Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

06 лютого 2014 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (надалі - відповідач) про стягнення матеріальної та моральної шкоди у зв'язку із порушенням прав споживача, та просив стягнути на його користь матеріальну шкоду в сумі 45 462,35 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 січня 2011р. між ним та відповідачем був укладений договір №343333 про надання послуг спрямованих на придбання автомобіля вартістю 71 680,00 грн. в строк 90 днів. У зв'язку із тим, що йому не були надані послуги та не переданий автомобіль, він в порядку передбаченому Додатком №2 до Угоди звернувся до відповідача із заявою про розірвання Угоди та повернення сплачених коштів в сумі 45 462,35 грн. Його неодноразові звернення про повернення коштів відповідач не задовольнив. Вважає, що виконував свої договірні обов'язки своєчасно та належно, сплативши відповідачу за період з 29.01.2011р. по 01.07.2013р. загальну суму 45 462,35грн., з яких 7 000,00 грн. - вступний внесок, а решта - чисті внески, але відповідач так і не надав йому автомобіль. Посилаючись на пункти статті 611 Цивільного кодексу України та статей 3, 15, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує на завдання йому матеріальної та моральної шкоди. В досудовому порядку відповідач не виконав вимог позивача про повернення йому коштів, що змусило його звернутися до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав копії документів та заперечення, в яких позов не визнав повністю, посилаючись на наступні положення та обставини. Між сторонами була укладена угода та додатки до неї, з якими позивач ознайомився та мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання. Посилається на положення п.4 ст. 653 та ст. 907 Цивільного кодексу України, згідно яких порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказує, що за пунктами 13.1., 13.2., 13.4.2. Додатку №2 до Угоди учасник системи, який ще не отримав автомобіль, може розірвати Угоду за власним бажанням, про що має повідомити АВТО ПРОСТО у письмовій формі. Учасник уповноважує АВТО ПРОСТО щомісяця здійснювати відрахування в розмірі 5% від кожного сплаченого Чистого внеску до Фонду для повернення коштів. Із Фонду для повернення коштів АВТО ПРОСТО повертає Чисті внески, дотримуючись наступних пріоритетів: в наступну чергу повертаються Чисті внески тим учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому пріоритет у групі надається тому Учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання Угоди, а в разі коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим. Таким чином, відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, Угодою передбачена подія, з настанням якої Відповідач зобов'язаний повернути Позивачу сплачені ним Чисті внески. Із посиланням на пункт 13.4.1 Додатку №2 до Угоди вказує на наявність встановленої черги із інших учасників групи, яка формується в залежності від дати подання заяви про розірвання, і ця подія - настання черги - має неминуче настати. Оскільки відповідач має повернути кошти ще 19 учасникам, які розірвали Угоду раніше, ніж позивач, тому черга позивача ще не настала. Також зазначає, що відповіддю від 06.09.2013р. відповідач підтвердив розірвання Угоди та погодився, що в разі настання черги позивача поверне йому кошти в сумі 27 965,47 грн. Не погоджується із заявленою до стягнення сумою, оскільки згідно пункту 13.8. Додатку №2 до Угоди всі сплачені кошти можуть бути поверненні лише у випадку відмови від Угоди протягом 7 календарних днів від дати підписання Угоди. Позивач у вказаний строк до відповідача не звертався. Наголошує на існуванні плати, пов'язаної зі вступом до системи, повернення якої в даному випадку не передбачено. Також посилається на положення пункту 13.3. ст.. 13 Додатку №2 до Угоди, за якими сума Чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив АВТО ПРОСТО про розірвання Угоди, за вирахуванням відступного за відмову від Угоди у розмірі двох цілих чистих внесків. Наводить власний розрахунок суми, яка підлягає поверненню, за яким щомісячний чистий внесок становить 0,8333% від ціни автомобіля, зазначеного у додатку №1 до Угоди. Позивачем сплачено 35,4442% вартості ціни авто. Ціна автомобіля станом на день подання заяви про розірвання угоди становила 78 900,00 грн. За вирахуванням відступного відповідно до п.13.3 Додатку №2 до Угоди позивачу має бути повернено 27 965,47 грн. Також вказує, на неможливість застосування пункту 13.9 Додатку №2 до Угоди, оскільки позивача ще в 2011 році було включено до групи як учасника. Крім того, вважає безпідставними вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки вказує про відсутність протиправної поведінки зі свого боку, наявності шкоди, своєї вини, обґрунтування в чому конкретно виразилася шкода та інших обов'язкових обставин, які Позивач всупереч статті 119 ЦПК України в позові не навів та не обґрунтував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.01.2011 року між позивачем та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено договір № 343333 з додатками №1, 2, 4, 5, предметом якого було надання послуг системи АВТО ТАК, спрямованих на придбання автомобіля. Згідно умов вказаного договору (стаття 3) відповідач виступає виконавцем певних послуг по придбанню автомобіля, а позивач зобов'язується сплачувати послуги, пов'язані зі вступом до системи при укладанні угоди; вносити плату за послуги, пов'язані з видачею автомобіля за системою при наданні такого права; щомісячно сплачувати повні внески та інші обов'язкові платежі після отримання автомобіля в натурі. Відповідно до наданих квитанцій позивач сплатив 31 січня 2011 року два вступних внески в загальному розмірі 7 000,00 грн. (по 2 580,48 грн та 4 419,52 грн.), (а.с.21,22), а також за період з лютого 2011р. по червень 2013 року щомісячні внески на загальну суму 38 462,35 грн. (а.с.23-32). Відповідно до статті 3, 6, 627 Цивільного кодексу України закріплено засади свободи договору, можливість відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ч.1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України) Відповідно д п.14.1 ст.14 Додатку №2 до договору сторони домовляються, що наслідки невиконання зобов'язань за угодою регулюються умовами угоди, а у випадках, не передбачених ними, відповідними нормами чинного законодавства. Нормами статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно п.13.1. ст.13 Додатку №2 до Угоди учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати Угоду за власним бажанням, про що має повідомити АВТО ПРОСТО у письмовій формі. Таким чином, сторонами в договірному порядку була встановлена можливість одностороннього розірвання договору за ініціативою учасника, що відповідає також положенням законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач скористався можливістю одностороннього розірвання договору та звернувся до Відповідача із відповідною заявою від 23.08.2013 року (а.с.17), на яку відповідач надав відповідь від 06.09.2013 року та погодився із розірванням договору та поверненням в порядку черговості суми чистих внесків в розмірі 27 965,47 грн. (а.с. 18). Оскільки відповідач визнав факт розірвання договору, тому суд виходить з того, що договір між сторонами був розірваний 06.09.2013р. Правові наслідки розірвання договору закріплені в ст.653 Цивільного кодексу України, зокрема у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються, а сторони не мають право вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд, вирішуючи питання про суму коштів, на яку має право позивач в разі розірвання договору, виходить із наступного. В позовній заяві позивач просить повернути всю суму коштів сплачених за договором. Проте вказані вимоги не ґрунтуються на законодавстві та положенням укладеного сторонами договору. Можливість повернення всіє суми сплачених за договором коштів передбачений у пункті 13.8 Додатку №2 до Угоди, згідно якого розірвання має відбутися за ініціативою позивача не пізніше семи календарних днів з моменту укладення угоди. Оскільки у вказані угодою строки розірвання не відбулось, тому правових підстав для стягнення коштів в повному обсязі не має. Також в якості підстави для стягнення всієї суми коштів та розірвання договору позивач посилається на невиконання умов договору відповідачем в частині не передання у встановлені угодою строки автомобіля (90 днів з моменту підписання угоди - пункту 1.4 Додатку №2). Із вказаним доводами позивача суд також погодитися не може, оскільки згідно пункту 1.4. Додатку №2 у випадку, якщо протягом 90 (дев'яноста) календарних днів, починаючи з дати підписання Угоди, її не буде включено до групи, відповідач повертає плату за послуги, пов'язані зі вступом до Системи протягом 15 банківських днів. Пунктом 4.4 статтею 5 та 6 Додатку №2 до Угоди закріплені механізми для визначення порядку надання учасникам права на отримання автомобіля. Порушення відповідачем вказаного порядку надання права на автомобіль позивач не довів. Разом з тим, згідно пункту п.13.3. ст.13 Додатку №2 сума чистих внесків, що підлягає поверненню розраховується відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий Учасник повідомив АВТО ПРОСТО про розірвання Угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі двох цілих чистих внесків. Відповідно до п.13.2. ст.13 Додатку №2 учасник уповноважує АВТО ПРОСТО щомісяця здійснювати відрахування в розмірі 5 % від кожного сплаченого Чистого внеску до Фонду для повернення коштів. За умовами Додатку №1 до Угоди № 343333 ціна автомобіля Заз Ланос, який бажав придбати позивач на час укладання угоди, становила 71 680,00 грн., щомісячний чистий внесок становить 0,8333% від ціни автомобіля.(а.с.7). Протягом дії Угоди Позивачем було сплачено 35,4442% від вартості ціни автомобіля. Поточна ціна автомобіля станом на дату подання заяви про розірвання угоди становила 78 900,00 грн. За вирахуванням відступного відповідно до п.13.3 ст. 13 Додатку №2 до Угоди (двох цілих чистих внесків), що складають 1315,03 грн. (0,8333%х2=1,6667%), Позивачу має бути повернено 35,4442% від ціни автомобіля, дійсної на момент подання заяви про розірвання угоди, що становить 27 965,47 грн. (78900 грн. х 35,4442%). Заяву про розірвання угоди позивачем було подано ТОВ «АВТО ПРОСТО» у серпні 2013 року, а станом на серпень 2013 року остання відома ціна автомобіля становила 78900 грн. Таким чином сума, що підлягає поверненню позивачу згідно з умовами угоди складає 78900 грн. х 35,4442% = 27 965,47 грн. Щодо строків повернення коштів позивачу суд виходить із наступного. Із всього змісту статті 13 Додатку №2 до Угоди, яка регулює порядок розірвання угоди та повернення коштів, не встановлено чіткого строку протягом якого позивач може отримати кошти. До того ж Відповідач посилається на наявність певної черги та пріоритетів в цій черзі, які передбачені пунктом 13.4.2 Додатку №2. Саме з настанням цієї події - сплив черги, яка на думку відповідача ще не настала, відповідач має обов'язок повернути кошти. Проте суд не може погодитися із подібними твердженнями відповідача, оскільки згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк( термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виканню з настанням цієї події. Подія - це явище, що виникає незалежно від волі осіб. Подія не може бути визнана такою, що неминуче має настати, якщо вона залежить від суб'єктивної поведінки третьої особи. Натомість із змісту угоди та додатків до неї вбачається, що просування учасника в черзі залежить від сукупності певних суб'єктивних людських факторів, таких як кількість нових учасників та обсяг грошових надходжень до фондів, що в умовах економічних ризиків та не прозорості формування цих фондів відповідачем, не може вважатися тією подією, що неминуче має настати. Більше того, відповідач не представив суду переконливих доказів у підтвердження наявності такої черги учасників, яким ТОВ «АВТО ПРОСТО» повинно повернути внески. При цьому сама відповідь відповідача від 11.12.2013р. (а.с.19), в якій зазначено, що позивач є 19 в загальній черзі, не може вважатися достатнім та об'єктивним доказом, який суду можливо було б перевірити з метою захисту прав споживача. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За таких обставин справи до правовідносин сторін підлягають застосуванню положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, згідно яких якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідач в семиденний строк свій обов'язок з повернення коштів не виконав, через це порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст..599 ЦК України). Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить із наступного. Вимоги Позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, внаслідок виконання обов'язку договору, не підлягають задоволенню з огляду на наступні положення закону. Правовідносини, які склалися між сторонами, є зобов'язальними та виникли на підставі договору. Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідачем були порушені умови договору лише щодо строку повернення кошті при розірванні договору. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов'язання, за якою у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За наведеними положеннями ст. 611 ЦК України вбачається, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування моральної шкоди прописані в укладених договорах. Також право споживача на стягнення моральної шкоди закріплено в пункті 5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої відшкодування моральної шкоди можливо лише у випадку завдання її внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» визначено поняття шкоди - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Вказаних обставин для відшкодування моральної шкоди судом також не встановлено. Оскільки ані діючі положення Цивільного кодексу України і Закону України «Про захист прав споживачів», ані безпосередньо положення угоди та додатків до неї, які укладені між сторонами, не передбачають можливість стягнення моральної шкоди в якості відповідальності за порушення грошового зобов'язання за договором, тому достатніх підстав для задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди немає. До подібних правових висновків прийшов і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму рішенні від 27.07.2011 по справі № 6-11579св11. Беручи до уваги підстави звільнення позивача за Законами України «Про судовий збір» та «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору згідно з положеннями ч.3 ст.88ЦПК України, судовий збір підлягає сплаті відповідачем - ТОВ «АВТО ПРОСТО» в доход держави у розмірі 279,65 грн. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial