Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

05 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» моральної шкоди завданої смертю її батька на виробництві, просила стягнути з відповідача моральну шкоду завдану смертю батька на виробництві у розмірі 190 000,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що її батько [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, [INFO] з її батьком [PERSON] , під час виконання трудових обов`язків, стався нещасний випадок внаслідок якого останній був смертельно травмований. Внаслідок нещасного випадку смертю батька їй завдано моральну шкоду. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що вона втратила близьку людину, залишилась без його турботи, любові та підтримки, зазначила, що її моральні страждання також не стихають до теперішнього часу. Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження повідомленням сторін. 13 вересня 2019 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що на час загибелі батька позивачці виповнилось 34 роки, та на той час вона була не тільки повнолітньою особою, а й вже 13 років перебувала у шлюбі, тобто була здатна своїми діями набувати для себе цивільні права та обов`язки і самостійно їх здійснювати проживаючи з чоловіком окремою сім`єю, позивач не знаходилась на утриманні батька. Крім того вказала, що на час звернення до суду з позовом, з моменту загибелі батька позивача минув 21 рік. Також зазначила, що на момент загибелі батька позивача законодавство не передбачало відшкодування моральної шкоди членам сім`ї потерпілого, крім того відповідачем у 1998 році було здійснено виплату одноразової допомоги сім`ї загиблого [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Громко Н.В. в судовому засіданні, позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Пояснила, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. На час виникнення спірних правовідносин (30.07.1998 року) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 № 472. Саме застосування цих Правил і перелік осіб, що мають право на відшкодування шкоди після смерті потерпілого, зазначені у ст. 456 ЦК УРСР. Перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди також перелічений у п. 8 Правил. Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.2). Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5). З матеріалів даної справи вбачається, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли з липня 1998 року, коли з [PERSON] - батьком позивача стався нещасний випадок, в результаті якого він помер. На той час діяли норми статті 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), як передбачала відшкодування моральної шкоди. Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач являється дочкою загиблого [PERSON] , що підтверджується: копією свідоцтва про народження, згідно якого [INFO] народилась [PERSON] , батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] 27 квітня 1985 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». (а.с. 12,13) Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31 липня 1998 року, [PERSON] помер [INFO] , причина смерті численні пошкодження ребер та внутрішніх органів. (а.с. 14) За життя [PERSON] працював водієм Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» правонаступником якого є підприємство відповідача - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». [INFO] при виконанні трудових обов`язків з [PERSON] стався нещасний випадок, в результаті якого він помер, про що підприємством складений акт № 18 про нещасний випадок. Згідно зазначеного акту визначено працівників, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці: [PERSON] - водій навантажувача АТЦ-І, [PERSON] - старший майстер з ремонту транспорту АТЦ-І, [PERSON] - в.о. керівника дільниці кар`єру №1,2. (а.с. 10-11). За таких обставин суд приходить до висновку, що смертю [PERSON] при виконанні трудових обов`язків в результаті нещасного випадку, його дочці - позивачу по справі, завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, на підставі ст. 440-1 ЦК УРСР. Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-156цс14 від 24 грудня 2014 року. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, а також з того, що з часу смерті батька позивача пройшло понад 20 років та враховуючи принцип розумності і справедливості, вважає за розумне таке відшкодування у розмірі 150 000,00 гривень. Отже, виходячи з викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі ст.141 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1500,00 грн.

Outcome: partial