Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

05.02.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 09.10.2018 року нерухомого майна, а саме 9/100 частини житлового будинку, літ А, 3-2 коридор, 3-3 - кухня, 3-4 житлова, 1/3 частка коридору -І, Ѕ частка коридору - 4,5 кв.м., загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 18,0 кв.м., у загальному користуванні сарай літ. «Б», яка розташована за адресою: [ADDRESS] Так, позивач [PERSON] просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 09.10.2018 року, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] передав їй у приватну власність квартиру, нерухоме майно, а саме 9/100 частини житлового будинку, літ А, 3-2 коридор, 3-3 - кухня, 3-4 житлова, 1/3 частка коридору -І, Ѕ частка коридору - 4,5 кв.м., загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 18,0 кв.м., у загальному користуванні сарай літ. «Б» за адресою по [ADDRESS] Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.02.2019 року відкрито провадження по справі № 495/1032/19 [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. У судове засідання позивач, не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи в її відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 ЦПК України, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст. 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Нерухоме майно, а саме 9/100 частини житлового будинку, літ А, 3-2 коридор, 3-3 - кухня, 3-4 житлова, 1/3 частка коридору -І, Ѕ частка коридору - 4,5 кв.м., загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 18,0 кв.м., у загальному користуванні сарай літ. «Б» за адресою по [ADDRESS], належало відповідачу [PERSON] на праві приватної власності відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.09.2012 року. 09.10.2018 року між позивачем [PERSON] , з однієї сторони, та відповідачем [PERSON] з іншої сторони, була досягнута згода та укладений договір купівлі-продажу, а саме 9/100 частини житлового будинку, літ А, 3-2 коридор, 3-3 - кухня, 3-4 житлова, 1/3 частка коридору -І, Ѕ частка коридору - 4,5 кв.м., загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 18,0 кв.м., у загальному користуванні сарай літ. «Б» за адресою по [ADDRESS] Сторони взяті на себе зобов`язання виконали, а саме: відповідач [PERSON] передав зазначене нерухоме майно, отримавши гроші в сумі, обумовленій п.2 Договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 09.10.2018 року. Відповідно до ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст.153 ЦК України (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона продавець - передає майно (товар) у власність іншій стороні - покупцю, а покупець приймає і сплачує за нього визначену грошову суму. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що позивач [PERSON] придбала, а відповідач [PERSON] продав нерухоме майно, а саме 9/100 частини житлового будинку, літ А, 3-2 коридор, 3-3 - кухня, 3-4 житлова, 1/3 частка коридору -І, Ѕ частка коридору - 4,5 кв.м., загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 18,0 кв.м., у загальному користуванні сарай літ. «Б» за адресою по [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 09.10.2018 року, суд дійшов висновку, що вимоги позивача правомірні, ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, а саме види судових витрат 1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно до ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), яка проживає за адресою: [ADDRESS] , підлягають стягненню з відповідача [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), який проживає за адресою:[ADDRESS] , на її користь витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 768,40грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Outcome: approved