Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

04 листопада 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та [PERSON] 23 березня 2013 року укладено договір про надання споживчого кредиту №2003145232 (далі - Договір), згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 17700 грн. 00 коп. на споживчі цілі та придбання послуг продавця з процентною ставкою, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 17% річних, строком на 36 місяців із остаточним терміном повернення кредитних коштів, сплати процентів та інших платежів по ньому не пізніше 23 березня 2016 року. Відповідач [PERSON] порушив умови Договору і має прострочену заборгованість. Станом на 09 вересня 2014 року сума заборгованості складає 24156 грн. 71 коп., де заборгованість за тілом кредиту - 16871 грн. 13 коп., заборгованість за процентами - 2401 грн. 85 коп., заборгованість по комісії - 4883 грн. 73 коп.. Відповідач в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вимушене було звернутись до суду із вищевказаним позовом. Одночасно, позивач прохав вирішити питання про розподіл понесених ним судових витрат. У письмовій заяві, поданій до суду, повноважний представник позивача на підставі довіреності Коломоєць В.В. вказала, що позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» позов підтримує у повному обсязі. та прохає задовольнити заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.3 оборотна сторона, а.с.41). Відповідач [PERSON] письмово повідомив судові про те, що ним визнаються обставини, зазначені у позовній заяві, та він не заперечує проти задоволення позову. (а.с.47). Сторони та їх представники в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.45,46), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.3 оборотна сторона, а.с.41,47). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та [PERSON] 23 березня 2014 року укладено Договір, згідно з яким останній відповідно до п. 1.1 Договору отримав кредит у розмірі 17700 грн. 00 коп. на споживчі цілі та придбання послуг продавця з процентною ставкою, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 17% річних, строком на 36 місяців із остаточним терміном повернення кредитних коштів, сплати процентів та інших платежів по ньому не пізніше 23 березня 2016 року. При цьому, відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, визначені Договором, в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком платежів (пп.1.2.1 п.1.2. Договору). Також, у пп.1.3.1. п.1.3. Договору сторони погодили, що датою надання кредиту позичальнику є дата підписання позичальником Договору (а.с.5-7). Відповідно до п. 2.13 Договору, незважаючи на інші положення Угоди, у випадку невиконання Держателем та/або довіреною особою Держателя Боргових зобов'язань понад 31 календарний день чи невиконання Держателем та/або довіреною особою Держателя інших умов Угоди, та/чи будь-яких інших умов договорів укладених між Банком та Держателем, що існували на момент укладення Угоди чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів, та/або у випадку пред'явлення Держателем та/або довіреною особою Держателя, будь-яких позовів до Банку на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від розміру Кредитного ліміту, Сторони домовились, що Держатель вважається таким, що допустив істотне порушення умов Угоди, в зв'язку з чим Держатель зобов'язаний погасити Боргові зобов'язання в повному розмірі та в строки відповідно до пп.2.13.1, відповідно до якого банк має право вимагати дострокового повернення Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги. З системного аналізу стст.526,543,625,629,1048-1050,1054,1055 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якими врегульовано спірні правовідносини, вбачається що зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути за сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання. В матеріалах справи наявний пакет документів, який підтверджує, що сторони, діючи вільно та відповідно стст.6,627 ЦК України уклали договір кредиту. Згідно стст.207,1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. 23 березня 2013 року [PERSON] підписав Договір та підтвердив, що він ознайомлений і згоден з Умовами надання кредиту (а.с.7). [PERSON], як позичальник за Договором, належним чином зобов'язання за Договором не виконував, унаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість, яка за розрахунком позивача станом на 09 вересня 2014 року складає 24156 грн. 71 коп., де заборгованість за тілом кредиту - 16871 грн. 13 коп., заборгованість за процентами - 2401 грн. 85 коп., заборгованість по комісії - 4883 грн. 73 коп. (а.с.8). Відповідач [PERSON] в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вимушене було звернутись до суду із вищевказаним позовом. Положеннями ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до стст.526,1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається та позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення частини суми кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Вищезазначена сума заборгованості за Договором [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у добровільному порядку на час розгляду цієї справи у суді не сплачена. Сторони вказані обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Таким чином, суд прийшов до висновку про доведеність тих обставин, на які посилається ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як на підставу своїх вимог до відповідача, тому позов підлягає задоволенню. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред'явленні позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved