Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

04 червня 2018 року до Рівненського міського суду звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами, пені за прострочення сплати аліментів та індексації аліментних виплат. В обґрунтування позову вказує, що вона являється опікуном та піклувальником [PERSON] [INFO] , згідно розпорядження Рівненського міського голови № 80-р, від 07.02.2013 року і до досягнення нею повноліття. Згідно виконавчого листа № 2-3749 від 04.06.2008 року виданий Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 18.03.2008 року. Вказує, що мати дитини, [PERSON] та батько [PERSON] рішенням Рівненського міського суду від 10.12.2012 року позбавлені батьківських прав стосовно дитини. Ухвалою Рівненського міського суду у справі № 569/6806/13-ц від 16.04.2013 року була замінена сторона виконавчого провадження у виконавчому листі № 2-3749 від 04.06.2008 року, виданого Рівненським міським судом, вказано стягувачем - її. Починаючи з 18.03.2008 року по [INFO] року відповідач аліменти не сплачував взагалі, в результаті чого утворилась заборгованість в сумі 32525,80 гривень, про що свідчить довідка-розрахунок №3570 від 09.02.2018 року видана Рівненським районним відділом державної виконавчої служби. Зазначає, що Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 11 березня 2009 року у справі № 1-112/09 [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 164 Кримінального кодексу України. Аліменти не сплачував, тому вона звернулась до суду із даною позовною заявою. 24 січня 2019 року відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивачка безпідставно просить стягнути на її користь заборгованість по аліментах починаючи з 18.03.2008 року, однак опікуном неповнолітньої вона призначена лише через 5 років - з 07.02.2013 року. Зазначає, що сума заборгованості не відповідає дійсності , оскільки ним сплачено 9800 грн.Заборгованість по аліментах виникла без його вини, тому відповідно до ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Вказує, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. У зв`язку з цим просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Позивач пояснила, що відповідач завжди мав змогу сплачувати аліменти, однак свідомо ухилявся. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволені позову повністю. Просила суд врахувати у спірних правовідносинах строк позовної давності, те що позивач частково погасив заборгованість, матеріальний стан відповідача. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, опитавши свідка, дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги підлягають до частково задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] являлась опікуном та піклувальником [PERSON] [INFO] , згідно розпорядження Рівненського міського голови № 80-р, від 07.02.2013 року і до досягнення нею повноліття. Згідно виконавчого листа № 2-3749 від 04.06.2008 року виданий Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 18.03.2008 року. Мати дитини, [PERSON] та батько [PERSON] рішенням Рівненського міського суду від 10.12.2012 року позбавлені батьківських прав стосовно дитини. Ухвалою Рівненського міського суду у справі № 569/6806/13-ц від 16.04.2013 року була замінена сторона виконавчого провадження у виконавчому листі № 2-3749 від 04.06.2008 року, виданого Рівненським міським судом, стягувачем вказано - [PERSON] . Починаючи з 18.03.2008 року по [INFO] року відповідач аліменти не сплачував, в результаті чого утворилась заборгованість в сумі 32525,80 гривень, про що свідчить довідка-розрахунок №3570 від 09.02.2018 року видана Рівненським районним відділом державної виконавчої служби. Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 11 березня 2009 року у справі № 1-112/09 [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч. ст. 164 Кримінального кодексу України. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду показання, що її батько інколи надавав їй матеріальну допомогу, однак аліменти які бути стягнуті відповідно до рішення суду він не сплачував, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яку він має сплатити. Відповідно до частини першої статті 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно з частиною четвертою статті 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Частинами 3,4 ст. 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно, від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, суд вирішує питання стягнення заборгованості за аліментами: лише в разі спору про її розмір, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. За змістом вище зазначених норм саме на державного виконавця покладений обов`язок виконання судового рішення про стягнення аліментів. В рахунок погашення заборгованості по аліментах відповідачем сплачено два платежі: 1000 грн. згідно квитанції №50 від 07 грудня 2018 року та 600 грн. згідно квитанції №7 від 27.06.2019 року. Сторона позивача вказані суми визнала, як погашення заборгованості по аліментах. Однак, заперечували щодо позиції відповідача про сплату заборгованості в розмірі 9800 грн., оскільки згідно розписок наданих до матеріалів справи відповідачем, його донька [PERSON] отримувала від батька [PERSON] грошові кошти як допомогу, а не заборгованість по аліментах. В матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач звертався до державного виконавця чи суду зменшити заборгованість по аліментах визначеної в довідці - розрахунку №3570 від 09.02.2018 року в розмірі 32525.80 грн. державним виконавцем. Отже, заборгованість по аліментах визначена державним виконавцем, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів. Суд не може погодитися з твердженнями сторони відповідача, що заборгованість по аліментах виникла без вини відповідача у зв`язку відбуттям ним покарання з 2010 по 2014 рік, утриманням малолітньої дитини [PERSON] 2008 року народження, відсутністю тимчасово роботи. Як убачається з матеріалів справи з моменту призначення аліментів березня 2008 року до повноліття доньки [PERSON] [INFO] року відповідач аліментів не сплачував, у зв`язку з чим і виникла заборгованість. Також суд звертає увагу, що в період стягнення аліментів ухвалою Рівненського міського суду у справі № 569/6806/13-ц від 16.04.2013 року була замінена сторона виконавчого провадження у виконавчому листі № 2-3749 від 04.06.2008 року, виданого Рівненським міським судом, стягувачем вказано - [PERSON] . Ухвала суду набрала законної сили та спростовує твердження сторони відповідача що позивач не мала права на стягнення аліментів. Відповідно до ч. 4ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Щодо позовної вимоги про стягнення індексації по аліментах, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом в твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок проведення індексації визначений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2003 р. №1078. До 17 травня 2016 року спеціального Закону про індексацію аліментів в Україні прийнято не було, а в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» і згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові №6-113цс13 від 06.11.2013 р., розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з п. 8ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Законом України від 17.05.2016 р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом в твердій грошовій сумі» №1368-VІІІв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» внесено зміни, якими передбачена індексація аліментів та порядок їх здійснення. Відповідно до ч. 7ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»,- індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів і здійснюється вона підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів з доходу платника аліментів. Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Сума індексації визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на розмір приросту індексу споживчих цін, поділений на 100%. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»(в редакції від 01.01.2015 р.), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки за весь період сплати аліментів індексація не проводилася, суд приймає до уваги розрахунок індексаційних виплат складений в позовній заяві позивачем із врахуванням індексу споживчих цін встановлених Державною службою статистики України, який становить від суми заборгованості по аліментах - 8294.07 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів суд зазначає наступне. У статті 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ст. 196 СК України. Зокрема, ч. 1 викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості». Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа №333/6020/16-ц зазначено, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому проводилися стягнення. З наданого суду позивачем розрахунку неустойки за прострочення аліментів, який не оспорений відповідачем, слідує, що сума неустойки (пені) за прострочення аліментів за період з 18.03.2008 року по [INFO] року в сумі 9877,25 грн. Даний розрахунок не відповідає формулі обрахування пені зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року, однак суд приймає його до уваги, оскільки розрахунок пені є меншим і не перевищує заборгованість по аліментах, та відповідає вимогам ч.2 ст. 196 СК України. Суд також не погоджується з твердженням відповідача про застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах при нарахування неустойки (пені) виходячи з наступного. Статтею 7 СК України передбачено , що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Частиною 4 ст. 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно, від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до вимог ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення. Даною статтею не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved