Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

07.08.2013 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], третьої особи - Одеської товарної біржі, про визнання договору купівлі-продажу дійсним. При цьому позивач посилається на те, що 10.07.1997 року між нею та [PERSON] на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким позивач придбала у відповідача 13/20 частин будинку [ADDRESS]. Вказаний договір був посвідчений на Одеській товарній біржі та був зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під реєстраційним [NUMBER] від 10.07.1997 року. Право власності позивача на будинок було зареєстроване у КП «ОМБТІ та РОН» кн. 225 стр. 147 р. 23162 від 14.07.1997 року. Після укладення договору, позивач з відповідачем повністю виконали умови договору, тобто, позивач сплатила відповідачу обумовлену вартість придбаного 13/20 частин будинку, а відповідач звільнив 13/20 частин будинку та знявся з реєстраційного обліку. Також позивач вказує те, що вона вселилася в придбане житло, зареєструвалася та проживає у вказаному будинку, несе витрати по утриманню та оплаті комунальних послуг. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що 10.07.1997 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № [NUMBER], зареєстрований на Одеській товарній біржі. В результаті цього правочину позивач придбала 13/20 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 227,4 кв.м., кімнат житловою площею 114,4 кв.м. Вказані 13/20 частині житлового будинку складаються з: В-3-1 коридор, В-3-2 санвузол, В-3-3 житлова, В-3-4 коридор, В-3-5 житлова, В-3-6 житлова, В-3-7 кухня, В-3-8 житлова, В-4-1 коридор, В-4-2 вбиральня, В-4-3 ванна, В-4-4 кухня, В-4-5 коридор, В-4-6 житлова, В-4-7 житлова, житловою площею 105,7 кв.м., перелік всіх будов А-житлове, В-житлове, Д-літ. кухня, Е-сарай, Ж-погріб, З-вбиральня, 1-3 огорожа, розташовані на 917 кв. м. земельної ділянки. Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу № [NUMBER] від 10.07.1997 року, укладеного на Одеській товарній біржі. Також вказаний договір було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» від 14.07.1997 року кн. 225 стр. 147 р. 23162. Між сторонами по договору було виконано всі умови договору, тобто [PERSON] сплатила обумовлену вартість 13/20 частини будинку, а відповідач [PERSON] звільнив 13/20 частину будинку та знявся з реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомості стало обов'язковим починаючи з 1 січня 2004 року у зв'язку із вступом в силу нового Цивільного Кодексу України, на підставі якого видано Інструкцію «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджену Наказом Мінюсту України № 20/5 від 03.03.2004 р., яка використовується нотаріусами при вчинені дій з посвідчення відповідного правочину. Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 15 Закону України № 1956-XII «Про товарну біржу» від 10.12.1991 р., угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, то угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, на час укладення біржового Договору купівлі-продажу нерухомого майна № [NUMBER], а саме 10.07.1997 року, - було додержано вимоги законодавства щодо форми договору. Окрім того, 14.07.1997 року зазначений договір, як підставу виникнення права власності на зазначену частину будинку, було належним чином зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, суд вважає можливим визнати дійсним договір купівлі-продажу 13/20 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], за № [NUMBER] від 10.07.1997 року, загальною площею 227,4 кв.м., кімнат житловою площею 114,4 кв.м., укладений на Одеській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved