Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

05 червня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 06 червня 2018 року було відкрите провадження у справі. 22 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просив суд задовольнити заявлені ним вимоги. 09 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без її участі, не заперечувала проти задоволення позову, просила винести рішення на розсуд суду, посилалася на те, що в судове засідання не може зявитися, оскільки є військовослужбовцем Збройних сил України та перебуває в зоні проведення Антитерористичної операції. У відповідності до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В звязку з тим, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що 06 березня 1991 року Раківщинською сільською радою Овруцького району Житомирської області був зареєстрований шлюб між ним і [PERSON], актовий запис № 2, після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON]. Він та відповідачка не мають неповнолітніх дітей. Позивач зазначив, що з 2016 року він та дружина не підтримують сімейні стосунки, не ведуть сумісне господарство, не проживають спільно, через різницю поглядів на сімейні відносини, несхожість характерів, внаслідок чого виникали конфлікти, сварки, які призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного, подальше спільне життя та збереження шлюбу він вважає неможливим, таким, що суперечить його інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним і [PERSON] Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 06 березня 1991 року Раківщинською сільською радою Овруцького району Житомирської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON], актовий запис № 2, після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON]. Встановлено, що сторони не мають неповнолітніх дітей від шлюбу. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 2016 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не проживають спільно, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з тим, що відповідач [PERSON] в заяві не зазначила, яким прізвищем вона має намір іменуватися, суд вважає, що після розірвання шлюбу вона має право надалі іменуватися прізвищем, яке їй було присвоєне у звязку з реєстрацією шлюбу. В звязку з вищенаведеним,

Outcome: approved