Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

06 вересня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності. В своїй позовній заяві позивачі вказали, що в їх власності перебуває квартира [ADDRESS] Вказана квартира отримана ними у власність у порядку приватизіції житлового фонду на підставі розпорядження (наказу) № 77 від 30.04.1996 року по Радгоспу імені Ватутіна. За результатами приватизації отримано свідоцтво про право власності на житло. Однак, коли позивачі - співвласники квартири вирішили зареєструвати своє право власності в новому (електронному) реєстрі прав власності виявилось, що правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на житло втрачено. Отримати копію розпорядження про видачу свідоцтва про право власності та відповідно нове свідоцтво (дублікат) про право власності на квартиру вони не мають можливості, скільки радгосп імені Ватутіна, який в серпні 1996 р. було реорганізовано в КСП ім. Ватутіна, було визнано банкрутом та ліквідовано згідно рішення господарського суду Полтавської області від 21.06.2005 р. Таким чином позивачі являючись співвласниками квартири - підтвердити юридично своє право власності не можуть, а відповідно і не можуть реалізувати своє право розпорядження квартирою. Також вказували, що у втраченому свідоцтві про право власності на житло копія якого збереглася, допущено невірне написання ім'я по-батькові позивача [PERSON] - «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]» На підставі вищевикладеного, просили суд ухвалити рішення, яким: визнати за кожним право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] Позивачі та їх представник адвокат Пузь Ю.А. в судове засідання не з'явилися. Від позивачів надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином і надіслав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Згідно дост. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). З ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України, постає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1,2 ст. 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно дост. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно дост. 392 ЦК Українивласник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. В постанові Верховного Суду України 04 квітня 2011 року по справі № 3-18гс11 зроблено правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Це відображено і в п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 16 ЦК України також передбачає такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що бачається із копії свідоцтва про право власності на житло. Отримати копію розпорядження про видачу свідоцтва про право власності та відповідно нове свідоцтво (дублікат) про право власності на квартиру позивачі не мають можливості, скільки радгосп імені Ватутіна, який в серпні 1996 р. було реорганізовано в КСП ім. Ватутіна, було визнано банкрутом та ліквідовано згідно рішення господарського суду Полтавської області від 21.06.2005 р. Факт належності квартири позивачам підтверджується наступними доказами. Довідкою Пришибської сільської ради № 02-21/154 від 20.03.2018 р. про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, згідно якої в [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Паспортом громадянина України позивача [PERSON] який зареєстрований в [ADDRESS] з 19.11.1977 р., та позивача [PERSON] яка зареєстрована за вказаною адресою з 30.07.1977 р. Письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] які подтвердили, що позивачі є однією сім'єю та в середені 90-х років приватизували зазначену квартиру. Довідкою № 27-03 від 27.03.2018 р. Комунального підприємства «Пришибське» та довідкою № 13-01-03-4/1164 від 04.05.2018 р. Великокохнівської філії «Полтаваобленерго» виданій позивачу [PERSON] про відсутність заборгованості зі сплати комунальних платежів. Окрім того належність квартири позивачам підтверджується також Технічним паспортом на квартиру, де [PERSON] записаний як замовник технічної інвентаризації. Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивач [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) 28.08.2009 р. зареєструвала шлюб з [PERSON] взявши після шлюбу прізвище «[PERSON]». Таким чином, судовим розглядом встановлено, що факти, викладені позивачами в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має, визнання права власності на квартиру не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачами права власності на 1/5 частину квартири за кожним у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа.

Outcome: approved