Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

05 червня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на розгляд надійшла вищевказана цивільна справа за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON], третя особа, - Криворізький міський центр зайнятості, про захист трудових прав, яка в подальшому 18 лютого 2016 року була уточнена. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач [PERSON] посилалася на ті обставини, що 13 серпня 2012 року між нею та відповідачем було укладено трудовий договір №04701204449, згідно з яким її прийнято на посаду старшого продавця непродовольчих товарів, про що у її трудовій книжці зроблено запис під №2. 13 серпня 2012 року договір було зареєстровано у Криворізькому міському центрі зайнятості. Вказувала на те, що 04 січня 2013 року вона подала відповідачу заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 18 січня 2013 року. Відповідач погодилась звільнити її з 18 січня 2013 року. У звязку з цим 18 січня 2013 року за актом прийому-передачі відповідач прийняла у неї матеріальні цінності. Зазначала, що згідно з наказом Міністерства парці та соціальної політики України №260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за №554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Посилалася на ті обставини, що відповідач відмовляється зявитись до центру зайнятості та зняти з реєстрації трудовий договір. Крім того, відповідач відмовляється внести до договору та трудової книжки відповідні записи про припинення дії трудового договору. З цієї підстави вона не може розірвати укладений безстроково трудовий договір у досудовому порядку. Посилалася на ту обставину, що внаслідок вказаних дій відповідача грубо порушуються її конституційні права, адже вона не може працевлаштуватися. На підставі вищевикладеного просила уточнені позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким встановити юридичний факт про припинення 18 січня 2013 року трудового договору №04701204449, укладеного 13 серпня 2012 року між Фізичною особою - підприємцем [PERSON] (податковий номер [NUMBER]) та [PERSON], [INFO] (податковий номер [NUMBER]), визнати трудовий договір №04701204449, укладений 13 серпня 2012 року між Фізичною особою - підприємцем [PERSON] (податковий номер [NUMBER]) та [PERSON], [INFO] (податковий номер [NUMBER]), - припиненим у звязку із звільненням [PERSON] з посади старшого продавця непродовольчих товарів за власним бажанням (ст.38 КЗпП України), та зобовязати Криворізький міський центр зайнятості (Ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 21908407) зареєструвати припинення трудового договору №04701204449 укладеного 13 серпня 2012 року між Фізичною особою - підприємцем [PERSON] (податковий номер [NUMBER]) та [PERSON], [INFO] (податковий номер [NUMBER]). Присутні у судовому засіданні позивач та її представник, кожен окремо надали пояснення по суті справи, підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності, або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмові пояснення по суті справи в яких посилався на наступні обставини. Законом України від 28 грудня 2014 року №77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яким серед іншого виключено ст.24-1 Кодексу законів про працю України щодо обовязку державної служби зайнятості здійснювати реєстрацію трудових договорів, укладених між працівником і фізичною особою. Таким чином, до приведення нормативно правових актів у відповідність із зазначеним Законом, служба зайнятості керується нормативно-правовими актами, зокрема наказом Міністерства соціальної політики від 08 червня 2001 року №260 «Про затвердження Форми трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою» та наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 «Про затвердження Інструкцій про порядок ведення трудових книжок працівників» в частині, що не суперечить цьому Закону. Тобто, реєстрація трудових договорів, укладених між працівником та фізичною особою, з 01 січня 2015 року, органами державної служби зайнятості не здійснюються оскільки це прямо суперечить Закону, в той же час до приведення законодавства у відповідність інші положення зазначених нормативно-правових актів, зокрема щодо посвідчення записів у трудовій працівників, що були внесені роботодавцем, а також зняття з реєстрації трудових договорів, що були укладені до набрання чинності Законом, здійснюються органами державної служби зайнятості згідно встановлених норм. Пунктом 8 Порядку визначено, що у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП. про що сторони сповіщають Центр, який зареєстрував договір. Зняття з реєстрації трудового договору за відсутності працівника проводиться Центром відповідно до вимог п.9 Порядку та виключно у випадках розірвання трудового договору за Ініціативою фізичної особи у випадках, визначених КЗпП України, за умови подання фізичною особою (або дорученням уповноваженою нею особою): примирника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання трудового договору; копій документів, що підтверджують; надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомлення про вручення). У разі коли вручити поштове відправлення неможливо, подаються копії підтвердних документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. Відповідальна особа Центру протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів та повідомляє працівника про зняття з реєстрації трудового договору. Підставою для зняття трудового договору з реєстрації в Центрі є рішення суду, яке набрало законної сили, дата та підстава припинення дії договору або визнання його недійсним, розірвання. У такому випадку Центр проводить дії по зняттю з реєстрації даного договору в терміни передбачені чинним законодавством. Зазначеним Порядком Центру не надано право на здійснення контролю за дотриманням законодавства про працю сторонами трудових відносин та контролю за виконання сторонами умов укладеного трудового договору. Спори, що виникають між сторонами трудових відносин вирішуються у судовому порядку. Сторонами трудових відносин є виключно : фізична особа підприємець та найманий працівник. На підставі викладеного просив розглядати справу без участі представника Криворізького міського центру зайнятості, проти позовних вимог не заперечував. Вислухавши пояснення позивача та її представника, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п.1 ч.1 ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Згідно до п.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Статтею 24-1 КЗпП України, передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин, соціального захисту населення. З матеріалів справи вбачається наступне. 13 серпня 2012 року між позивачем [PERSON] (а.с.10) (дошлюбне прізвище, - [PERSON]) (а.с.5) та відповідачем, - ФОП [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) було укладено трудовий договір №04701204449 (а.с.3), згідно з яким позивача прийнято на посаду старшого продавця непродовольчих товарів, про що у її трудовій книжці зроблено запис під №2 (а.с.4). 13 серпня 2012 року договір було зареєстровано у Криворізькому міському центрі зайнятості (а.с.3, зворот). 04 січня 2013 року позивач подала відповідачу заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 18 січня 2013 року (а.с.6). З пояснень позивача та її представника встановлено, що відповідач погодилась звільнити позивача з 18 січня 2013 року. 18 січня 2013 року за актом прийому-передачі відповідач прийняла у позивача матеріальні цінності (а.с.7). Також з пояснень позивача та її представника встановлено, що відповідач відмовляється зявитись до центру зайнятості та зняти з реєстрації трудовий договір. Крім того, відповідач відмовляється внести до договору та трудової книжки відповідні записи про припинення дії трудового договору. Статтею 36 КЗпП України передбачено підстави припинення трудового договору. Розірвання трудового договору, укладеного між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, має свої особливості. Відповідно до п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 червня 2001 року №260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони повідомляють центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір. Пунктом 9 Порядку визначено, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Зняття з реєстрації трудового договору у разі його розірвання за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, за відсутності працівника, проводиться у строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, за умови подання фізичною особою (або за нотаріальним дорученням уповноваженою нею особою): примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копії документів, що підтверджують надсилання працівникові повідомлення про намір розірвання з ним трудового договору (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове повідомлення неможливо, подаються копії підтверджуваних документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. У цьому випадку центр зайнятості повідомляє працівника про зняття з реєстрації трудового договору. Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України №1168 від 29 жовтня 2009 року «Про деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю», у разі розірвання трудового договору за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, така особа зобов'язана письмово повідомити про свій намір працівникові та у визначений строк провести передбачений законодавством розрахунок. Пунктами 5, 6, 7 вище вказаної постанови передбачено, що зняття державною службою зайнятості з реєстрації трудового договору у випадках, передбачених пунктом 4 цієї постанови, проводиться за умови подання фізичною особою примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове повідомлення неможливо, подаються копії підтверджуваних документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. Державна служба зайнятості протягом трьох робочих днів з дня надходження зазначених у пункті 5 цієї постанови документів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів та повідомляє працівникові. За зверненням працівника, який не був присутній під час зняття трудового договору з реєстрації, посадова особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів з дня такого звернення робить відповідну відмітку у виданому йому примірнику трудового договору та засвідчує у трудовій книжці запис про звільнення з роботи, внесеній фізичною особою. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні було встановлено, що трудові відносини між позивачем та відповідачем було припинено, однак позивач не може зняти трудовий договір з реєстрації у Криворізькому міському центрі зайнятості. Дана обставина підтверджується матеріалами справи, а саме: - трудовим договором від 13 серпня 2012 року (а.с.3); - заявою про звільнення (а.с.6); - актом прийняття-передачі від 18 січня 2013 року (а.с.7); - довідкою з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.8); - табелями обліку робочого часу за грудень 2012 року та січень 2013 року (а.с.11); - платіжною відомістю за грудень 2012 року (а.с.12). Разом з тим суд приймає до уваги, що, враховуючи особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, позивач позбавлена можливості самостійно зняти його з реєстрації і захистити своє порушене право. Відповідно до ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за №554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. Уразі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. За таких обставин суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає за доцільне уточнені позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, судові витрати у розмірі 243,60 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved