Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

05.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить, з урахуванням уточненої позовної заяви, позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: вул.Садова, буд.30, сел.Козельщина, Полтавської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має у приватні власності будинок, який знаходиться за адресою: 39100, сел.Козельщина, вул.Садова, буд.30, Козельщинського району, Полтавської області. Даний будинок йому був подарований його батьком [PERSON], 08 грудня 2006 року, що підтверджується нотаріально засвідченим договором дарування житлового будинку. З часом позивач встановив, що в його подарованому будинку фактично не проживає, але зареєстрований [PERSON], [INFO]. Зазначена обставина перешкоджає вільному володінню, користуванню та розпорядженню позивачем його власністю. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, повідомлений належним чином, в тому числі шляхом оголошення в газеті «Зоря Полтавщини», про час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявився, заяв чи клопотань суду не подавав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Козельщинська селищна рада, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання представника не забезпечила, надала суду заяву про розгляд справи без участі її представника, з позовом згодна (а.с.20). Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач висловив згоду на заочний розгляд справи. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно договору дарування, посвідченого 08.12.2006 року державним нотаріусом Козельщинської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер 4370, позивач прийняв в дар житловий будинок №30 з господарським будівлями, що знаходиться в селищі Козельщина, вулиця Садова (а.с.6). Вказаний договір зареєстрований 10.12.2006 року в Державному реєстрі правочинів (а.с.7). Таким чином, з вказаної дати позивач є власником спірного будинку. 18.12.2006 року право власності позивача зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.8). Згідно Інформаційної довідки позивач також є єдиним власником земельної ділянки за вказаною адресою (а.с.10). Членами сімї позивача є [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). В той же час, з домової книги, адресного листа прибуття вбачається, що відповідач з 12.03.1996 року зареєстрований у спірному будинку (а.с.26, 29). Станом на час розгляду справи відповідач також зареєстрований за цією ж адресою (а.с.15, 23). Однак, згідно акту обстеження, складеного представниками селищної ради, відповідач у спірному будинку не проживає, домашнє господарство не веде, його особисті речі відсутні (а.с.9). Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оскільки відповідачем не надано доказів укладення договору найму вказаного житла, відповідач фактично не проживає у спірному будинку тривалий час, суд вважає, що спірні правовідносини не регулюються нормами ЖК України, відсутні підстави для застосування положень статей 168-170 ЖК України, які регулюють порядок розірвання договору найму житлового приміщення та виселення наймача. В свою чергу, наявність реєстрації відповідача у спірному будинку, на думку суду, по-перше, є презумпцією наявності у відповідача права користування чужим майном, тобто сервітутом в розумінні ст.395 ЦК України, по-друге, дійсно створюють перешкоди позивачу у праві володіння, користування та розпорядження його майном. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. В даному випадку, суд вважає, що перехід права власності на спірний будинок до позивача, який не є членом сімї відповідача, є обставиною, яка має істотне значення. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, законом визначено певний спосіб захисту цивільного права, повязаний з правом користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved