Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

06 травня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], що діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про визнання наймачем, переоформлення особового рахунку, внесення змін до договору найму житлового приміщення. Під час слухання справи як співвідповідача було залучено Київську міську раду. В позовній заяві позивач просить: визнати [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS]; переоформити (перевести) особовий рахунок квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; зобов'язати відповідачів змінити договір найму квартири [ADDRESS], визначивши наймачем [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.05.2009 року він вселився та зареєструвався в квартирі [ADDRESS]. На той час квартира перебувала у користуванні наймача [PERSON] на підставі ордеру. Невдовзі в квартиру вселилася сім'я позивача, а саме дружина та дочка. [PERSON] заперечував проти реєстрації вказаних осіб у квартирі, тому дочка була зареєстрована тільки 23.02.2016 року - після смерті наймача [PERSON]. Позивач та наймач [PERSON] перебували у дружніх стосунках, вели спільне господарство, спільно вели бізнес у сфері роздрібної торгівлі. [INFO] [PERSON] помер. Як зазначає позивач, він проживає та зареєстрований в зазначеній квартирі понад сім років, добросовісно виконує обов'язки наймача та визнав борги наймача. Позивач звертався письмово до відповідачів стосовно визнання наймачем, переоформленням особового рахунку, внесення змін до договору найму житлового приміщення, на що отримав відмову. Позивач та його сім'я не мають іншого житла, за винятком зазначеної квартири, тому вимушений звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 12.09.2016 року заявлені вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що спірна квартира є неприватизованою, знаходиться у власності Київської міської ради, тому наймач [PERSON] повинен був звернутися до управителя будинку з письмовою заявою про вселення іншого члена сім'ї, а уповноважений орган повинен був виявити згоду на вселення, оскільки наймач не може самостійно вирішувати питання вселення в квартиру інших членів сім'ї, так як квартира не перебуває у його власності, він лише має право користування жилим приміщенням. Позивач не надав відповідних доказів, що підтвердили б перебування у родинних стосунках з наймачем квартири, тобто спільні витрати, спільний бюджет, оплата комунальних послуг, проте посилається на норми житлового законодавства УРСР, що стосуються членів сім'ї наймача. Заявлені позовні вимоги не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки договір найму припинив свою дію після смерті [PERSON] В судове засідання, яке відбулось 12.09.2017 року представник відповідача не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, до суду надійшло клопотання про відкладення слухання справи, проте оскільки справа тривалий час перебуває в провадженні суду, представник відповідача надавала суду заперечення проти заявлених вимог, тому суд не знайшов підстав для задоволення клопотання про відкладення слухання справи. Представником відповідача Київської міської ради на адресу суду були направлені заперечення, в яких він просить розглядати справу у його відсутність та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не є членом сім'ї наймача так як він мав дружину та доньку, а тому не міг одночасно бути членом сімї [PERSON], постійно проживати з ним, вести з ним спільне господарство, мати взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представників сторін, врахувавши заперечення Київської міської ради, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями Житлового кодексу УРСР регулюється вселення та надання в користування житлових приміщень. Зокрема, стаття 58 ЖК УРСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер (частина 1, 2 ст.61 ЖК УРСР). Стаття 64 ЖК УРСР визначає, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Крім того, частина 1 статті 43 ЖК УРСР передбачає, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі рішення виконкому Шевченківської ради від 24.07.1972 року №965, 08.08.1972 року [PERSON] був виданий ордер №Г100318 на право зайняття житлового приміщення, однієї кімнати 29,0 кв.м., в квартирі [ADDRESS], на сім'ю з трьох чоловік [PERSON], [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. На даний час квартира не приватизована. [INFO] народилася [PERSON], як вбачається із свідоцтва про народження. Батьками дитини у свідоцтві про народження зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] 30.07.2015 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON]. яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». [INFO] [PERSON] помер, згідно свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Згідно довідки форми №3, виданої 04.03.2016 року, в квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] - піднаймач з 26.05.2009 року та [PERSON] - дочка піднаймача з 23.02.2016 року. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначив, що він постійно проживав в спірній квартирі та вів спільний побут з померлим [PERSON], має право надалі користуватися квартирою [ADDRESS], оскільки продовжує проживати в ній та користується комунальними послугами, за які несе витрати. За змістом ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2 ст.65 ЖК УРСР). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відтак, для виникнення права на користування житловим приміщення в даному випадку необхідно дві умови, а саме: необхідність дотримання правил реєстрації громадянина за місцем проживання та письмова згода наймача та всіх членів сім'ї. Частина 1 статті 91 ЖК УРСР визначає, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом. Договір піднайму укладається в письмовій формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації (ч.4 ст.91 ЖК УРСР). Договором піднайму може бути передбачено, що разом з піднаймачем у надаване йому жиле приміщення вселяються і члени його сім'ї. Подальше вселення піднаймачем членів сім'ї допускається лише за згодою наймодавця, наймача та інших осіб, зазначених у частинах першій і третій статті 91 цього Кодексу (ст.92 ЖК УРСР). Так, згідно довідки форми № 3 від 04.03.2016 року позивач [PERSON] є саме піднаймачем вказаної квартири. Доказів, що за життя [PERSON] звертався у відповідні органи з письмовою заявою про реєстрацію в своїй квартирі будь-яких осіб, в тому числі позивача, матеріали справи не містять. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не надано доказів того, що наймач квартири виявив бажання зареєструвати його в спірному житлі. Водночас суду було надано копію договору від 16.05.2009 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], за яким [PERSON] надавалась можливість користуватися квартирою виключно для його проживання та без передачі в користування третім особам. Під час розгляду справи стороною позивача надано суду копії звернень позивача до відповідачів стосовно зміни договору найму. У відповідь на звернення позивача, Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація в листі від 08.04.2016 року повідомила про відсутність підстав для розгляду питання стосовно зміни договору найму з посиланням на ст.99 ЖК України. Крім того, Розпорядженням Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації №193 від 11.04.2016 року відмовлено [PERSON] у зміні договору найму на квартиру [ADDRESS] з померлого [PERSON] Суду не надано доказів, що [PERSON] оскаржував в судовому порядку зазначене розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 99 ЖК України, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Згідно ч. 2 ст. 99 ЖК України, у разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивач не надав суду доказів, що він вів спільне господарство з померлим [PERSON] Водночас суд не може взяти до уваги як доказ на підтвердження можливості переведення прав наймача на позивача існування довіреності [PERSON] на ім'я [PERSON] та Договір №144604 про надання розстрочки по сплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги від 19.02.2016 року. Крім того, сплата за житлово-комунальні послуги не може бути підставою для визнання особи наймачем, так як позивач сплачував кошти за отримані послуги. Договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом (стаття 103 ЖК УРСР). Крім того, частина 1 та 2 статті 106 ЖК УРСР визначає, що повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Крім того, в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, оскільки рішення про надання житлового приміщення [PERSON] не приймалося, ордер не видавався та не може бути виданий на даний час, так як житло громадянам надається в порядку черговості, померлий [PERSON] уклав договір з [PERSON] та надав можливість лише користуватись квартирою та не виявив бажання здійснити реєстрацію позивача в цій квартирі, піднаймач, який не є членом родини наймача не має права вимагати визнання його наймачем, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог, так як вони не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства. Крім того варто зауважити, що [PERSON] не надавав згоди на проживання та реєстрацію доньки [PERSON] - [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Оскільки суд не знайшов законних підстав для визнання за позивачем права користування спірним житловим приміщенням, а отже і відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання позивача наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення.

Outcome: dismissed