Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

07.05.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив позбавити його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини та стягнути з нього аліменти на їх утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно на дитину. В обґрунтування свої позовних вимог зазначив, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню своєї дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Представник органу опіки та піклування і прокурор позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в ньому, зазначили, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Третя особа [PERSON] не заперечила щодо обставин викладених в позові та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не прибув, судом належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, а тому суд, за згодою позивача, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши думку неповнолітньої дитини, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач у справі є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] /а.с.7/.Мати хлопчика померла [INFO] /а.с.8/. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Це, зокрема, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до висновку органу опіки від 02.04.2015 року /а.с.22-23/, який узгоджується з матеріалами справи та відповідачем не спростований належними та допустимими доказами, [PERSON] не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, підготовку до самостійного життя тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Судом встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, нехтує нею, не виявляє до неї батьківської турботи та піклування, не цікавиться її життям, здоров'ям, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Крім того в своїй заяві від 12.03.2015 року засвідченій секретарем Великомолодьківської сільської ради, відповідач зазначив, що відмовляється від виховання та утримання свого сина [PERSON](а. с. 19). За таких обставин, враховуючи також думку дитини відповідача [PERSON], якому на час розгляду справи виповнилось 13 років і який не хоче проживати разом з батьком, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідач є працездатною особою молодого віку 38 років, постійного місця роботи не має, але при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває, інших утриманців не має, суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати, як інтересам дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дитини і матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов'язку утримувати свою дитину, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобов'язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 487грн. 20 коп.

Outcome: approved