Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

07.07.2015 року [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі ? частини від заробітку (доходу) Відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття на її користь, починаючи з дня предявлення позову. Свої вимоги мотивує тим, що шлюб між ними розірвано. Діти проживають разом з нею. Утримання та виховання потребують значних матеріальних витрат, які вона не в змозі самостійно здійснювати. Відповідач працездатний, працює зі своїм батьком підприємцем, однак допомоги не надає. Позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач також надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а також обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. Судом беззаперечно встановлено, що Відповідачем визнано факт того, що він є батьком дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та не заперечує проти сплати аліментів у розмірі визначеному позивачкою, а тому дані факти доказуванню не підлягають, відповідно до ст. 61 ЦПК України. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). За таких обставин суд дійшов висновку про наявність обовязку та можливості відповідача сплачувати аліменти у визначеному розмірі позивачем. При цьому суд зауважує, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Отже в частині позову про стягнення аліментів в розмірі 1/2 з усіх видів заробітку на утримання дітей до повноліття кожного з дітей слід відмовити. Враховуючи вищезазначене, положення ст. 174 ЦПК України щодо визнання Відповідачем позовних вимог, суд вважає за необхідне прийняти рішення про стягнення з останнього аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей, в розмірі 1/2 частини але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення повноліття найстаршою дитиною, на користь Позивачки починаючи з дати предявлення позову. Судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти на Відповідача.

Outcome: partial