Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

06 квітня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 02 вересня 2005 року укладено кредитний договір №DNL0AK11295392. Виконання [PERSON] його кредитних зобовязань забезпечено в повному обсязі договором поруки №DNL0AK11295392 від 02 вересня 2005 року, укладеним з відповідачем [PERSON], як поручителем. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2012 року по цивільній справі №2/0417/8375/2012 вирішено стягнути з вказаного відповідача 11927,65 доларів США, однак станом на 29 січня 2015 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором не погашена і складає 13869,17 доларів США. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів різницю між вищевказаною сумою заборгованості та сумою, що стягнута за заочним рішенням суду від 19 листопада 2012 року, а саме 1941,52 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 січня 2015 року складає 30967,24 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з викладених вище підстав, прости розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду повідомлялись належним чином, в звязку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 02 вересня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», як кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON], як позичальником, було укладено кредитний договір №DNL0AK11295392, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 16388 доларів США, зобовязавшись його повернути щомісячними ануїтетними платежами в термін до 02 вересня 2010 року, сплативши 15,96% річних за користування кредитом та інші обовязкові платежі відповідно до умов договору. За несвоєчасне повернення кредитних коштів та/або процентів за користування ними позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не меншу 1 гривні за кожен день прострочення. Також умовами кредитного договору передбачено, що він діє до повного виконання позичальником своїх договірних зобовязань. (а.с.7-8, 21-25, 30-31, 34-36) Також 02 вересня 2005 року з метою забезпечення виконання позичальником [PERSON] взятих на себе договірних зобовязань між ЗАТ КБ «ПриватБанк», як кредитором, правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON], як поручителем, укладено договір поруки №DNL0AK11295392, за умовами якого поручитель зобовязалась перед кредитором відповідати солідарно та в повному обсязі із позичальником [PERSON] за невиконання останнім взятих на себе договірних зобовязань за кредитним договором №DNL0AK11295392 від 02 вересня 2005 року (а.с.26-27, 30-31, 34-36). 19 листопада 2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення по цивільній справі №2/0417/8375/2012, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNL0AK11295392 від 02 вересня 2005 року станом на 08 жовтня 2012 року в розмірі 85337,71 гривень, а також солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10000 гривень, а всього 95337,71 гривень (11927,65 доларів США за курсом НБУ станом на 08 жовтня 2012 року). Дане рішення набрало законної сили 30 листопада 2012 року, однак, як вбачається з пояснень сторони позивача і не спростовується матеріалами справи, до теперішнього часу заборгованість боржниками в повному обсязі не погашена, не зважаючи на письмові повідомлення-вимогу позивача, внаслідок чого розмір заборгованості за кредитним договором №DNL0AK11295392 від 02 вересня 2005 року станом на 29 січня 2015 року становить 13869,17 доларів США, з яких 5403,47 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 4126,82 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 13,26 доларів США заборгованість з комісії, 4325,62 доларів США пеня. За вирахуванням суми, яку вирішено стягнути за заочним рішенням суду від 19 листопада 2012 року, розмір боргу відповідачів станом на 29 січня 2015 року складає 1941,52 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 січня 2015 року складає 30967,24 гривень (пеня та відсотки). (а.с.7-20) Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.1054, 1055 ЦК України), а також договір поруки (ст.553 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Положеннями ст.524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За змістом ст.ст.546, 547 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобовязання в повному обсязі. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку нарахованих на підставі договору процентів за користування неповернутим тілом кредиту та неустойки за подальший період неповернення боргу, який не охоплюється не виконаним рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачами кредитного договору №DNL0AK11295392 від 02 вересня 2005 року та договору поруки №DNL0AK11295392 від 02 вересня 2005 року, а також встановлено невиконання останніми, на відміну від кредитора, своїх зобовязань за цими договорами, в тому числі після ухвалення рішення суду від 19 листопада 2012 року про стягнення заборгованості в розмірі станом на 08 жовтня 2012 року, що зумовило виникнення у позивача права на подальше нарахування відповідачам процентів за користування неповернутими кредитними коштами, а також пені, розмір яких відповідає зазначеним позивачем в позові сумам з урахуванням на період, за який їх нараховано, та за вирахуванням суми, яку вирішено стягнути за заочним рішенням суду від 19 листопада 2012 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках судовий збір в розмірі 309,67 гривень, тобто по 154,84 гривень з кожного (а.с.3). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved