Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

07.06.2021 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] із цивільним позовом до Калинівської міської ради Віннницької області про тлумачення заповіту, в якому просить здійснити тлумачення заповіту, який був складений [PERSON] , посвідчений 12.12.1994 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Панкеєвою Л.М., та зареєстрований в реєстрі за № 4148, таким чином, що [PERSON] заповіла [PERSON] половину житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що [INFO] померла її тітка [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на половину житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . За життя остання склала заповіт, яким вказаний житловий будинок, заповіла їй. Будучи єдиним спадкоємцем за заповітом, вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, через ту обставину, що в заповіті помилково не вказано точну адресу житлового будинку, який належав померлій, пропущено «по [ADDRESS] », а тому вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Відповідач - уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області Трохименко М.В. в підготовче засідання не з`явився, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідно до заповіту, посвідченого 12.12.1994 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Панкеєвою Л.М., зареєстрованого в реєстрі № 4148, [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, згідно якого належну їй частину жилого будинку з відповідною часткою гсподарських будівель, розташовану в місті Калинівка про провулку шістдесят два квартира два, заповіла племінниці [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] в м. Калинівка, Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 30.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області. Як свідчить довідка виконавчого комітету Калинівської міської ради, померла [PERSON] до своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Власником частини житлового будинку із господарськими будівлями [ADDRESS] , є [PERSON] . За своїм змістом розпорядження спадкодавця [PERSON] було спрямоване на те, щоб заповісти [PERSON] частину житлового будинку, на яку у спадкодавця на момент складання заповіту було право. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей 77, 78, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не може оформити спадщину по заповіту після смерті [PERSON] , оскільки у заповіті помилково не вказано точну адресу житлового будинку, який належав померлій, пропущено «по [ADDRESS] ». Отже, суд вважає, що з метою захисту права позивача на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст спірного заповіту. При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з`ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, суд вважає очевидним є те, що складаючи заповіт на користь [PERSON] заповідач [PERSON] заповідала їй саме частину житлового будинку із господарськими будівлями [ADDRESS] . Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved