Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

05 травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на утримання непрацездатної дружини. В позові зазначила, що вона з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 09.01.2016р. Від спільного з відповідачем життя вони мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. В звязку з тим, що відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини та її не надає, позивачка змушена звернутись до суду із вказаним позовом в якому, просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви (05 травня 2017 року) і до дитиною повноліття. Також просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь кошти на її утримання в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви (05 травня 2017 року) і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до 19.06.2019. В судовому засіданні позивачка підтримала своє позовні вимоги частково, надала заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме щодо стягнення з відповідача на свою користь коштів на її утримання. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст.\~174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Як встановлено, сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.01.2016, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 166339, виданого 09.01.2016 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 01 (а.с. 3). Від спільного життя сторони мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії І-ЖС № 307898, виданого 05.07.2016 Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис № 121 (а.с. 4). Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, що підтверджується Довідкою виконавчого комітету Степнянської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 446 від 04.05.2017 (а.с. 5). Відповідно до ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліментів щомісячно в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 травня 2017 року і до досягнення сином [PERSON] повноліття. Вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки коштів на її утримання судом залишено без розгляду у відповідності до пункту 5 частини 1 статті 207 ЦПК України, у звязку з відмовою позивача від них. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial