Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

05.08.2019 року Департамент служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відібрання дитини [PERSON] , 2015 р.н., без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на її утримання. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що малолітня [PERSON] , 2015 року народження опинилася у складних життєвих обставинах, оскільки її батьки зловживають алкоголем, не працюють, не забезпечують дитині належного догляду, влаштовують сварки, а в квартирі немає умов для проживання дитини. Протягом 2017-2019 років [PERSON] неодноразово доставлялась за актом до дитячої лікарні у зв*язку з залишенням її без батьківського піклування і 02.07.2019 року дитина також була доставлена до КЗСЗД «Центр соціально- психологічної реабілітації дітей» міста Харкова, де перебуває станом на теперішній час. Згідно ухвали судді від 07.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, зазначаючи про свою версію подій 02.07.2019 року, однак не заперечували того факту, що дійсно дочка неодноразово перебувала у лікарні за актом про покинуту дитину. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] народилась [INFO] і її батьками є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.07.2015 року. (а.с. 6). Батьки дитини не перебувають у шлюбі між собою. Дані про батька в свідоцтво про народження внесені відповідно до ч.1 ст.126 СК України. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. За нормами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Згідно вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров*я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості за нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров*я і морального виховання. Під час розгляду справи судом встановлено, що родина [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою зареєстрований батько дитини, [PERSON] , а мати [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вищевказаною адресою відповідно до довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщені особи. Згідно представлених даних позивача, малолітня [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах (ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків) з 13.11.2017 року. Також, суду представлені дані та відповідачами не заперечується,що в листопаді 2017 малолітня [PERSON] була доставлена до КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 24» по акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, у зв`язку з тим, що батьки дитини знаходились у стані сильного алкогольного сп`яніння, тому трирічна дитина знаходилась без догляду дорослих, що загрожувало її життю. Після медичного обстеження 27.11.2017 дитину було влаштовано до КНП ХОР «Обласного будинку дитини № 2», де вона перебувала з листопада 2017 по січень 2018. Згідно з рішенням Комісії з питань захисту прав дитини від 14.01.2018 дитина була повернута на проживання та виховання в сім`ю. Позивач вказує, що на той час батьки були працевлаштовані: [PERSON] працював таксистом, [PERSON] касиром у супермаркеті, не зловживали алкогольними напоями, в квартирі прибралися. Після повернення на виховання та постійне проживання в сім`ю дитина не була знята з обліку Служби і знаходилась під постійним контролем соціальних служб. Позивач зазначає, що соціальний супровід сім`ї з метою відновлення батьківського потенціалу не дав позитивного результату. При вивченні ситуації, яка склалася в родині після повернення дитини, було встановлено, що мати дитини, [PERSON] та батько, [PERSON] продовжують зловживати спиртними напоями, що стало причиною частих конфліктів, бійок в родині. В квартирі знову брудно, речі розкидані. За повідомленням заступника начальника відділу поліції Київського ВП ГУ ЕШ в Харківській області від 03.07.2019 № 4913/119 відповідачі [PERSON] , [PERSON] зловживають спиртними напоями, вчиняють гучні сварки, неодноразово на вказану адресу викликались наряди поліції, співробітники яких у своїх рапортах звертали увагу на невиконання батьками своїх обов`язків відносно 3-х річної дочки. За представленими даними, 25.06.2019 року за місцем мешкання [PERSON] в черговий раз був викликаний наряд поліції щодо конфлікту з співмешканкою [PERSON] . Нарядом поліції встановлено, що батьки дитини знаходились у стані сильного алкогольного сп`яніння, внаслідок чого без піклування залишилась малолітня дитина - [PERSON] , (3-4 х років), що загрожувало її безпеці. Батько наполягав, щоб дитину забрали до дитячого будинку, у зв`язку з тим, що для неї немає умов для проживання, немає світла, їжі, мати погрожує фізичною розправою йому та дитині. Відносно дитини були вжиті заходи поліцейського піклування та дитина була доставлена до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 24». 02.07.2019 службою у справах дітей [PERSON] , 2015 р.н. була влаштована до КЗСЗД «Центр соціально- психологічної реабілітації дітей» міста Харкова», де перебуває на теперішній час. По факту виклику поліції 02.07.2019 року за місцем мешкання відповідачів судом був оглянутий відеозапис подій в судовому засідання за участі сторін, який наданий працівниками поліції. Згідно відповіді КЗСЗД «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» міста Харкова», де з 02.07.2019 перебуває дитина, у [PERSON] Вероніки психоемоційний стан не стабільний, дівчинка напружена та дуже налякана. Розвиток дитини не відповідає віковим нормам. У дівчинки спостерігається соціально-педагогічна занедбаність, навички самообслуговування не сформовані (Вероніка сама не одягається, не вміє користуватися столовими приборами), не орієнтується в просторі, ігрова діяльність присутня. За батьків дівчинка не згадує та нічого не питає. (а.с. 18). Спеціалістами Служби спільно з фахівцем Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Київського району м. Харкова було встановлено при обстеженні умов проживання за адресою: [ADDRESS] , що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] зловживають спиртними напоями, поводять себе неадекватно, агресивно. В кімнаті брудно, світло відсутнє, стійкий запах сечі, речі розкидані, житло потребує ремонту, умови для проживання дитини відсутні. Під час судового розгляду, відповідачами не заперечувався факт конфліктів між [PERSON] та [PERSON] в той час, коли вдома була малолітня дочка, неодноразових викликів поліції за місцем мешкання, перебування у стані алкогольного сп*яніння та не однократного влаштування [PERSON] Вероніки у лікарні та центр реабілітації. Також, в судовому засіданні відповідачами повідомлено про те, що вони не працюють і відомостей про працевлаштування суду не було представлено. Крім того, судом встановлено, що батьки неодноразово попереджались про відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх батьківських обов`язків і заперечення відповідача [PERSON] , викладені ним письмово не спростовують висновків суду. Таким чином, дослідивши усі надані до суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та вважає за необхідне відібрати малолітню дитину від батьків без позбавлення батьківських прав з поміщенням дитини до державного закладу, враховуючи перш за все інтереси малолітньої дитини, відносно якої відповідачі не здійснюють належного догляду, враховуючі вік дитини та умови, в яких дитина знаходилась до поміщення її у центр. Залишення дитини в умовах, які є небезпечними для її життя та здоров*я є неможливим. Також, суд зазначає, що батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони і надалі залишаються носіями обов`язку по вихованню дитини і мають право на особисте її виховання. Згідно ч.4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення її батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Вимогами ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Оскільки дитина передається органу опіки та піклування для влаштування її у державні заклади, а батьки не позбавляються обов`язку щодо утримання своєї дитини, суд вирішує питання про стягнення аліментів з відповідачів у розмірі 1/4 частини з кожного з батьків з усіх видів заробітку(доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, на час перебування дитини [PERSON] , [INFO] у державному закладі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved