Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

04 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила розірвати шлюб, укладений між ними. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 1980 року. Шлюб був зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 2504. Від шлюбу неповнолітній дітей сторони не мають. Нещодавно стосунки між сторонами погіршилися і вже більше року вони фактично не мешкають разом та не ведуть спільного господарства. Всі спроби зберегти сім'ю не були успішними і на теперішній час позивач та відповідач спілкуються лише щодо питань повязаних з їх спільними повнолітніми дітьми. Сторони втратили повагу одне до одного та взаєморозуміння. З їх відносин зникли любов і повага. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Спору з приводу поділу спільного майна подружжя між сторонами на сьогодні не існує. У звязку із викладеним, просила суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявилась, надала суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності за участю її представника [PERSON], позов задовольнити (а.с. 9). Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів у суді першої інстанції по цивільній справі від 03 лютого 2016 року (а.с. 10), будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити, після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище «Савостікова». Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, надав суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 8). Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 1980 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, між сторонами було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 2504, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії: І-НО №356462 (а.с. 7), та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00016365622 від 25 лютого 2016 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спору з приводу поділу спільного майна подружжя між сторонами на сьогодні не існує. Нещодавно стосунки між сторонами погіршилися і вже більше року вони фактично не мешкають разом та не ведуть спільного господарства. Всі спроби зберегти сім'ю не були успішними і на теперішній час позивач та відповідач спілкуються лише щодо питань повязаних з їх спільними повнолітніми дітьми. Сторони втратили повагу одне до одного та взаєморозуміння. З їх відносин зникли любов і повага. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В звязку з цим, судом у відповідності із ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову ,яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших\~ осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Так, відповідачем [PERSON] на адресу суду було надано письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача [PERSON] у звязку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивача. Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін. Відповідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що позивач просить\~ залишити\~ їй прізвище [PERSON], суд приходить до висновку, що слід його залишити. На підставі наведеного

Outcome: approved