Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

05 травня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (надалі - ПАТ «ММК ім.. Ілліча») про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 30 грудня 2003 року по 13 липня 2009 рік працювала на ПАТ «ММК ім.. Ілліча». Вважає, що за період її роботи відповідач в порушення вимог чинного законодавства не в повному обсязі проводив індексацію заробітної плати та на дату її звільнення індексація заробітної плати в повному обсязі виплачена не була. Стверджує, що виплата по заборгованості по індексації заробітної плати була здійснена ПАТ «ММК ім.. Ілліча» лише 18 квітня 2014 року у розмірі 352,04 гривень. Посилаючись, зокрема на ст.ст. 95,116, 117, 233 КЗпП України, ст.2 Закону України «Про оплату праці», ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» просила стягнути з ПАТ «ММК ім.. Ілліча» на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 13 липня 2009 року по 18 квітня 2014 року у розмірі 146880,76 гривень. Позивачка в судове засідання не з'явилась, просила розглянути справу за її відсутності за участю її представника, наполягала на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Представник позивачки [PERSON], діючий на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 13 липня 2009 року по 18 квітня 2014 року у розмірі 146880,76 гривень. Представники відповідача Чайкіна К.О., та Головко А.В., діючі на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Суду надані письмові заперечення, в яких ПАТ «ММК ім.. Ілліча» зазначено, що позивачка не довела обґрунтованість заявлених позовних вимог належними доказами, а також пропустила трьохмісячний строк звернення до суду. Також посилалися на те, що порушень трудового законодавства з боку ПАТ «ММК ім.. Ілліча» немає, бо усі належні до сплати позивачці виплати останній відповідач проводив своєчасно шляхом поетапного підвищення заробітної плати позивачу. Крім того, оскільки відсутній факт несвоєчасної виплати заробітної плати, то й відсутні передбачені ст.117 КЗпП України підстави для стягнення середнього заробітку. Крім того, представник відповідача Головко А.В. просила суд звернути увагу на той факт, що сума середнього заробітку за весь час нібито затримки виплати належних при звільненні сум, є занадто великою порівняно з сумою основного зобов'язання, тому просить суд у разі задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку застосувати принцип співрозмірності. Суд, допитавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] в період з 30 грудня 2003 року по 13 липня 2009 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «ММК «імені Ілліча», і за цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до ч.3 ст.94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч.6 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі - Закон про індексацію) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. N 1078 (надалі - Порядок). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч.1 ст.2 Закону про індексацію, п.2 Порядку). Відповідно до ч.1 ст.4 Закону про індексацію, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Відповідно до ст.5 Закону про індексацію, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Пункт 11 Порядку передбачає, що підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. При цьому обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону про індексацію. Абзац 5 цього пункту також передбачає, що для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Частина 2 ст.2 Закону України «Про оплату праці» визначає, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. N 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713 суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Наявність факту порушення трудового законодавства в частині своєчасної виплати позивачці індексації заробітної плати вбачається з наданих суду розрахунків, а саме суду надана довідка-розрахунок індексації заробітної плати з компенсацією за несвоєчасну виплату колишньому працівнику ПАТ «ММК ім.. Ілліча» [PERSON] за період з січня 2004 року по липень 2006 року, який було складено працівниками ПАТ «ММК «імені Ілліча». Так, за період з січня 2004 року по липень 2006 року сума нарахованої індексації становить 203,78 гривень, сума нарахованої компенсації відповідно становить 217,73 гривень, а починаючи з 01 серпня 2006 року позивачу вже нараховувалась індексація випереджаючим шляхом на підставі підвищення заробітної плати, внаслідок чого за вказаний період відсутня заборгованість з індексації та компенсації у відповідача перед позивачем. Суд виходить з того, що можливість підвищення грошових доходів населення з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом (індексація випереджаючим шляхом) була встановлена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» від 25.03.2005 року шляхом внесення відповідних змін до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Вказані зміни набули чинності 31.03.2005 року. А у Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, зміні щодо індексація випереджаючим шляхом, були внесені лише у травні 2006 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.2006 р. №690 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Таким чином, суд критично оцінює заперечення ПАТ «ММК ім.. Ілліча» щодо виплати позивачці [PERSON] за період з 01.01.2004 р. по 31.07.2006 індексації заробітної плати у розмірі 203,78гривень випереджаючим шляхом, тому що виплата індексації заробітної плати випереджаючим шляхом була встановлена на законодавчому рівні лише з 31.03.2005 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість суми індексації з заробітної плати ПАТ «ММК «імені Ілліча» перед [PERSON] становила 203,78 гривень. Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (надалі - Закон про компенсацію), підприємства, установи та організації усіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно зі ст.3 Закону про компенсацію, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виходячи з того, що суд дійшов до висновку про наявність у ПАТ «ММК ім.. Ілліча» перед [PERSON] заборгованості з індексації заробітної плати, суд вважає що до сплати на користь позивача [PERSON] належала сума компенсації за період з 01.01.2004 р. по 31.07.2006 р. у розмірі 217,73 гривень, яка була розрахована працівниками ПАТ «ММК «імені Ілліча» та наведено у теоретичному розрахунку. Таким чином, суд вважає, що сума заборгованості з індексації заробітної плати та компенсації за затримку її виплати ПАТ «ММК «імені Ілліча» перед позивачем станом на 18 квітня 2014р. складала 421,51 гривень (203,78 гривень + 217,73 гривень). Зазначена сума виплачена позивачці [PERSON] 18 квітня 2014 року (а.с. 51). Внаслідок вищезазначеного, суд дійшов висновку про наявність факту несвоєчасного розрахунку по заробітній платі із позивачем. Щодо стягнення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з пунктом 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до наданого суду розрахунку середнього заробітку позивача вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні повні два місяці роботи перед звільненням складала 90,96 гривень (а.с.38). Суд бере за основу саме цей розрахунок, оскільки він відповідає вимогам «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З моменту звільнення [PERSON] з ПАТ «ММК «імені Ілліча» по день розрахунку по індексації з компенсацією (з 13 липня 2009 року по 18 квітня 2014 року) відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу на 2007-2014 р. минуло 1200 робочих дні. Отже, сума середнього заробітку за період з моменту звільнення по день фактичного розрахунку з позивачем становить 109152 грн. (1200 днів х 90,96 грн. = 109152 грн.). Однак, враховуючи, що минув значний проміжок у часі з моменту звільнення позивачки з підприємства, а сума індексації заробітної плати позивача з компенсацією все ж таки була виплачена відповідачем у добровільному порядку, а також виходячи з принципу розумності, справедливості та співрозмірності при задоволенні позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивачки суму середнього заробітку, яка є пропорційною до суми індексації заробітної плати з компенсацією, яка була виплачена з затримкою. При цьому суд враховує, що за період з 01.01.2004 р. по 31.07.2006 р. заробітна плата, що підлягала компенсації, склала відповідно до довідки-розрахунку 30690 грн.(а.с.39), з неї вчасно не було виплачено позивачу сума індексації в розмірі 203,78 грн., що складає 0,66 % від суми заробітної плати за цей період (203,78 грн. : 30690 грн. х 100 = 0,66%), отже на користь позивачки слід стягнути 720,40 гривень (109152 грн. х 0,66 % = 720,40 грн.). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 гривни 60 копійок.

Outcome: partial