Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

06 квітня 2018 року позивач звернулася до суду із позовом, яким з урахуванням збільшення, просить встановити факт постійного проживання [PERSON] однією сім'єю з батьком [PERSON], померлим [INFO], та матір'ю [PERSON], померлою [INFO], в [ADDRESS] з грудня 2014 року на час їх смерті. Також, позивач просить визнати за нею право власності на 17/32 часток житлового будинку по [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті батьків, з яких 1/16 частка - у порядку спадкування обов'язкової частки після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], 15/32 часток - у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Крім того, позивач просить визнати за нею право власності на 17/32 часток земельної ділянки площею 0,1500 га., кадастровий номер - [NUMBER], цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельної ділянки площею 0,0177 га., кадастровий номер [NUMBER], цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті батьків, з яких 1/16 частка - у порядку спадкування обов'язкової частки після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], 15/32 часток - у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що батьки сторін по справі - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу в 1955 році придбали домоволодіння по [ADDRESS], і в 1956 році переїхали на постійне проживання до смт. Безлюдівка з Північної Осетії. У період часу з 1967 року по 1971 роки на підставі рішення виконавчого комітету Безлюдівської селищної ради депутатів подружжя [PERSON] знесло придбаний будинок та збудувало новий будинок, який прийнятий до експлуатації, право власності зареєстровано за [PERSON] Позивач посилається на те, що вказаний житловий будинок є спільним майном подружжя та належав їм у рівних частках. Крім того, [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] було приватизовано земельну ділянку за вищевказаною адресою, отримано державний акт. Позивач зазначає, що на час приватизації земельних ділянок діяв Сімейний Кодекс України в редакції від 01.01.2003, який не відносив земельну ділянку до особистого майна одного з подружжя, а тому це нерухоме майно також є спільною сумісною власністю подружжя. Подружжя [PERSON] мало трьох дітей - позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та [PERSON], який помер в 2008 році, залишивши двох дітей - [PERSON] та [PERSON]. В 2010 році подружжя склало заповіти, за якими [PERSON] заповів належне йому майно сину [PERSON], а [PERSON] заповіла все своє майно дочці [PERSON]. Позивач по справі в 2014 році переїхала у будинок до батьків, оскільки вони потребували стороннього догляду. З 2014 року по листопад 2017 року позивач постійно проживала у спірному будинку по [ADDRESS], здійснювала догляд за батьками, виконувала медичні рекомендації, вела домашнє господарство, до теперішнього часу у спірному будинку знаходяться належний позивачу посуд, деякі меблі, швейна машина, інші предмети домашнього вжитку. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилася спадщина - 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS]. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є відповідач по справі. Але, дружина померлого та його дочка, як пенсіонери за віком станом на час відкриття спадщини мали право на обов'язкову частку у спадщині, обов'язкова частка на спадщину [PERSON] та [PERSON] складає по 1/16. Оскільки, дружина померлого була зареєстрована у спірному будинку та разом з дочкою постійно проживала зі спадкодавцем, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] Таким чином, мати позивача [PERSON] набула право власності на 9/16 часток спірного будинку, з яких - 1/2 частка від спільного майна подружжя, 1/16 - у порядку обов'язкової частки у спадщині після смерті чоловіка. [PERSON] померла [INFO], після її смерті відкрилася спадщина, що складається з 9/16 часток спірного житлового будинку по [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем за заповітом є позивач по справі, яка прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою. Але, відповідач по справі має право на обов'язкову частку, оскільки є інвалідом ІІІ групи та постійно був зареєстрований з матір'ю у спірному будинку, хоча й не проживав за місцем реєстрації. Розмір обов'язкової частки відповідача у спадщині складає 3/32, оскільки у разі відсутності заповіту спадщина б розподілялася на три частини: по 3/16 спадкоємцям першої черги спадкування та 3/16 онукам померлої у порядку спадкування за правом представлення. Таким чином, з урахуванням обов'язкової частки у спадщині відповідача, позивач набула право на 17/32 часток житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS], з яких 1/16 частка набута у порядку спадкування після смерті батька та 15/32 - у порядку спадкування після смерті матері. Правовстановлюючі документи на спадкове майно у позивача відсутні, відповідач не визнає за [PERSON] право на спадщину та не надає можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду із цим позовом. Відповідач надав відзив на позов, яким заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спірний житловий будинок по [ADDRESS] був придбаний [PERSON] до шлюбу - 11 серпня 1954 році, а тому є особистим майном [PERSON] Під час шлюбу подружжя лише перебудувало будинок, всі документи про закінчення будівництва, вводу до експлуатації та реєстрації права власності на перебудований житловий будинок оформлювалися на одноособового власника будинку - [PERSON]. Відповідач зазначив, що мати сторін [PERSON] за життя не зверталася до суду із вимогою визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку, право власності оформлено лише на [PERSON] Враховуючі вказані обставини, відповідач вважає, що позивачем невірно обчислено розмір обов'язкової частки у спадщині після смерті [PERSON]. Також, відповідач зазначає, що спадщину після смерті батьків позивач не прийняла, оскільки не проживала постійно з батьками, була зареєстрована за іншою адресою, а наданий позивачем акт депутата є недопустимим доказом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року задоволено самовідвід судді Бобко Т.В., до відкриття провадження по справі позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування передано на розгляд іншому судді. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року провадження по справі відкрито, призначено проведення підготовчого судового засідання на 14 червня 2018 року о 10 год. 00хв. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено заборону першій державній нотаріальній конторі Харківського району Харківської області видавати свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO], [PERSON], померлої [INFO], які проживали по [ADDRESS], до розгляду справи по суті. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 липня 2018 року витребувано з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області належним чином завірені копії спадкових справ, що заведені після смерті [PERSON], померлого [INFO], [PERSON], померлої [INFO], які проживали по [ADDRESS], до розгляду справи по суті. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 липня 2018 року задоволено клопотання представника позивача про попереднє визначення судового збору за подачу заяви про збільшення позовних вимог. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду. В судове засідання 20 грудня 2018 року з'явились сторони на представники сторін. У судовому засіданні 20 грудня 2018 року позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та пояснили про обставини, викладені у позовній заяві. У судовому засіданні 20 грудня 2018 року відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали. Відповідач пояснив, що спірний житловий будинок був придбаний батьком, після чого батьки сторін знесли його та побудували новий. В будинку постійно проживали батьки та відповідач, дружина відповідача з 2009 року проживає в м. Харкові, не проживає з чоловіком, оскільки не знайшла з його батьками спільної мови. Позивач є сестрою відповідача, з кінця грудня 2014 року до смерті батька проживала у спірному будинку, ночувала там, мала від нього ключі, привезла в будинок свої речі, меблі. Відносини між братом та сестрою були нормальні до 2014 року, а потім відповідач почав помічати, що позивач заглядає всюди і відносини погіршилися. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За приписами ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено у ході судового розгляду справи, батьки сторін [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, що був зареєстрований 06 вересня 1954 року відділом ЗАГС адміністрації Ленінського району м. Ростов-на-Дону, актовий запис № 709 (довідка про укладення шлюбу № 100 від 14.03.2018; свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 06 вересня 1954 року Ленінським районним бюро ЗАГС; свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] видане 02 серпня 1957 року ЗАГС с. Безлюдівка Харківського району Харківської області, витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 09 липня 2013 року № 00012414128). Судом встановлено, що 18 березня 1955 року між [PERSON] та [PERSON] украдено договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS], за яким [PERSON] придбав житловий будинок дерев'яний, критий залізом та одну кімнату, кухню, веранду з погрібом та сараєм. (Договір купівлі-продажу № 1224 від 18.03.1955). Згідно інформації КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за вих. № Е-4514 від 14.03.2018, за архівними матеріалами інвентаризаційно-реєстраційної справи на житловий будинок по [ADDRESS], в період 1967-1971 роки на підставі рішення виконкому Безлюдівської селищної ради депутатів трудящих № 6 від 11 квітня 1967 року було проведено перебудову об'єкту шляхом зносу зареєстрованого будинку та будівництва нового будинку. Після закінчення будівництва житлового будинку за вищевказаною адресою він був введений в експлуатацію, що підтверджується відповідним актом від 20 липня 1992 року, на підставі якого виконавчим комітетом Безлюдівської селищної ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок від 10 листопада 1992 року № 670. Як вбачається з відповіді КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 15.12.2017 № 386, та даних технічного паспорту на спірне домоволодіння, по [ADDRESS] знаходиться будинок літ. «А-1» глиновальковий, обкладений цеглою, що має загальну площу 178,20кв.м., житлову - 62,40кв.м. Також маються надвірні споруди - літня кухня літ. «Б», гараж літ. «В», вбиральня літ. «Г», огорожа № 1, 2, колодязь № 3. Право власності на житловий будинок з надвірними спорудами зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Безлюдівської селищної ради 10 листопада 1992 року. Та обставина, що придбаний в 1955 році житловий будинок був знесений, а спірний житловий будинок з надвірними будівлями був збудований в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] підтверджується дослідженими судом документами та не оспорюється відповідачем. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність», що діяв на час реєстрації за [PERSON] права власності на спірний житловий будинок, майно набуте подружжя за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Відповідно до ст. 22 КЗпШ України майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Таким чином, житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 178,20кв.м., житлову - 62,40кв.м., з надвірними будівлями по [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя [PERSON]. Наведені відповідачем доводи в заперечення вищевказаних обставин не спростовують висновків суду. Спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1500 га., кадастровий номер - [NUMBER], цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в [ADDRESS]. Вказана земельна ділянка, а також земельна ділянка площею 0,0177га., кадастровий номер [NUMBER], цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за цією ж адресою, була отримана [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 27 серпня 2004 року Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області за № 1025. 11 червня 2010 року подружжям були складені заповіти на випадок своєї смерті, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кущинською Є.В. Згідно заповіту № 469, [PERSON] заповідав все належне йому майно [PERSON]. Згідно заповіту № 470, [PERSON] заповідала все належне їй майно [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом РАЦС по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з 1/2 частини спірного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд. Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є відповідач [PERSON], який був зареєстрований разом з батьком по [ADDRESS] (довідка Безлюдівської селищної ради від 29.05.2018 № 952). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). На час смерті [PERSON] особами, які мали право на обов'язкову частку були вдова померлого [PERSON], 1930 року народження, яка станом на [INFO] досягла 85 років, та дочка померлого - позивач [PERSON], що з 05 листопада 2014 року також була пенсіонером за віком (пенсійне посвідчення № [NUMBER], від 05 листопада 2014 року) Як встановлено з пояснень сторін від шлюбу подружжя [PERSON] мало трьох дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що помер в 2008 році. З урахуванням наданих суду відомостей про спадкоємців за законом та за правом представлення після смерті [PERSON], розмір обов'язкової частки у спадщині після смерті останнього складає 1/6 частка спірного домоволодіння. Вдова померлого - [PERSON] прийняла обов'язкову частку у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки була зареєстрована разом з чоловіком (відомості Безлюдівської селищної ради № 604 від 13.03.2018). Судом встановлено, що позивач [PERSON] разом з батьком на час його смерті зареєстрована не була, але з грудня 2014 року постійно проживала за адресою: в [ADDRESS], оскільки батьки потребували догляду та сторонньої допомоги. Як вбачається з відповідей амбулаторії ЗПСМ смт Безлюдівка від 06 квітня 2018 року № 9 та № 10, [PERSON], 1930 року народження, який мешкав за адресою: [ADDRESS], знаходився на обліку в амбулаторії ЗПСМ смт. Безлюдівка з діагнозом: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ступеню, церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія 2 ступеню, остеохондроз хребта, хронічний коліт. Виклики лікаря до хворого реєструвалися в 2014 та 2015 роках по [ADDRESS]. За станом здоров'я хворий потребував постійного стороннього догляду. [PERSON], 1930 року народження, яка мешкала за тією ж адресою, знаходилася на обліку в амбулаторії ЗПСМ смт. Безлюдівка з діагнозом: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ступеню, хронічне порушення мозкового кровообігу, церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія 3 ступеню з вистибуло-атактичним синдромом, ликворно-венозною дисфункцією, остеохондроз хребта, хронічний коліт. Виклики лікаря до хворої реєструвалися в 2016 та 2017 роках по [ADDRESS]. За станом здоров'я хвора потребувала постійного стороннього догляду. Відповідач у судовому засіданні фактично визнав факт проживання позивача разом з батьком на час його смерті, пояснивши про те, що за життя батька у позивача [PERSON] був ключ від спірного будинку, від сейфу у цьому будинку, позивач ночувала у спірному будинку, там знаходилися привезені нею меблі, з кінця грудня 2014 року до смерті батька позивач проживала у спірному будинку. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] проживала в м. Харкові, у грудні 2014 року переїхала до батьків в смт. Безлюдівка для догляду за ними. Позивач постійно проживала у спірному будинку на час смерті батька, перевезла швейну машину, м'який куточок. Свідки систематично бували у спірному будинку, в різну пору доби бачили позивача у домашньому одягу на подвір'ї, на городі, який оброблявся спільно сторонами. Також, свідки бачили [PERSON] біля поліклініки, коли вона викликала лікарів для батьків. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що вона є невісткою позивача та проживає у належній [PERSON] квартирі в [ADDRESS]. Свекрова з кінця 2014 року постійно проживала разом зі своїми батьками в смт. Безлюдівка, приїжджала до м. Харкова 1-2 рази на місяць, після смерті матері в 2017 року переїхала у належну їй квартиру в м. Харкові. Суд приймає пояснення свідків в якості належних та допустимих доказів, якими доводиться факт проживання спадкоємця та спадкодавця, оскільки вказані пояснення є послідовними, узгодженими між собою та такими, що не протирічать поясненням сторін, що надавалися під час судового розгляду справи. Викладені свідками з боку позивача обставини не були спростовані поясненнями свідків з боку відповідача. Допитана в судовому засіданні 18 лютого 2019 року свідок [PERSON] пояснила, що вона один раз була у спірному будинку за період часу з 2014 року по 2017 рік, знає, що в 2015 році позивач доглядала батьків, бачила [PERSON] в смт. Безлюдівка в основному ввечері та вранці, але свідок не виключає, що позивач бувала в Безлюдівкі також в інший час. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що їм не відомо хто саме проживав у спірному будинку в період з 2014 по 2015 роки. Суд критично ставиться до пояснень свідка [PERSON] про те, що [PERSON] постійно у спірному будинку ніколи не проживала та не ночувала, оскільки вказані пояснення протирічать поясненням сторін, поясненням інших свідків та фактичним обставинам справи. При таких обставинах, суд вважає встановленим той факт постійного проживання [PERSON] однією сім'єю з батьком [PERSON], померлим [INFO], в [ADDRESS], з грудня 2014 року до [INFO], та задовольняє позовну заяву у цій частині. Метою встановлення вищевказаного факту є реалізація позивачем права на обов'язкову частку у спадщині після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Виходячи з наведеного, позивач прийняла обов'язкову частку у спадщині у розмірі 1/16 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. [INFO] [PERSON] померла, про що виконавчим комітетом Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області зроблено актовий запис № 105 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з 9/16 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] (8/16 - частка померлої у спільному майні подружжя, 1/6 - обов'язкова частка у спадщині після смерті чоловіка). Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є позивач по справі - [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори протягом шести місяців після смерті матері із заявою про прийняття спадщини (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29 листопада 2017 року № 50070681). Відповідач має право на обов'язкову частку у праві на спадщину, оскільки на час смерті матері був непрацездатним (посвідчення інваліда ІІ групи серії [NUMBER], довідка МСЕК серії 10ААА № 612237), розмір обов'язкової частки відповідача після смерті матері складає 3/32 часток. (9/16 часток у разі відсутності заповіту розподілилася б на 3 частки, тобто по 3/16; обов'язкова частка складає 3/16 -:-2 = 3/32) Таким чином, позивач набула право власності на 1/16 частку спірного житлового будинку у порядку спадкування обов'язкової частки після смерті батька та на 15/32 часток у порядку спадкування за заповітом після смерті матері (спадщина 18/32 часток - обов'язкова частка у розмірі 3/32 = 15/32 часток ) Позивач звернулася до нотаріальної контори з питанням оформлення своїх спадкових прав після смерті батьків, проте постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Ольховської Л.М. від 12.03.2018 № 684/02-14, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз'яснено, що у зв'язку з відсутністю документів, що безспірним порядком стверджують факт прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], факт наявності шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON], місце відкриття спадщини після смерті обох вищевказаних спадкодавців, право власності та державну реєстрацію нерухомого майна на ім'я спадкодавців. Таким чином, у зв'язку з відсутністю у позивача на час звернення до нотаріальної контори правовстановлюючих документів на спадкове майно, свідоцтва про шлюб батьків, а також невизнання іншим спадкоємцем факту прийняття позивачем спадщини після смерті батька, [PERSON] позбавлена можливості оформити свої спадкові права у позасудовому порядку. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, суд вважає доведеними позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 17/32 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті батьків. Що стосується задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на 17/32 часток земельних ділянок за вищевказаною адресою, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га., кадастровий номер - [NUMBER], цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,0177га., кадастровий номер [NUMBER], цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Вказані земельні ділянки були передані [PERSON] безоплатно у власність, право власності посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 27 серпня 2004 року Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області за № 1025. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Разом з тим, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Враховуючи ту обставину, що після смерті [PERSON] та [PERSON] позивач прийняла спадщину та набула право на 17/32 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд по [ADDRESS], виходячи з положень ст. 120 ЗК України, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на земельну ділянку пропорційно її частці у праві на спірний житловий будинок з надвірними будівлями, тобто на 17/32 часток земельної ділянки площею 0,1500га., кадастровий номер - [NUMBER], цільове призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельної ділянки площею 0,0177га., кадастровий номер [NUMBER], цільове призначенням для ведення особистого селянського господарства, з яких 1/6 частка - у порядку спадкування обов'язкової частки після смерті батька, 15/32 часток - у порядку спадкування за заповітом після смерті матері. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з наданих відповідачем документів, він звільнений від сплати судових витрат на підставі п.п. 9, 10 Закону України «Про судовий збір». Позивачем не заявлено клопотання про компенсацію понесених судових витрат за рахунок держави, тому суд відносить судові витрати за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved