Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

06.08.2020 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої позивач вказує, що з відповідачем він перебував у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2005, від якого [INFO] народилась донька [PERSON] . Шлюб розірвано 29.04.2008. За рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.12.2006 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини доходу боржника щомісяця, які утримуються із заробітної плати позивача за місцем роботи на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Місце проживання дитини та позивача зареєстроване за однією адресою, але фактично дочка проживала разом з матір`ю. Після досягнення чотирнадцятирічного віку донька скористалась правом вибору місця проживання та з червня 2020 року перебуває на утриманні та проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Просить припинити стягнення з нього аліментів на утримання дочки на користь відповідача, та стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини її доходу на утримання дочки на його користь. З метою встановлення місця реєстрації відповідача у справі відповідно до ст. 187 ЦПК України 07.08.2020 було зроблено запит до центру надання адміністративних послуг Ніжинської районної державної адміністрації. Відповідь до суду не надійшла. 06.10.2020 з метою встановлення місця реєстрації відповідача у справі відповідно до ст. 187 ЦПК України було зроблено запит до відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ніжинської міської ради. Відповідь надійшла до суду 29.10.2020. Ухвалою від 09.11.2020 відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено перше судове засідання на 02.12.2020. 25.11.2020 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів (вх.№22216 від 25.11.2020, а.с.47-50). 02.12.2020 у судовому засіданні за клопотанням відповідача долучено до матеріалів справу довідку з місця роботи останньої (а.с.51) та оголошено перерву до 18.12.2020 перед дослідженням письмових доказів. 02.12.2020 до суду надійшло клопотання представника позивача про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів та судових витрат. (вх.№22792 від 02.12.2020). 18.12.2020 справа не розглядалась у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Наступне судове засідання призначене на 21.12.2020. 21.12.2020 сторони у судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до суду клопотання, в якій просив розглянути справу без участі сторони позивача (вх.№24067 від 18.12.2020, а.с.57). Відповідач подала до суду заяву про визнання позову в частини припинення стягнення аліментів та просила розгляд справи проводити за її відсутності (вх. №24066 від 18.12.2020, а.с.56). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з частиною третьою статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. Позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.10). Сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). Шлюб між позивачем і відповідачем розірвано 29 квітня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.12). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2006 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів платника аліментів, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 03.11.2006. (а.с.13). За інформацією, що надана Металургійним відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі, 26.12.2006 державним виконавцем було направлено постанову про звернення стягнення з заробітної плати аліментів у розмірі ј частини до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», по теперішній час відрахування аліментів здійснюється щомісячно, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. (а.с.15). 31.07.2020 мешканці будинку [ADDRESS] склали акт проте, що з січня 2020 року [PERSON] проживає фактично за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (без реєстрації) з червня 2020 та знаходиться на утриманні свого батька [PERSON] .(а.с.18). Згідно з довідкою від 03.08.2020 відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: 24.07.1981 [PERSON] , [INFO] ; з 05.09.2000 [PERSON] , [INFO] ; з 20.12.2005 [PERSON] , [INFO] .. Відповідач не\~заперечувала,\~що неповнолітня\~дочка [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~проживає разом\~із батьком [PERSON] . Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. ч. 1-3 ст. 181 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. За змістом\~ст.\~141\~СК України\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебувають\~вони у\~шлюбі між\~собою.\~Розірвання шлюбу\~батьками,\~проживання їх\~окремо від\~дитини не\~впливає на\~обсяг їхніх\~прав і\~не звільняє\~від обов`язку\~щодо дитини. У відповідності до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 4 статті 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Після дослідження\~та оцінки\~доказів у\~справі,\~надані позивачем,\~відповідно до\~ст.\~ст.\~10,\~60\~ЦПК України,\~докази вважаються\~судом належними\~та допустимими\~згідно зі\~ст.\~ст.\~58,\~59\~ЦПК України,\~і вони\~свідчать про\~необхідність задовольнити\~позовні вимоги, оскільки позивач фактично утримує дочку [PERSON] , [INFO] , з якою проживає спільно, на підтвердження чого суду надано належні докази. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.13\~ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі викладеного, ст. ст. 141, 180, 181, 192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved