Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

07.02.2018 року [PERSON] (надалі заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання [INFO] однією сімєю із тіткою [PERSON] з вересня 2009 року по день її смерті 27 січня 2015 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у вересні 2009 року із сімєю переїхав на постійне проживання в будинок тітки [PERSON], розташований по вул. І.Ткачука,56 в с.Жижниківці Білогірського району Хмельницької області. Остання проживала одиноко та потребувала сторонньої допомоги. З вересня 2009 року він проживав із нею за вищевказаною адресою по день її смерті, разом вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки. Зазначає, що 27 січня 2015 року [PERSON] померла, а тому він, як спадкоємець за заповітом, що проживав із померлою однією сімєю більше пяти років до часу відкриття спадщини, є єдиним спадкоємцем четвертої черги та має право на спадкування після її смерті, інших спадкоємців після смерті тітки немає. В судове засідання [PERSON] не зявився. В поданій до суду заяві вимоги, викладені в заяві, підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити у його відсутності. Представник заінтересованої особи, Гулівецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області, належним чином і своєчасно повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання не з?явився, направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, вимоги [PERSON] визнав. Ознайомившись із письмовими доводами заявника, заінтересованої особи і свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктами 21,23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1216-1221, 1223, 1258, 1264 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки Гулівецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області №36 від 11.01.2018 року вбачається, що [PERSON], яка померла 27 січня 2015 року, з вересня 2009 року і по день смерті проживала [INFO], разом із [PERSON], який здійснював догляд за нею. Письмовими поясненнями свідків [PERSON] і [PERSON] підтверджується факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] разом з [PERSON] з вересня 2009 року по день її смерті в житловому будинку по вул.І.Ткачука,56 в с.Жижниківці Білогірського району Хмельницької області. Визнання факту спільного проживання ззі спадкодавцем заявнику необхідно для оформлення прав на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, по вул. І.Ткачука,56 в с.Жижниківці Білогірського району Хмельницької області, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, оскільки встановлення факту породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. На підставі наведеного,

Outcome: approved