overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

06 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Сиворонова,6/8. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.07.2015р. о 10 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.07.2015р. о 10 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Кудренко лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий чує «голоси», не спить, уходить із дому, агресивний, викидає речі. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

06 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Сортировачна, 8/4. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.07.2015 р. о 14 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.07.2015 р. о 14 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Воєцькой лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доставлений у відділення в супроводі. Напружений, тривожний, занепокоєний. Місця не тримається, намагається кудись іти. На звернену мову реагує на короткий час. Виражений емоціональний смуток, афективна нестійкість, тривога. Судження і висновки стійки, некоректовані, некритичні. Критичності до свого стану не має. Маячні ідеї отруєння відносно співробітників. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

06 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Червоного Казачества, 27/158. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 04.07.2015р. о 13 год. 22 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 04.07.2015р. о 13 год. 22 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий тривожний, веде розмову з уявними співрозмовниками. Висловлює маячні ідеї дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія параноїдна форма, галюцінаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

06 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Памирська, 33. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 04.07.2015р. о 20 год. 58 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 04.07.2015р. о 20 год. 58 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий чує «голоси», не спить, в голові погані мислі, вважає, що «тело не мое». [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

06 липня 2015 року заявники звернувся до суду з заявою про встановлення режиму окремого проживання подружжя мотивуючи заяву тим, що подружжя не має можливості проживати разом, тому просять встановити режим окремого проживання. Заявники у судове засідання не зявилися, надали заяви про слухання справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в заяві. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Матеріалами справи встановлено, що 06.07.2002 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області складено відповідний актовий за № 294 від 06.07.2002. Згідно з довідкою від 30.06.2015, виданою ПП «К-П-1», [PERSON] та [PERSON], [INFO], мешкають за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії паспорта АК 601178 від 12.07.1999 [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], з 23.11.2004. Згідно із довідкою від 02.06.2015, виданою ПП «К-П-1» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії паспорта АН 021128 від 11.10.2002 [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], з 25.06.2015. Матеріалами справи встановлено, що у сторін немає можливості проживати спільно, тому їм необхідно встановити режим окремого проживання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

06 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 2003 році зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] Від сумісного проживання сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Кілька місяців вони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, відповідач проживає окремо. Позивач вказує на те, що сумісне життя з відповідачем не склалося у звязку із втратою поваги, розуміння, протилежних поглядів на життя, через що між ними відбувалися сварки, конфлікти. Дитина за домовленістю сторін проживає разом з матір'ю, а позивач надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач прийшов до впевненості, що їх сім'я з відповідачем розпалася остаточно та примирення між ними неможливе, в зв'язку з чим звернувся із даним позовом, просив задовольнити. Позивач в судове засідання не зявився, направив заяву з проханням слухати справу у його відсутність та задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявилася, до суду надала заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, просила залишити їй прізвище - Чичул. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Коларівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, шлюб зареєстрований 16 жовтня 2003 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис під №13. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на Чичул (а.с.4). Сторони мають дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, проживають окремо, примирення між сторонами не можливе. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сімї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

06 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 2012 році зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] Від сумісного проживання сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сумісне життя з відповідачем не склалося у звязку із різницею характерів, відсутністю взаєморозуміння та довіри один до одного. Спору щодо місця проживання дитини у сторін немає, оскільки між ними досягнуто домовленості, що донька буде проживати з матір'ю, а позивач буде брати участь у її вихованні та в добровільному порядку буде сплачувати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач прийшов до впевненості, що їх сім'я з відповідачем розпалася остаточно та примирення між ними неможливе, в зв'язку з чим звернувся із даним позовом, просив задовольнити. Позивач в судове засідання не зявився, направив заяву з проханням слухати справу у його відсутність та задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявилася, до суду надала заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, просила залишити їй прізвище - Данілевічус. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, шлюб зареєстрований 06 жовтня 2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис під №461. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на Данілевічус (а.с.4). Сторони мають дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, проживають окремо, примирення між сторонами не можливе. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сімї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

06 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Просив суд шлюб розірвати, оскільки подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного. В позові вказував, що не проживають спільно близько 8 років. Має іншу сім»ю та дитину. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, але надав суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутності. Позов підтримує в повному обсязі. Просила шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON]. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають з 28 серпня 1993 року в зареєстрованому шлюбі (а.с.3). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Подружнє життя у сторін не склалось через несумісність характерів, втрати поваги один до одного, різних поглядів на життя та ставлення до сімейних цінностей. Шлюбно-сімейні стосунки не підтримують близько 8 років. З цього часу проживають за різними адресами. На примирення сторони не згодні. За таких обставин суд вважає, що шлюб носить формальний характер та його слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

06 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Вінницького районного суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов позивач мотивує тим, що він із відповідачкою зареєстрували шлюб 28 вересня 2013 року, актовий запис №17 у Виконавчому комітеті Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя у них не склалось, оскільки вони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння щодо обовязків чоловіка та дружини в сімї. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, подружні стосунки не підтримують. За таких обставин подальше проживання однією сім'єю та збереження шлюбу неможливе. Просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, проте надав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити, а справу розглядати у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву в якій зазначила, що позов визнає, просить суд розглянути справу у її відсутність. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 вересня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії І-АМ №140669 (а.с.4). В період шлюбу в сторін народилась дочка: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-АМ №287966 (а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини справи визнані сторонами, а також те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачкою, спільне проживання сторін у шлюбі буде негативно впливати на їх взаємовідносини та виховання і розвиток їхньої дитини. Суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, так як спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач бажає після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище « Максімова», що підлягає задоволенню , так як відповідає вимогам закону.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

06 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем 24 листопада 2006 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу спільних дітей не має. Вказує на те, що шлюбні відносити між ним та відповідачем припинені з травня 2015 року. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення він не згоден. Спір щодо поділу майна вирішується в іншому судовому процесі. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, після розірвання шлюбу прізвище не змінювати. У судове засідання позивач [PERSON] не з,явився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з,явилась, надавши заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, також вказала, що на розірвання шлюбу згідна. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-НО № 054247, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану маріупольського міського управління юстиції донецької області, актовий запис № 262. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає, безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані. Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружини залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved