Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

05.09.2016 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Посилалася на те, що 11 серпня 2016 року вона купила у відповідача квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності його матері, померлої 19.05.2015 року та яку відповідач прийняв у спадщину фактично, за ціною 27500 грн., про що було укладено між ними попередній договір купівлі-продажу. Відповідач надав розписку про отримання грошей, передавши їй квартиру, ключі від неї, правовстановлюючий документ та технічну документацію, зобовязавшись при цьому в строк не пізніше 01.09.2016 року оформити договір купівлі-продажу квартири у нотаріальній конторі. У встановлений попереднім договором строк відповідач відмовився від нотаріального посвідчення договору, оскільки не переоформив право власності на квартиру на своє імя із-за відсутності у нього грошових коштів. Вони з відповідачем домовились відносно усіх істотних умов договору, що підтверджується написаною відповідачем розпискою, вважає що відбулось повне виконання договору обома сторонами, але відповідач ухиляється від встановленого законом порядку укладення договору. За таких обставин просить суд визнати угоду купівлі-продажу дійсною та визнати за нею право власності на спірну квартиру. Позивачка у судове засідання не зявилась, надала письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу у її відсутність, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду також письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із пояснень позивачки 11.08.2016 року між нею та відповідачем було укладено угоду, відповідно до якої позивачка придбала у відповідача квартиру, розташовану у м. Волноваха по вул. Харківській, 1/5, яку останній фактично прийняв у спадщину після смерті його матері, яка настала 19.05.2015 року. Спірна квартира за життя належала на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.04.1993 року матері відповідача, [PERSON] Під час укладання угоди позивачкою було сплачено відповідачу 27500 тис. грн., про що складено розписку. В свою чергу відповідач передав позивачці квартиру, ключі від неї, правовстановлюючий документ на неї та технічну документацію та зобовязався не пізніше 01.09.2016 року за свої кошти укласти з позивачкою договір купівлі-продажу квартири у встановленому законом порядку, а саме через нотаріальну контору. Позивачка стала проживати у квартирі та користуватися нею у своїх цілях, вважала її своєю власністю. Після спливу строку, зазначеного у розписці, відповідач повідомив, що у звязку з відсутністю у нього грошових коштів, він не має можливості укласти договір у встановленому законом порядку, оскільки не переоформив право власності на неї на своє імя. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього повну грошову суму. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Вимогами ст. 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Із вимог ст. 344 ЦК України слідує, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації звязку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобовязання доставки. Судом встановлено і встановлене не заперечується відповідачем квартира останнім була передана позивачці, яка до наступного часу перебуває у її володінні та користуванні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Умови договору від 11.08.2016 року сторонами виконані у повному обсязі за виключенням нотаріального посвідчення і суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на квартиру, оскільки вона набула право власності на законних підставах. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551 гр. 20 коп., оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved