Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

06 лютого 2015 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за сплату комунальних послуг (а.с.2-3). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]. Разом із нею за даною адресою проживають [PERSON] та [PERSON]. За період із 01.01.2012 року по 31.12.2014 року нею було сплачено грошові кошти за користування комунальними послугами на загальну суму 3\~353,03 грн., у зв'язку із тим, що відповідачі, які являються користувачами комунальних послуг не бажають сплачувати належну їм частку за користування комунальними послугами, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом. Уточнивши свої позовні вимоги та посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] 558 грн. 67 коп. на користь [PERSON], РНОКПП [NUMBER], в якості 1/3 від погашеної нею суми за електропостачання в період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року; стягнути з [PERSON] 559 грн. 01 коп. на користь [PERSON], РНОКПП [NUMBER], в якості 1/3 від погашеної нею суми за газопостачання в період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року; стягнути з [PERSON], РНОКПП [NUMBER], 558 грн. 67 коп. на користь [PERSON], РНОКПП [NUMBER], в якості 1/3 від погашеної нею суми за електропостачання в період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року; стягнути з [PERSON], РНОКПП [NUMBER], 559 грн. 01 коп. на користь [PERSON], РНОКПП [NUMBER], в якості 1/3 від погашеної нею суми за газопостачання в період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року; стягнути з відповідачів судовий збір на її користь. Ухвалою суду від 07 вересня 2015 року позов залишено без розгляду (а.с.96), яку ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року скасовано (а.с.134-135). Позивачка у судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.174). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, про що свідчить письмова розписка в матеріалах справи (а.с.175). Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилала. Співвідповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно зі\~ст. 1 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Кавказька, буд. 20 зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.53). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року, постановленим за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, яке частково змінено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року встановлено наступне (а.с. 63-64, 65-66). [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] до вересня 2013 року, а отже, є колишнім членом сімї власника домоволодіння, але сторони однією родиною не проживають, а займають кожна окремий будинок. Домоволодіння №20 по вул.. Кавказька у м. Дніпропетровську на праві власності належить [PERSON]. Дане домоволодіння фактично складається із двох окремих ізольованих один від одного, житлових будинків, які оснащені (кожен окремо) лічильниками електроенергії та газопостачання. Так, постачання електричної енергії до будинку де мешкає [PERSON], здійснюється відповідно до умов договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 29.06.2011 року, особовий рахунок №\~4811118, а постачання природного газу здійснюється відповідно до умов договору на поставку природного газу, особовий рахунок №99118. В той час, як облік споживання будинку, де фактично мешкає [PERSON] електричної енергії здійснюється за іншим особовим рахунком № 4811028, а природного газу за особовим рахунком №7963. Отже, достовірно встановлено, що обсяги фактично спожитої електроенергії та природного газу позивачем та відповідачем фіксуються окремо за допомогою різних лічильників. На підставі вищевказаних судових рішень, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] частину фактично сплаченої [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію, обліковану по договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 29.06.2011 року (особовий рахунок №4811118), за період із жовтня 2013 року до 01 грудня 2014 року у загальному розмірі 433,04 грн. А також, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] частину фактично сплаченої заборгованості [PERSON] за спожитий природний газ, обліковий по договору на поставку природного газу (особовий рахунок №99118) за період із листопада 2013 року по 01 грудня 2014 року у загальному розмірі 636,18 грн. Згідно ст.. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ч.4 ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу Української РСР, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка, будучи членом сімї співвідповідачів - дружиною співвідповідача [PERSON] та невісткою [PERSON], у період із жовтня 2013 року по грудень 2014 року дійсно здійснювала по особових рахунках власника домоволодіння плату за послуги електропостачання та газопостачання, про що свідчать надані нею копії квитанцій (а.с. 150-162), виписки по особових рахунках (а.с.148,149) та встановлені рішеннями Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 10.02.2015 року, апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.07.2015 року обставини (а.с. 143-144, 145-147). Посилання позивачки на те, що вона у спірний період здійснювала оплату вказаних послуг, у підтвердження чого надала виписки з її карткового рахунку суд не приймає до уваги як належний, допустимий, достатній та достовірний доказ, так як зазначена виписка свідчить лише про оплату комунальних/інших платежів в терміналі, але не підтверджує цих платежів, адресу за якою вони сплачувались, реквізити рахунків організацій, які отримували платежі (а.с. 22-26). Згідно ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є незаконними, необґрунтованим, взагалі недоведеними з її боку, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно зі ст.. 88 ЦПК України, суд приходить висновку, що сплачені позивачкою судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed