Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

06.10.2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11769,71 грн. \~ В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 20.01.2009 року був укладений кредитний договір б\\н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 01.01.2013 року 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 01.09.2014 року 34,8 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 01.04.2015 року 43,2 відсотків на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а останній зобовязався щомісячно частинами, вчасно повертати суму кредиту, а також інші суми згідно з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач [PERSON] незважаючи на це, порушив його, оскільки своєчасно не погашав кредит та не сплачував відсотки за користування ним, комісію, внаслідок чого станом на 14.09.2017 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 11769,71 грн., яка складається з: -заборгованості за кредитом у сумі 605,95 грн.; -заборгованості за процентами у сумі 3815,67 грн.; -пені у сумі 6311,44 грн.; - штрафів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 536,65 грн. (процентна складова). В судове засідання представник позивача не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, про підтримання позовних вимог, згоду на винесення заочного рішення. В подальшому ПАТ КБ «Приватбанк» надав письмові заперечення стосовно суті заперечень відповідача [PERSON] (а.с. 64-106). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] - в судовому засіданні позов визнав частково, вказуючи на незаконне збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки за кредитним договором, неналежність поданого банком розрахунку кредитної заборгованості, застосування строку позовної давності щодо нарахування відсотків та неможливість нести подвійну відповідальність за порушення зобовязання у вигляді неустойки (комісії) та штрафів. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Зокрема, судом встановлено, що між Банком та відповідачем 20.01.2009 року був укладений кредитний договір № NKXRF910200787, в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з письмової заяви позичальника з відмітками банку, а також Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі Умов). Відповідно до договору Банк зобовязався надати та в подальшому надав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти в сумі 1428,19 грн., а також в сумі 186,29 грн. на сплату страхового платежу на строк до 20.11.2009 року (включно). Зі своєї сторони позичальник зобовязався щомісячно (в період з 20 по 25 число кожного місяця) частинами повертати 142,8 грн. (щомісячний платіж), що включає отриманий кредит, проценти за користування ним в розмірі 0,01% на місяць від суми залишку заборгованості по кредиту, одноразову винагороду за надання фінансового інструменту у сумі 112,9 грн. Згідно договору наслідками порушення його умов щодо своєчасного виконання \~зобовязань позичальником є сплата ним Банку пені, штрафів відповідно до Умов (п.п. 5.1, 5.3). У подальшому сторони досягли домовленості щодо зміни умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 10, 91) у відповідності з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою (а.с. 11-25): 26.06.2011 року кредитний ліміт збільшився на 2000 грн., 29.07.2011 року 2400 грн., 22.08.2011 року 2800 грн., 11.08.2013 року 3400 грн., строк дії кредитної картки був визначений 12/17. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положення ст.ст. 546, 548-551, 553-554 ЦК України вказують на те, що сторони зобовязання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобовязання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в Законі або договором. \~ З матеріалів справи слідує, що позичальник повинен був погашати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, а також штрафи, проте свої зобовязання не виконав. Так, як вбачається з матеріалів справи, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, в зв'язку з цим станом на 14.09.2017 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 11769,71 грн., яка складається з: -заборгованості за кредитом у сумі 605,95 грн.; -заборгованості за процентами у сумі 3815,67 грн.; -пені у сумі 6311,44 грн.; - штрафів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 536,65 грн. (процентна складова). Що стосується нарахованої неустойки, то суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Зокрема штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно п.\~ 2.1.1.7.6, п. 2.1.1.12.6.1 Умов і правил надання банківських послуг\~ за порушення зобовязань по поверненню кредитних коштів, нараховується пеня, а також штрафи у розмірах визначених цими Умовами. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №6-2003цс15. Оскільки угодою сторін передбачено застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобовязань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише пеня. Згідно зі ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи з розрахунку кредитної заборгованості наданої позивачем слідує, що розмір неустойки (пені) перевищує розмір збитків (нарахованих несплачених відсотків за користування кредитом, комісії, штрафів), відповідач є одинокою матірю, що має на утримані дитину і єдиним джерелом її доходів є державна допомога в сумі 965,1 грн., а тому, на думку суду, її розмір слід зменшити до 4000 грн. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки,\~ дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора та необхідно розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну кредитного договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміну договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку визначеному ч.6 ст. 1056-1 ЦК України. Судом встановлено, що зміна базової процентної ставки за користування кредитними коштами відбулася відповідно до наказів від 18 серпня 2014 року № СП-2014-6915682 та від 18 лютого 2015 року № СП-2015-6552838 (а.с. 80-89, 97-106). При цьому нові тарифи із підвищеною ставкою підлягають застосуванню лише для витрат, зроблених після введення в дію нових тарифів, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці. Зміни щодо процентної ставки узгоджуються з Умовами та Правилами надання банківських послуг (п.1.1.3.2.3) розмір процентної ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах зазначених в пункті 1.1.3.1.9 Умов та Правил. У разі незгоди зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг позичальник може надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити заборгованість перед банком. Заяв про розірвання кредитного договору від відповідача [PERSON] до банку не надходило. Більше того, відповідачем неодноразово були внесені платежі в рахунок погашення заборгованості вже після зміни процентної ставки, що свідчить про прийняття змін до умов кредитування. Згідно розрахунку боргу позичальника з 16.12.2015 року було здійснено останню витрату по картрахунку позичальником, останній продовжував користуватися виключно кредитними коштами, отриманими до вказаної дати, тобто є доказ прийняття позичальником [PERSON] нових умов договору. За таких обставин проценти за весь період користування кредитом мали бути нараховані, виходячи з процентної ставки, що діяла до 16.12.2015 року 43,2 % річних. Доводи представника відповідача щодо неналежності розрахунку заборгованості відповідача наданих банком є необґрунтованими та не доведеними належними доказами, строк позовної давності щодо нарахування ПАТ КБ «Приватбанк» відсотків за користування кредитними коштами не пропущений. Відповідно до даного кредитного договору відповідачу[PERSON] було відкрито картковий рахунок, встановлений кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обовязкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобовязання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. Відповідно до правил користування платіжною карткою, який є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строком. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливу останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а саме з відповідача підлягає стягненню 1144,8 грн. судового збору (1 600 грн. (сплачений судовий збір) х 71,55 % (відсоток задоволених позовних вимог)).

Outcome: partial