Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

05 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління міського майна Маріупольської міської ради, [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконними наказу про приватизацію квартири [ADDRESS] та свідоцтва про право власності на дану квартиру від 15 липня 2013 року. 25 листопада 2013 року позивач надав заяву про зміну предмету позову, доповнивши свої позовні вимоги до відповідачів за первісним позовом та [PERSON] про визнання недійним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 25 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], стягнення грошової суми за зазначеним договором купівлі-продажу квартири та виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не зареєстрована з 2000 року, але з 2007 року проживає в даній квартирі, тому при приватизації зазначеної квартири 15 липня 2013 року вона повинна була приймати участь. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 05 листопада 2013 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившею право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS], відмовлено. [PERSON] не є членом сім'ї позивача, постійно не проживає за його адресою та не веде з ним сумісне господарство, і вищевказаним рішення суду порушуються його житлові права, чому сприяла одноособова приватизація [PERSON] квартири [ADDRESS] без письмової згоди її матері [PERSON], раніше зареєстрованої за даною адресою з 27 квітня 1987 року по 22 серпня 2000 року. Таким чином, приватизація квартира [ADDRESS] є недійсною, не відповідає актам цивільного законодавства. Оскільки після приватизації спірної квартири відповідачка [PERSON] 25 липня 2013 року продала її [PERSON], то і договір купівлі-продажу, укладений між зазначеними сторонами та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], є недійсним. Просив визнати незаконними наказ про приватизацію квартири [ADDRESS] та свідоцтво про право власності на дану квартиру від 15 липня 2013 року, визнати недійним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 25 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], стягнути грошову суму за зазначеним договором купівлі-продажу квартири та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що у 2000 році йому була надана у користування ПАТ «МК «Азовсталь» квартира [ADDRESS]. У цьому же році він зареєстрував шлюб з [PERSON] та зареєстрував її у вказаній квартирі. 05 лютого 2008 року шлюб між ними було розірвано. До 2007 року вони проживали разом в квартирі [ADDRESS], а з 2007 року відповідачка [PERSON] проживала за двома адресами: в квартирі [ADDRESS], та в квартирі [ADDRESS] разом із своєю донькою. У серпні 2013 року вона стала проживати в його квартирі по вулиці Орджонікідзе, куди перевезла свої речі. Зазначив, що з колишньою дружиною він жити разом не може, тому як хворіє, та внаслідок того, що між ними склалися неприязні відносини. З цього часу він вимушений наймати квартиру чи проживати на дачі. Вважає, що відповідачка [PERSON] повинна була разом з донькою приватизувати квартиру [ADDRESS], і проживати в зазначеній квартирі. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності, підтримав позовні вимоги та пояснення позивача. Додатково пояснив, що відповідачка [PERSON] навмисно приватизувала квартиру [ADDRESS], в ході розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившею право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. Оскільки відповідачка [PERSON] фактично проживала в квартирі [ADDRESS] на момент її приватизації, вона повинна була приймати в ній участь або надати відповідну заяву. Вважає, що відповідачка навмисно не приймала участі в приватизації зазначеної квартири, щоб залишити за собою право користування квартирою [ADDRESS]. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Управління міського майна Маріупольської міської ради Катан І.М., діюча на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала та пояснила, що приватизація квартири [ADDRESS] на підставі заяви [PERSON] є законною та відповідає вимогам чинного законодавства. Основним квартиронаймачем даної квартири була [PERSON], яка померла у 2007 році, після її смерті обліковий рахунок був перереєстрований на [PERSON] Згідно довідки про склад сім'ї єдиною зареєстрованою та проживаючою особою в даній квартирі на момент приватизації була [PERSON] Відповідачка [PERSON] зареєстрована, вселена та проживає за адресою: [ADDRESS]. Жодних претензій з приводу приватизації на ім'я [PERSON] квартири [ADDRESS], з боку [PERSON] ніколи не висловлювалось. Таким чином, вважає, що позивач [PERSON] не має право на оспорювання приватизації квартири [ADDRESS], яка була здійснена [PERSON] Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що до 2000 року вона була зареєстрована в квартирі [ADDRESS], яка була надана її матері. У 2000 році вона вийшла заміж за позивача [PERSON], спочатку вони орендували квартиру, а потім зареєструвалися та стали проживати в квартирі [ADDRESS]. У 2007 році її мати померла, в даній квартирі залишилася проживати її донька [PERSON] Вона приходила у гості до доньки, іноді залишалася ночувати, але постійно проживала в квартирі [ADDRESS]. Кожних претензій до квартири [ADDRESS] вона не має, в приватизації приймати участь не збиралася. Просила відмовити позивачу у задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що у 1987 році її бабусі була надана у користування спірна квартира, проживали в ній: бабуся, мати та вона. У 2000 році мати вийшла заміж та переїхала до позивача. Весь цей час, починаючи з 2000 року, мати проживала у квартирі [ADDRESS]. У 2007 році бабуся померла і вона стала єдиним наймачем спірної квартири. Проживала вона в ній постійно, окрім того часу, коли робила ремонт. У 2013 році вона продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] і на цей час не має відношення до цієї квартири. Зазначила, що її мати [PERSON] ніколи не висловлювала бажання прийняти участь в приватизації спірної квартири. Навпаки, коли вона вийшла заміж та переїхала до позивача, повідомила, що з цього часу квартира належить їй. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи ЖКП «Азовжитлокомплекс» у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу у відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була надана 27 квітня 1987 року у користування [PERSON] на сім'ю з трьох осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Данні особи були зареєстровані в зазначеній квартирі 19 червня 1987 року (а.с. 15). На підставі рішення № 317 від 28 листопада 2007 року виконкомом Орджонікідзевського району народних депутатів відкритий обліковий рахунок на ім'я [PERSON], сім'я якої складається з однієї особи, у зв'язку зі смертю наймача [PERSON] (а.с. 15). Як вбачається з копії особистого рахунку [NUMBER] [PERSON] була знята з реєстрації квартири [ADDRESS] 22 серпня 2000 року (а.с. 15), та 01 вересня 2000 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], в якості дружини наймача [PERSON] (а.с. 152). Згідно ч.1 п.1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ст.. 8 зазначеного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. За неповнолітніх членів сім'ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Якщо дитина віком від 14 до 18 років (настає неповна цивільна дієздатність особи), додатково до заяви додається письмова нотаріально засвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На підставі заяви [PERSON] на приватизацію квартири [ADDRESS] (а.с. 18), довідки про склад сім'ї наймача (а.с. 17), довідки ЖКП «Азовжитлокомплекс» про незбереження ордеру № 000043 від 27 квітня 1987 року на квартиру [ADDRESS] (а.с. 16), копії особистого рахунку на зазначену квартиру (а.с. 15), виписки з рішення виконкому Орджонікідзевського району народних депутатів № 317 від 28 листопада 2007 року про відкриття особистого рахунку на ім'я [PERSON] у зв'язку зі смертю [PERSON] (а.с. 15) та розрахунку вартості надлишкової загальної площі квартири, що приватизується (а.с. 14), Управлінням міського майна Маріупольської міської ради 15 липня 2013 року видано наказ № 48828/н про приватизацію квартири [ADDRESS] (а.с. 19). На підставі зазначеного наказу 15 липня 2013 року Управлінням міського майна Маріупольської міської ради [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 20). Таким чином, наказ про приватизацію квартири [ADDRESS] та свідоцтво про право власності на дану квартиру від 15 липня 2013 року, видані Управлінням міського майна Маріупольської міської ради відповідно до діючих нормативно-правових актів України та в межах наданих йому повноважень, у зв'язку з чим суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання зазначених наказу про приватизацію та свідоцтва про право власності, незаконними. Суд не приймає до уваги посилання позивача та його представника на те, що [PERSON], незважаючи на її реєстрацію в квартирі [ADDRESS], з 2007 року та на момент приватизації квартири [ADDRESS] проживала в спірній квартирі, та при приватизації даної квартири необхідно було отримати її згоду, за наступних обставин. Як вбачається із мотивувальної частини рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 05 листопада 2013 року про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившею право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS], судом встановлено, що [PERSON] не втрачала свого зв'язку з квартирою [ADDRESS] і продовжує проживати за вказаною адресою (а.с. 64-65). Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, той факт, що [PERSON] на момент приватизації квартири [ADDRESS] проживала за місцем її реєстрації в квартирі [ADDRESS], встановлений судом і доказуванню не підлягає. Твердження представника позивача про те, що [PERSON] є тимчасово відсутнім членом сім'ї [PERSON], не ґрунтуються на нормах Закону, оскільки, як вбачається з особистого рахунку № 719229, у квартиру [ADDRESS], вона була зареєстрована 01 вересня 2000 року постійно в якості дружини наймача [PERSON] (а.с. 152). Позовні вимоги про визнання недійним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 25 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], стягнення грошової суми за зазначеним договором купівлі-продажу квартири та виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], є похідними від вирішення спору про правомірність вимог позивача про визнання незаконними наказу про приватизацію квартири [ADDRESS] та свідоцтва про право власності на дану квартиру від 15 липня 2013 року, а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо незаконної приватизації не знайшли свого підтвердження, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача про визнання недійним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 25 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], стягнення грошової суми за зазначеним договором купівлі-продажу квартири та виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS].

Outcome: dismissed