Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

05.09.2017 вказана справа надійшла до Печерського районного суду м. Києва та 06.09.2017 передано судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження. Після отримання відповідей на судові запити від 06.09.2017 про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, ухвалою судді від 27.09.2017 у справі відкрито провадження /а. с. 45, 47/. Від третьої особи у справі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації 31.10.2017 до суду надійшли письмові пояснення, у яких висловлено думку, що правові підстави для задоволення вимог у частині зняття з реєстраційного обліку відсутні, вимога заявлена передчасно /а. с. 71-72/. На підставі норми пункту 9 частини 1 Розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 10.04.2018 від третьої особи Печерського РВ ГУДМС України в м. Києві надійшло клопотання про розгляд справи без представника відділу та постановлення рішення на розсуд суду /а. с. 161/. Відповідач у судове засідання не з'явився, кореспонденція з суду (завірена належним чином копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками, судова повістка про виклик у судове засідання) направлялася відповідачеві за адресою його зареєстрованого місця проживання, проте вона не була отримана адресатом, у зв'язку із чим була повернута відправнику за закінченням встановленого строку зберігання. Відзив або інші заяви з процесуальних питань стороною відповідача до суду не було направлено. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі /а. с. 163/. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 19.04.2017 позивач за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бойко Т. В. та зареєстрованим за № 440, придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS] у ТОВ «Ліхт Інвест» в особі директора Матасової В. С. /а. с. 13-16/. Згідно з сформованим 19.04.2017, у день здійснення купівлі-продажу, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 85350039, відомості про право власності позивача на квартиру [ADDRESS] у формі приватної власності у розмірі частки 1/1 внесено до зазначеного Реєстру /а. с. 17/. Окрім того, як вбачається з копії довідки від 10.04.2017, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Печерської РДА у м. Києві, за адресою придбаної позивачем квартири значився зареєстрованим [PERSON] /а. с. 18/. З метою усунення перешкод збоку [PERSON] у здійсненні свого права на розпорядження власним майном, позивач 25.07.2017 направила за адресою його реєстрації письмову вимогу від 20.07.2017 про зняття у добровільному порядку з обліку за адресою: [ADDRESS] та виселення /а. с. 19-20/. Оскільки вимога позивача відповідачем залишилася не виконаною, представник [PERSON] [PERSON] звернувся 31.08.2017 до Відділу з питань реєстрації місця проживання Печерської РДА як до Органу реєстрації із заявою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача як особи, що є вже колишнім власником квартири [ADDRESS] /а. с. 90/. Проте у знятті з реєстрації місця проживання заявнику відмовлено 08.09.2017 на підставі абз. 2 п. 11 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207, оскільки були відсутні документи, що підтверджують втрату [PERSON] права користування та розпорядження майном. На судовий запит від 06.09.2017 у порядку, передбаченому ст. 122 ЦПК України (у редакції Закону чинній на час вчинення процесуальної дії), Відділом з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Печерської районної в м. Києві державної адміністрації 18.09.2017 надано відповідь про те, що [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], не значиться /а. с. 53/. Аналогічного змісту була надана відповідь з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, до чиїх повноважень до 04.04.2016 належала реєстрація місця проживання /а. с. 45/. 26.02.2018 Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією на запит суду надано відповідь щодо осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS], у переліку яких відповідач не зазначений /а. с. 139/. У позовній заяві представник позивача вказав, що відповідач [PERSON] з моменту купівлі позивачем квартири, у ній не з'являвся, значачись зареєстрованим тривалий час не проживає у ній, його особисті речі у квартирі відсутні, участі в оплаті комунальних послуг не бере, спільного господарства з позивачем не має, його контактні дані залишаються невідомими. Натомість реєстрація відповідача [PERSON] у квартирі позивача створює перешкоди у розпорядженні своїм майном, приводить до додаткових витрат, зокрема, необхідних для оплати житлово-комунальних послуг. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власного волею. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-709цс16). У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз'яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], у якій станом на 10.04.2017 відповідач значився зареєстрованим. Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] на реєстраційному обліку за вказаною адресою станом на час постановлення рішення суду не перебуває. Відповідно позов підлягає задоволенню у частині визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], оскільки її одноосібним власником є позивач, реєстрація відповідача становить перешкоди у реалізації позивачем її права власності на об'єкт нерухомого майна. Позов [PERSON] у частині зняття відповідача з реєстрації судом залишається без задоволення, оскільки у цій частині предмет спору відсутній: [PERSON] зареєстрованим вже не значиться за адресою: [ADDRESS]. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у сумі 640 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial