Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

04 листопада 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищевказана позовна заява, в обґрунтування якої позивач послалась на те, що сторони з 13 липня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину сина [PERSON], 01 лютого 2014 року року народження. З вересня 2015 року подружжя не проживає разом, спільного господарства не веде, і шлюбні відносини між ними фактично припинені, причиною чого стало зникнення у подружжя взаєморозуміння, різні життєві погляди в тому числі на сімейні стосунки та обовязки, що призводило до сварок та унеможливило спільне подружнє життя. Спільні дитина сторін проживає разом із позивачем, яка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Крім того, позивач послалась на ухилення відповідача від виконання свого обовязку із утримання дитини, оскільки відповідач витрачає зароблені кошти на свої потреби, а доходів позивача не вистачає на утримання спільної дитини сторін. На підставі викладеного позивач просила суд розірвати укладений між сторонами шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної дитини сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимог підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 13 липня 2013 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №357. При реєстрації шлюбу позивачем змінено її дошлюбне прізвище «Ступаченко» на прізвище чоловіка «Шостак». (а.с.10) 01 лютого 2014 року у сторін народилась дитина син [PERSON], про що в книзі реєстрації актів народжень 05 лютого 2014 року за №56 зроблено відповідний актовий запис (а.с.9). Встановлено, що дитина проживає з позивачем за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сімї №94 від 02.11.2015 року та поясненнями позивача наданими у судовому засіданні. (а.с. 7, 18-19) Також судом з пояснень сторін у відповідності до положень ст.61 ч.1 ЦПК України встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені з вересня 2015 року і більше не відновлювались, подружжя не підтримує тісних стосунків, проживає окремо з того ж часу, спільного господарства не веде, а спір про поділ спільного майна між подружжям відсутній. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, симпатії подружжя один до одного, різні погляди на стосунки подружжя в сімї, що негативно впливало на шлюбні відносини та виховання спільної дитини. Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін буде проживати з позивачем. Крім того, судом встановлено, що з вересня 2015 року, тобто з часу окремого проживання подружжя, спільна дитина сторін проживає разом із позивачем, знаходячись на її повному утриманні. Відповідач, проживаючи окремо, належної матеріальної допомоги дитині не надає, хоча має таку можливість, оскільки має постійне місце роботи працює охоронником в магазині АТБ, отримує регулярний та постійний дохід. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення та примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку. Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання. За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України така форма припинення шлюбу у випадку наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей, небажання подружжя за обопільною згодою подати до суду заяви про розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.115 СК України рішення суду, яким задоволено позов про розірвання шлюбу і яке набрало законної сили, засвідчує факт розірвання шлюбу. У відповідності до норми ст.112 СК України з метою встановлення наявності підстав для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені с та більше не відновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажає, а відповідач підтримує в цьому позивача, враховуючи інтереси кожного з подружжя та їхньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Статтею 113 Сімейного Кодексу України\~передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем надалі або відновити своє дошлюбне прізвище. Приймаючи до уваги, що позивач в судовому засіданні не виявив бажання відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.8, 235 ЦПК України прізвище позивача, змінене нею у звязку із реєстрацією шлюбу з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити незміним «Шостак». Положеннями ст.ст.141, 180 СК України визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обовязок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє від даного обов'язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.183 СК України в контексті положень ст.184 СК України, якщо платник аліментів має регулярний, постійний дохід, суд в межах відповідних позовних вимог призначає аліменти на дитину в частці від заробітку (доходу) матері, батька. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші істотні обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України, яка регулює призначення аліментів у твердій грошовій сумі. Нормою ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.ст.75, 76 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. За змістом ст.ст.77, 79 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі та від дня подання позовної заяви, а сплачуються щомісячно. Положеннями ст.80 СК України закріплено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище відповідача, матеріальне становище дитини, відсутність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка (дружини), батьків та вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 04 листопада 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Також вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу, суд на підставі\~ст. 88 ЦПК України\~\~приймає до уваги результат вирішення справи, та вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок повернення судових витрат суму у розмірі 487 грн. 20 коп., приймаючи до уваги звільнення позивача на підставі положень ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів в контексті ст.88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що судовий збір в частині позовних вимог про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved