Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

07.04.2021 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд, винести рішення, яким: 1. включити позивача до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), як колишнього члена ПКСП ім. Несененка; 2. визнати за позивачем право на земельну частку (пай) у землі, орієнтовним розміром 3 умовних кадастрових гектара, за рахунок земель запасу в межах території Осичківської сільської ради Радомишльського району (Осичківського старостинського округу Радомишльської міської ради) Житомирської області, яка перебуває у власності Радомишльської міської ради Житомирської області; 2. зобов`язати Радомишльську міську раду Житомирської області надати дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Осичківського старостинського округу Радомишльської міської ради Житомирської області. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 29.06.1989 був прийнятий в члени колгоспу «Ленінський шлях» с. Осички Радомишльського району Житомирської області, працював слюсарем у бригаді № 2 до 28.03.1996. 05.10.1991 протоколом № 5 було перейменовано колгосп «Ленінський шлях» на колгосп ім. Несененка, а 28.06.1992 протоколом № 3 було створено приватно-колективне сільськогосподарське підприємство на базі колгоспу ім. Несененка. 28.03.1996 [PERSON] був виведений з членів приватно-колективного сільськогосподарського підприємства на базі колгоспу ім. Несененка с. Осички Радомишльського району Житомирської області, згідно рішення звітних зборів уповноважених приватно-колективного сільськогосподарського підприємства. Рішенням Осичківської сільської ради народних депутатів Радомишльського району Житомирської області (на початку 90-х років - 1994, 1995, 1996) приватно-колективному сільськогосподарському підприємству передано у колективну власність земельну ділянку встановленим розміром (площею) для ведення сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акта на право колективної власності на землю, з метою подальшого її паювання між членами приватно-колективного сільськогосподарського підприємства ім. Несененка. Прізвище позивача відсутнє у списку працівників - колгоспників членів ПКСП ім. Несененка, який є додатком до державного акта на право колективної власності на землю та Сертифікат на право на земельну частку (пай) не виготовлявся і не видавався. Позивач вважає, що його законні права на земельну частку (пай) були порушені ПКСП ім. Несененка (зараз СТОВ «Осички») с. Осички Радомишльського району Житомирської області і підлягають захисту, тому, що на час отримання державного акта на землю та її розпаювання між членами КСП ім. Насененка [PERSON] був членом КСП, мав право на отримання земельної частки (паю), проте помилково не був включений до списку, та про це ніхто не сказав і не попередив позивача. Окрім того [PERSON] зазначив, що не мав належної інформації щодо прав на земельну ділянку, так як при звільненні у трудовій книжці помилково зазначено дату звільнення «01.09.1995» замість « [INFO] ». Учасники справи в судове засідання не з`явились, позивач подав до суду заяву в якій просить провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.99), представники Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Радомишльської міської ради Житомирської області та Житомирської районної державної адміністрації надіслали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.73,91,96,97-98), З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. З Копії трудової книжки [NUMBER] встановлено, що позивач [PERSON] 06.07.1989 прийнятий в члени колгоспу ім. Несененка різноробочим на підставі протоколу № 8 від 06.07.1989, 01.09.1995 виведений з членів підприємства ім. Несененка звільнений з роботи за власним бажанням на підставі протоколу № 1 від 28.03.1996 (а.с.8). Як вбачається з архівного витягу від 31.03.2021 № Т-40: - згідно витягу з протоколу № 8 від 29.06.1989 засідання правління колгоспу «Ленінський шлях» с. Осички Радомишльського району Житомирської області заслухано заяву [PERSON] про прийняття його в члени колгоспу і надання роботи, та вирішено: рекомендувати зборам уповноважених прийняти [PERSON] в члени колгоспу і надати роботу в бригаді № 2; - згідно витягу з протоколу № 1 від 28.03.1996 звітних зборів уповноважених членів приватно-колективного сільськогосподарського підприємства ім. Несененка с. Осички Радомишльського району Житомирської області заслухано затвердження рішень с/г підприємства за період з листопада 1995 року по квітень 1996 року, та постановлено: затвердити рішення с/г підприємства за період з листопада 1995 року по квітень 1996 року: протокол № 2 від 29.02.1996, вивести із членів с/г підприємства - [PERSON] (а.с.9). З відповіді Осичківського старостинського округу Радомишльської міської ради Житомирської області від 05.07.2021 встановлено, що ПКСП ім. Несененка Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області отримувало Державний акт на право колективної власності на землю 17.10.1995 серія ЖТ 2117001. У зв`язку з тим, що додаток до вказаного Державного акту, а саме список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства - відсутній, тому не відомо чи був включений [PERSON] до даного списку (а.с.87). Згідно повідомлення відділу у Радомишльському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 07.07.2021, інформація щодо державного акту на право колективної власності на землю ПКСП «ім. Несененка» у відділі відсутня, а також надати інформацію чи [PERSON] був включений до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства неможливо, у зв`язку з відсутністю «Проекта організації території земельних часток «паїв» по Осичківській сільській раді Радомишльського району Житомирської області (а.с.88). Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Згідно Листа ВСУ від 29.10.2008 р. N 19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до пункту 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи АТ, а про наявність трудових відносин з ними. За змістом статей 22, 23 ЗК України (у редакції Закону України від 18 грудня 1990 року № 561-XII) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Як встановлено судом [PERSON] на момент одержання ПКСП ім. Несененка державного акта на право колективної власності на землю був членом ПКСП ім. Несененка, а тому мав право на земельну частку (пай). Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР. Згідно з статтею 71 ЦК Української РСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до положень статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. За змістом пункту 6 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до статей 71, 75 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін. Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Наведене узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2020 справа № 637/53/18. Судом встановлено, що позивач про порушення своїх прав дізнався ще коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників, що є загальновідомим фактом та до того ж безпосередньо зазначає про це в позові (Рішенням Осичківської сільської ради народних депутатів Радомишльського району Житомирської області (на початку 90-х років - 1994, 1995, 1996) приватно-колективному сільськогосподарському підприємству передано у колективну власність земельну ділянку встановленим розміром (площею) для ведення сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акта на право колективної власності на землю, з метою подальшого її паювання між членами приватно-колективного сільськогосподарського підприємства ім. Несененка), тому [PERSON] як член колгоспу, повен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі ПКСП ім. Несененка (1995 рік) акта на право колективної власності на землю. Позивач будь-яких належних доказів чинення йому перешкод для звернення з позовом до суду з 1995 року не надав, наведені в позові обставини (після звільнення з роботи [PERSON] переїхав до м. Радомишль доглядати хвору матір, відновлювати згорівшу покрівлю будинку, в якій вона проживала, тому не мав належної інформації щодо прав на земельну частку (пай), та неправильність записів у трудовій книжці) не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку позовної давності. Прояв звичайної необачності позивачем, а також правова необізнаність не є поважними причинами пропуску строку позовної давності, оскільки на час розпаювання позивач був дієздатний і мав об`єктивну можливість вчасно отримати відповідну правову допомогу. З урахуванням наведених обставин, враховуючи, що позивач не довів наявність поважних причин пропуску позовної давності та звернувся до суду за спливом 25 років з моменту, коли він набув право на земельну частку (пай), до спірних правовідносин підлягає застосуванню позовна давність, що є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed