Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

07.09.2017 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб укладений 25.02.2006 між нею та [PERSON], оскільки спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя і несумісність характерів. З часом сімейне життя погіршувалося та на даний час сім'я розпалася остаточно, сторони проживають окремо. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розпаду сім'ї залишився проживати з позивачем, а відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому позивач звернулася з даним позовом до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений судом у встановленому ст. ст. 128, 130 ЦПК України порядку. На підставі ст. ст. 280-282 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 25.02.2006 сторонами у справі укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, про що зроблено актовий запис № 93, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 25.02.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області. Спільне життя сторін у справі не склалося. Примирення між собою та збереження сім'ї позивач вважає неможливим та таким, що суперечило б їх інтересам. На даний час сторони у справі однією сім'єю не проживають та не ведуть спільного господарства. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 19.09.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, який після розпаду сім'ї залишився проживати з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою №2483, виданою 28.08.2017 директором К ПРЕУ №3. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання та виховання сина не дає. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Також суд бере до уваги розмір витрат, які необхідно здійснити на дитину відповідного віку для забезпечення її життєдіяльності та духовного розвитку. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати за пред'явлення позову про стягнення аліментів в дохід держави.

Outcome: approved