Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

06.03.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] В даному будинку крім неї також зареєстрований відповідач [PERSON], який фактично в ньому не проживає більше року. В будинку відсутні його особисті речі та майно. Факт відсутності відповідача більше одного року за місцем реєстрації проживання підтверджується відповідними актами обстеження житлового будинку здійсненого комісією у складі представників органу місцевого самоврядування та за участі сусідів. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, давши аналогічні доводам позовної заяви пояснення, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з'явився, причину неявки не повідомив, заперечення на позов не подав. За таких обставин розгляд справи проводиться заочно у відсутності відповідача [PERSON], проти чого не заперечила позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, позивач [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 65.1, на підставі рішення виконкому сільської ради від 23.03.2012 №32. В подальшому номер будинку було змінено на [ADDRESS] Як вбачається із довідки про склад сім'ї від 02.03.2017, виданої Рогізнянською сільською радою Яворівського району Львівської області в спірному будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON] Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням майном, хоч би ці порушення не були пов'язані із позбавленням володіння. Як встановлено судом, відповідач по справі [PERSON] обрав собі інше місце проживання, спірне житло залишив і в ньому не проживає, не сплачує витрат на утримання будинку, в будинку відсутні будь-які його речі, що стверджується актами обстеження житлового будинку здійсненого комісією у складі представників органу місцевого самоврядування та за участі сусідів, позивач, як власник будинку, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнавши відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом.

Outcome: approved