Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

05.03.2020 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до відповідачів [PERSON] . і [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Верхньодніпровського нотаріального округу Тітовський С.І. 26.03.2020 року отримані довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб. 27.03.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 20.05.2020 року. 20.05.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 28.07.2020 року в зв`язку з задоволенням клопотання позивача про витребування доказів 28.07.2020 року закінчене підготовче судове засідання. справа призначене до розгляду на 28.07.2020 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 28.07.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] померла його мати, [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки на території Верхівцевської міської ради. У позивача також є два брати: [PERSON] і [PERSON] , які також є спадкоємцями по закону після смерті матері, але заяву про прийняття спадщини вони не подавали та на спадщину не претендують. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Тітовського С.І. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . Але постановою від 12.02.2020 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском шестимісячного строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивач зазначає, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті матері, оскільки помилково вважав, що спадщину прийняв його брат, [PERSON] , який на момент смерті матері був з нею зареєстрований. Але потім він дізнався, що брати спадщину не приймали та не мають наміру оформлювати спадщину, що й стало причиною звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзиви на позовну заяву не надали. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Верхньодніпровського нотаріального округу в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду письмові пояснення про те, що у спадковій справі інші заяви окрім [PERSON] не зареєстровані. Згідно з довідкою Верхівцевської міської ради [PERSON] на момент смерті була зареєстрована разом із сином [PERSON] , який прийняв спадщину без подання відповідної заяви. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. На час смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина в тому числі і у вигляді земельної ділянки, яка розташована на території Верхівцевської міської ради. 19.02.2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою приватного нотаріуса від 19.02.2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією постанови нотаріуса. З наведеного вище судом встановлено, що порушені права позивача щодо прийняття спадщини. Позивачем обраний спосіб захисту порушених прав, у вигляді відновлення її порушеного права, передбачений нормами ЦК України, а саме: визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з яким погоджується суд. За нормами ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] оскільки помилково вважав, що спадщину прийняв його брат, який на момент смерті матері був з нею зареєстрований. Проте, як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] , дійсно був зареєстрований разом з померлою на момент її смерті, проте не виявив наміру оформити спадкові права та на спадкове майно не претендує. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. В свою чергу дотримання принципу «пропорційності», визначено практикою застосування норм права Європейським судом з прав людини передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] звернувся лише позивач [PERSON] З довідки Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 18.02.2020 року № 441 вбачається, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована разом із сином - [PERSON] . Проте, [PERSON] із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса не звертався, на спадкове майно не претендує. Також судом встановлено, що шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 02.07.2017 року. Позивач звернувся з позовною заявою про визначення строку для прийняття спадщини в березні 2020 року. Тобто між закінченням строку для прийняття спадщини і зверненням позивача до суду пройшов незначний період часу. Відповідно до правової позиції ВС/КЦС, викладеній у справі № 681/203/17 від 17.10.2018 року зазначається, що незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про визначення додаткового строку про прийняття спадщини є підставою для задоволення позовних вимог. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Крім того, виходячи з того, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] і будь-яка інша особа не претендує на спадщину у вигляді земельної ділянки, що залишилась після її смерті. Відповідно при відмові у задоволенні позовних вимог лише з формальних підстав буде порушуватись принцип пропорційності та право власності позивача на майно, що залишилось після смерті спадкодавця. Також суд вважає, що додатковий строк для прийняття спадщини, потрібно визначити позивачеві тривалістю в три місяці з моменту набрання чинності рішенням суду, який на думку суду буде достатнім для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Понесені позивачем витрати по сплату судового збору суд, вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачається вини відповідачів у порушенні прав позивача. На основі ст.ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved