Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

05 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Свій позов обгрунтовує тим, що після смерті матері [PERSON], яка настала 30 березня 2015 року, вона є єдиним спадкоємцем за заповітом, оскільки її батько [PERSON] відмовився від прийнняття спадщини, подавши відповідну заяву. За життя матір отримала два державні акти на земельні ділянки на території Байрацької сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,402 га, та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,241 га. Однак у державних актах імя матері замість правильного [PERSON] помилково зазначено [PERSON]. За відсутності оригіналів державних актів на належні матері земельні ділянки та вказаної помики в імені матері вона позбавлена можливості отримати правовстановлюючі документи на це спадкове майно. Просила встановити факт належності [PERSON] земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,402 га, та ведення особистого селянського господарства, площею 0,241 га, на території Байрацької сільської ради, а також визнати за нею право власності навказані земельні ділянки в порядку спадкування. Позивач, її представник, представник відповідача, треті особи у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від усіх маються заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю, а [PERSON] - батьком [PERSON], [INFO] (а.с.6). 27 квітня 1991 року [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на «Левченко» (а.с.7). Із жовтня 1995 року [PERSON] зареєстрована та проживає [INFO] (а.с.5). 18 грудня 2002 року на імя [PERSON] видано державний акт (серії РЗ №715645) на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,402 га, та державний акт (серії РЗ №727743) на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,241 га, обидві розташовані на території Байрацької сільської ради Липоводолинського району (а.с.8, 9). 10 липня 2000 року [PERSON] заповіла усе своє майно дочці [PERSON] Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Байрацької сільської ради Липоводолинського району Сумської області 10 липня 2000 року за реєстровим №118 (а.с.10). Із довідки Байрацької сільської ради Липоводолинського району Сумської області вбачається, що на час смерті [PERSON], [INFO], з нею у с.Байрак Липоводолинського району Сумської області проживав її чоловік [PERSON], який з дочкою є спадкоємцями першої черги (а.с.12). 30 березня 2015 року [PERSON] померла (а.с.11). 20 травня 2015 року чоловік померлої [PERSON] у адресованих нотаріусу заявах відмовися від прийняття спадщини після смерті дружини та вказав, що не претендує на частку у спільному майні поружжя. 08 червня 2015 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Заведено спадкову справу за №130/2015. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, зокрема належності правовстановлюючого документу особі, прізвище якої, що зазначене в документі, не збігається з прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Із матеріалів справи вбачається, що встановлення зазначеного факту позивачу необхідне для оформлення спадкових прав. Оскільки, зазначене у свідоцтві про народження позивачки імя її матері «Варка», зазначення також імені у державних актах, а також написання її імені у свідоцтві про смерть цієї ж особи «Варвара», є одним і тим же написаним по різному іменем, суд вважає можливим встановити факт належності зазначених земельних ділянок померлій [PERSON]. Відповідно п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У частині 3 статті 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У звязку з відповідними змінами в Законі України «Про державний земельний кадастр» виготовлення державних актів на земельні ділянки не здійснюється, тому позивач позбавлена можливості отримати його копію або дублікат у відділі Держгеокадастру для предявлення нотаріусу. Тому, враховуючи, що [PERSON] є єдиним, що належним чином прийняла спадщину спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], але за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину і зареєструвати своє право власності, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на належні матері земельні ділянки.

Outcome: approved