Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

05.10.2020 року позивач звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13.09.2011 по справі №2а-4995/2011 зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення по Комунарському району Запорізької міської ради здійснити нарахування та виплату [PERSON] відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічної допомоги на оздоровлення за 2010-2011 рік в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат на момент виплати за рахунок коштів Державного бюджету України з урахуванням проведених виплат. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2013 по справі №2а-4995/2011, апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району - задоволено частково: постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.09.2011 у справі №2а-4995/11 скасовано; позов задоволено частково; позовні вимоги [PERSON] за період 2010 рік включно - залишено без розгляду; визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо нарахування та виплати на користь [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік неправомірними; зобов`язано Управління праці та соціальною захисту \~ \~населення \~ Запорізької\~ \~міської \~ ради\~ \~ по\~ \~ Комунарському\~ \~ району\~ \~ здійснити нарахування та виплату на користь [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік, у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за відрахуванням виплачених сум; стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 3 (трьох) гривень 40 копійок. Позивачу подавалось звернення до Управління щодо нарахованої суми, належної до виплати на виконання рішення суду. Листом від 30.01.2019 №01-05 надана інформація стосовно розміру недоплаченої грошової допомоги на оздоровлення, яка складає 4850, 00 грн. На сьогоднішній день сума заборгованості так і не була виплачена Позивачу, у зв`язку з чим звертається до суду. У судове засідання позивач не з`явилася, повідомлена належним чином, у позовній заяві просила розглядати справу за її відсутністю. Відповідь на відзив не подав. Відповідач до судового засідання не з?явився, причин неявки суду не повідомив про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Не надав відзиву на позовну заяву та будь яких клопотань до суду з боку відповідача не надходило. Згідно ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13.09.2011 по справі №2а-4995/2011 зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення по Комунарському району Запорізької міської ради здійснити нарахування та виплату [PERSON] відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічної допомоги на оздоровлення за 2010-2011 рік в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат на момент виплати за рахунок коштів Державного бюджету України з урахуванням проведених виплат. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2013 по справі №2а-4995/2011, апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району - задоволено частково: постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.09.2011 у справі №2а-4995/11 скасовано; позов задоволено частково; позовні вимоги [PERSON] за період 2010 рік включно - залишено без розгляду; визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо нарахування та виплати на користь [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік неправомірними; зобов`язано Управління праці та соціальною захисту \~ \~населення \~ Запорізької\~ \~міської \~ ради\~ \~ по\~ \~ Комунарському\~ \~ району\~ \~ здійснити нарахування та виплату на користь [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік, у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за відрахуванням виплачених сум; стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 3 (трьох) гривень 40 копійок. Позивачу подавалось звернення до Управління щодо нарахованої суми, належної до виплати на виконання рішення суду. Листом від 30.01.2019 №01-05 надана інформація стосовно розміру недоплаченої грошової допомоги на оздоровлення, яка складає 4850, 00 грн. На сьогоднішній день сума заборгованості так і не була виплачена Позивачу, у зв`язку з чим звертається до суду. Відповідачем рішення не виконано, та не заперечується у відзиві на позов. На сьогоднішній день сума заборгованості, за вищевказаним судовим рішенням так і не була фактично виплачена. Позивач у позові просить на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних за період з 09.07.2013 по 02.10.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2013 у справі №2а-4995/2011, у загальній сумі 9 054 (дев`ять тисяч п`ятдесят чотири) грн. 79 коп. Так, відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На будь-яке грошове зобов`язання поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України в тому числі і на зобов`язання щодо виконання рішення суду майнового характеру. Аналогічні висновки підтверджені Верховним судом у постановах від 24 січня 2019 року по справі № 758/5545/16-ц, від 23 січня 2019 року по справі № 320/7215/16-ц, від 15 січня 2019 року по справі № 910/17566/17, від 16 вересня 2020 року по справі № 335/6979/19 провадження № 61-346св20. За змістом норми статті 625 ЦК України закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, відповідач був зобов`язаний сплатити [PERSON] грошові кошти, проте, внаслідок невиконання вказаного зобов`язання, позивач звернувся до суду за захистом свого права в порядку ст. 625 ЦК України. Згідно з розрахунком 3 % річних та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання, наведеним позивачем в позовній заяві, за період з 09.07.2013 по 02.10.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2013 у справі №2а-4995/2011, у загальній сумі 9 054 (дев`ять тисяч п`ятдесят чотири) грн. 79 коп. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 в справі № 642/6005/17 (провадження № 61-42353св18), на яку посилається відповідач обґрунтовуючи свої заперечення проти правових підстав позову, прийнята вже після сформованого висновку у зазначеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, тобто в той час, коли вже існувала судова практика щодо досліджуваного питання. Таким чином, у цьому випадку підлягає застосуванню не висновок, що міститься в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 в справі № 642/6005/17 (провадження № 61-42353св18), а висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Зазначений розрахунок позивача відповідачем не спростовано, даних, які б спростовували викладені у позові обставини суду не надано, та не надано даних щодо погашення заборгованості. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази невиконання відповідачем своїх обов`язків, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі п. 10. ч. 1 ст. 5 ЗУ „Про судовий збір позивача звільнено від сплати судового збору, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved