1% вартості товару за кожен день затримки виконання його вимог, яка на час звернення становить у розмірі 11499,00 грн., відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. та стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2015 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» про захист прав споживачів задоволено частково. Розірвано договір купівлі-продажу холодильника ВЕКО СS 332020, укладений 27 квітня 2013 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], у відшкодування матеріальної шкоди вартість холодильника ВЕКО СS 332020 станом на 25.03.2015 року у розмірі 11499,00 грн. (одинадцять тисяч чотириста дев'яносто дев'ять грн. 00 коп.). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], 500,00 грн. (п'ятсот грн.) в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], неустойку у вигляді 1% від вартості товару за кожен день затримки виконання вимоги у розмірі 17593,47 грн. (сімнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто три грн. 47 коп.). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу пов'язану з розглядом цивільної справи. Вирішено питання про судовий збір. З вказаним рішенням не погодилося Товариство з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн», та подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «САВ-Дістрюбьюшн». Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Висновки суду не відповідають обставинам справи, тому має місце порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Судом свідомо невірно викладені обставини справи. У судовому рішенні не викладено позицію відповідача, а саме: суть заперечень останнього проти позову. Також судом не досліджені та відповідно не зазначені відповідні докази та обставини, для становлення яких вони повинні були досліджуватися. Судом не прийнято до уваги письмові докази відповідача щодо відсутності у торгівельній мережі «ФОКСТРОТ» ТОВ «САВ-Дістрибьюшн», зокрема на офіційному веб-сайті, холодильників аналогічних (схожих) за технічними характеристиками. Судом при задоволенні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу не враховано вимоги ч. 7 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заміни товару з недоліками та безпідставно застосований розрахунок за неякісний холодильник, виходячи з ціни товару, який реалізується іншими продавцями. В цій частині суд постановив рішення на підставі припущень, тому що інформація, викладена на Інтернет-сторінках не входить до переліку доказів у розумінні глави 4 ЦПК України. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 1% від вартості товару за кожен день затримки виконання вимог, ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» вважає, що ця вимога безпідставна та не може бути застосована по цьому спору. Крім того, при постановленні рішення, суд першої інстанції стягнув з відповідача судові витрати без врахування вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги не визнав та просив відмовити в її задоволенні. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 27.04.2013 року в магазині «Фокстрот», який розташований в місті Красноармійську Донецької області по вул. Горького, 90, позивач за готівковий розрахунок придбав холодильник BEKO CS 332020 вартістю 2777,00 грн. 6 березня 2015 року у холодильнику відповідно акту технічного стану ЕЛ1500984 виявлений дефект, а саме: не холодить, здуття задньої стінки холодильної камери, витік холодогенту в запіненої частини холодильної шафи (а.с. 9). Відповідно до квитанції №869 від 25 березня 2015 року холодильник відповідачем прийнято до проведення діагностики на можливість проведення гарантійного ремонту (а.с. 10, 57). Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, прийнявши неякісний товар, не виконав вимоги щодо відшкодування збитків, завданих позивачу передбачених п. 7 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Також у зв'язку з продажем [PERSON] дефектного товару і протиправною поведінкою відповідача, йому завдано моральну шкоду, яка має бути відшкодована. Проте, з такими висновками суду першої інстанції в частині спору про стягнення вартості товару, неустойки, витрат на правову допомогу та відшкодування моральної шкоди погодитися неможливо тому, що вони не відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. За положеннями ч. 1 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Згідно з ч. 2 ст. 678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. З матеріалів справи видно, що у придбаного позивачем холодильнику відповідно акту технічного стану ЕЛ1500984 від 6 березня 2015 року виявлений дефект, цей холодильник відповідач 25 березня 2015 року прийняв для проведення діагностики на можливість проведення гарантійного ремонту. Відповідач погодився з вказаним дефектом. Від оплати призначеної судової товарознавчої експертизи на предмет наявності істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця) відмовився (а.с. 139-140). У зв'язку з відсутністю виробу аналогічної марки ВЕКО (моделі, артикулу, модифікації) в мережі магазинів «Фокстрот» ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» та відмовою позивача від заміни холодильника на товар іншої марки (моделі, артикулу, модифікації) з можливим перерахунком вартості товару запропонував позивачеві розірвати договір-купівлі-продажу з поверненням останньому сплачену ним за виріб грошову суму, про що свідчать заперечення на позовну заяву від 26 травня 2015 року (а.с. 34). За таких обставин, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»). Позивач, скориставшись своїм правом на розірвання договору, звернувся до відповідача із вимогою про розірвання договору та повернення вартості товару станом на день звернення. За умовами ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з його вартості на час пред'явлення відповідної вимоги, а в разі зниження ціни - виходячи з вартості товару на час купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 710 ЦК України якщо на час виконання рішення суду про відшкодування різниці в ціні у разі заміни товару, зменшення ціни або повернення товару неналежної якості підвищилися ціни на цей товар, покупець із цих підстав може заявити додаткові вимоги до продавця. За таких обставин висновки суду першої інстанції щодо розірвання договору купівлі-продажу спірного холодильника ВЕКО СS 32020 є обґрунтованими та законними. Проте, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь вартості товару, виходячи з його ціни в іншої торгівельної мережі в сумі 11499,00 грн. не ґрунтується на законі. При розірванні договору купівлі-продажу та приведенні сторін у первісний стан позивач має отримати гроші за куплений неякісний товар. У зв'язку з знеціненням коштів, гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві з урахуванням встановленого індексу інфляції, а саме: споживач купив холодильник 27 квітня 2013 року, сплативши за нього гроші в розмірі 2777,00 грн., 6 березня 2015 року у холодильнику виявлений дефект і 25 березня 2015 року товар повернутий до магазину. Тому на користь позивача має бути стягнута сума коштів сплачених за товар с урахуванням індексу інфляції з 27 квітня 2013 року та на час ухвалення рішення - 2 лютого 2016 року, в розмірі 4989,24 грн. Відтак, доводи апеляційної скарги в частині безпідставності вимог позивача про стягнення на його користь сплачених грошів за неякісний товар в сумі 11499,00 грн. частково заслуговують на увагу. Доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 1% від вартості товару за кожен день затримки виконання вимоги про заміну неякісного виробу на аналогічний за характеристиками у сумі 11499,00 грн. є необґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право пред'явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. З матеріалів справи вбачається і цього не оспорюють сторони, що позивач, отримавши 6 березня 2015 року акт про виявлений дефект у спірному холодильнику і повернувши 25 березня 2015 року неякісний товар до магазину, 26 березня 2015 року заявив відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимогу про заміну неякісного виробу на аналогічний за характеристиками (а.с. 4). Відповідач цю вимогу не виконав. Тому позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу, тобто змінив вимогу на іншу, відповідно до частини 6 зазначеної статті Закону. Тому апеляційний суд вважає, що позивач відповідно до ч. 9 ст. 8 вищезазначеного Закону має право на отримання неустойки за кожний день затримки вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару, а саме: 27,77 грн. (1% вартості товару) Х 43 дні (з 26 березня 2015 року - заява-вимога про заміну товару; до 7 травня 2015 року - пред'явлення іншої вимоги (розірвання договору), всього 1194,11 грн. Разом з цим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права при вирішення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в пункті 2 своєї постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року із змінами і доповненнями надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У статті 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» визначено поняття шкоди як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК України. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. В матеріалах справи відсутні докази того, що майну позивача було завдано шкоду або така шкода йому була завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, а тому у суду були відсутні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 500,00 грн. в порядку захисту прав споживачів. Тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди ухвалене з порушеннями норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову. Щодо доводів апеляційної скарги відносно стягнення витрат на правову допомогу, апеляційний суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Правове регулювання положення особи, яка надає допомогу, передбачене ст. 56 ЦПК України. Вирішуючи спір у частині стягнення витрат на правову допомогу, слід перевіряти, чи є особа фахівцем у галузі права та чи має вона право за законом на надання правової допомоги; чи надавала ця особа правову допомогу стороні як фахівець у галузі права чи брала участь у справі як представник позивача. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З договору про надання правової допомоги від 22 квітня 2015 року (а.с. 6) вбачається, що юридична фірма «Смаль та право» в особі директора [PERSON], що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №848524, надавав позивачеві усні консультації за договором, склав досудову вимогу, позовну заяву, уточнення до неї з проведенням розрахунків та складанням інших необхідних документів, а також здійснював представництво позивача у суді першої інстанції. Про оплату гонорару відповідно договору свідчить надана квитанція (а.с. 5). Гонорар за складання письмових документів та консультацій складає 500 грн., представництво у суді - 1500,00 грн. (а.с. 58). За таких обставин, з відповідача на користь позивача мають бути стягнути витрати на правову допомогу в загальному розмірі 1466,28 грн., а саме: за усні консультації та складання письмових документів - 500,00 грн., за представництво в суді - 966,28 грн. (судові засідання всього тривали одну годину 59 хвилин (119 хвилин), вартість одної години складає 40% від 1218,00 грн. - мінімальна заробітна плата. Отже, одна год. 59 хв. Х 487,20 грн. = 966,28 грн. Інших доводів апеляційна скарга не містіть. Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції в частині спору про стягнення вартості товару, неустойки, витрат на правову допомогу та відшкодування моральної шкоди зробив висновки, які не відповідають обставинам справи та закону. Тому відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підстави для його скасування в частині спору про стягнення вартості товару, неустойки, витрат на правову допомогу та відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону за подання до суду заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно пункту 2 частини 2 ст. 4 Закону у разі подання позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на 1 січня 2016 року установлено, що мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 1378 гривень. Враховуючи, що судом першої інстанції стягнуто судовий збір в загальному розмірі 778,13 грн., та було задоволено як майнові, так і немайнові вимоги позивача, то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 324,27 грн. (551,20 грн. + 551,20 грн. - 778,13 грн.).

Outcome: partial