Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

05.03.2010 [PERSON] надав [PERSON] розписку, відповідно до якої зобов'язався повернути борг свого сина, [PERSON], суму позичених грошей у [PERSON] в розмірі 5 000,00 грн., до кінця червня 2010 року. Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 23 серпня 2010 року по справі № 2-1778/10, було визнано укладену [PERSON] та [PERSON] мирову угоду у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, за умовами якої: 1. Позивач [PERSON] відмовляється від позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики; 2. Відповідач [PERSON] зобов'язується сплатити [PERSON] в строк до 1 листопада 2010 року 5000,00 грн. в рахунок погашення боргу за договором позики, а провадження у справі - закрито. Розпискою [PERSON] від 05.11.2013 підтверджується отримання ним від [PERSON] грошових коштів в сумі 5 170,00 грн. за вищезазначеною ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 23.08.2010. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову суд виходить з такого. Стосовно позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів різних зазначає наступне. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За правилами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розпискою від 05.03.2010, виданою відповідачем, підтверджується взяття ним одностороннього грошового зобов'язання перед позивачем з погашення боргу [PERSON] в сумі 5 000,00 грн. у строк до 30.06.2010. В подальшому цей строк було змінено у мировій угоді, укладеній сторонами під час розгляду Новомиколаївським районним судом Запорізької області цивільної справи № 2-1778/10. За новим строком відповідач мав виконати грошове зобов'язання до 01.11.2010. Проте, фактичне виконання зазначеного зобов'язання відповідач здійснив лише 05.11.2013, що підтверджується вищезазначеною розпискою позивача. За таких обставин, позивачем правомірно, та як було зазначено ним у судовому засіданні, в межах трирічного строку позовної давності, заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з 16.12.2010 по 05.11.2013. Заперечень проти проведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідач не надав. З огляду на викладене, позов в цій частині є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення процентів за користування позикою суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Дослідивши та оцінивши оригінал розписки [PERSON] від 05.03.2010, з урахуванням пояснень сторін, якими підтверджено, що за нею [PERSON] не отримував грошей, суд дійшов висновку про те, що дана розписка не є документом, підтверджуючим укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON], оскільки з розписки не вбачається наявності предмет договору позики - передачі грошових коштів від позичальника боржнику. Разом з цим, суду не було надано розписку [PERSON], сина відповідача, про отримання ним у позику грошей від [PERSON], що унеможливлює надання вказаній розписці [PERSON] від 05.03.2010 значення правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні, з огляду на відсутність доказів існування укладеного договору позики між [PERSON] та [PERSON] Отже, наведені у позовній заяві твердження позивача про те, що 05.03.2010 він надав у борг [PERSON] 5000,00 грн. на строк до кінця липня 2010 року, не відповідають дійсним обставинам справи. Таким чином, договір позики між [PERSON] та [PERSON] не укладався, а відтак підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 1048 ЦК України - відсутні. З огляду на викладене, позов у цій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 611 ЦК України відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов'язання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором. Ні розпискою відповідача від 05.03.2010, ні законом, що регулює спірні правовідносини, які є предметом судового розгляду, таке відшкодування не передбачено. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стверджуючи в позовній заяві про завдання йому неправомірними діями відповідача моральної шкоди, позивач зазначив, що зазначені обставини можуть підтвердити члени його родини та його друзі, проте клопотання про виклик у судове засідання будь-яких осіб, в якості свідків, позивачем заявлено не було. Інших доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди позивач не надав. З огляду на викладене, сам факт несвоєчасного виконання відповідачем грошового зобов'язання не є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем до позовної заяви додано квитанцію від 17.12.2012 № 84, якою підтверджується сплата судового збору в розмірі 382,00 грн. Враховуючи часткове задоволення позову на суму 741,92 грн., що становить 19,38 % від суми заявлених вимог, розмір судового збору що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 382,00 грн. * 19,38% = 74,03 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial