Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

04 травня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати земельну ділянку № 283/2, яка розташована за адресою: СТ Металург с. Галицинове Жовтневого району Миколаївської області, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; здійснити поділ цього майна, визнавши за нею право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 25 жовтня 2005 року. Після розірвання шлюбу вона продовжувала спільно проживати з відповідачем однією сімєю, вела спільне господарство до травня 2013 року. Рішенням загальних зборів Садівничого товариства Металург її було прийнято у члени Садівничого товариства. Цього ж року рішенням профкомітету МГЗ їй була виділена земельна ділянка № 283/2 у зазначеному товаристві. Як членом товариства нею регулярно сплачувались членські внески. 15 травня 2004 року вона звернулась до голови СТ Металург із заявою про переоформлення виділеної їй земельної ділянки № 283/2, що розташована в СТ Металург біля с. Галицинове Вітовського району Миколаївської області на чоловіка [PERSON] Рішенням правління Товариства (протокол № 6 від 15 травня 2004 року) [PERSON] прийнято членом СТ Металург. Відповідачу у 2010 році безоплатно передано у приватну власність спірну земельну ділянку, про що 11 серпня 2010 року виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №735580. До травня 2013 року сторони спільно доглядали земельну ділянку, збудували на ній спільними зусиллями садовий будинок. Позивачем були придбані будівельні матеріали та послуги: автотранспортні послуги для перевезення будівельних матеріалів, приймала участь у будівництві садового будинку, доглядала за садовою ділянкою. Посилаючись на те, що земельна ділянка була виділена відповідачу в період їх спільного проживання, позивач просить визнати цю земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя та виділити їй 1/2 частку спірної земельної ділянки. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, суду пояснила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 25 жовтня 2005 року, але після розірвання шлюбу і до травня 2013 року з відповідачем продовжували разом проживати, вели з ним спільне господарство. Спільними зусиллями вони будували садовий будинок на земельній ділянці № 283/2. В 1983 року вона як член СТ Металург отримала у користування земельну ділянку № 283/2 в СТ Металург. Потім їй необхідно було виїхати у справах і вона домовилась у СТ, що земельна ділянка буде передана її чоловіку, про що власноруч написала заяву. У 2010 році ця земельна ділянка була передана у приватну власність [PERSON] З 1983 року по 2013 рік вона доглядала за цією земельною ділянкою, обробляла її, приймала участь в утриманні земельної ділянки, спільно з відповідачем будувала садовий будинок, за власні кошти нею були придбані будівельні матеріали. Оскільки вона з відповідачем продовжувала після розлучення проживати однією сім'єю, вели спільне господарство, вважає спірну земельну ділянку спільною сумісною власністю, а себе співвласницею. Просила позов задовольнити. Підтвердила, що також нею було отримано у 2011 році державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0205 га, але стверджувала, що дачний будинок побудований на земельній ділянці, яка передана у приватну власність відповідачу. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги свого довірителя, та пояснила про вищевикладене, просила позов задовольнити. Заперечувала щодо застосування строків позовної давності, які просила застосувати представник відповідача, оскільки її довірителю було невідомо щодо часу приватизації земельної ділянки. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду свого представника, яка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] В судовому засіданні зазначила, що оскільки сторони розірвали шлюб в 2005 році, а земельна ділянка була передана у приватну власність відповідачу в 2010 році, вона не може бути спільною сумісною власністю. Вказала на те, що позивачем був пропущений строк позовної давності, який відповідно до чинного законодавства складає три роки. Заперечувала щодо проживання однією сімєю позивача та відповідача. Крім цього, вказувала, що у власності позивача також є дачна ділянка, і докази того, що будівельні матеріали, квитанції щодо придбання яких наявні у матеріалах справи, були використані саме у будівництві дачного будинку, розташованого на дачній ділянці її довірителя, не надано. Вислухавши пояснення позивача, представників, дослідивши матеріали справи, розглянувши позов в межах заявлених вимог та підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов наступного висновку. Відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 25 жовтня 2005 року, актовий запис № 360 (а.с. 8). Як вбачається з довідки Садівничого товариства Металург від 07.06.2006 року № 8 позивачці [PERSON], як члену Садівничого товариства, в 1983 році рішенням профкому МГЗ була виділена земельна ділянка № 283/2, що розташована в СТ Металург. Рішенням правління (протокол № 6 від 15.05.2004 року) відповідач був прийнятий членом СТ Металург (а.с. 10). З наданих квитанцій вбачається, що позивачкою сплачувались членські внески (а.с. 13-14). 15.05.2004 року [PERSON] звернулась із клопотанням до голови СТ «Металург» щодо переоформлення ділянки на відповідача [PERSON], про що власноруч без будь-якого примусу написала відповідну заяву (а.с. 12) та що підтверджується її поясненнями в судовому засіданні. Відповідачу на підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації від 16.02.2010 року № 92-р передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0496 га, яка розташована за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, Галицинівська сільська рада СТ Металург, ділянка № 283/2, та був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК, №735580, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди земельної ділянки 11 серпня 2010 року за № 0110049002118 (а.с. 21). Статтею 125 Земельного кодексу України (в ред.. станом на 17.08.2010 року, чинній на момент правовідносин) визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 1 ст. 126 цього Кодексу у цій же редакції визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Тобто, 11 серпня 2010 року відповідач набув у приватну власність земельну ділянку. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Норми, що регулюють право особистої та спільної сумісної власності подружжя зазнали ряду змін. Законом України від 11 січня 2011 року №2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, ст. 61 СК України доповнено ч. 5, якою передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Частину пяту статті 61 виключено з Сімейного кодексу на підставі Закону № 4766-VІ від 17 травня 2012 року. Одночасно, цим законом, доповнено частину першу статті 57 СК. Згідно з якою: «Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України». Нові законодавчі зміни увійшли в силу 13.06.2012 року. Відповідно до положень ст. ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Отже, земельні ділянки (а також і житло), які були набуті у власність внаслідок приватизації в період з 8 лютого 2011 року до 13 червня 2012 року, якщо це відбулося у період перебування у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. Земельні ділянки і житло, набуті у власність під час шлюбу, але в період до 8 лютого 2011 року, або після 13 червня 2012 року є особистою власністю дружини або чоловіка, в залежності від того, хто є набувачем. Таким чином, земельна ділянка отримана у власність внаслідок приватизації відповідачем [PERSON] є його особистою приватною власністю. В звязку з чим позовні вимоги щодовизнання земельної ділянки № 283/2, яка розташована за адресою: СТ Металург с. Галицинове Жовтневого району Миколаївської області, спільною сумісною власністю позивача та відповідача, визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки не підлягають задоволенню. Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 60 ЦПК України також визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні. Однією з позовних вимог є визнання спільною сумісною власністю майна (земельної ділянки) позивача та відповідача, які не перебувають у шлюбі, але проживали однією сімєю час набуття майна у власність. Однак, на думку суду, доказів, що підтверджують факт проживання однією сімєю з відповідачем позивач не надає. Зазначення цієї обставини у позовній заяві поданій до Корабельного районного суду м.Миколаєва відповідачем, суд не може розцінювати як належний доказ підтвердження факту проживання однією сімєю, оскільки відомості зазначені у позовній заяві преюдиційного значення не мають. Позивачем та її представником в ході судового розгляду подавались докази (письмові як от позовна заява відповідача [PERSON], допитувались свідки [PERSON] та [PERSON]М.) на підтвердження факту спільного проживання позивача з відповідачем у період з 25 жовтня 2005 року про травень 2013 рік, проте вимога щодо встановлення факту спільного проживання сторін, позивачем не заявлялась. В свою чергу, судом розглядається позов в межах заявлених позивачем вимог. За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, витрати, понесені позивачем при зверненні із цим позовом до суду, відшкодуванню не підлягають

Outcome: dismissed