overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

04 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою, зареєстрованого 23 серпня 2000 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що спільне життя не склалося із-за різних поглядів на життя та ставлення до сімейних цінностей, внаслідок чого припинили шлюбні відносини з 03 серпня 2013 року. Позивач просить шлюб розірвати та визнати місце проживання сина з відповідачкою. Позивач в судове засіданні не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. З позовом згодна. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 23 серпня 2000 року. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження дитини від 09 жовтня 2000 року. У відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини з серпня 2013 року, тривалий час сімейні стосунки не підтримують, наміру на спільне життя не мають. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Згідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

04 листопада 2015 року позивач звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заявою про розірвання шлюбу. В позові вказав, що з 14 липня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу спільних дітей та майна не мають. Шлюбне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між нами розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. З 12 липня 2014 року вони припинили проживати разом та вести спільне господарство. В судовому засіданні позивач надав суду пояснення аналогічні поданій позовній заяві, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи провести без його участі, вказав, що часу на примирення не потребує, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що шлюб може бути розірвано у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 14 липня 2013 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, про що був зроблений актовий запис за №1016. На даний час родина розпалася остаточно, відновити її неможливо шлюбне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. З 12 липня 2014 року сторони не проживають разом. Спільне господарство між сторонами не ведеться, спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя сторони не мають. За таких обставин, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам сторін та порушувало б права і свободи подружжя, гарантовані ч.1 ст.51 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

04 листопада 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 29 травня 2009 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №267 розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не зявилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 29 травня 2009 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

04 листопада 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача і просила стягнути з нього аліменти на її користь на утримання їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. У судове засідання позивач не зявилась, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про день і час слухання справи, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 600 грн. 00 коп. щомісячно. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 12 грудня 2009 року (арк.с.3). Від зазначеного шлюбу, 28 квітня 2010 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 05 травня 2010 року виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (арк.с.4). За змістом ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Малолітній [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомоги на його утримання відповідач не надає, тому, з урахуванням обставин справи та того, що інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина на утриманні відповідач не має, з урахуванням його можливостей та матеріального стану, з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень 00 копійок щомісячно на утримання їх малолітнього сина. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

04 листопада 2015 року позивач звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 січня 2013 року сторони уклали шлюб, від якого у них народилось двоє дітей: [PERSON] та [PERSON], які являються неповнолітніми, проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей надає не в достатньому розмірі, чим ставить в скрутне матеріальне становище позивача, тому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 750 гривень на кожну дитину, щомісячно. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, однак не заперечувала проти стягнення з відповідача аліментів в сумі 500 грн. щомісячно на кожну дитину. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 26 травня 2013 року народилась [PERSON], 12 серпня 2014 року народився [PERSON], батьком яких у свідоцтві про народження записаний [PERSON] (а.с.3,4). Діти проживають разом з позивачем, знаходиться на її утриманні, перебувають на обліку в «Уланівський РА ЗПСМ» під наглядом сімейного лікаря, що підтверджується довідками Петриківської сільської ради № 496 від 02 листопада 2015 року, Медичним центром первинної медичної допомоги с. Уланів від 02 листопада 2015 року (а. с. 5,6,7). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд, за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, а також те, що відповідач являється батьком дітей, має мінливий не регулярний дохід, малолітні [PERSON], [PERSON] проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, беручи до уваги позиції сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення аліментів в розмірі 500 гривень на кожну дитину щомісячно. Згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст. ст. 180, 181, 182,184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 04 листопада 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років, вказавши, що вона перебуває з відповідачем з 31.07.2013 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу є неповнолітня дитина, син [PERSON], [INFO] Посилаючись на те, що відповідач матеріально допомагає дитині, проте позивач є непрацездатною, просить стягнути з нього аліменти на її утримання в розмірі ? з 04.10.2015 до досягнення дитиною трьох років. Після доповіді про обставини справи, судом було зясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі, наслідки визнання позову відповідачу були розяснені та йому зрозумілі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки у судовому засіданні відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243, 60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь державни.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

04 листопада 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що вони з відповідачем 01 листопада 2013 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що шлюбні відносити між нею та відповідачем припинені більше півроку тому. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення вона не згодна. Спір щодо мешкання дитини та майновий спір на даний час відсутній. Між ними мається домовленість про утримання дитини. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу прізвище не змінювати. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Просить після розірвання шлюбу прізвище змінити на дошлюбне. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, також вказав, що на розірвання шлюбу згодний. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-НО № 335432, виданого виконкомом Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області, актовий запис № 10. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає, безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані. Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

04 листопада 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду до відповідача [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу, вказавши наступне. Вона перебуває з відповідачем у шлюбі з 24 квітня 2014 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції у Луганській області, за актовим записом № 25. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Останнім часом між нею та відповідачем склалися відносини, які привели до неможливості зберігання сімї, у спільних відносинах відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Спору про місце проживання дитини та майнового спору між ними немає. Позивачка в судове засідання не зявилася по заяві про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Просить суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Глущенко». Також просить розглядати справу без фіксації судового процесу технічними засобами. На адресу відповідача судом неодноразово направлялись судові виклики, але в судове засідання він не з'явився з невідомих суду причин, письмових заперечень проти позову не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 квітня 2014 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції у Луганській області, за актовим записом № 25 (а.с. 3). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Суд, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов як такий, що підлягає задоволенню, оскільки сторони дружніх родинних відносин не створили, їх сімя фактично розпалась, подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і буде суперечити їх інтересам, спору про місце проживання дитини та майновий спір відсутній, в звязку з чим суд вважає за необхідне їх шлюб розірвати. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

04 листопада 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Свої вимоги вона мотивує тим, що вони втратили один до одного почуття поваги та любові, шлюбні відносини не підтримують, шлюб між ними є формальним, з жовтня 2015 року мешкають окремо. В шлюбі мають одну малолітню дитину. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач заперечував проти задоволення позову, оскільки бажає зберегти сім'ю. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частина 1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. 03 листопада 1991 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії ІІІ-ЖД № 321104, виданого Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області, актовий запис № 30 (а.с.4). Як видно з копій свідоцтв про народження, сторони є батьками малолітньої [PERSON], яка народилась 03 серпня 2010 року (а.с. 7). Дитина в даний час проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач на протязі року ніде на працює, не забезпечує сім'ю, зловживає спиртними напоями. Сторони шлюбні відносини не підтримують з жовтня 2015 року, проживають окремо, за цей час примирення не досягли. Тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача і приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням бажання позивачки суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON]. Згідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути документально підтверджені витрати на оплату судового збору в сумі 487 гривень 20 копійок (а.с.1).

Outcome: approved