Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

04 листопада 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», в особі свого представника Савіхіної А.М., з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 122254,30 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 07.10.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5 200, 00 грн. вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та банком договір. Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, а саме не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 30.09.2019 року становить 166 530,68 грн., але оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість становить 122 254,30 грн. У зв`язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Представник позивача,\~Савіхіна А.С., яка діє на підставі довіреності від 01.04.2019 року, в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач по справі в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст.\~223\~та ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що на підставі Анкети-заяви [PERSON] від 07.10.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідачу було відкрито рахунок, та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 8) У заяві вказано, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, те що вона ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду», з якої вбачається, що базова відсоткова ставка становить 2,5 % на місяць, пеня - пеня 1 (базова відсоткова ставка за договором)/ 30\~яка нараховується за кожен день прострочення кредиту) + пеня 2 (1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочки за кредитом чи відсоткам 5 або більше днів при виникненні прострочки на суму більше ніж 50 грн. (а.с. 9) З вказаною Довідкою відповідач ознайомилася, що підтверджується її підписом у ній. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30 вересня 2019 року становить 166530,68 грн і складається із: заборгованість за кредитом 3358,58 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 159633,01 грн, заборгованість за пенею та комісією 3539,09 грн. Але, позивач просив суд стягнути з відповідача лише заборгованість за кредитом 3358,58 грн. та заборгованість за відсотками з 07.10.2010 року по 29.03.2019 року 118895 грн., що всього становить - 122254, 30 грн. (а.с.6-7) Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитними кредитом. Як вбачається з Довідки про умови користування Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачем по справі і з якою вона була ознайомлена базова відсоткова ставка становить 2,5% на місяць, тобто 30.00 % на рік. В подальшому процента ставка змінювалася банком. Як на підставу зміни тарифів представник позивача посилається на Умови та правили надання банківських послуг\~в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Отже, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30.00 % на рік, яка, як вбачається із наданого Банком розрахунку була змінена, а саме: з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року на 34,80%; та остаточно змінена з 01.04.2015 року по 31.07.2019 року на 43,20%. Згідно п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін, проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення від клієнта щодо незгоди із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Отже, відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов, банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, ПАТ КБ «Приватбанк», за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком. Також, згідно п. 1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг, при незгоді із змінами Правил та/або Тарифів, клієнт зобов`язаний звернутись в банк для розірвання даного договору та сплатити заборгованість, що виникла перед банком. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України 11 жовтня 2017 року по справі №6-1374цс17 у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Проте доказів повідомлення боржника про підвищення розміру процентної ставки позивачем не надано. Посилання Банку на те, що зміна (підвищення) процентної ставки узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, суд не може взяти до уваги, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 жоавтня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04 листопада 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про вид кредитної картки, розміру кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначений висновок суду відповідає висновку, викладеному в постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку\~в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Повна версія Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07 жовтня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за підвищеними ставками. Як вбачається з Розрахунку заборгованості від 30.09.2019 року, процента ставка за кредитним договором від 07.10.2010 року становить 2,5 % на місяць (30.00% на рік). На вказану процентну ставку надала згоду відповідач по справі шляхом підписання Довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду» та вона залишалася незмінною у період з 07.10.2010 по 31.08.2014 року. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню відсотки саме за цей період у розмірі 2123,74 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. (а.с. 6) В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3358,58 грн. та заборгованості за відсотками за період з 07.10.2010 року по 31.08.2014 року у розмірі 2123,74 грн., а вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за період після 31.08.2014 року задоволенню не підлягають. Отже, позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до\~[PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 86,14 грн. (5482,32*1921/122254,30). На підставі викладеного та

Outcome: partial