Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

06 липня 2018 року [PERSON] в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що на підставі рішення Радехівської Ради народних депутатів 17 квітня 1997 року № 187 гр. [PERSON] надано право на земельну частку (пай) розміром 2,05 га. [INFO] вище вказана особа померла, про що Вузлівською сільською радою видано свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина по закону на дружину - [PERSON] , та по заповіту на сина - [PERSON] . [PERSON] 05 червня 1997 року видано сертифікат на право приватної власності на землю ( середню земельну частку ), серія ЛВ № 13- 137105. За час свого життя спадкодавець не встиг здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку та виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку. 20 лютого 2001 року спадкодавцем складено заповіт, в якому право на пай заповідає синові - [PERSON] . Проте, враховуючи те, що право на земельну ділянку не було зареєстровано за померлим, позивач не має можливості зареєструвати дану земельну ділянку на своє ім`я. За викладених обставин позивач змушений звернутися до суду для визнання права власності на земельну ділянку. Просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) право власності на середню земельну частку (пай) площею 1.63 га без контурного визначення меж земельної ділянки в натурі на території Вузлівської сільської ради в порядку спадкування після смерті [PERSON] на підставі Сертифікату на право приватної власності на середню земельну частку ЛВ № 13-137105. У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують повністю та просять його задоволити (а.с.46-47). Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає в повній мірі, просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримує повністю (а.с.45). Співвідповідач [PERSON] , яка була залучена ухвалою підготовчого засідання 13 листопада 2019 року в якості співвідповідача, в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача. Позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позову (а.с.40). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в с.Вузлове Радехівського району Львівської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 23 лютого 2001 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.10). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 20 червня 1977 року, відділом ЗАГС, де [PERSON] народився [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАГС 29.08.1968 р., [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.12). 20 лютого 2001 року спадкодавцем складено заповіт, в якому право на пай заповідає синові - [PERSON] (а.с.13). Згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку), серії ЛВ №13-137105, виданим 05.06.1997 року головою Вузлівської Ради народних депутатів на підставі рішення сесії Вузлівської сільської ради від 5.06.1998 р. №1, розмір земельної частки становить 1,63 га, яка належить [PERSON] (а.с.14-зворот). З довідки №684 та №683 від 21.05.2018 року видані виконкомом Вузлівської сільської ради, вбачається, що на день смерті [PERSON] (помер [INFO] ) в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] (помер [INFO] ) та [PERSON] , дружина. [PERSON] дійсно до дня смерті проживав і був зареєстрований по [ADDRESS] . Від імені померлого виконкомом Вузлівської сільської ради посвідчувався заповіт, зареєстрований в реєстрі за №31 від 20.02.2001 року, який не змінювався і не скасовувався (а.с.15,16). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved