Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

06 грудня 2013 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Ленінський районний відділ м. Дніпропетровська Головного управління державної міграційної служби України про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на його балансі перебуває гуртожиток, що розташований по [ADDRESS] З 07.12.1998 року у вищевказаному гуртожитку в кімнаті [NUMBER] зареєстровані відповідачі, але працівниками КП «Жилсервіс-5» ДМР було встановлено факт не проживання їх за місцем реєстрації. Отже, на підставі вищевикладеного, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням кімнати[ADDRESS] та стягнути судові витрати в рівних частках. Заочним рішенням суду від 18 лютого 2014 року позовні вимоги КП «Жилсервіс-5» ДМР задоволено (а.с.19-21). Не погодившись із заочним розглядом справи співвідповідачі 10 квітня 2014 року подали до суду заяву про перегляд заочного рішення (а.с.29-32). Ухвалою суду від 23 квітня 2014 року заочне рішення суду скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.47). Під час нового судового розгляду справи судом до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог залучено [PERSON]. Позивач, в особі свого представника за довіреністю - Чернущикова О.О., в судових засіданнях позовні вимоги підтримував, посилаючись на викладені в обґрунтування доводи та надані докази, просив суд позовні вимоги задовольнити. На наступне судове засідання не з'явився, до суду надіслав письмову заяву з клопотанням завершити розгляд справи по суті вимог без своєї присутності (а.с.17, 200). У судових засіданнях співвідповідачка - [PERSON], діючи також за довіреністю в інтересах [PERSON], обставини позову та позовні вимоги не визнавала. В обґрунтування заперечувала право вимоги позивача як балансоутримувача на звернення до суду із даним позовом, посилалася на доводи щодо постійного проживання у гуртожитку. В подальшому у судове засідання не з'явилася, надіславши до суду без підтверджуючих документів щодо поважності причин неявки письмову заяву з проханням відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв'язку із своєю хворобою (а.с.197). Представник [PERSON] за договором адвокат [PERSON] також у судове засідання не з'явився, про місце та час судового розгляду будучи повідомлений під письмову розписку, про причини своєї неявки суд не повідомив. Співвідповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, через свого представника за довіреністю [PERSON] Про причини своєї неявки не повідомив. Третя особа - [PERSON], будучи присутньою в судових засіданнях раніше, у своїй висловленій думці підтримувала позицію та вимоги позивача, просила суд задовольнити. На наступне судове засідання в особі свого представника за довіреністю - [PERSON] надіслала клопотання з проханням здійснювати розгляд справи без своєї присутності (а.с.198). Третя особа - Ленінський районний відділ м. Дніпропетровська Головного управління державної міграційної служби України в особі свого представника до суду також надали клопотання про розгляд справи за відсутністю свого представника (а.с.183-184). У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.30 Конституції України, кожному громадянину гарантується право на недоторканість житла. Згідно ч.2 ст.311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. За ст.9 ЖК України, житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.18 ЖК України, управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Підставою звернення позивача до суду є захист прав та майнових інтересів, пов'язаних із правом користування та розпорядження приміщенням гуртожитку державного житлового фонду. Суд, вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами вважає, що позовні вимоги належать до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Дніпропетровської міської ради №53/28 від 14.11.2012 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2012р. №35/24 «Про припинення як юридичної особи КП «Жилсервіс-3» та рішення міської ради від 02.03.2011р. №16/9, від 25.01.2012р. №27/20, від 24.02.2010р. №35/55 стосовно реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств та балансоутримання житлового фонду», позивач по справі Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради є балансоутримувачем гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6,7-9, 201-213). Співвідповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є колишнім подружжям, шлюб між ними розірвано 17 травня 2004 року (а.с.130) У кімнаті [NUMBER] житловою площею 24,0 кв.м. гуртожитку є зареєстрованими [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її син [PERSON] (а.с.10). Але фактично постійно проживають [PERSON] із сином [PERSON], вселені у примусовому порядку на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні кімнатою (а.с.43-44). Із пояснень допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що між співвідповідачкою [PERSON] та [PERSON] впродовж тривалого часу існують напружені сімейні відносини. На ґрунті вкрай непримиримих стосунків, між ними систематично виникали конфлікти, в результаті яких мати неодноразово виганяла доньку то з належного їй на праві власності домоволодіння у с.Карнаухівка, то із кімнати гуртожитку. За свідченнями свідка [PERSON] [PERSON] та [PERSON] жодного дня не мешкали у гуртожитку, тому що протягом тривалого часу робили в кімнаті ремонт, потім здавали її в піднайом квартирантам, у тому числі й сестрі свідка [PERSON] Деякий час мати [PERSON] дозволила в кімнаті жити [PERSON] із своєю сім'єю, аж до поки в минулому році знову в черговий раз не вигнала її. Факт тимчасового проживання у кімнаті квартирантів під час вирішення судом спору про вселення також підтверджується власноручно написаною [PERSON] запискою, адресованою мешканцеві про необхідність пошуку останнім нового житла (а.с.121). За ст.. 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст..72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, дійшов до висновку щодо доведеності обставин якими позивач обґрунтовує свої вимоги, у зв'язку із чим,слід визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням кімнати [ADDRESS] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд враховує, що позовні вимоги КП «Жилсервіс-5» ДМР задоволено, від оплати судових витрат співвідповідачі не звільнені, у зв'язку із чим із [PERSON] та [PERSON] на користь позивача, в рівних частках, належать до стягнення судовий збір в сумі 230,00 грн. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved