Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

07.06.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. В позові посилається на те, що 23 вересня 2019 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці по цивільній справі №727/4776/18 позовні вимоги - позивача у справі [PERSON] до відповідача у справі [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення в житлове приміщення - задоволено. Суд зобов`язав [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , усунути перешкоди, належним [PERSON] користуватися майном у розмірі 9/100 кв.м. частин, шляхом вселення - [PERSON] в житлове приміщення квартири [ADDRESS] . Правовою підставою ухвалення такого рішення суду став наданий [PERSON] витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що засвідчив наявність права власності [PERSON] на нерухоме майно, з якого вбачається, що вона є власником 9/ 100 частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] . 03 лютого 2020 року постановою Чернівецького апеляційного суду рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 вересня 2019 року по справі №727/4776/18 залишено без змін. З метою фактичного виконання рішення суду від 23 вересня 2019 року по справі №727/4776/18 [PERSON] 10 лютого 2020 року отримала в суді виконавчий лист, який пред`явила до Першого відділу ДВС у місті Чернівці до примусового виконання. Виконавчий документ видано у той період, коли рішення суду набрало законної сили, а у [PERSON] була власність у розмірі 9/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, куди слід було її вселити. Між тим 28 грудня 2020 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/6374/17 право власності [PERSON] на вказані 9/100 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] , припинено та визнано за [PERSON] . Вказане рішення Чернівецький апеляційний суд залишив без змін. На підставі наведеного, посилаючись на норми законодавства просить визнати виконавчий лист про вселення [PERSON] в житлове приміщення квартири [ADDRESS] таким, що не підлягає виконанню. 02.08.2021 року відповідач [PERSON] надіслала до суду відзив, в якому вказала, що не погоджується з позовом, просить відмовити в його задоволенні. Та зазначає, що рішення суду про її вселення є таким, що набрало законної сили і є обов`язковим для виконання. Вважає, що припинення права власності не позбавляє її на право проживання у спірній квартирі. В судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення вищевказаної норми узгоджуються з положеннями ст. 15 ЦК України, згідно якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Порядок звернення до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачений розділом VI ЦПК України - процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). Таким чином, вимоги, з якими [PERSON] звертається до суду, мають вирішуватися в порядку виконання судових рішень, зокрема, ст. 432 ЦПК України - визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а не розглядатися в порядку цивільного судочинства. Обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок неодноразово робила Велика Палата (ВП) Верховного Суду (ВС), зокрема у постанові у справі № 925/642/19. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вказані вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Outcome: dismissed