Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

06.07.2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «[PERSON] Ворота» [PERSON] звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором №192 від 29.10.2013 року в розмірі 331095,14 грн., посилаючись на те, що 29 жовтня 2013 р. між ПАТ «БАНК [PERSON] ворота» та [PERSON] було укладено договір №192 на кредитну лінію (невідновлювальну), з усіма змінами до нього, за умовами якого банк за наявності вільних кредитних ресурсів, зобовязується надати позичальникові кредит в рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 296501,88 грн., а позичальник зобовязується повернути кредит та сплачувати проценти за користування ним в строки та в розмірах, визначених п.1.1 кредитного договору, тобто до 28.10.2016 року. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У звязку з неявкою відповідача та за згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст. 526,530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. 29 жовтня 2013 р. між ПАТ «БАНК [PERSON] ворота» та [PERSON] було укладено договір №192 на кредитну лінію (невідновлювальну), з усіма змінами до нього, за умовами якого банк за наявності вільних кредитних ресурсів, зобовязується надати позичальникові кредит в рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 296501,88 грн., а позичальник зобовязується повернути кредит та сплачувати проценти за користування ним в строки та в розмірах, визначених п.1.1 кредитного договору, тобто до 28.10.2016 року. Позивач повністю виконав взяті на себе зобовязання, надавши відповідачу кредит в рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 296501,88 грн.. В свою чергу відповідач свої зобовязання за договором не виконав і не виконує по теперішній час, у звязку з чим за відповідачем станом на 08.06.2015 р. рахується заборгованість в сумі 331095,14 грн., яка складається з: -суми строкової заборгованості за кредитом та за відсотками у розмірі 285328,82 грн; -суми простроченої заборгованості за кредитом та за відсотками у розмірі 36733,72 грн; -суми пені за кредитом та за відсотками в розмірі 9032,60 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.6-7). Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію. Припинення зобовязання на вимогу однієї сторони допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що вимоги договору відповідачем належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст. 526-530 ЦК України. Враховуючи обставини по справі та те, що відповідач не виконує свої зобовязання за кредитним договором, суд вважає позовні вимоги банку обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягаючими задоволенню в повному обсязі. Доказів по спростуванню заборгованості по кредиту суду не надано. Розподіл судових витрат в справі визначається у відповідності з положенням ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved