Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

05 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з заявою про визнання недієздатним свого брата [PERSON], 1975 року народження. В обґрунтування заяви зазначає, що його брат є інвалідом І групи, має психічне захворювання у вигляді розумової відсталості, внаслідок чого не здатен самостійно себе обслуговувати, позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм станом потребує постійного стороннього догляду. Заявник [PERSON] може здійснювати догляд за братом, згодний бути його опікуном, тому він звернувся до суду з цією заявою, оскільки необхідно встановити соціальний статус хворому брату та є потреба у захисті його прав. Відповідно ч. 1 ст. 240 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника та представника органу опіки та піклування. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом з урахуванням стану її здоров'я. [PERSON], стосовно якого розглядається справа про визнання його недієздатним, з урахуванням стану його здоров'я, в судове засідання не викликався. Суд, розглянувши цивільну справу, оцінивши докази, які містяться у справі, вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братами, що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 11.02.1975 року та від 12.12.1989 року відповідно (а.с. 11). Згідно довідки виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 04.08.2015 року [PERSON] проживає разом із своїм братом [PERSON] та батьками [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно довідки КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 04.08.2015 року [PERSON] з 01.08.2013 року працює у даному центрі на посаді лакаря загальної практики - сімейний лікар амбулаторії № 3 (а.с. 12). Згідно висновку Лікарняно-трудової експертної комісії від 14.02.1991 року [PERSON] є інвалідом І групи як інвалід з дитинства, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 8). Згідно медичної документації [PERSON] має діагноз станом на 1991 рік «Олігофренія в ступені імбецильності, вираженої ступеня з емоційно-вольовим розладом». Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 156 від 26.08.2015 року, [PERSON], [INFO], страждає на психічний розлад у вигляді важкої розумової відсталості (згідно МКХ-10; шифр F72.0), наявний психічний дефект позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно ч. 1 ст. 240 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника та представника органу опіки та піклування. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом з урахуванням стану її здоров'я. Відповідно ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» психічні розлади - розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті; тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, для застосування в Україні. Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов'язаних із станом її психічного здоров'я. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що наявні підстави для визнання [PERSON], [INFO], недієздатним, оскільки згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 26.08.2015 року [PERSON] позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно Подання органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради від 01.09.2015 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Рубіжанської міської ради № 175 від 01.09.2015 року, призначення [PERSON] опікуном над братом [PERSON] відповідає інтересам хворого (а.с. 38). Відповідно ст. 241 ЦПК України суд. ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки і піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Таким чином, враховуючи подання органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуна, суд вважає можливим призначити опікуном недієздатного [PERSON], [INFO], його брата [PERSON], [INFO]. Відповідно ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Суд вважає за необхідне роз'яснити заявнику положення частин 2-4 ст. 41 ЦК України, відповідно до яких недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Також, суд вважає за необхідно роз'яснити положення ч. 1 ст. 42 ЦК України, згідно з якими за заявою опікуна та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Outcome: approved