Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

06.06.2018 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт її спільного проживання з січня 2016 року із [PERSON], яка померла [INFO], і на день її смерті в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування заяви зазначила, що з січня 2016 року вона проживала без реєстрації місця проживання разом зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS]. [INFO] мати померла, після її смерті відкрилася спадщина. Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на пропуск встановленого законом строку для прийняття спадщини. Вважала, що фактично прийняла спадщину у зв'язку з тим, що на день смерті проживала разом з спадкодавцем, але не встигла її оформити належним чином. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні змісту заяви. Представник заінтересованої особи Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив прийняти на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вислухавши заявника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане Центральним районним у місті Миколаєві ВДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області [INFO] Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], батьками останньої записано: [PERSON] - мати, [PERSON] - батько. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03.05.2018 р., 30.07.1976 р. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу отримала прізвище [PERSON]. 21.06.1988 року Заводським відділом ЗАГС м. Миколаєва зареєстровано розірвання шлюбу з [PERSON], актовий запис №349, після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] залишила прізвище [PERSON]. Згідно з відомостей довідки від 14.05.2018 р., яка видана Приватним підприємством «ЖЕК-10» за адресою: [ADDRESS] з 16.07.1964 р. по [INFO] по день смерті [PERSON], разом з останньою ніхто не проживав та не був зареєстрований. Разом з цим, відповідно до інформації, яка викладена в акті, що складений 29.05.2018 року [PERSON], [INFO], з січня 2016 року по теперішній час постійно проживала у квартирі [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю [PERSON] р.н., до моменту її смерті - [INFO] Після смерті матері заявниці [PERSON] - [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з квартири [ADDRESS], яка належить останній на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло, яке видано 12.12.1994 р. згідно розпорядження №04775. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано ММБТІ 27.01.1995 р. за реєстровим №19739. Звернувшись до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], [PERSON] 21.05.2018 р. отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на те, що заявниця пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а дані про реєстрацію місця проживання на момент смерті разом з померлою [PERSON] відсутні, тому видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] неможливо. У зв'язку з тим, що на момент смерті матері [PERSON] заявниця [PERSON] фактично проживала разом з померлою, проте не була зареєстрована за даною адресою, що стало підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, заявниця звернулася до суду з даною заявою. Факт спільного проживання [PERSON] з померлою [PERSON] підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так свідок, [PERSON], який є онуком заявниці [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що його бабуся проживає по [ADDRESS] біля трьох років, оскільки прабаба хворіла та потребувала догляду та на сьогоднішній день проживає за цією адресою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] з 2016 року проживала за адресою: [ADDRESS], оскільки доглядала за своєю матір'ю, яка хворіла. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2010 році [PERSON] проживала разом зі своєю матір'ю та доглядала за нею, оскільки у останньої трапився інсульт. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а його встановлення можливо лише в судовому порядку та необхідне для оформлення спадкових прав, вимоги заявника є обґрунтованими, а заява такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved