overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

04 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із вказаною заявою. Свої вимоги заявниця обґрунтовувала тим, що [INFO] року помер [PERSON], з яким вони з листопада 2007 року та до смерті останнього проживали однією сім'єю, разом вели сумісне господарство, мали спільний побут. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, інших спадкоємців за законом немає, однак оформитись в правах спадкоємиці вона не може, оскільки нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено. Посилаючись на викладені обставини, просила встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] з 2007 року по день смерті останнього. У судовому засіданні заявниця свої вимоги підтримала повністю. Представник заінтересованої особи - Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, заінтересована особа подала заяву про розгляд справи без участі її представника, в якій вказала, що проти задоволення заяви не заперечує. Вислухавши пояснення заявниці, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6), [PERSON] помер [INFO] року. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд вправі встановити факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визнано іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Допитані в ході судового засідання свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання однією сім'єю протягом останніх п'яти років заявниці та померлого [PERSON], наявність між ними сумісного побуту, який, зокрема, полягав у наявності спільного бюджету, господарства, речей домашньої обстановки, продуктів харчування. Викладене також підтверджується довідками № 316/2.29 від 26 червня 2012 року та №610/2.29 від 16 липня 2012 року за підписом Чорноморського сільського голови (а. с. 8, 9), згідно з якими [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1978 року по день своєї смерті. Разом із ним на момент смерті з 21 листопада 2007 року проживала заявниця [PERSON]. 30 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Очаківського районного нотаріального округу заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім'єю з померлим [PERSON] (а. с. 12). З урахуванням викладеного, а також з огляду на необхідність встановлення юридичного факту для реалізації заявницею свого права на спадкування, суд дійшов висновку, що зазначені вище докази у своїй сукупності доводять той факт, що [PERSON] проживала однією сім'єю з померлим [INFO] року [PERSON], а тому її вимогипро встановлення цього факту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Початком спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] слід вважати 01 січня 2007 року, оскільки встановити день початку спільного проживання неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

04 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час мешкає та надалі буде мешкати з позивачем. На даний час сім'я фактично розпалася, втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними, спільного господарства не ведуть, стосунки не підтримують. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечать інтересам сім'ї та вихованню дитини. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення є неможливим. Матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дитини відповідач не надає, через що позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення нею повноліття, на свою користь. До судового засідання позивач не зявилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не зявився, надав суду письмову заяву про згоду з позовними вимогами і проханням розглянути справу за його відсутності. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що 12 квітня 1997 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Шандра) [PERSON] (а.с. 4). Подружжя має доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Спору про розподіл майна та місце проживання неповнолітньої дитини на даний час немає. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідач не є інвалідом, не втратив працездатність, працює та має стабільний заробіток, тому зобовязаний утримувати свою неповнолітню дитину, однак свої обовязки не виконує. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом, встановлені підстави для розірвання шлюбу: сторони припинили фактичні відносини, кожен веде своє особисте життя, спільного господарства не мають, подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб можливо розірвати. Враховуючи викладене та визнання відповідачем позовних вимог, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

04 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання їх шлюбу, зареєстрованого 02 жовтня 2004 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за № 542, посилаючись на те, що шлюбні відносини з відповідачем вони припинили у грудні 2014 року року, внаслідок відсутності взаємопорозуміння та неможливості продовжувати спільне життя із-за постійних сварок та втрати почуття любові та поваги один до одного, наполягала на розірванні шлюбу. Ухвалою суду від 17 листопада 2015 року подружжю [PERSON] було призначено строк для примирення та зупинено розгляд справи на три місяці. У зазначений строк подружжя примирення не досягли. Позивач подала заяву про розгляд справи по суті заявлених нею вимог, наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем, просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачкою. Суд, дослідивши додані матеріали та докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 02 жовтня 2004 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за № 542. Від сумісного життя вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Питання виховання та матеріального утримання дитини між сторонами вирішено у добровільному порядку. Шлюбні відносини між сторонами були припинені у грудні 2014 року, подружжя намагалися відновити шлюбні відносини, але за час, що їм було надано судом для примирення, вони не примирилися і позивач наполягає на розірванні їхнього шлюбу. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет та не підтримують подружні стосунки, відповідач не заперечує проти розірвання їхнього шлюбу. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що причини, які змушують позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам , а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

04 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дочку [PERSON], [INFO], яка навчається з 01 вересня 2013 року в Київському технікумі готельного господарства, в розмірі ? із всіх видів заробітку щомісячно до закінчення навчання, тобто до 01 лютого 2017 року. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що дочка продовжує навчатись, ніде не працює, а відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги дочці не надає, хоча спроможний таку допомогу надавати. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], яка навчається з 01 вересня 2013 року в Київському технікумі готельного господарства, ніде не працює. Закінчується навчання 01.02.2017 року. Позивачка проживає з [PERSON] та щомісячно на утримання останньої потрібні кошти. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дочки на період навчання не надає, хоча відповідно до вимог ст.199 СК України зобовязаний таку допомогу надавати до досягнення дочкою двадцяти трьох років і за матеріальним становищем відповідач має можливість її надавати. Дані факти підтверджуються; паспортними даними [PERSON]; паспортними даними позивачки; довідкою Київського технікуму готельного господарства№1055 від 23 вересня 2015 року, копією договору №23-ТО д\\9 від 14.08.2013 р. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], відповідно до вимог ст.ст.182, 200 СК України, підлягає стягненню в сумі ? із всіх видів заробітку щомісячно на період її навчання, починаючи з 04 листопада 2015 року по 01 лютого 2017 року, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23 років. При цьому враховується стан здоровя, матеріальне та сімейне становище дитини, відповідача та позивачки. Зокрема враховується, що відповідач аліментів нікому не сплачує, а [PERSON] ніде не працює.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

04 листопада 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позові зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був розірваний 23 жовтня 2014 року. Від шлюбу вони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає хоча зобовязаний це робити. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач позов визнав, не заперечував проти його задоволення та стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі ? частини. Зазначив, що дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою від якого мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.10.2014 року був розірваний. Від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. Згідно з вимогами ст.51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. За таких обставин, суд вважає що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від його заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 487,20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

04 листопада 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул.. Казарма, 168. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.11.2015 р. о 12 год. 54 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, 03.11.2015 р. о 12 год. 54 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Прокопенко лікарні КЗ «Новомосковської ЦРЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий відмовляється від прийому їжі та ліків, іспитує галюцинації. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія параноїдна, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-маячний синдром, виражений змішаний тип дефекту, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

04 листопада 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду \~з позовом про стягнення з [PERSON]заборгованості за кредитним договором за № б/н від 25 серпня 2011 року у розмірі 19825 грн. 63 коп., посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає \~задоволенню. \~ Судом встановлено, що 25 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем був укладений договір за № б/н, що складався з анкети-заяви, умов та правил надання банківських послуг, за яким позивач надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн. 00 коп., який надалі змінювався, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Банк виконав свої зобовязання щодо надання [PERSON] кредитних коштів. Однак відповідач не здійснює повернення грошових коштів, порушує умови надання банківських послуг, внаслідок чого, станом на 30 вересня 2015 року, у нього виникла заборгованість у загальній сумі 19825 грн. 63 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 3014 грн. 69 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 12610 грн. 52 коп.; пені 2780 грн. 15 коп.; штрафів: фіксованої частини штрафу 500 грн. 00 коп.; процентної складової штрафу 920 грн. 27 коп. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1218 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

04 листопада 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду \~з позовом про стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитним договором за № б/н від 26 березня 2012 року у розмірі 15465 грн. 38 коп., посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає \~задоволенню. Судом встановлено, що 26 березня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем був укладений договір за № б/н, що складався з анкети-заяви, умов та правил надання банківських послуг, за яким позивач надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн. 00 коп., який надалі змінювався, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Банк виконав свої зобовязання щодо надання відповідачеві кредитних коштів. Однак відповідач не здійснює повернення грошових коштів, порушує умови надання банківських послуг, внаслідок чого, станом на 30 вересня 2015 року, у неї виникла заборгованість у загальній сумі 15465 грн. 38 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 4962 грн. 42 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 7591 грн. 08 коп.; пені 1699 грн. 24 коп.; штрафів: фіксованої частини штрафу 500 грн. 00 коп.; процентної складової штрафу 712 грн. 64 коп. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1218 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

04 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем 05 вересня 2014 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Вказує на те, що шлюбні відносити між нею та відповідачем припинені з жовтня 2015 року. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення вона не згодна. Майновий спір на даний час відсутній. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу прізвище змінити на [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився по невідомим суду причина, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 435. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає, безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані . Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружини присвоїти - [PERSON]. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved