Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

06.06.2016 року позивачі звернулись до суду з позовними вимогами, якими просять визнати за ними в рівних частках право власності на спадкове майно, яке складається з 1/8 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Дмитрівська, 19, мотивуючи тим, що [PERSON] належить вищевказана частина житлового будинку. 05.10.2000 року померла [PERSON], після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/8 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Дмитрівська, 19. [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] 27.11.2004 року померла [PERSON], після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема 7/8 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Дмитрівська, 19 та 1/8 частина вищевказаного будинку, яку вона фактично прийняла після смерті [PERSON], однак не оформила своїх спадкових прав. 16.07.1996 року [PERSON] залишила заповіт, згідно умов якого все своє майно вона заповіла [PERSON] та [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем, [PERSON] прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачам було відмовлено, у звязку із тим, що відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до документу, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, виданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 26.06.1962 року за реєстровим № 5-411, зареєстрованого Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 28.06.1962 року за № 22-48, номер будинку в місті Ізмаїл по вулиці Свердлова вказаний як «17», а у довідці, наданій КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» 08.02.2016 року за № 97, номер будинку вказаний як «19». Відомості про підставу зміни номера будинку із «17» на номер «19» відсутній. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. В судовому засідання представник Ізмаїльської міської ради Одеської області позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить 1/8 частина житлового будинку з надвірними спорудами розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Свердлова, 17 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.06.1962 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 5-411. Відповідно до архівної довідки № 59 від 06.07.2016 року, наданої КУ «Ізмаїльський архів» в документах Ізмаїльської міської ради у списку домобудов міста, які були підвергнуті перенумерації у 1965 році маються відомості перенумерацію будинку по вул. Свердлова з № 17 на № 19. Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїл Одеської області» № 57р від 19.02.2016 року, вулиця Свердлова була перейменована на вулицю Дмитрівська. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОЛ № 105850 від 06.10.2000 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому, [PERSON] померла 05.10.2000 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/8 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Дмитрівська, 19. За життя спадкодавець заповіту на вищезазначене майно не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44028126 від 31.05.2016 року, наданим Ізмаїльською держаною нотаріальною конторою. Спадкоємців за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] немає. Відповідно до статті 530 ЦК УРСР (1963 року) при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Спадкоємицею за законом другої черги відповідно до ст. 530 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являється: - сестра [PERSON], що підтверджено рішенням Ізмаїльського міського суду Одеської області від 21.03.2001 року, згідно якого був встановлений факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], які є рідними сестрами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] подала до Кіровоградської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. [PERSON] померла 27.11.2004 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 407334 від 29.11.2004 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилась спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/8 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Дмитрівська, 19. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 16.07.1996 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-3684, [PERSON] заповіла все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що вона за законом на день смерті матиме право, в рівних частках доньці [PERSON] та внучці [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження серії 1-ЕД № 140282, виданого 11.10.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Гіржева». Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44027981 від 31.05.2016 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 16.07.1996 року, зареєстрований за № 2/3684 не змінювався та не скасовувався. [PERSON] подав до Ізмаїльської державної нотаріальної контори заяву, згідно якої від одержання свідоцтва про право на спадщину за законом (на обовязкову частку) не претендує. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Свердлова, 19, що підтверджено записами в будинковій книзі будинку № 19 вул. Свердлова в м. Ізмаїл Одеської області, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Листом державного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] № 939/02-14 від 31.05.2016 року, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до документу, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, виданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 26.06.1962 року за реєстровим № 5-411, зареєстрованого Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 28.06.1962 року за № 22-48, номер будинку в місті Ізмаїл по вулиці Свердлова вказаний як «17», а у довідці, наданій КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» 08.02.2016 року за № 97, номер будинку вказаний як «19». Відомості про підставу зміни номера будинку із «17» на номер «19» відсутній. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі позов визнали і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved