Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

04 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» за епізодом кредитування співробітників ЧП «Інтер торг групп» суму заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 35255 грн. 96 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] працюючи заступником директора Дніпропетровської філії ТОВ «Банк Фамільний», з вересня 2005 року по жовтень 2006 року, вступила в злочинний зговір з директором ПП «ІнтерТоргГруп» [PERSON], з метою незаконного отримання кредитних коштів шляхом оформлення кредитів на імя уявних позичальників. Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська розглянута кримінальна справа №1/200/38/14 (403/4259/12) за обвинуваченням [PERSON], яку визнано винною в скоєнні злочинів, передбачених ч.4, ст.27, ч.1 ст.366, ч.4 ст.27, ч.2 ст.358, ч.4 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.27, ч.2 ст.366, ч.1 ст.364, ч.2 ст.364, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366, ч.2 ст.366 КК України. Зазначеною постановою суду [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності внаслідок декриміналізації та у звязку з закінчення термінів притягнення до кримінальної відповідальності. В результаті протиправних дій відповідачем, Банку завдано матеріальні збитки на загальну суму 35255 грн. 96 коп., у звязку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. У судове засідання представник позивача не зявився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку з наступним. Встановлено, що [PERSON] працюючи заступником директора Дніпропетровської філії ТОВ «Банк Фамільний», у період з вересня 2005 року по жовтень 2006 року на підставі підроблених документів та кредитних договорів, підписаних [PERSON] від імені ТОВ «Банк Фамільний», анкет позичальників, подань на кредитний комітет, засвідчених копій паспортів і довідок ІПН вказаних осіб, із відання ТОВ «Банк Фамільний» протиправно вилучено і передано [PERSON] 130000 грн. 00 коп. Вищевказані обставини встановлені постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року по кримінальній справі №403/4259/12 (провадження №1/200/38/14 року), якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.27 ч.1 ст.366, ч.4 ст.27 ч.2 ст.358, ч.4 ст.27 ч.3 ст.358, ч.4 ст.27 ч.2 ст.366, ч.1 ст.366, ч.2 ст.366, ч.1 ст.364, ч.2 ст.364, ч.3 ст.365 КК України, внаслідок декриміналізації та у звязку з закінченням термінів притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.5-12). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку з вищевказаним, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» суму заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 35255 грн. 96 коп. Підставою своїх позовних вимог позивач визначив ст.ст.22, 1166 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача, оскільки позивачем обраний невірний спосіб захисту його порушених прав та невірно застосовані норми цивільного законодавства, у звязку з тим, що відповідач знаходилася з позивачем у трудових відносинах і правовідносини, що склалися між ними регулюються нормами трудового законодавства. Зокрема, відповідно до п.4 ч.1 ст.232 Кодексу законів про працю України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Стягнення збитків в цьому разі передбачено ст.132 Кодексу законів про працю України, положеннями якої (статті) встановлено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно п.1 ч.1 ст.134 вказаного кодексу, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» в абзацах 1 та 3 пункту 3, у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. Відповідно до вимог ч.2 ст.88 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed