Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

07.06.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду із вищезазначеним позовом про визначення права спільної часткової власності в розмірі ? ідеальної частки житлового будинку з надвірними побудовами між нею та відповідачем у спільній сумісній власності. Далі, в позовній заяві позивачем зазначено, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем було за спільні кошти побудовано житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS], однак будинок було зареєстровано на одного члена сім'ї, а саме на відповідача. Земельна ділянка виділялась відповідачу як на забудівельника. Також, в позові позивачем зазначено, що відповідач не бажає укладати договір у нотаріуса про визначення часток у спільній сумісній власності, а вона не може вільно розпоряджатись своєю часткою у спільній сумісній власності, що порушує її права, як співвласника, оскільки відсутня згода іншого співвласника. Згідно ухвали суду від 12.06.2018 року вбачається, що по вищезазначеній справі відкрито провадження за правилами позовного провадження. Справа призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 10.07.2018 року о 09 годині 00 хвилин. Згідно ухвали суду від 10.07.2018 року вбачається, що дана справа призначена до судового розгляду по суті 13.08.2018 року о 08 год 00 хв у відкритому судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з'явилася, але направила заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. В разі неявки відповідача прохає провести заочний розгляд справи. Відповідач у судове засіданняне з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву. За письмовою заявою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши письмові докази по справі вважає, що позов позивача підлягає задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 02 травня 1981 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі сторонами було за спільні кошти побудовано житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS], однак будинок було зареєстровано на одного члена сім'ї, а саме на відповідача. Земельна ділянка виділялась відповідачу як на забудівельника. Згідно рішення Козельщинської селищної Ради народних депутатів Козельщинського району полтавської області від 17.01.1984 року вбачається, що [PERSON] було виділено земельну ділянку під забудову житлового будинку в [ADDRESS] загальною площею 700 кв. м. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] отримав земельну ділянку площею 0,0623 розташованої за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1 та 2ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Таким, чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства будинок з надвірними побудовами є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за можливим розподілити його виходячи з правил рівності часток. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved