Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

07.05.2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 153905 грн. 57 коп. В позовній заяві зазначено, що 26.01.2016 р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого відповідач [PERSON] отримала позику у розмірі 1920 дол. США до 26.07.2016 р. та зобов`язалась у разі порушення строку повернення боргу сплатити борг у подвійному розмірі від загальної суми. Відповідач зазначену суму боргу у вказаний строк не повернула, тому позивач просить стягнути з неї на його користь борг в сумі 153905 грн. 57 коп., з яких: 101721 грн. 60 коп. сума основного боргу, 8482 грн. 36 коп. 3% річних, 43701 грн. 61 коп. відсотки за користування грошовими коштами. З підстав зазначених вище позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. 15.05.2019 р. у даній справі відкрито провадження. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що вона позов не визнає, оскільки позика в розмірі 1920 дол. США нею повернута в повному обсязі щомісячними платежами по 120 дол. США. Проте позивач надав їй розписки лише на два платежі в сумі 240 дол. США, а на решту відмовився писати розписки мотивуючи це дружніми стосунками. Також відповідач зазначила, що стягнення з неї процентів за користування позикою є безпідставним, оскільки позика була надана безпроцентно та нарахування процентів можливе лише якщо позика надається у національній валюті, а не в доларах США. 12.06.2019 р., до судового засідання представник відповідача [PERSON] адвокат Зінченко А.А. надав суду зустрічну позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики в якій просить продовжити строк для подання зустрічного позову, прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та визнати недійсним договір позики від 25.01.2016 р. укладений між [PERSON] та [PERSON] у вигляді боргової розписки. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 26.01.2016 р. [PERSON] під розписку отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 1920 дол. США, які зобов`язалась повернути до 26.06.2016 р. Вважає, що договір позики у формі розписки є недійсним, оскільки договором позики не може встановлюватись додаткова відповідальність позичальника за несвоєчасне повернення ним суми позики. Ухвалою суду від 13.06.2019 р. поновлено [PERSON] строк для подання зустрічної позовної заяви. Прийнято зустрічний\~позов [PERSON] до [PERSON] про\~визнання недійсним\~договору позики до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, та об`єднано первісний позов з зустрічним позовом в одне провадження. У відзиві на зустрічну позовну заяву та відповіді на відзив позивач-відповідач просить суд у задоволенні зустрічного позову відмовити та зазначає, що на підтвердження укладення 26.01.2016 р. договору позики, [PERSON] надала розписку про отримання від [PERSON] 1920 дол. США, які зобов`язалась повернути до 26.07.2016 р. Крім того, в розписці сторони погодили, що у випадку неповернення позики до 26.07.2016 р. [PERSON] зобов`язана повернути грошові кошти в розмірі 3840 дол. США, тому обставини, зазначені у зустрічній позовній заяві є безпідставними та необґрунтованими. В судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] адвокат Шиманський В.М. просив суд первісний позов задоволити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, відповіді на відзив, відзиві на зустрічну позовну заяву. Додатково суду повідомив, що дві розписки, надані [PERSON] на загальну суму 240 дол. США були написані на виконання умов іншого договору позики, який був укладений між сторонами 25.01.2016 р. Представник відповідача-позивача [PERSON] адвокат Зінченко А.А. в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов просив суд задовільнити, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та у зустрічній позовній заяві. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 26.01.2016 року між позивачем-відповідачем [PERSON] та відповідачем-позивачем [PERSON] укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 1920 доларів США, які зобов`язалась повернути до 26.07.2016 року. У випадку неповернення боргу до зазначеної дати сума боргу буде повернута у подвійному розмірі від загальної суми (а.с. 41). Відповідач зазначену суму боргу у вказаний строк не повернула, тому позивач-відповідач звернувся з первісним позовом до суду. З наданих відповідачем-позивачем двох копій розписок від 27.02.2016 р. на загальну суму 240 дол. США вбачається, що вони надані на виконання договору позики від 25.01.2016 р., а не на виконання договору позики від 26.01.2016 р. (а.с. 19-20). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічну позицію\~висловив і\~Верховний Суд\~України у\~постанові від\~18.03.2013\~р.\~(справа\~№ 6-63цс13). Статтею 530 ЦК України\~визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Враховуючи, що відповідач отримала у борг від позивача за розпискою від 26.01.2016 р. грошові кошти в розмірі 1920 дол. США, борг на час звернення позивача-відповідача до суду відповідачем-позивачем не повернено, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача-позивача на користь позивача-відповідача слід стягнути суму основного боргу в розмірі 3840 доларів США, що в еквіваленті становить 101721,60 грн. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 530 ЦК України\~визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Основна заборгованість за договором позики від 26.01.2016 р. складає 101721 грн. 60 коп. Термін прострочення за договором позики до звернення до суду складає 1015 днів, отже 3% річних за договором позики від 26.01.2016 р. за період з 27.07.2016 р. по 07.05.2019 р. складають 8482 грн. 36 коп. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Така ж позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Оскільки сторони при укладенні договору позики не домовилися про розмір процентів, то в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ в сумі 43701 грн. 61 коп. слід відмовити. Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги, що відповідачем-позивачем [PERSON] не надано належних, допустимих та достовірних доказів в розмінні ст. ст. 77-79 ЦПК України на підтвердження обставин викладених у зустрічній позовній заяві про визнання недійсним договору позики від 26.01.2016 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] , суд дійшов обґрунтованого висновку, що первісний позов є доведеним, тому його задоволення повністю виключає задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про\~визнання недійсним\~договору позики. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1102 грн. 04 коп., підлягають стягненню з відповідача-позивача на користь позивача-відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved