Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

06 червня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини на період навчання. Свої вимоги мотивувала тим, що з 11 лютого [INFO] року по 19 червня 1997 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час син навчається у Сумському технікумі харчової промисловості Національного університету харчових технологій на комерційній основі денної форми навчання. Вартість навчання згідно договору про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг складає 5 200 грн. на рік. За навчання сина на 3-му курсі позивачкою було сплачено 5 200 грн., по 2 600 грн. кожного семестру відповідно. У зв'язку з тим, що син навчається на денній формі навчання на комерційній основі, не має можливості працювати, потребує коштів для оплати свого навчання та потребує матеріальної допомоги, а розмір заробітної плати позивачки не дозволяє покрити всі витрати на сина у зв'язку з чим вони опинились у скрутному фінансовому становищі. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить стягнути з відповідача 2 600 грн. додаткових витрат, що становить половину витрат за третій курс навчання сина. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надавши письмову заяву про те, що позов підтримує, просила розглянути справу без її участі ( а. с. 22 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовом згодний ( а. с. 23 ). Третя особа - [PERSON] до суду не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує ( а. с. 24 ) . Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Статтями 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову відповідно до ст.174 ЦПК України . Отже, враховуючи позицію відповідача [PERSON] викладену у письмовій заяві, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Зокрема, ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Як зазначено у п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У відповідності до роз'яснень, що містяться у абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. На підставі статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі з 11 лютого [INFO] року. Від подружнього життя [PERSON] та [PERSON] мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 6). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], 19 червня 1997 року шлюб між сторонами в справі розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 71 (а. с. 6). З договору № 14-11 від 11 серпня 2011 року вбачається, що між Сумським технікумом харчової промисловості Національного університету харчових технологій та [PERSON] укладено договір про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або надання додаткових освітніх послуг навчальними закладами. Пунктом 4.3 договору передбачено, що замовник вносить плату готівкою кожного семестру (а. с. 4). У відповідності до довідки Сумського технікуму харчової промисловості Національного університету харчових технологій № 244 від 12 червня 2014 року, [PERSON], [INFO] року народження, є студентом ІІІ курсу денного відділення Сумського технікуму харчової промисловості Національного університету харчових технологій і навчається на комерційній основі. Період навчання з 01 вересня 2011 року по 30 червня 2015 року (а. с. 14). З квитанцій № 17 від 02 вересня 2013 року та № 2667.233.1 від 15 січня 2014 року вбачається, що [PERSON] здійснив плату за навчання в сумі 5 200 грн. (а. с. 5). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 02 серпня 2013 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] на період його навчання та 2 600 грн. додаткових витрат (а. с. 9-10). Згідно довідки про доходи [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на посаді продавця і має стабільний дохід, середньомісячна заробітна плата становить 610 грн. (а. с. 15). В розумінні ст. 185 СК України додатковими витратами на дитину, зумовленими розвитком її здібностей, із переліку визначеного позивачкою є витрати, пов'язані із отриманням освітньої послуги у Сумському технікумі харчової промисловості Національного університету харчових технологій, оскільки навчання у спеціалізованому вищому навчальному закладі спрямоване на розвиток особливих здібностей дитини, дає більш поглиблені, в порівнянні з шкільною програмою знання, і спрямоване на позитивну реалізацію дитиною свого права на отримання вищої освіти. Отже, участь у додаткових витрат, а саме: на повнолітнього сина, який продовжує навчання, є не правом, а обов'язком батьків, незалежно від сплати ними коштів на утримання (аліментів). В судовому засіданні доведено, що повнолітній [PERSON], [INFO] року народження, здобуває освіту, у зв'язку з чим перебуває на утриманні матері і потребує додаткових витрат на навчання. Позивачка [PERSON] одна несе витрати по утриманню сина і не має достатніх коштів для витрат на його навчання та розвиток, самостійно утримувати його у повному обсязі вона не спроможна. Доказів про неможливість сплачувати витрати на період навчання дитини, відповідач [PERSON] не надав. Відповідачем також не надано до суду заперечень проти позову та не надано документів про його стан здоров'я, матеріальне становище, наявність в останнього непрацездатних батьків чи інших утриманців. Виходячи з критеріїв розумності та справедливості, суд вважає, що відповідач є працездатною особою та має можливість сплачувати додаткові витрати на утримання дитини. Отже, кошти в сумі 2 600 грн. на повнолітнього сина є розумним і справедливим для забезпечення мінімальних потреб, необхідних для виховання і утримання сина, який продовжує навчання. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] і стягнення з відповідача на її користь 2 600 грн. додаткових витрат, що становить половину витрат за ІІІ курс навчання сина [PERSON] у Сумському технікумі харчової промисловості Національного університету харчових технологій. Крім цього, у відповідності до ч. 2 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved