Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

07.08.2014 року позивачка звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], ВДВС Слов'янського міськарйонного управління юстиції про визнання права власності та зняття арешту, посилаючись на те, що 29.07.2014 року державним виконавцем Грек К.М. за адресою проживання позивачки на підставі виконання виконавчого провадження відносно відповідача [PERSON] був складений акт опису та арешту майна. Відповідно до акту опису, було описано та арештовано наступне майно: телевізор марки «Самсунг», вартістю 2500 грн. 00 коп.; кондиціонер марки «Idea» вартістю 1500 грн. 00 коп; DVD програвач марки «Самсунг» вартістю 250 грн. 00 коп. В акті опису зазначено, що вищезазначене майно належить відповідачу. Однак позивач зазначає, що майно на яке накладений арешт належить саме їй на підставі ст.. 57 СК України, а не її чоловіку, оскільки будинок в якому знаходиться спірне майно належить їй на праві приватної власності, з відповідачем вони не проживають однією сім'єю з 2010 року, а безпосередньою саме майно було придбане особисто нею за власні кошти у 2011 - 2012 роках. Просила суд визнати за нею право власності на спірне майно та зняти арешт накладений державним виконавцем ВДВС Слов'янського міськарйонного управління юстиції на вищезазначене майно. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надавши право представляти свої інтереси своєму представнику. Представник позивача, адвокат [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів до судового засідання не з'явився, надавши до суду заяву з проханням слухати справу без його участі. Наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, не заперечував проти задоволення вимог позивачки. Представник відповідача ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції Грек К.М. до судового засідання не з'явилася, надала до суду заперечення проти позовних вимог та заяву з проханням слухати справу без її участі та відмовити в задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України ) установив наступне. 29.07.2014 року державним виконавцем Грек К.М. за адресою проживання позивачки на підставі виконання виконавчого провадження відносно відповідача [PERSON] був складений акт опису та арешту майна. Відповідно до акту опису, було описано та арештовано наступне майно, розташоване за зареєстрованим місцем проживання відповідача за адресою: м. Слов'янськ вул.. 40 Років Жовтня, 21, а саме: телевізор марки «Самсунг», вартістю 2500 грн. 00 коп.; кондиціонер марки «Idea» вартістю 1500 грн. 00 коп; DVD програвач марки «Самсунг» вартістю 250 грн. 00 коп. (4-5). Відповідно до ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавче провадження про стягнення з [PERSON] штрафу на користь Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Донецькій області в сумі 51615 грн. 00 коп.(а.с. 6) Відповідно до положень ст.. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема є звернення на кошти та інше майно боржника в тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно положень ст.. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і передбачає собою обмеження прав власника або володільця стосовно розпорядження. Позивач зазначає, що майно на яке накладено арешт належить їй на підставі ст.. 57 СК України, а не її чоловіку, оскільки будинок в якому знаходиться спірне майно належить їй на праві приватної власності (а.с. 7), з відповідачем вони не проживають однією сім'єю з 2010 року, що підтверджується актом комітету мікрорайону Черевківка від 01.08.2014 року (а.с. 10), а безпосередньою саме майно було придбане особисто нею за власні кошти у 2011 - 2012 роках. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Разом з тим позивачем [PERSON] не було надано суду жодних належних доказів, які б довели твердження позивачки, що спірне описане майно належить саме їй і вона придбала його за власні грошові кошти. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що накладення арешту на майно державним виконавцем ВДВС Слов'янського міськарйонного управління юстиції за зареєстрованим місцем проживання відповідача за адресою: м. Слов'янськ вул.. 40 Років Жовтня, 21 було накладено на законних підставах. Твердження та вимоги позивачки визнаються судом неспроможними та необґрунтованими, а позов в цілому таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed