Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

06.06.2011 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, після збільшення позовних вимог 31.03.2005 року просив стягнути борг в розмірі 66591,02 грн, а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на невиконання відповідачем умов кредитного договору в частині дотримання строків розрахунків. В судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив через його безпідставність. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведене означає, що звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла за кредитним договором, позивач зобов'язаний доказати певні факти, які в сукупності породжують у протилежної сторони цивільно-правовий обов'язок та надає суду право на задоволення пред'явленого позову. Зокрема, позивач повинен довести суду: 1) факт укладення кредитного договору з відповідачем на певних умовах, 2) фактичну передачу кредитних коштів у розпорядження відповідача; 3) факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору. При цьому умовою задоволення позову є надання позивачем доказів, які в сукупності беззаперечно підтверджують доведеність перелічених вище фактів. Втім, позивач вимоги закону щодо обов'язку доведення всіх обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, не виконав виходячи з наступного. Так, в якості підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору, позивач надав суду копію заяви останньої про оформлення кредиту, згідно якої [PERSON] фактично отримала 7245,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.03.2010 року. Позивач зазначає, що відповідач не виконує належним чином Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), як на невід'ємну частину кредитного договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 24.10.2014 року складає 66591,02 грн., зокрема: заборгованість за кредитом - 3566,53 грн., заборгованість про сплаті процентів - 1,00 грн., заборгованість з комісії - 29,00 грн., пеня - 62994,49 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2236,98 грн. Суд дійшов висновку, що за весь час користування кредитними коштами, відповідач повинен був повернути банку 7383,06 грн. З матеріалів справи (квитанцій) вбачається, що цей борг [PERSON] сплатила в повній мірі. Інші складові розрахунку заборгованості відповідача випливають з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які відповідач не підписувала. Відповідно до частини першої статті 1055 ЦК України (далі - Кодекс) кредитний договір складається у письмовій формі. В силу положень частини другої статті 207 Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи те, що відповідач не підписував вищевказані, вони не можуть вважатися невід'ємною частиною кредитного договору та підставою стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми пені, штрафів та інших платежів. Аналогічну правову позицію висловив й Верховний Суд України в постанові від 11.03.2015 року (справа № 6-16цс15), яка є обов'язковою для застосування всіма загальними судами України. За таких обставин, заявлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed