Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

06.01.2021 року [PERSON] через свого представника звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина, зокрема: квартира [ADDRESS] . Однак, реалізувати свої спадкові праві він немає можливості оскільки на вказаному об`єкті нерухомого майна накладено арешти. Разом з тим, у відділі ДВС, яким було накладено спірні обтяження будь-яких виконавчих проваджень немає, а тому арешти порушують його права та законні інтереси. На підставі наведеного та з урахуванням заяви про уточнення від 18.02.2021 року, просить суд скасувати арешти, які були накладені на квартиру [ADDRESS] (реєстраційні номери обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер запису про обтяження 10200714, 10263489, 2866638). Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подав заяву з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від представника відповідача до початку судового розгляду також надійшла заява, у якій вона просить судове засідання проводити без її участі, щодо задоволення позову заперечує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] та після її смерті залишилося спадкове майно, зокрема, квартира [ADDRESS] . Після смерті матері позивач звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Мудрик О.Є. із заявою про прийняття спадщини. Зазначене підтверджується матеріалами спадкової справи № 25/20 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Згідно листа приватного нотаріуса Мудрик О.Є. № 101/02-14 від 24.12.2020 року, під час перевірки щодо складу спадкового майна було встановлено, що на ім`я спадкодавця та на спадкове майно накладено арешти (реєстраційні номери обтяження в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 10200714, 10263489, 2866638). Зазначене також підтверджується Інформаційною довідкою № 238715751 від 24.12.2020 року. На поданий 23.12.2020 року до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку адвокатський запит [PERSON] щодо отримання інформації з приводу накладених арештів, останнім було отримано відповідь № 101893 від 30.12.2020 року, згідно якої зареєстровано обтяження № 2866638 від 10.02.2006 р. на підставі постанови АМ №448220 об`єкт обтяження квартира за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] та обтяження № 2866703 від 10.02.2006 р. на підставі постанови АМ №448220 об`єкт обтяження квартира за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] . Надати копії зазначених постанов про накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] не має можливості, оскільки інформація в АСВП (Автоматизована система виконавчого провадження) відсутня, а матеріали виконавчих проваджень знищені. Згідно даного листа ДВС при перевірці даних в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі провадження на підставі яких державним виконавцем накладено арешт на квартиру [ADDRESS] - відсутні. Разом з тим, як вбачається із листа Другого відділу ДВС у м.Луцьку № 7621 від 19.02.2021 року на виконання виконавчих проваджень № 21104008, 21427655, 19807726, 9831531, які перебували на виконанні у Другому відділі ДВС, до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено записи про обтяження нерухомого майна суб`єкта: [PERSON] . По вказаних виконавчих провадженнях були винесені постанови про повернення виконавчого провадження. Копії постанов разом з оригіналами виконавчих листів надіслано стягувачу. Повторно виконавчі документи на виконання до Другого відділу ДВС у м. Луцьку не надходили та станом на 19.02.2021 року на виконанні не перебувають. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі 125/2625/17, провадження № 61-4819св19 зазначено: «За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.» У справі «Sejdiс and Finci v. Bosnia and Herzegovina» (№27996/06 34836/06, рішення від 22 грудня 2009) ЄСПЛ визнав порушенням наявність законодавчо обумовлених передумов, які б перешкоджали Заявнику реалізувати свої права у разі, якщо останній виявить бажання реалізувати свої права у майбутньому. Суд виходив з того, що сукупність об`єктивних обставин справи дозволяє зробити припущення, що існує реальна можливість того, що Заявник може забажати реалізувати свої права у майбутньому (пар. 29). За правилом ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування арешту нерухомого майна.

Outcome: approved