Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

07.02.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Щит-КР», по якій просить стягнути з відповідача 149 886,77 грн., а саме заборгованість по зарплаті (за жовтень, листопад 2016) - 15 987,30 грн. (без податків, до виплати), компенсацію за невикористану відпустку - 11 357, 34 грн. (без податків, до виплати), компенсацію в порядку ст. 117 КЗпПУ - 122 542, 13 грн. (без податків, до виплати). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 жовтня 2015 року позивача було прийнято на посаду охоронця до підрозділу з охорони та безпеки товариства з обмеженою відповідальністю «Щит-КР». 01 лютого 2016 року його було переведено на посаду охоронця до відділу особистої охорони. 26.12.2016 року [PERSON] було звільнено із займаної посади за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Відповідачем не було проведено з позивачем розрахунку в день звільнення. 28.12.2016 року надійшла сума в розмірі 2012,50 грн., зазначена в призначенні платежу як заробітна плата та аванси за листопад. Вказує, що заробітна плата на день звільнення складала 12 430, 01 грн., жодних наказів щодо зміни істотних умов праці не отримував та не підписував. Просить стягнути недоплачену заробітну плату за листопад та грудень 2016 року в сумі 15 987,30 грн. (12430,01- (18+1,5% податків) - 2012,50 грн. (виплачена заробітна плата)= 7993,65 грн.х2) та компенсацію за невикористану відпустку за період з 30.10.2015 року по 26.12.2016 року за 29 календарних днів в сумі 11 357,34 грн. Також просить стягнути компенсацію за невчасний розрахунок в порядку ст. 117 КЗпП України за період з 26.12.2016 року по 01.02.2018 року (275 робочих днів), виходячи із середньоденного заробітку в сумі 553, 55 грн., в розмірі 122 542,13 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 лютого 2018 року було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання /а.с. 17-18/. В ході розгляду справи, а саме 11 травня 2018 року позивач уточнив позовні вимоги, так як 07 березня 2018 року відповідач перерахував на картковий рахунок позивача суму в розмірі 7430, 22 грн. Просить стягнути з ТОВ «Щит-КР» 142 456,55 грн., а саме: заборгованість по зарплаті (за жовтень, листопад 2016) - 15 987,30 грн. (без податків, до виплати), компенсацію за невикористану відпустку - 3 927,12 грн. (без податків, до виплати), компенсацію в порядку ст. 117 КЗпПУ - 122 542, 13 грн. (без податків, до виплати). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав поданий до суду відзив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що в день звільнення та декілька днів на передодні звільнення позивача не було на робочому місці, в зв'язку з чим, розрахунок з заробітної плати з позивачем було проведено в безготівковій формі (на банківський рахунок позивача) 28.12.2016 року - через два дні після звільнення. Розрахунки позивача з приводу заборгованості по заробітній платі є помилковими, так як позивачем не враховано, що за наказом №06 від 29.07.2016 року з 01.10.2016 року йому було зменшено посадовий оклад. Вказав, що в день звільнення позивач на роботі був відсутній, вимог про проведення розрахунку на підприємство не подавав, а розрахунок з заробітної плати з ним проведено в повному обсязі в безготівковій формі 28.12.2016 року, тому вимоги про стягнення компенсації за затримку розрахунку задоволенню не підлягають. Представник відповідача визнав заборгованість з виплати компенсації за невикористану відпустку, але вказав, що підприємство не мало можливості провести виплату позивачу 7 430,22 грн. цієї компенсації, оскільки позивач не повідомив свої банківські реквізити та не з'явився за отриманням цих коштів готівкою. Також представник відповідача послався на пропущення позивачем строків звернення до суду встановлених ст. 233 КЗпП. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 жовтня 2015 року [PERSON] був прийнятий на посаду охоронця до підрозділу охорони та безпеки Товариства з обмеженою відповідальністю «Щит-КР». 01 лютого 2016 року його було переведено на посаду охоронця до відділу особистої охорони /а.с. 8-10/. Як вбачається з копії наказу ТОВ «Щит КР» №47-к від 26.12.2016 року, [PERSON] охоронця відділу особистої охорони звільнено 26 грудня 2016 року за ст. 40 п. 4 за прогул без поважних причин, виплативши йому грошову компенсацію за невикористані ним 27 календарних днів щорічної основної відпустки /а.с. 32/. Згідно довідки про доходи [PERSON], заробітна плата за жовтень 2016 року склала 2500 грн. та листопад 2016 року склала 2500 грн. /а.с. 35/. Як вбачаться з розрахункового листа за грудень 2016 року, позивачу було нараховано компенсацію відпустки за 27 днів - 7 828,92 грн., оклад за 12 днів - 1 363,64 грн. та індексацію - 37,53 грн. Борг підприємства на кінець місяця склав 7 430, 22 грн. /а.с. 36/. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності до ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В день звільнення з позивачем не було проведено розрахунку, як того вимагають положення ст. 116 КЗпП України. Як вбачається зі звіту-рахунку за період з 04.05.2016 року по 29.12.2017 року по рахунку [PERSON], 28.12.2016 року позивачу було виплачено заробітну плату за листопад 2016 року - 2012,50 грн. /а.с.12-13/, заробітну плату за грудень 2016 року та компенсацію за 27 днів невикористаної відпустки було виплачено 07.03.2018 року /а.с. 47/. Посилання позивача на інший розмір посадового окладу, а саме 12 340, 01 грн. суд оцінює критично, так як наказом ТОВ «Щит КР» №06 від 29 липня 2016 року з 01 жовтня 2016 року введено в дію новий штатний розпис та структуру підприємства /а.с. 33/. Повідомленням від 29.07.2016 року [PERSON] повідомлено, що в зв»язку із зміною умов правці і внесення змін до штатного розпису наказом від 29 липня 2016 року № 06 з 01 жовтня 2016 року буде змінено посадовий оклад та з 01 жовтня 2016 року посадовий оклад буде складати 2500 грн. Позивача було ознайомлено з повідомленням, про що свідчить його особистий підпис /а.с. 34/. Жодних належних та допустимих доказів того, що позивач не підписував зазначене повідомлення та не був ознайомлений про зміну розміру посадового окладу суду не надано, клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи позивачем не заявлялось. За вказаного позовні вимоги про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати задоволенню не підлягають, так як на даний час проведено повний розрахунок з відповідачем відповідно до встановленого з 01 жовтня 2016 року посадового окладу. Щодо виплати компенсації за невикористану відпустку за 29 днів, то суд приходить до висновку, що вона виплачена позивачеві не в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з вимогами ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із п.7 Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Як вбачається з матеріалів справи, дохід [PERSON] за 12 місяців склав 103 225 грн. Середньоденна заробітна плата складає 103 225 грн. /253 дні=408 грн. Тобто, сума компенсації за 29 днів невикористаної відпустки складає 11 832 грн. (29 днівх408 грн.= 11 832 грн.). ТОВ «Щит-КР» виплатило [PERSON] компенсацію у розмірі 7 828, 92 грн., що вбачаться з розрахункового листа за грудень 2016 року /а.с. 36/. За вказаного, до стягнення з відповідача підлягає 4 003,08 грн. (11 832 грн. - 7 828,92 грн. = 4 003,08 грн.) невиплаченої компенсації за невикористану відпустку. Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Постановою Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» пунктом 20 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно довідки ТОВ «Щит-КР» заробітна плата позивача за останні два місяці складала: за жовтень 2016 року - 2 500 грн., за листопад 2016 року - 2 500 коп., всього: 5 000 грн.: 42 д.= 119 грн. 05 коп. (середньоденна заробітна плата). За період з 26.12.2016 року по 01.02.2018 року було 275 робочих днів, тому розмір середнього заробітку за цей період становить 32 738 грн. 75 коп. /119 грн. 05 коп. х 275 = 32 738 грн. 75 коп./. Як роз'яснено в п. 6 постанови пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Порядок нарахування, утримання та сплати податків та інших обов'язкових платежів регулюється Податковим кодексом України. Таким чином, стягнута за рішенням суду сума вказана без врахування податків, зборів та інших обов'язкових платежів. Щодо посилання представника відповідача на пропущенням позивачем строку позовної давності, відповідно до статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до 141 ЦПК України судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial