Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

05 липня 2019 року [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25 березня 2019 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого відповідач зобов`язався передати позивачці транспортний засіб марки ZAZ, модель Lanos, 2015 року випуску, а остання перерахувала на рахунок відповідача в якості передплати 142 380 грн, однак до теперішнього часу відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав - транспортний засіб позивачці не передав, основний договір не уклав та не повернув внесені позивачкою кошти. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача на користь позивачки 142 380 грн в рахунок повернення коштів за вказаним договором. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, в якій зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено шляхом направлення судових повісток за адресою місцезнаходження юридичної особи, зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та вказаною в договорі як юридична адреса підприємства, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. В судовому засіданні встановлено, що 25 березня 2019 року між ТОВ «ТРЕЙД СЕРВІС+», з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, був укладений попередній договір за №101 купівлі-продажу транспортного засобу, що підтверджується копією цього договору (а. с. 8-13). Відповідно до п.п. 1.1.-1.5 вказаного договору продавець - ТОВ «ТРЕЙД СЕРВІС+» зобов`язався поставити покупцю - [PERSON] товар - автомобіль марки ZAZ, модель Lanos, 2015 року випуску, вартістю 146 615 грн, який являтиметься предметом Основного договору. Сторони зобов`язалися укласти Основний договір 02 квітня 2019 року за умови повного виконання п. 2.1 попереднього договору, яким визначено, що в момент укладення попереднього договору покупець перераховує на рахунок продавця аванс в розмірі 142 380 грн. Крім того, відповідно до п. 1.6 попереднього договору, якщо на зазначену вище дату, тобто 02 квітня 2019 року, майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то основний договір буде укладено на 5-й день після придбання продавцем майна, про що остання зобов`язується повідомити продавця в письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору є 02 квітня 2019 року. З аналізу наведених положень договору вбачається, що зазначені пункти попереднього договору не пов`язані між собою, є суперечливими, що призводить до неоднозначного розуміння обов`язків продавця щодо укладення основного договору та передачі товару. З огляду на положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» про те, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача, суд виходить з того, що після сплати авансового платежу мав бути укладений основний договір, а товар переданий покупцеві В судовому засіданні встановлено, що платіж в розмірі, визначеному в п. 2.1 попереднього договору, був сплачений позивачкою в день укладення цього договору, тобто 25 березня 2019 року, що підтверджується копією квитанції № 4004-25015/С (а. с. 14). Враховуючи, що відповідачем не було спростовано тверджень позивачки про те, що основний договір укладено не було, автомобіль не був їй переданий, а сплачений аванс у розмірі 142 380 грн на час розгляду справи не повернуто, суд вважає ці факти доведеними в силу вимог ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Проаналізувавши наведені вище докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову про та стягнення сплаченого авансу. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 1 423 грн 80 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved