Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

06.08.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Марківського відділу державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) про зняття арешту з майна. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є співвласником домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Співвласниками вказаного майна є її батьки [PERSON] , [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Позивачу стало відомо про обтяження арешт майна. Підстава обтяження: постанова Марківського ВДВС від 10.06.2004. Марківський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) повідомив, що виконавчі провадження де боржником є [PERSON] , у відділі на виконанні не перебувають. Обтяження майна у вигляді арешту, накладеного на майно позивача порушує її права як власника та перешкоджає вільному повноцінному здійсненню права володіння, користування та розпорядження своїм майном, тому просить суд зняти арешт з нерухомого майна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Марківського відділу державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] являється донькою [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 12.02.1981 (а.с.9) та копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] від 14.07.2007 (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 04.06.2020 [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). [PERSON] , є власником 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом Серія ААК №834181 від 14.02.1998 (а.с.15) та свідоцтвом про право власності на долю в загальному майні подружжі Серія [NUMBER] від 14.02.1998 (а.с.16). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 268258950 від 30.07.2021 року, вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться записи про накладення арешту (архівний запис) на будинок [ADDRESS] , а саме: - запис №2657236 від 05.12.2005 р., зареєстрований реєстратором Марківською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 10.06.2004 Марківського ВДВС (а.с.11-12). Згідно повідомлення Марківського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) № 4587/18.19-77 від 30.07.2021 року за даними автоматизованої системи виконавчого провадження та журналу реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчих проваджень, виконавчі документи де боржником є [PERSON] у відділі на виконанні не перебувають, надати інформацію, по виконавчим провадженням, де боржником є [PERSON] не має можливості, так як матеріали виконавчих проваджень за 1999-2019 роки знищено за строком зберігання (а.с.13-14). Відповідно до ч. 1\~ст. 41 Конституції України\~та\~ст. 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно 3 4. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України наголошує на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Отже, існування обтяжень, які накладені на вказане майно унеможливлюють реалізацію Позивачем його права власності в площині правомочності розпорядження. З огляду\~на викладене,\~суд доходить\~висновку,\~що відсутні\~будь-які\~підстави існування\~арешту нерухомого\~майна,\~в т.ч.\~у зв`язку\~з відсутністю\~виконавчого провадження,\~знищення якого\~за терміном\~зберігання свідчить\~про те,\~що воно\~було закінчено,\~а тому\~накладений арешт\~підлягає скасуванню.\~Існування обтяження\~у вигляді\~арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved