Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

05 грудня 2016 року позивач звернулась з позовом до суду та просила ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «Південний» (вул. Краснова 6/1, м. Одеса 65059, код ЄДРПОУ 209553647) на користь [PERSON] (вул. Успенська, 2 корпус А, кв. 5 м. Одеса, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків [NUMBER]) грошові кошти в сумі 150\~000 дол. США. Свої вимоги мотивувала тим, що 03.09.2009 р. між нею та [PERSON] банком «Південний» було укладено договір банківського строкового вкладу в доларах США № 26305010216861. Згідно з депозитним договором [PERSON] передала [PERSON] банку «Південний» 150\~000,00 доларів США, які були перераховані нею з власного поточного рахунку. В строк, обумовлений депозитним договором, [PERSON] кошти у вказаному обсязі не повернув, що і стало підставою, для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, її представник [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «Південний» у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що рішення у справі підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі наданих представником Позивача письмових доказів та відповідні їм правовідносини. 03.09.2009 р. між [PERSON] та [PERSON] банком «Південний» було укладено договір банківського строкового вкладу в доларах США № 26305010216861. Відповідно до умов депозитного договору [PERSON] 03.09.2009 року перерахувала, з власного поточного рахунку № 26203010097427 відкритому в [PERSON] банку «Південний» 150\~000,00 доларів США, що підтверджується «платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах № 001 від 03.09.2009 р.» та випискою з поточного рахунку № 26203010097427 та депозитного рахунку № 26305010216861, [PERSON] банк «ПІВДЕННИЙ», зобовязався 03.03.2010 р. повернути кошти в тому ж розмірі на поточний рахунок [PERSON] Дізнавшись про відсутність коштів в розмірі 150\~000,00 доларів США, які мали знаходитись на поточному рахунку № 26203010097427? [PERSON] звернулась до [PERSON] банку «ПІВДЕННИЙ» за інформацією про рух коштів по її рахунках, з яких їй стало відомо про те, що під час дії Договору банківського строкового вкладу №26305010216861 від 03.09.2009 року з депозитного рахунку №26305010216861 на поточний рахунок Позивачки №\~26203010097427 неодноразово перераховувались кошти, а саме: 22.01.2010 року 20000 доларів США, 04.02.2010 року - 82 долара США, 26.02.2010 року 30550 доларів США. Крім того, 26.02.2010 року з депозитного рахунку №26305010216861 банком були утримані штрафні санкції за розірвання договору №26305010216861 в сумі 1999,79 доларів США. При цьому [PERSON] зазначає, що протягом дії указаного договору банківського строкового вкладу №26305010216861 від 03.09.2009 року вона не зверталася до банку з будь-якими заявами про розірвання цього договору або з вимогами про зменшення суми вкладу та повернення їй частині коштів; будь-яких додаткових угод щодо дострокового припинення строку дії цього договору або зменшення суми вкладу сторони не підписували. Банк також не повідомляв [PERSON] про розірвання указаного договору за його ініціативою. Крім того, як вбачається з банківської виписки від 08.02.2016 року про рух коштів за поточним валютним рахунком [PERSON] №26203010097427 в доларах США, протягом 2010-2014 років з указаного рахунку банком неодноразово здійснювалось списання грошових коштів в іноземній валюті на користь третіх осіб та видача з указаного поточного рахунку готівкових грошових коштів в іноземній валюті. Так, згідно з банківською випискою від 08.02.2016 року про рух коштів по рахунку №26203010097427 за період з 01.01.2007 року по 08.02.2016 року, з указаного рахунку протягом 2010-2011 років на користь неналежних отримувачів, в тому числі невідомих [PERSON] третіх осіб, були перераховані наступні суми: 22.01.2010 року 20000 доларів США шляхом їх перерахування на рахунок №26205010030136, який належіть Koudsie Philip; 02.04.2010 року 4900 доларів США на рахунок №26200010026093, який належіть [PERSON]; 05.08.2010 року 1880 доларів США на рахунок №26200010026093, який належіть [PERSON]; 03.09.2010 року 6000 доларів США на рахунок №26200010026093, який належіть [PERSON]; 03.02.2011 року 4000 доларів США на рахунок №26200010026093, який належіть [PERSON]. Але [PERSON] платіжні доручення на перерахування указаних сум третім особам не підписувала, довіреності на розпорядження своїм поточним валютним рахунком іншим особам не видавала. Починаючи з лютого 2010 року по листопад 2014 року з поточного рахунку №26203010097427 в доларах США, що належіть [PERSON], неодноразово видавалися готівкові грошові кошти, зокрема 26.02.2010 року 30550 доларів США, 22.03.2010 року 6298 доларів США, 26.03.2010 року 9000 доларів США, 29.03.2010 року 21370 доларів США, 07.04.2010 року 11404 доларів США, 30.04.2010 року 8020 доларів США, 29.04.2011 року 20000 доларів США, тощо. При цьому [PERSON] указані кошти не отримувала, касові документи щодо отримання коштів не підписувала, довіреності на отримання цих коштів іншим особам не видавала. Також, як вбачається з банківської виписки від 08.02.2016 року про рух коштів по рахунку №26203010097427 за період з 01.01.2007 року по 08.02.2016 року , банк, після закінчення строку дії Договору банківського строкового вкладу № 26305010216861 від 03.09.2009 року відкрив [PERSON] депозитний рахунок № 26357010257986, на який без її згоди та волевиявлення перерахував з її поточного рахунку 98654 доларів США. Але [PERSON] згоди на відкриття цього депозитного рахунку банку не надавала, договір банківського строкового вкладу на указану суму з банком не укладала. Після повернення грошових коштів з депозитного рахунку № 26357010257986 на поточний рахунок в іноземній валюті, ці кошти видавалися готівкою неналежним отримувачам. Позивачка ці кошти не отримувала, касові документи на їх отримання не підписувала, довіреності третім особам на отримання цих коштів не видавала. Більш того в листі від 19.12.2016 р. вих. № 14-69846БТ, наданому Позивачем до суду, яким [PERSON] банк «Південний» відповів на запит [PERSON] щодо підтвердження наявності підстав для здійснення відображених у виписках операціях та відповідності підпису [PERSON], який міститься на заявах про видачу готівки зразку її підпису, який знаходиться у відповідній картці, [PERSON] банк «ПІВДЕННИЙ» повідомив, що в матеріалах діючих і архівних справ, в яких зберігаються депозитні договори, укладені між [PERSON] банком «ПІВДЕННИЙ» та фізичними особами відсутні оригінали або копії документів, підтверджуючі відкриття Банком вказаного у запиті депозитного рахунку № 26357010257986 та підстави руху коштів за ним. Також зазначив, що не може надати документи, які належним чином підтверджують наявність підстав для зняття через касу Банку або перерахування на користь третіх осіб, коштів в розмірі 149 202,00 доларів США з поточного рахунку [PERSON] № 26203010097427, зазначив, що автентичність підписів на заявах про видачу готівки, наявних в [PERSON] банку «ПІВДЕННИЙ» за період з 26.02.2010 р. по 06.11.2014 р. підпису на картці зі зразком підпису [PERSON] працівниками Банку встановлена бути не може, у звязку з відсутністю спеціальних знань, але візуально вказані підписи не схожі зі зразком та повідомив, що з приводу вказаного Банком, ініційоване звернення до правоохоронних органів, які надають оцінку, вказаним фактам, у звязку з чим Приморським відділом поліції в м. Одесі ГУ Національної поліції в Одеській області розслідується кримінальне провадження № 12016160500000598 від 20.01.2016 р. Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшл а, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Ст. 1066 ЦПК України встановлює, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. П. 7.1. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492 визначено, що видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами. Довіреність може бути засвідчена уповноваженим працівником банку, якщо вона складається в банку (у присутності власника рахунку та довірених осіб). Така довіреність додаткового засвідчення не потребує. Ст. 1073 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищезазначене, встановлені судом фактичні обставини, та наявність зобовязальних відносин між [PERSON] та [PERSON] банком «Південний», суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з [PERSON] банку «Південний» безпідставно знятих коштів вважаються доведеними на суму 149 202,00 доларів США та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Крім того відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, на теперішній час залишилось незрозумілим, яке саме порушене право захищає позивач, звернувшись до суду з даним позовом, а від так у задоволенні позову слід відмовити через його необґрунтованість та безпідставність. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи сторона позивача не скористалася своїм процесуальним правом та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме факту того, що ПАТ «БГ Банк» є належним позивачем у даній справі. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~ Відповідно до\~ст. 1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.\~\~\~ Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2\~ст. 3 ЦПК України\~зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до вимог\~\~ст. 214 ЦПК України\~\~під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин

Outcome: partial