Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

06 липня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що 07.07.2018 року померла [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,00 га в межах згідно з планом, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Салтиково-Дівицької сільської ради Куликівського району Чернігівської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧН №004760, виданого Куликівською районною державною адміністрацією 07.02.2005 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право на землю за № 179. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.12.2009 року, вказану вище земельну ділянку успадкувала мати позивачки, [PERSON]. 23 квітня 2015 року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса, внаслідок чого була заведена спадкова справа. Однак нотаріус відмовив її у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку на тій підставі, що право власності на вказану земельну ділянку не було зареєстровано за спадкодавцем [PERSON] Просить суд визнати за нею права власності на земельну ділянку площею 3,00 га, розташовану на території Салтиково Дівицької сільської ради (нині Куликівська селищна рада) в порядку спадкування за законом після померлої 23.04.2015 року [PERSON]. Позовна заява надійшла до суду 06.07.2018 року. 06.07.2018 року автоматизованим авторозподілом не вдалося визначити суддю для розгляду заяви через відсутність в Куликівському районному суді Чернігівської області суддів для розподілу справи. 17.09.2018 року було проведено повторний авторозподіл справи та передано заяву на розгляд судді Лібстера А.С. Ухвалою суду від 05.10.2018 року позовну заяву було залишено без руху для приведення її у відповідність до вимог\~ЦПК України. 06.11.2018 року до суду надійшла заява про усунення недоліків у позові. Ухвалою суду від 08.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Куликівською селищною радою надано суду відзив на позовну заяву, відповідач позов [PERSON] визнав в повному обсязі, заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника селищної ради. Завідувачем Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] надано заяву про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до\~ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 441/2015, наданої Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою щодо майна померлої 23 квітня 2015 року [PERSON], суд приходить до наступного. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧН № 004760 [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 3,00 га., що розташована на території Салтиково-Дівицької сільської ради Куликівського району Чернігівської області (а.с.6). Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 грудня 2009 року, виданого державним нотаріусом Куликівської державної нотаріальної контори Чернігівської області [PERSON], вбачається, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON], яка сталася 07 липня 2008 року, земельну ділянку площею 3,00 га, що розташована на території Салтиково-Дівицької сільської ради Куликівського району Чернігівської області, та відповідно до свідоцтва серії ЧН №004760 належала спадкодавцю (а.с.5). [PERSON] померла 23 квітня 2015 року (а.с.7). [PERSON] було матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження та про зміну прізвища позивачки, свідоцтвом про укладення шлюбу між позивачкою та [PERSON], та свідоцтвом про укладення шлюбу між батьками позивачки (а.с.18,19,20,32). Зі спадкової справи № 441/2015 вбачається, що 10 червня 2015 року [PERSON] звернулася до Другої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після померлої 23 квітня 2015 року [PERSON] (а.с.31). [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 часини квартири № 23, що знаходиться у м. Чернігові по вул. Комсомольській в будинку № 58 та на грошовий вклад з відсотками та компенсаціями, які належали померлій 23 квітня 2015 року [PERSON] (а.с.41-42). Таким чином, належність спадкодавцю [PERSON] права на зазначену земельну ділянку з достатньою повнотою підтверджена наданими суду доказами, які суд оцінює як достовірні. Однак державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову від 10 грудня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, в звязку з тим, що право власності на земельну ділянку на було зареєстровано за спадкодавцем. Згідно з ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельну ділянку є прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно п. «а» ч. 3\~статті 152 Земельного Кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Згідно з положеннями п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до\~статті 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. За таких умов, враховуючи, що померла [PERSON] за життя отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, але не зареєструвала право власності на зазначену земельну ділянку, зважаючи на те, що [PERSON] прийняла спадщину за померлою та звернулася до суду із позовом про визнання за нею в порядку спадкування права на земельну ділянку, за відсутності спору про приналежність земельної ділянки, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved