Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

06 квітня 2015 року відкрито провадження у справі. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірваний рішенням суду від 01.11.2012 року. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей, один з яких [PERSON], [INFO]. Рішенням Охтирського міськрайсуду Сумської області з відповідача на утримання [PERSON] стягувалися аліменти у розмірі 500 грн. щомісяця до його повноліття. На даний час син досяг повноліття, однак продовжує навчатися на І курсі Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка на фізико-математичному факультеті, денна форма навчання, тому позбавлений можливості працевлаштуватися. Крім того, необхідні кошти для оплати гуртожитку, придбання одягу, продуктів харчування та необхідного учнівського приладдя. Зазначає, що її доходу, який складає близько 300 грн. щомісяця, недостатньо, щоб забезпечити потреби сина, натомість відповідач здійснює торгівельну діяльність на речовому ринку, має власний кіоск, додатково займається ремонтом електромереж житлових будинків, має у власності нерухоме майно та транспортні засоби, а тому може надавати матеріальну допомогу, яку в добровільному порядку надавати відмовляється. Тому порушує питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина на час навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісяця. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач та його представник проти позову заперечили, зазначивши, що відповідач не заперечує проти сплати аліментів на користь сина у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку ( доходу ) щомісяця на час його навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23 років. Однак вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на її користь, в твердій грошовій сумі та у визначеному нею розмірі є безпідставними, так як позивачка несе рівний обовязок по наданню матеріальної допомоги синові, теж займається підприємницькою діяльністю, має у власності нерухоме майно, та необґрунтовано просить визначити аліменти в твердій грошовій сумі, в той час як він, являючись приватним підприємцем, тобто самозайнятою особою, має постійний дохід у виді прибутку від підприємницької діяльності. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення сторін, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку. Згідно до положень ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Сторони не оспорюють, що [PERSON], [INFO], являється їх сином. Ця обставина також підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], виданим відділом РАГС Охтирського міськвиконкому 21.04.1997 року. Також сторони не оспорюють, що [PERSON] є студентом 1 курсу фізико-математичного факультету Сумського педагогічного університету ім. А.С. Макаренка денної форми навчання, що підтверджується довідкою зазначеного навчального закладу № 27/26/817 від 18.03.2015 року. Сторони не оспорюють, що в звязку з навчанням син потребує матеріальної допомоги. Суд приймає до уваги, що як відповідач так і позивачка займаються здійсненням підприємницької діяльності у сфері роздрібної торгівлі, отримують прибуток та несуть витрати, повязані з її здійсненням, мають у власності нерухоме майно, що підтверджується наданими доказами: випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, податковою декларацією платника єдиного податку ФОП за 2014 рік; довідкою про стан розрахунку з бюджетом; звітом про суми нарахованого єдиного внеску; реєстраційною карткою приватного підприємця; квитанціями про сплату податку, та оренди за торговельне місце; рішенням Охтирського міськрайсуду від 28.05.2013 року № 1813/5228/2012 провадження № 2/583/241/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Суд також приймає до уваги доводи відповідача, що він перебуває на обліку у сімейного лікаря в звязку з наявністю ряду захворювань, крім того, на даний час потребує дообстеження та лікування, що підтверджується інформацією КЗ «Охтирська ЦРЛ» від 05.06.2015 року. Враховуючи докази, надані в підтвердження матеріального стану відповідача, стану його здоровя, суд приходить до висновку про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання сина на час навчання. Враховуючи можливість надання позивачкою коштів на утримання сина, суд дійшов висновку про визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісяця на користь позивачки. При цьому, право на отримання позивачкою аліментів на утримання повнолітнього сина на час навчання визначене положеннями ч. 3 ст. 199 СК України. Крім того, положеннями ст. 200 СК України визначене право на визначення аліментів на повнолітніх сина чи дочку у твердій грошовій сумі, тому заперечення відповідача в цій частині є безпідставними. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, при частковому задоволенні позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідачем понесені витрати в звязку з отриманням правової допомоги фахівця у галузі права у розмірі 2500 грн., що підтверджується договорами про надання правової допомоги від 14.04.2015 року та 07.05.2015 року, актом виконаних робіт за договором про надання правової допомоги та розрахунковими квитанціями № 20 від 14.04.2015 року про сплату 1000 грн. та № 93 від 07.05.2015 року про сплату 1500 грн. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи характер спірних правовідносин, незначну ступінь складності справи, граничний ( максимальний ) та мінімальний розміри компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі, час, протягом якого фахівець у галузі права брав участь у судових засіданнях, вчиняв інші дії поза судовим засіданням по наданню правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов всиновку про визначення витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, які підлягають компенсації в розмірі 600 грн. Враховуючи, що вимоги позивачки були задоволені частково, а саме: заявлені до стягнення 1500 грн., задоволені вимоги 500 грн., що складає 33,3% від розміру заявлених вимог, з позивачки на користь відповідача у відшкодування понесених витрат на правову допомогу підлягають стягненню 198 грн. ( 600 грн. х 0,33 = 198 грн. ). На підставі викладеного,

Outcome: partial