Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

05.04.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту та заборони відчуження, накладених постановою Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 11.03.2014 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 28.12.2012 року постановою Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (виконавче провадження №35844681) було накладено арешт на все майно, що належить позивачу, та оголошено заборону на відчуження всього належного йому майна. Арешт накладено в межах виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №2-6660/11 від 14.12.2011 р., яким з [PERSON] стягнуто заборгованість на користь ПАТ «Комерційний банк НАДРА» у розмірі 51 636, 96 грн. Постановою Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 22.12.2013 року виконавче провадження №35844681 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчено. Копію постанови направлено до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції для виконання. 11.03.2014 року постановою Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції накладено арешт на все майно, що належить позивачу, та оголошено заборону на його відчуження, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єктів за № 80193519 від 13.02.2017 року. Постанову Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.03.2014 року винесено в межах виконання виконавчого листа №2-6660/11 від 15.11.2012 р., виданого Київським районним судом м. Одеси. Підставою для видачі виконавчого листа від 15.11.2012 року стало заочне рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №2-6660/11 від 14.12.2011 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» заборгованість у загальній сумі 51 636,96 грн. Згідно рішення апеляційного суду Одеської області по наведеній справі №2-6660/11 від 24.02.2014 року, провадження №22-ц/785/1207/14, апеляційну скаргу представника [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2011 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк «Надра» відмовлено. Втім, станом на сьогодні, арешт на все майно та заборону на його відчуження, належне [PERSON], досі не скасовано, що суттєво порушує права позивача щодо розпорядження своїм майном, тому просить звільнити з-під арешту та заборони відчуження майно. Від Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області отримано копію постанови від 26.06.2014 року про закінчення виконавчого провадження №42391804 з примусового виконання виконавчого листа №2-6660/11 від 15.11.2012 року стосовно боржника - позивача. Під час закінчення виконавчого провадження державний виконавець був зобов`язаний зняти арешт та оголошену заборону на відчуження майна позивача, однак з невідомих причин не зробив цього. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28.12.2012 року постановою Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження №35844681 накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], [INFO], реєстраційний номер платника податків - [NUMBER], та оголошено заборону на відчуження всього належного йому майна. Арешт 28.12.2012 року було накладено в межах виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №2-6660/11 від 14.12.2011 р., яким з позивача стягнуто заборгованість на користь ПАТ «Комерційний банк НАДРА» у розмірі 51 636, 96 грн. Постановою Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 22.12.2013 року виконавче провадження №35844681 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчено. Копію постанови направлено до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції для виконання. 11.03.2014 року постановою Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на все майно, що належить позивачу, та оголошено заборону на його відчуження. Постанову Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.03.2014 року винесено в рамках виконавчого провадження з виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №2-6660/11 від 14.12.2011 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» заборгованість у загальній сумі 51 636,96 грн. Рішенням апеляційного суду Одеської області по справі №2-6660/11 від 24.02.2014 року, провадження №22-ц/785/1207/14, апеляційну скаргу представника [PERSON] на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №2-6660/11 від 14.12.2011 року задоволено частково. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2011 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк «Надра» відмовлено. Постановою старшого державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 26.06.2014 року у зв'язку із скасуванням виконавчого документа рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.02.2014 р. по справі №22-ц/785/1207/14 виконавче провадження №42391804 з примусового виконання виконавчого листа №2-6660/11, виданого 15.11.2012 року, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», закінчено. Втім, станом на сьогодні, арешт на все майно та заборону на його відчуження, належне [PERSON], досі не скасовано, що суттєво порушує права позивача щодо розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Частинами 1-2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, арешт - це один із заходів реального виконання судового рішення. Враховуючи, що виконавче провадження №42391804 закінчено, а арешт досі не скасований, останній суттєво порушує права позивача щодо розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Таким чином, суд приходить до переконання, що станом на теперішній час відсутні правові підстави для обтяження майна позивача, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про задоволення даного позову.

Outcome: approved