Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

06 листопада 2015 року [PERSON], звернулася до суду із позовом, а з 24 листопада 2016 року з уточненою позовною заявою до [PERSON], редакції щотижневої газети «Зміївський кур'єр», про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, спростування інформації. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], вказав, що [INFO] року в номері [NUMBER] обласної щотижневої газети «Зміївський кур'єр» була розміщена стаття «[INFO]»?, автором якої вказаний [PERSON] В зазначеній статті міститься недостовірна, негативна, що порушує немайнові права на недоторканість честі, гідності та ділової репутації інформація, а саме: «починаючи з 10-16 вересня, прикриваючись наказом Мінагрополітики України та випискою з реєстру, [PERSON], за допомогою техніки [PERSON], - батька, і використовуючи завідомо підробний договір між ДП «Благодатне» і ФГ «Время» (ймовірно сфабрикований цими ж особами) викрали і вивезли в невідомому напрямку 120 тн., соняшнику, вартістю понад 10 млн. грн., не пропускаючи через вагову. Далі використовуючи той самий завідомо підробний договір, ще не прийнявши офіційно за актом справи, посаду і печатку, [PERSON], за допомогою батька [PERSON], намагається зібрати ще врожай сої та кукурудзи на площі понад 1200 га., і викрасти його. Відповідач [PERSON] прямо вказує, що позивач вкрав соняшник на суму 10 млн., грн. та на замах на крадіжку сої та кукурудзи. Вказана інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, є по суті наклепом, недостовірною та такою, що грубо порушує немайнові права позивача, оскільки будь-яких судових рішень, які б встановлювали винуватість позивача у вчиненні вказаних злочинів, місця не мало. Далі відповідач у статті констатує: «… переможцем конкурсу була оголошена людина, яка не має спеціальної освіти, досвіду керівництва - [PERSON], всі досягнення якого полягають у тому, що він «рахувався» на якихось посадах у фермерському господарстві свого батька». Так, вказана інформація також не відповідає дійсності, оскільки позивач має дві вищі освіти. В даному випадку недостовірна інформація опублікована в засобі масової інформації доведена великій кількості читачів, стосується безпосередньо позивача, є недостовірною - такою, що не відповідає дійсності, завдала істотної шкоди його особистим немайновим правам, недоторканості честі, гідності, ділової репутації та спричинила моральну шкоду. Позивач балотувався кандидатом на чергових виборах Харківської обласної ради 25.10.2015 року, але саме розповсюджена про нього недостовірна інформація зіграла вирішальну роль у тому, що він не отримав перемоги на виборах, адже виборці не будуть голосувати за злочинця, як його незаконно та безпідставно оголосили у публікації. Деякі знайомі після виходу статті перестали з ним спілкуватися, почали зневажати. Весь час, з дня розповсюдження про нього недостовірної інформації він відчуває душевні страждання так як відповідачі, обізвавши його злочинцем, цинічно принизили його честь, гідність, ділову репутацію. Частиною 3 ст. 277 ЦК України закріплено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила (ч.б ст. 277 ЦК України). Згідно ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власного ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком «Спростування» на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. За таких обставин [PERSON] просив визнати недостовірною, негативною, що порушує немайнові права на недоторканість честі, гідності та ділової репутації, інформацію, поширену обласною щотижневою газетою «Зміївський кур'єр», автором якої є [PERSON], розміщену на 8,13 шпальтах, номеру [NUMBER], під назвою «[INFO]»?», а саме: «…починаючи з 10-16 вересня, прикриваючись наказом Мінагрополітики України та випискою з реєстру, [PERSON], за допомогою техніки [PERSON] - батька, і використовуючи завідомо підроблений договір між ДП «Благодатне» і ФГ «Время» (ймовірно сфабрикований цими ж особами), викрали і вивезли в невідомому напрямку до 120 тн., соняшнику, вартістю понад 10 млн. грн., не пропускаючи через вагову. Далі, використовуючи той самий завідомо підроблений договір, ще не прийнявши офіційно за актом справи, посаду і печатку, [PERSON], за допомогою батька [PERSON], намагається зібрати ще й врожай сої та кукурудзи на площі понад 1200 га., і викрасти його». «..переможцем конкурсу була оголошена людина, яка не має спеціальної освіти, досвіду керівництва - [PERSON], всі досягнення якого полягають у тому, що він «рахувався» на якихось посадах у фермерському господарстві свого батька». Зобов'язати редакцію обласної щотижневої газети «Зміївський кур'єр» протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили здійснити спростування зазначеної недостовірної, негативної та такої, що порушує немайнові права на недоторканість честі, гідності та ділової репутації інформації, розмістивши і статтю під назвою «Спростування», текст якої попередньо узгодити зі [PERSON], надрукувавши тим же шрифтом, що і стаття «[INFO]»?» в обсязі друкованих знаків, що удвічі перевищує обсяг спростованого фрагменту опублікованого матеріалу у статті». Стягнути з відповідачів на його користь компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Представник позивача [PERSON], у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вказала, що інформація розповсюджена у публікації є недостовірною, негативною, не відповідає дійсності, такою, що порушує немайнові права [PERSON] Представник [PERSON] - [PERSON], у судовому засіданні заперечував проти позову у повному обсязі. Зазначив, що дійсно автором статті є [PERSON], який на час публікації був незаконно звільнений, захищав свої права в судовому порядку, продовжував виконувати обов'язки керівника підприємства. Зміст статті відповідає дійсності. Так, твердження про те, що договір №8 від 17.07.2014 року, укладений між ДП «Благодатний» та ФГ «Время» підробний, підтверджується висновком експертизи №389 від 04.10.2015 року. Відомості про те, що врожай соняшнику 2015 року був вкрадений та вивезений у невідомому напрямку підтверджується тим, що будь-які бухгалтерські документи щодо взяття його на облік в ДП «Благодатне» відсутні. Відсутній і сам договір який би визнавав право власності [PERSON] на даний врожай. За даний фактом [PERSON] неодноразово звертався до правоохоронних органів. Факт того, що [PERSON], був оголошений переможцем конкурсу на зайняття посади директора та не має спеціальної освіти, досвіду керівництва також відповідає дійсності. Враховуючи подані письмові заперечення проти позову просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. (т. 1 а.с.216-217) Представник редакції «Зміївський кур'єр» [PERSON], позову не визнав вказуючи, що газета не може бути відповідачем у справі, оскільки відповідальність за факти викладені у публікації несе автор. Стаття директора ДП «Благодатне» [PERSON] «[INFO]» є відповіддю на статтю [PERSON] «Чому конкурси на посади можуть бути марними?», проплаченою асоціацією фермерів на підтримку [PERSON]. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що у випуску газети «Зміївський кур'єр» [NUMBER] 2015 від [INFO] року було опубліковано статтю під назвою «[INFO]»?», в якій поширена інформація наступного змісту: ««…починаючи з 10-16 вересня, прикриваючись наказом Мінагрополітики України та випискою з реєстру, [PERSON], за допомогою техніки [PERSON] - батька, і використовуючи завідомо підроблений договір між ДП «Благодатне» і ФГ «Время» (ймовірно сфабрикований цими ж особами), викрали і вивезли в невідомому напрямку до 120 тн., соняшнику, вартістю понад 10 млн. грн., не пропускаючи через вагову. Далі, використовуючи той самий завідомо підроблений договір, ще не прийнявши офіційно за актом справи, посаду і печатку, [PERSON], за допомогою батька [PERSON], намагається зібрати ще й врожай сої та кукурудзи на площі понад 1200 га., і викрасти його». «..переможцем конкурсу була оголошена людина, яка не має спеціальної освіти, досвіду керівництва - [PERSON], всі досягнення якого полягають у тому, що він «рахувався» на якихось посадах у фермерському господарстві свого батька».( а.с.13-16) Вказана стаття підписана директором ДП «Благодатне» [PERSON] і як встановлено в судовому засіданні, та власне визнавалось представниками відповідачів, останній є автором спірної публікації, поширеної редакцією обласної щотижневої газети «Зміївський кур'єр». Позивач [PERSON] вважав, що відповідачі у справі оприлюднили недостовірну інформацію, неправдиві та такі відомості, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, чим завдали шкоди його особистим немайновим правам. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, всі перелічені обставини є предметом доказування в судовому процесі, тому судом надано оцінку словам та словосполученням у зазначених фразах, які позивач вважає недостовірними, негативними і такими, що порочать його ділову репутацію. Наказом №183-п від 31.08.2015 року Міністерства аграрної політики та продовольства України [PERSON], звільнено з посади в.о. директора ДП «Благодатне» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, у задоволенні якого рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2015 року було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15.02.2016 року, визнано незаконним наказ про звільнення [PERSON] та поновлено його на посаді директора ДП «Благодатне». Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 23.11.2016 року скасував рішення Апеляційного суду Харківської області від 15.02.2016 року та залишив в силі рішення Дзержинського районного суду Харківської області про відмову у задоволенні позову [PERSON] від 27.11.2015 року. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, керівником ДП «Благодатне» з 31.08.2015 року призначено [PERSON] Таким чином, станом на день публікації статті - [INFO] року директором ДП «Благодатне» був [PERSON], а не [PERSON], який як автор публікації, зазначив, що займає посаду директора ДП «Благодатне». Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. При цьому, відповідно до ст. 8 Конституції України, норми останньої є нормами прямої дії. Відповідно до ст. 2 закону України «Про інформацію», одними з основних принципів інформаційних відносин є, зокрема: гарантованість права на інформацію, відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією, свобода вираження поглядів і переконань, правомірність одержання, використання, поширення, зберігання і захисту інформації. Крім того, ч. 1 ст. 5 закону України «Про інформацію» визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Згідно зі ч. 1 ст. 24 закону України «Про інформацію», забороняється цензура, тобто будь-яка вимога, спрямована, зокрема, до журналіста, засобу масової інформації, його засновника (співзасновника), видавця, керівника, розповсюджувача, узгоджувати інформацію до її поширення або накладення заборони чи перешкоджання в будь-якій іншій формі тиражуванню або поширенню інформації. А згідно з ч. 2 ст. 24 закону України «Про інформацію», забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб'єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником (власником) і трудовим колективом, редакційним статутом. На підставі ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Під «висловлюваннями, які не містять фактичних даних» розуміються такі висловлювання, в яких відсутні посилання на конкретні дати, номери, цифри, місця подій та самі події. Такий вид оціночного судження як «критика» не має свого визначення у законодавстві. У такому випадку слід звернутися до Нового тлумачного словника української мови (1998 року викладачі [PERSON], [PERSON], рекомендовано Міністерством освіти України для студентів вищих та середніх навчальних закладів), згідно з яким термін «критика» визначається як коментар та аналіз. Це й же словник термін «коментар» розуміє як пояснення, тлумачення до якого-небудь тексту, подій, явищ, а термін «аналіз» - як розгляд чого-небудь. Щодо терміну «оцінка дій» слід зазначити, що в законодавстві також відсутнє визначення поняття «оцінка дій». Поряд з цим, наведений вище словник термін «оцінювати» визначає як складати уявлення, робити висновок про кого-, що-небудь. Тобто, «оцінкою дій» є складання уявлення або надання висновку щодо дії певної особи або речі. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Разом з тим, висловлені у статті «починаючи з 10-16 вересня, прикриваючись наказом Мінагрополітики України та випискою з реєстру, [PERSON], за допомогою техніки [PERSON] - батька, і використовуючи завідомо підроблений договір між ДП «Благодатне» і ФГ «Время» (ймовірно сфабрикований цими ж особами), викрали і вивезли в невідомому напрямку до 120 тн., соняшнику, вартістю понад 10 млн. грн., не пропускаючи через вагову. Далі, використовуючи той самий завідомо підроблений договір, ще не прийнявши офіційно за актом справи, посаду і печатку, [PERSON], за допомогою батька [PERSON], намагається зібрати ще й врожай сої та кукурудзи на площі понад 1200 га., і викрасти його». «..переможцем конкурсу була оголошена людина, яка не має спеціальної освіти, досвіду керівництва - [PERSON], всі досягнення якого полягають у тому, що він «рахувався» на якихось посадах у фермерському господарстві свого батька», фрази, з огляду на використані відповідачем мовно - стилістичні засоби, містять фактичні дані, негативну інформацію, певний і однозначний зміст, тобто є фактичним твердженням. Так, як було визначено вище, станом на [INFO] року [PERSON], дійсном був директором ДП «Благодатне», і в силу повноважень мав право здійснювати керівництво господарською діяльністю ДП, в тому числі займатись питанням збору врожаю. З огляду на зміст висловлювань в загальному контексті оспорюваної статті, а саме «викрали і вивезли в невідомому напрямку до 120 тн., соняшнику, вартістю понад 10 млн. грн., не пропускаючи через вагову»; намагається зібрати ще й врожай сої та кукурудзи на площі понад 1200 га., і викрасти його»; «..переможцем конкурсу була оголошена людина, яка не має спеціальної освіти, досвіду керівництва - [PERSON], всі досягнення якого полягають у тому, що він «рахувався» на якихось посадах у фермерському господарстві свого батька», суд дійшов до висновку, що вони вчинені відповідачем [PERSON] умисно, у брутальній, принизливій, неетичній формі, містять оцінку та аналіз певних подій, звинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, а відтак - не є оціночним судженням. Дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що в провадженні Зміївського ВП ГУНП України перебувають матеріали кримінального провадження №12015220300001262 від 23.11.2015 року за заявою [PERSON], за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. За заявами [PERSON] від 14.07.2015 року, 23.11.2015 року, 15.12.2015 року, 26.12.2015 року. На даний час досудове розслідування по вищевказаним кримінальним провадженням триває. Проводяться слідчі дії. (т.2 а.с.19-22) Статтею 62 Конституції України проголошено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Крім того, стаття містить аналіз конкретних подій та фактів з життя позивача. Так у судовому засіданні встановлено, що Міністерством аграрної політики та продовольства України було оголошено про проведення конкурсного відбору керівника ДП «Благодатне». (т. 2 а.с.7) Наявність у [PERSON] двох вищіх освіт, а саме диплому Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого та Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва, підтверджується копіями вказаних документів. (т. 2 а.с.2-5) Таким чином, відповідачами не було надано суду належних та допустимих доказів того, що інформація щодо позивача, розповсюджена редакцією «Зміївський кур'єр», автором якої є [PERSON], є достовірною. Приймаючи до уваги положення ст.ст. 32, 68 Конституції України, необхідним є забезпечення балансу між конституційним правом на свободу думки і слова, на вільне виражання свої поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації з іншого боку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі Постанова) зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Також, Постановою Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 встановлено, що враховуючи положення статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року; далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, а також враховувати роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Частиною 1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено право особи на вільне поширення інформації та ідей. Проте, частиною другою вказаної норми передбачена можливість обмеження цього права на підставі закону з легітимною метою за умови, що таке обмеження є необхідним у демократичному суспільстві. Такою легітимною метою визначається охорона репутації осіб-фігурантів інформації. Частина 3 ст. 277 Цивільного кодексу України встановлює презумпцію добропорядності, згідно з якою негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. З аналізу досліджених судом доказів, суд дійшов до висновку, що [PERSON], поширив неправдиву та недостовірну інформацію, а тому вимоги [PERSON], про визнання вказаної інформації недостовірною та її спростування є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Згідно з абзацу 4 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 та ст. 30 Закону України «Про інформацію», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні). Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про інформацію» та абз. 5 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1, якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пленум Верховного Суду України в пункті 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 роз'яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Разом з тим, позивачем не надано доказів погіршення стану його здоров'я, втрати нормальних життєвих зв'язків, зниження рівня ділової репутації тощо, внаслідок поширення оспорюваної інформації. Сам по собі факт прийняття участі у чергових виборах депутатів Харківської обласної ради (а.с.6), не отримання перемоги, не вказує на наявність причинного зв'язку між діями відповідачів та відповідними наслідками. Зважаючи на наведене, суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], що відповідає засадам законності та справедливості. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з редакції щотижневої газети «Зміївський кур'єр», [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути витрати по оплаті судового збору.

Outcome: partial