Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

04 серпня 2015 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить нежитлове приміщення /магазин «Візит», яке розташоване на першому поверсі будинку 22 по вулиці Л.Толстого у місті Слов,янську. 11 липня 2015 року магазин позивача було затоплено фекальними стоками. Внаслідок затоплення в магазині було зіпсовано деревяні двері, потребують заміни шпалери, паркет підлоги, деревяна основа скляної гірки, фарбування труб. У акту комісії ТОВ «Арагорн» від 13.07.2015 року зазначено, що залиття магазину відбулося з вини мешканця поверхом вище з квартири №26, внаслідок недбалого використання унітазу, викидання недозволеного непотребу в унітаз. Відповідач є власником зазначеної квартири, де мешкають квартиранти. Згідно висновку експерта вартість проведення ремонту приміщення становить 20595 грн. Крім того, позивачеві було завдано моральну шкоду, яку позивач оцінила у 5000 грн. В звязку з викладеним, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 20595 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 262,95 грн. та витрати на експертизу в розмірі 700 грн. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, оскільки вважає , що тільки з вини відповідача було залито її приміщення, тому інші особи, житловий орган не мають відношення до спричинення їй шкоди. Позивач пояснила, що перший раз залиття магазину сталося в березні 2013 року. Тоді співробітники житлового органу / ТО «Арагорн»/ все прочистили, пояснили, що була забитий стояк загального користування в туалеті. У липні місяці стояк знову був забитий, після прочищення каналізаційних труб було виявлено картопляні очистки, металеву мочалку, апельсинові кірки. Вважає , що цей непотреб викидають в унітаз мешканці квартири №26 , яка належить відповідачці і знаходиться на третьому / останньому / поверсі над її магазином. За її запрошенням [PERSON] , яка мешкає в квартирі відповідачки, не побажала дивитися на результати залиття магазину , заперечувала , що кидала сторонні предмети в унітаз. В квартирі на другому поверсі ніхто постійно не живе протягом року , приходять для перевірки житла родичі , які позивачці показали , що відходи у них знаходяться у відрі. Відповідач, [PERSON], позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, зазначила, що в належній їй квартирі на третьому поверсі будинку з 2012 року мешкає родина її родички. Мешканці її квартири унітазом користуються належним чином, сміття та будь-які сторонні предмети в унітаз не викидають. Затоплення приміщення магазину на першому поверсі сталося не з їх вини, а з вини житлового органу , який належним чином не чистить каналізаційні труби , стоки не проходять по трубам ,був затоплений люк і звідти вода пішла до приміщення на першому поверсі. Акт, складений з приводу затоплення приміщення, їй принесли на підпис лише 24 липня 2015 року. Відповідно до акту причиною затоплення магазину стало засмічення каналізаційного стояка мешканцями квартири №26, що суперечить встановленню факту її вини, оскільки при засміченні каналізаційного стояка затоплення можливе лише підійманням води каналізаційного колодязя, а не з стояка квартири вище поверхом. При складанні акту її запрошено не було, що призвело до хибного та субєктивного висновку, вказані в ньому причини залиття є фактично припущенням та не відповідають дійсності. Позивачка не навела жодних доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, не довела, в чому полягає порушення з боку відповідачки та наявність причинного звязку між діями та заподіяною шкодою. Окрім того, зазначила, що обовязок утримувати внутрішньобудинкові комунікації у належному стані покладено на експлуатуючу організацію, на балансоутримувача, а саме ЖЕК ТОВ «Арагорн». Будинок прийнято в експлуатацію у 1957 році , чавунні каналізаційні труби дуже старі , та їх ніхто не прочищає. Представник відповідача, [PERSON], заперечував проти задоволення позову, зазначив, що акт щодо затоплення приміщення не відповідає вимогам закону, оскільки був складений за відсутності відповідача. Залиття магазину сталося через засмічення каналізаційних труб , люків, за чим має слідкувати ЖЕК. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі рішення виконкому Словянської міської ради від 17.06.2004 року є власником нежилого вбудованого приміщення магазину за адресою: м. Словянськ, вул. Л.Толстого, 22. Згідно договору дарування квартири від 30.05.2008 року відповідачці на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження від 13.07.2015 року встановлено, що через халатне ставлення мешканців вищерозташованої квартири №26 був забитий каналізаційний стояк і відбулося залиття фекальними стоками приміщення магазину на висоту 15 см, внаслідок чого в приміщенні з,явився запах . Товар , який знаходиться в магазині/ кожані куртки , шуби / має запах фекалій. Внаслідок залиття знешкоджено , потребує виконання ремонтних робіт: дерев,яні двері : вхідна , у санвузол ,міжкімнатна; дерев,яна основа скляної гірки ; зміна шпалер у торговельному залі ,пофарбування труб опалення ,паркетна плітка . Акт складено для підтвердження факту засмічення каналізаційного стояка мешканцями квартири №26 та залиття магазину, та підписано директором ЖЕК ТОВ «Арагорн» ,власницею магазину ,слюсарем [PERSON] , свідками [PERSON] , [PERSON]. /а.с.34/ Таким чином , з тексту акту не вбачається , коли відбулося залиття приміщення , яке належить позивачці ; в чому полягає халатне ставлення мешканців квартири №26 до засмічення каналізації; в якому саме місці було забито каналізаційний стояк. Відповідно до звіту про незалежну оцінку розміру збитку, заподіяного внаслідок залиття нежилого вбудованого приміщення магазину «Візит» фекальними стоками через забиття каналізаційного стояка мешканцями вищерозташованої квартири №26, встановлено , що ринкова вартість збитків станом на 23.07.2015 року складає 20\~595 грн./а.с. 7-24/ З показань свідків [PERSON], Тихої МЕ , Копилаша ВМ вбачається ,що вони знайомі позивачки та за її проханням неодноразово , допомагали вбирати приміщення магазину після залиття фекальними стоками , в том числі 11 липня 2015 року , про що 13 липня 2015 року було складено акт. Був засмічений каналізаційний стояк. У приміщенні стояв неприємний запах. Кілька часів тросом чистили каналізаційні труби , стояк, поки ліквідували засмічення. Свідок [PERSON] показав, що працював черговим слюсарем-сантехніком ЖЕК ТОВ «Арагорн» у вихідний день, та за викликом прийшов до магазину , де побачив залиту фекаліями підлогу. Оскільки стояк був забитий, то все пішло через унітаз. Намагався пробити тросом через унітаз, не вийшло. Пробивали каналізаційні труби з вулиці ще з двома запрошеними робітниками,що зайняло біля чотирьох годин. В 2015 році за цією адресою прочищав стояк два рази. Вважає , що стояк забився через неналежне користування унітазом мешканцями верхніх поверхів, а це лише три квартири, з інших квартир доступу до цього стояка немає. Свідок [PERSON]А, головний інженер ЖЕК ТОВ «Арагорн» зазначив, що в будинку 22 по вул. Л.Толстого часто відбувається залиття каналізаційними стоками приміщення магазину. Система складається з трьох поверхів. Залиття відбувається або через каналізаційний колодязь, або через забиття стояка відходами мешканцями квартири третього поверху, це квартира №26. Схема каналізаційної мережа не збереглася через давність побудови будинку. Показання вищезазначених свідків не являються доказами щодо винних дій відповідачки чи мешканців її квартири, направлених на засмічення труб та залиття приміщення , яке належить позивачці, оскільки ніхто із свідків не був безпосередньо присутнім при таких діях зазначених осіб. Інших доказів, які б підтверджували винні дії відповідачки внаслідок яких позивачці були спричинено шкоду , суду не надано. Свідок [PERSON], пояснила, що мешкає в квартирі [ADDRESS]. Позивачка 11 липня 2015 року прийшла до неї та почала висувати претензії з приводу того, що вона затопила її магазин, бо щось кидала в унітаз. Свідок заперечувала, казала, що нічого в унітаз не кидала та показала відро з використаним туалетним папером. Побутові відходи вони виносять до баків. Вона і члени її родини знають , що будинок старий ,труби в ньому старі , мають погану прохідність, навіть вода біжить тонким струмком. Представники ЖЕКу до неї не приходили, квартиру не обстежували. Власниці квартири дзвонити не стала, оскільки її вини в затопленні немає. За два роки подібні аварії траплялися тричі. Бачила з балкону, як з магазину відрами виносили воду під дерево, ходив слюсар, проте, що відбувалось в приміщенні магазину, їй не відомо. Свідок [PERSON], зазначив, що працює слюсарем-сантехніком, в 2012-2013 році чистив каналізацію в магазині поруч з магазином позивачки. Будинок та труби старі. Стояки приєднані до загальної труби, де можуть бути застої, в люках стоять стоки. Буває, де менше забито, там вода та стоки пробивають в квартиру, для цього ставлять зворотній клапан на перших поверхах. Чавунні каналізаційні труби мають пористу поверхню, в ході експлуатації заростають. Відповідно дост.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони, як вже зазначалося вище. Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності потрібен повний склад правопорушення, що складається з чотирьох елементів (протиправність, шкода, причинний зв'язок, вина). За відсутності хоч би одного з цих елементів (крім випадків безвинної відповідальності) цивільна відповідальність не настає. Згідно ст. 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг;на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг. Відповідно до\~ст. 19 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги»\~учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до\~ст. 382 ЦК України\~квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до\~ст. 322 ЦК України\~ власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник квартири зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; проводити за власні кошти ремонт квартири; використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян. Відповідно до\~ст. 1 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги»\~утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до\~ст. 13 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги»\~послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - це прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо. Згідно частини 2\~ст. 21 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець зобов'язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв'язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини. Пунктом 32 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, обов'язок по утриманню внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення у належному технічному стані, обов'язок здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт покладено саме на виконавця. Він же зобов'язаний проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта; узгодити із споживачем не пізніше ніж за три робочих дні до проведення планових робіт всередині житлового приміщення час доступу до такого приміщення з наданням йому відповідного письмового повідомлення. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV\~внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди. Відповідно до п. 5.3 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства України від 17 травня 2005 року № 76, водопровідно-каналізаційна система жилого будинку повинна забезпечувати можливість безперебійного подання води до всіх санітарних приладів квартир, інших водорозбірних пристроїв, відводити використану воду в міську каналізаційну систему\~. Під час обслуговування системи водопроводу і каналізації необхідно: регулярно проводити огляд санітарно-технічного устаткування, водопровідно-каналізаційних систем та будинкових засобів обліку та регулювання води на них, контролюючи промерзання трубопроводів, витік води та ін.; здійснювати не рідше одного разу на рік профілактичне обслуговування запірної арматури (з прогонкою вентилів кранів), прочищення дворової та не рідше двох разів у рік - будинкової каналізаційної мережі; вчасно виконувати роботи з ремонту внутрішньобудинкових водопровідно-каналізаційних систем за заявками мешканців; усувати засмічення в системі; утеплювати трубопровід, що проходить у відкритих і охолоджених місцях (п. 5.3.4). Таким чином , з вищенаведеного випливає , що нежиле приміщення , яке належить позивачці , залито стоками з внутрішньобудинкової каналізаційної системи, яка перебуває на балансі ЖЕК ТОВ «Арагорн», яке повинно проводити роботи по профілактичному обслуговуванню ,прочищенню та ремонту дворової та будинкової каналізаційної мережі, усувати засмічення в системі. Тому саме житловий орган повинен вживати всі необхідні заходи , спрямовані на запобігання виникнення будь-яких обставин з негативними наслідками , в даному випадку залиття. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~статті 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,\~\~які беруть участь у справі,\~\~мають рівні\~\~права\~\~щодо\~\~подання\~\~доказів,\~\~їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини,\~\~на\~\~які\~\~вона посилається\~\~як\~\~на\~\~підставу\~\~своїх\~\~вимог\~\~або заперечень,\~\~крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд\~\~сприяє\~\~всебічному і повному з'ясуванню обставин справи,\~\~роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки\~\~вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.\~Статтею 11 цього ж кодексу\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачці в судовому засіданні розяснялися положення ст.33 ЦПК України щодо заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача, та наданим правом позивачка не скористалась. Зі змісту\~ст.3 ЦПК України\~та\~ст.15 ЦК України\~вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оскаржені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Між тим, як встановлено під час розгляду справи, матеріали справи не містять, а позивачем не представлено до суду доказів, які б свідчили про порушення прав [PERSON] зі сторони [PERSON], які позивач просить захистити. Відповідно до\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2, 3\~статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачкою в судовому засіданні не наведено обґрунтованих та належних доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а саме, що наявна вина відповідачки у завданні шкоди, та між завданою шкодою та діями відповідачки є причинний звязок, і в звязку з чим було пошкоджене її майно та завдана матеріальна шкода. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про недоведеність, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди, у зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. Крім того, [PERSON] просить стягнути на її користь з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн, яку їй було завдано внаслідок залиття. Статтею 23 ЦК України\~встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема , полягає : у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями\~статті 23 ЦК України\~встановлено певні критерії, які суд має оцінювати при визначенні розміру моральної шкоди. До таких критеріїв відносяться: характер правопорушення (це може бути адміністративний проступок, злочин як середньої тяжкості, так і тяжкий, інше порушення цивільних прав, яке не є злочином або проступком. Оцінці також має підлягати об'єкт порушення, тобто на що правопорушення було спрямоване - на життя та здоров'я чи на майно самого потерпілого або близьких йому осіб тощо); глибина фізичних та душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки потерпілого та характеру шкоди, яка йому завдана; погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації (тут мова йдеться як про професійну працездатність потерпілого, так і про інші навички, які втрачаються внаслідок, наприклад, заподіяння шкоди здоров'ю); ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. За загальним правилом вина є підставою для відшкодування моральної шкоди. Отже суд має брати до уваги як форму вини завдавача шкоди (умисел або необережність), так і наявність вини самого потерпілого. Випадки компенсації моральної шкоди незалежно від вини завдавача шкоди встановлюються\~ст.1167 Цивільного кодексу України; інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникла в результаті посягання на права особи тощо). Відповідно до ч.1\~ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Згідно із п.5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Між тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачка в порушення ст.ст.\~23,\~1167 ЦК України, ст.ст.\~10,57-60 ЦПК України\~не представила до суду доказів (належних, допустимих) того, що внаслідок дій відповідачки їй була завдана моральна шкода. В матеріалах справи, відсутні будь-які докази вини відповідачки у завданні моральної шкоди позивачці, не доведена наявність причинного зв'язку між нанесеною позивачці шкодою та протиправними діями відповідачки. Таким чином, суд вважає, що відсутні будь-які підстави для відшкодування позивачці відповідачкою моральної шкоди. Окрім того, позивачка просила стягнути на її користь понесені по справі судові витрати. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зазначеною статтею не передбачено стягнення судових витрат в разі відмови в задоволенні позову, тому витрати позивачки на експертизу та сплату судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed