Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

06 лютого 2018 року позивач звернувся до суду за позовом до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Світловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди. Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером та з 2005 року отримує пенсію. З часу призначення і по 01 січня 2018 року розмір пенсії відповідним органом Пенсійного фонду України не переглядався та не осучаснювався, що є порушенням вимог ст. ст. 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Внаслідок цього позивач недоотримав належні йому пенсійні виплати, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди. Грошове відшкодування моральної шкоди він визначає у 51000 грн. та з підстав ст.ст. 1173-1174 ЦК України просить стягнути ці кошти на його користь з державного бюджету України. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав з підстав, наведених вище. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2018 року провадження у справі за вимогами до Світловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області закрите з підстав п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області позовні вимоги не визнала, надала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі за безпідставністю заявлених вимог. (а.с. 32-33, 68) Представник Кабінету Міністрів України просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] з підстав невідповідності їх нормам матеріального права, про що подала відзив на позовну заяву. (а.с. 77-85) Представник Державної казначейської служби України правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, зважаючи на слідуючі встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини. Ст.ст. 1173, 1174 ЦК України передбачають, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи або органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи їх посадової особи. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ч. 2 вказаної статті передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено право осіб , які отримують пенсію за цим законом на перерахунок раніше призначених пенсій. При наявності публічно правового спору щодо правильності нарахування чи перерахунку пенсії, доказування неправомірності дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області має відбуватися за правилами адміністративного судочинства , що відповідає положенням п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, де визначено, що на публічно правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, поширюється юрисдикція адміністративних судів. Доказуванню в межах розгляду заявленого позову підлягає як факт наявності моральної шкоди та обґрунтування розміру її грошового еквіваленту, так і наявність чинників, які спричинили виникнення моральної шкоди, тобто в даному випадку неправомірні дії чи бездіяльність її заподіювача. Позивач вказує, що виникнення моральної шкоди він повязує з порушенням його права на перерахунок раніше призначеної пенсії та отримання збільшених пенсійних виплат. Однак доказів на підтвердження порушення цього права, яким може бути рішення адміністративного суду про визнання бездіяльності чи неправомірності дій органу Пенсійного фонду України , ним суду не представлено. Так само ним не підтверджено доказами і наявності безпосередньо душевних страждань , що могли бути наслідком протиправної поведінки відносно нього з боку відповідачів, а також не обґрунтовано розмір грошового відшкодування можливої моральної шкоди. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З положень ст.ст. 76, 77, 81 ЦПК України вбачається, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище суд констатує, що позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди на даний час заявлені безпідставно, не підтверджені доказами та не підлягають задоволенню. Питання про судові витрати підлягає вирішенню за правилами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed