Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

06 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі та поновлення на роботі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 05 січня 2017 року прийнятий на роботу до відповідача, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис за №12. Працюючи у ФОП [PERSON] до травня 2018 року, отримував заробітну плату у розмірі 500 грн. щомісячно, тоді як у відомостях розписувався за отримання мінімальної заробітної плати. У вересні 2018 року звернувся до відповідача з вимогою щодо повного розрахунку по заробітній платі, на що 02 жовтня 2018 року поштою йому надійшов наказ про звільнення з роботи за прогул, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, тоді як згідно з записом у трудовій книжці його звільнено за згодою сторін, за п. 1 ст. 36 КЗпП України. У звязку з цим, звернувся до відповідача з вимогою про виправлення помилки і виплату заборгованості по заробітній платі, однак зазначену помилку [PERSON] не виправив та нарахував лише компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1 722 грн. 22 коп. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить поновити його на роботі та стягнути із ФОП [PERSON] заборгованість по заробітній платі за весь час перебування в трудових відносинах та за вимушений прогул. Відповідач - ФОП [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заробітну плату [PERSON] отримував у повному обсязі, інші обставини, на які останній вказує у своїй позивній заяві, є надуманими та виходять із особистої неприязні до нього та його компаньйонів. Позивач неодноразово погрожував йому якимось викриттям та безпідставно вимагав гроші у сумі 10 000 грн. Після того як на його прохання отримати розрахунок та ознайомитися з наказом [PERSON] відповів відмовою, направив йому поштою копію наказу про звільнення, трудового договору та повідомлення про отримання компенсації за невикористану відпустку. 03 жовтня 2018 року позивач отримав у касі підприємства 1 722 грн. 22 коп. компенсації, відмовившись від отримання заробітної плати та не вказавши, куди її можна перерахувати. Вважає, що спір з приводу заробітної плати за липень-серпень 2018 року відсутній, так як у будь-який час позивач може її отримати. Вказує, що при прийомі на роботу трудову книжку [PERSON] йому не передавав, а тому ніяких записів у ній він не робив. Не виключає, що відтиск печатки ФОП [PERSON] у своїй трудовій книжці зробив сам позивач, так як його робоче місце було в кабінеті бухгалтера, де зберігається печатка. Факт того, що позивач не був звільнений з підстав та у зазначений у його трудовій книжці період, підтверджується тим, що протягом липня-серпня 2018 року йому нараховувалася заробітна плата. З приводу виправлення запису про звільнення [PERSON] не звертався. В період з 03 по 14 вересня 2018 року позивач був відсутній на роботі, про що бухгалтером [PERSON] було складено доповідну записку, на підставі якої проведено службове розслідування та видано наказ про звільнення [PERSON] з роботи за прогул без поважних причин. Посилаючись на викладені обставини, ФОП [PERSON] вважає позов необґрунтованим та просить відмовити в його задоволенні (а. с. 17-18). Ухвалою від 07 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 11-12). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за договором про надання правових послуг адвокат [PERSON] позов підтримали. Відповідач ФОП [PERSON] та представник останнього за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] позов не визнали. Заслухавши сторони та їх представників, свідків [PERSON] та [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з положеннями ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, необхідно виходити з того, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, зі змісту зазначених норм закону вбачається, що прогул це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Невихід на роботу без поважних причин визнається прогулом і може бути підставою звільнення працівника. За змістом ст. 40 КЗпП України, підставами для звільнення працівника, зокрема на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, є його винні дії, вчинення яких передувало видачі наказу про припинення трудового договору. Відповідно до приписів ст. 147 КЗпП України, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовується власником до працівника за порушення трудової дисципліни. З матеріалів справи вбачається, що наказом ФОП [PERSON] №1 від 05 січня 2017 року [PERSON] прийнято на роботу курєром, на посаду для працевлаштування інваліда з 06 січня 2017 року по переводу з ТОВ «Шлях», з посадовим окладом 3 200 грн., але не менше законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати (а. с. 26). 06 січня 2017 року між сторонами у справі укладено безстроковий трудовий договір, за яким відповідач прийняв позивача на роботу, на посаду курєра, з виплатою заробітної плати у розмірі 3 200 грн. на місяць, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. За умовами договору, робочий час [PERSON] встановлено з 08 до 17 години, з перервою з 12 до 13 години, але не більше 40 годин на тиждень, вихідні субота, неділя, тривалість щорічної відпустки 28 календарних днів (а. с. 6). Відповідно до запису у трудовій книжці позивача за №13 від 30 червня 2018 року, скріпленого печаткою ФОП [PERSON], [PERSON] звільнено з роботи за згодою сторін, за п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №7 від 30 червня 2018 року (а. с. 5). У той же час із матеріалів справи вбачається, що в період липня-серпня 2018 року позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 3 723 грн. на місяць без відрахування податків, що підтверджується розрахунково-платіжними відомостями по ФОП [PERSON] за вказаний період (а. с. 23-24). Відповідно до табелю обліку робочого часу за вересень 2018 року по ФОП [PERSON], позивач [PERSON] був відсутній на роботі з 03 по 14 вересня 2018 року включно, тобто 10 робочих днів (а. с. 61-62). Про те, що позивач не зявлявся на роботі протягом двох тижнів, з 03 по 14 вересня 2018 року ФОП [PERSON] своєю доповідною від 14 вересня 2018 року повідомила бухгалтер [PERSON] (а. с. 64). Вказана доповідна стала підставою для видачі наказу по ФОП [PERSON] №8 від 18 вересня 2018 року про створення комісії у складі трьох осіб: керівника [PERSON], бухгалтера [PERSON] та менеджера по збуту [PERSON] для зясування відсутності на роботі курєра [PERSON] з 03 по 14 вересня 2018 року (а. с. 65). Зі змісту акту службового розслідування від 19 вересня 2018 року вбачається, що на засіданні комісії було заслухано [PERSON], який доповів, що з метою зясування причин відсутності на роботі телефонував [PERSON], на що останній повідомив, що працювати не буде, при цьому дійсних причин своєї відсутності не вказав. Позивачу було запропоновано зявитися на роботу, отримати догану та продовжити працювати далі, однак, [PERSON] на роботу так і не зявився. З огляду на викладені обставини комісією було прийнято рішення про звільнення позивача з роботи за прогули, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 63). Наказом №9 від 19 вересня 2018 року [PERSON] М звільнено з роботи курєра за п. 4 ст. 40 КЗпП України з 19 вересня 2018 року відповідно до акту розслідування за прогули (а. с. 7). Відповідну відмітку про звільнення позивача з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України зроблено і в укладеному муж сторонами в справі трудовому договорі від 06 січня 2018 року (а. с. 6). Зі змісту листа ФОП [PERSON] від 28 вересня 2018 року, якого згідно з поштовою відміткою на конверті [PERSON] отримав 02 жовтня 2018 року, вбачається, що у звязку з відмовою позивача в ознайомленні з наказом про звільнення, останньому була направлена його копія та повідомлено про необхідність отримання у бухгалтерії підприємства компенсації за невикористану відпустку за 2018 рік тривалістю 17 днів у розмірі 1 722 грн. 22 коп. (а. с. 4, 8). Відповідно до видаткового касового ордеру від 19 вересня 2018 року позивач [PERSON] отримав у ФОП [PERSON] відпускні за вересень 2018 року у сумі 1 722 грн. 22 коп. 03 жовтня 2018 року (а. с. 21). Згідно з платіжним дорученням №211 від 04 січня 2019 року ФОП [PERSON] перерахував на рахунок позивача №29244827503074, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість по заробітній платі за липень-серпень 2018 року у розмірі 5 982 грн. 04 коп. (а. с. 67). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що працює у ФОП [PERSON] бухгалтером. В її обовязки входить ведення обліку робочого часу, трудових книжок та видача заробітної плати. Позивач отримував заробітну плату двічі на місяць у повному розмірі, про що ставив свій підпис у відомостях. Отримувати заробітну плату за липень-серпень 2018 року [PERSON] відмовився без повідомлення причин. У період з 03 по 14 вересня 2018 року позивач на роботу не виходив, про що вона письмово повідомила директора. За вказівкою останнього намагалася додзвонитися [PERSON] з метою отримання пояснень, але не вдало. Після цього наказом по ФОП [PERSON] було створено комісію зясування причин відсутності [PERSON] на роботі та видано наказ про звільнення останнього за прогули. У звязку з тим, що позивач відмовився від ознайомлення з наказом про звільнення, даний наказ був направлений йому поштою. Крім того свідок [PERSON] зазначила, що заява позивача про звільнення з роботи за згодою сторін на підприємство не надходила, відповідний наказ не видавався та після цього позивач продовжував працювати протягом липня - серпня 2018 року, йому нараховувалася заробітна плата, з якої сплачувалися податки. Свідок [PERSON] показала, що позивач є її колишнім чоловіком. Після розірвання у 2016 році шлюбу з останнім продовжували проживати однією сімєю. Проте, стосунки між ними погіршилися, коли у червні 2018 року дізналася про те, що позивач зустрічається з іншою жінкою. З ФОП [PERSON] є партнерами по бізнесу, їх робочі місця знаходяться в одній будівлі та вона не є найманим працівником останнього. У червні 2018 року готувала до суду позов про розподіл майна та забрала з дому папку з документами, у якій пізніше виявила трудову книжку позивача. На початку липня 2018 року останній приходив до неї в кабінет з вимогою звільнити його та віддати трудову книжку. Оскільки на її розяснення стосовно того, що звільнити його має ФОП [PERSON], [PERSON] не реагував,

Outcome: dismissed