Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

05 травня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю разом із спадкодавцем [PERSON], понад п'ять років до часу відкриття спадщини в житловому будинку [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] року помер [PERSON], який був батьком її вітчима [PERSON], який помер [INFO] року. З 2007 року до дня смерті [PERSON] проживала разом з ним однією сім'єю,здійснювала за ним постійний догляд,брала на себе усі витрати пов'язані з побутом, купувала йому ліки, після смерті здійснила поховання. 06 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилась після смерті [PERSON], проте їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що для отримання вказаного свідоцтва, як спадкоємцю четвертої черги, їй необхідно підтвердити факт проживання разом із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років та роз'яснено право на звернення до суду. Враховуючи викладене [PERSON] просить заяву задовольнити. У судове засідання заявник [PERSON], будучи повідомленою про дату і час розгляду справи, не з'явилася, подала заяву з проханням справу слухати у їх відсутності. Представник заінтересованої особи Новосільської сільської ради - в судове засідання не з'явився, надавши суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, враховуючи заяви сторін про розгляд справи у їх відсутності, суд дійшов висновку, що заява ґрунтується на встановлених законом підставах з огляду на наступне: Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року в с. Голошинці Підволочиського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 29. Після смерті [PERSON] спадкоємці першої черги за законом відсутні: дружина померлого [PERSON] померла [INFO] року, син померлого [PERSON], який був вітчимом заявника [PERSON] - помер [INFO] року, що стверджується свідоцтвами про смерть відповідно Серії [NUMBER] та [NUMBER] . Згідно довідок, виданих виконавчим комітетом Новосільської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області 09 серпня 2017 року № 67 , та 26 березня 2018 року № 585 [PERSON] протягом 2007-2013 року проживала в с. Голошинці, доглядала та похоронила [PERSON], який помер [INFO] року. Як убачається із листа-роз'яснення приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу № 68/01-16 від 07 лютого 2018 року [PERSON] вступила в управління спадковим майном після смерті [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини 06 лютого 2014 року. 11 серпня 2014 року на її ім'я видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] їй відмовлено у зв'язку з тим, що зазначене спадкове майно не включене у заповіт, документів, на підставі яких її можна вважати спадкоємцем однієї з п'яти черг нотаріусу не пред'явлено, а відтак вчинення такої нотаріальної дії суперечить законодавству. Крім того, із показів свідків [PERSON],[PERSON] судом встановлено, що заявник [PERSON] проживала в одному будинку з [PERSON] з 2007 року до дня його смерті. Підстав сумніватись у показах зазначених свідків у суду немає, оскільки вони не суперечать одне одному і підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Тобто, сім'ю, відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Ці права і обов'язки не обов'язково мають бути обов'язками щодо взаємного утримання. Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи неможливість в інший спосіб встановити факт проживання однією сім'єю, встановлення якого необхідне заявнику для виникнення майнових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину як спадкоємцю четвертої черги за законом, суд вважає заяву про встановлення факту проживання однією сім'єю понад п'ять років обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved