Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

06 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову, посилається на те, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок [NUMBER] від 20.10.1988 року. У вказаному будинку зареєстровані позивач, його дружина [PERSON] та їх син [PERSON] Близько семи років останній в даному будинку не проживає, комунальними послугами не користується та не приймає участі в утриманні будинку. Між ними також відсутня домовленість щодо збереження за останнім права користування спірним будинком. Реєстрація [PERSON] в належному [PERSON] будинку перешкоджає оформити соціальні пільги та повноцінно користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності майном. А тому, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинку [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити. У зв'язку з неявкою відповідача, не заперечив проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність та відзиву не подав. В зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, згодою позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив у відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з наступних підстав. Як встановлено в суді та вбачається з свідоцтва про право власності на жилий будинок [NUMBER] від 20.10.1988 року, виданого Шепетівською районною державною адміністрацією, позивач [PERSON] є власником ? частини будинку [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщину по закону спадкоємцями ? частини житлового будинку по [ADDRESS] після смерті [PERSON] в рівних долях є його діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб № 1016 від 25.10.2018 року, виданої в.о. старости с. Пашуки, Красносілка та інформації, що надійшла на запит суду з Судилківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області від 13.11.2018 року № 10-10/2973 на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України вбачається, що крім позивача у вказаному будинку значиться зареєстрованим, в тому числі відповідач [PERSON], [INFO]. Згідно даних акту від 03 січня 2019 року, складеного комісією у складі працівників Судилківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області [PERSON], [PERSON] та сусідів: [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], але фактично більше п'яти років не проживає за вищевказаною адресою, комунальними послугами не користується. Даний факт підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які суду показали, що є сусідами позивача, а тому знають, що позивач проживає у [ADDRESS] з дружиною. Відповідач [PERSON], який є його сином, у будинку зареєстрований, однак не проживає більше п'яти років, особисті речі останнього в будинку відсутні, комунальними послугами не користується та їх не оплачує. Вирішуючи позов в межах заявлених вимог, суд зважає на таке. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, якою встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною другою ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом не здобуто та відповідачем не надано доказів того, що останньому як члену сім'ї власника житла створюються перешкоди для проживання у будинку [ADDRESS], наявні поважні причини відсутності у даному житлі або існує інша домовленість між ним і власником житла [PERSON] Відсутність будь-яких домовленостей і з іншими співласниками житлового будинку з приводу користування ним підтверджується даними заяви [PERSON] від 04.01.2018 року. Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] добровільно залишив жиле приміщення і постійно, більше 1 року, проживає за іншою адресою. За наведених обставин, позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved