Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

04 травня 2020 року заявник звернулась до суду з заявою, в якій просить: встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 05.05.2020 року було відкрито провадження у справі. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній. Зацікавлена особа [PERSON] проти задоволення вимог заявника не заперечувала, підтвердила обставини, викладені заявником. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 293, п. 1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. В судовому засіданні встановлено, що 27 лютого 1960 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . В період даного шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , де батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Відділу реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції № 81-3.47 від 16.07.2008 року вбачається, що 30 липня 1983 року в Кубряцькій сільській раді Веселинівського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис за № 05. Проте прізвище дружини після укладення шлюбу українською мовою було помилково записано як « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] в період даного шлюбу народилась донька [PERSON] . 13 липня 1993 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії № [NUMBER] . 03 грудня 1997 року Київським РВ УМВС України в Одеській області було видано паспорт гр.. України Серії [NUMBER] , в якому прізвище, ім`я та по батькові заявника українською мовою записано як - « [PERSON] ». Таким чином, неправильне зазначення прізвища заявника сталося внаслідок невірного перекладу з російської мови на українську « [PERSON] ». Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00022944064, 01 липня 2005 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2013 року по справі № 520/12989/13-ц вказаний шлюб було розірвано. 18 березня 2019 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис за № 301. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Також з матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , а згодом [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня і 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Ст. 3 СК України передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок) Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, з урахуванням вказаного, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] , [INFO] , кий помер [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що про задоволення заяви в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved