Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

05.03.2020 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що позивач працював на підприємстві відповідача понад 21 рік в шкідливих умовах, внаслідок чого він отримав професійні захворювання. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що причиною виникнення професійних захворювань є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Висновком МСЕК від 23.01.2020 позивачу первинно та безстроково встановлено 3 групу інвалідності з 01 квітня 2019 року та 65% втрати професійної працездатності. В зв`язку з професійним захворюванням змінилися спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 180000грн. у якості відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, а також 3000 грн. понесених витрат на правову допомогу. Ухвалою від 11.03.2020 прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 09.04.2020. 09.04.2020 сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача направив суду клопотання про долучення до справи копії довідки №078565 від 28.11.2019 обласної МСЕК №2 та заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з карантином (вх.№№6890, 6904 від 08.04.2020).Відповідач направив суду клопотання про відкладення розгляду справи з аналогічних підстав (вх.№6673 від 07.04.2020). Ухвалою від 09.04.2020 розгляд справи відкладено на 15.05.2020. 22.02.2020 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (вх.№ 7615 від 22.04.2020) Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі та про підтримку позовних вимог (вх.№8812 від 12.05.2020). Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без її участі з урахуванням позиції, викладеній у відзиві на позов (вх.№9218 від 15.05.2020). Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікрізами, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у його трудовій книжці працював з 20.01.1998 по 28.05.2019 на підприємстві відповідача за різними спеціальностями у тому числі: -з 20.01.1998 по 05.06.2000 - слюсарем черговим і з ремонту обладнання дробильної фабрики №1; -з 05.06.2000 по 27.12.2006 - трактористом дробильної фабрики № 1 ; -з 27.12.2006 по 28.05.2019 - дробільником виробничої дільниці дроблення руди дробильної фабрики №1. 28.05.2019 позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 7-10). Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Головним управлінням держпраці у Дніпропетровській області вих. №999/4.6-7 від 28.12.2018 умови праці дробильника у дробильній фабриці №1 визнано такими, що відносяться: - по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - по рівню шуму - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - по показникам мікроклімату - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); - по важкості праці - до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); - по напруженості праці - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі). Умови праці слюсаря чергового та з ремонту обладнання у дробильній фабриці №1 визнано такими, що відносяться: - по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); - по рівню шуму - до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); - по показникам мікроклімату - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - по важкості праці - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - по напруженості праці - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі). Умови праці тракториста у дробильній фабриці №1 визнано такими, що відносяться: - по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 2 класу (допустимі); - по рівню шуму - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - за рівнем вібрації загальної - до 2 класу (допустимі); - по показникам мікроклімату - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - по важкості праці - до 2 класу (допустимі); - по напруженості праці - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі), а.с.11-21. З медичного висновку лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 13.08.2019 №1338 вбачається, що [PERSON] встановлені професійні захворювання з діагнозом: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. 2. Радикулопатія попереково-крижова справа L5-S1 та шийна справа С6-С7, з помірними статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня) періартрозу ліктьових (ПФ першого ступеня) суглобів, остеоартрозу у поєднанні з періртрозом колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів. 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні. (а.с.22-25). Згідно з п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16 жовтня 2019 року (далі - Акт розслідування), загальна оцінка умов праці віднесена до 3 класу 3 ступеню (шкідливі), (а.с.26-30). Пунктом 18 Акту розслідування причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації кремнію діоксиду кристалічного (SiO2) з вмістом у пилу від 10% до 70% (аерозоль переважно фіброгенної дії) 3,25 рази (6,5 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3). Важкість праці: робоча поза (незручна) становить 57,6% при нормативному значенні до 25%, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, кг: 36, при нормативному значенні до 30. Рівень шуму перевищує допустимий на 9 дБА (89 дБА при ГДР 89 дБА згідно ДСН 3.3.6.039-99 (а.с. 29). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №078565 від 28.11.2019 позивачу первинно встановлено 40% втрати працездатності - 20% - радикулопатія; 15% - ХОЗЛ; 5% - туговухість з 18 листопада 2019 по 01 грудня 2020, та зазначена потреба у забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного призначення. (а.с. 58 зворот). Довідкою МСЕК серії 12 ААБ №017760 від 23.01.2020 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності з 27 грудня 2019 безстроково по причині професійного захворювання. Довідкою МСЕК серії 12 ААА №078708 від 23.01.2020 позивачу повторно встановлено 65% втрати працездатності - 45% - радикулопатія; 15% - ХОЗЛ; 5% - туговухість з 27 грудня 2019 безстроково, та зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. (а.с. 32,33). З дослідженого судом п. 17 Акту розслідування слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи дробильником виробничої дільниці дроблення руди дробильної фабрики №1, [PERSON] виконував роботи з ведення процесу дроблення сировини на дробарках, спостереження за технічним станом устаткування та його масло-господарством, огляду і очищення обладнання, спостереження за рівномірним надходженням і розподілом сировини та матеріалів на дробарки, виконання стропильних робіт при добуванні негабаритів, сторонніх предметів, неякісної сировини і матеріалів з дробарок, прибирання просипу в зоні обслуговування. Внаслідок недосконалості робочого місця та технології збагачення руд, умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням та впливом підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та шуму. Раніше працюючи слюсарем черговим та з ремонту устаткування та трактористом з 20.01.1998 по 27.12.2006 з тих же причин також підпадав під вплив шкідливих виробничих факторів важкості праці, аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та шуму (а.с. 29). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причиною виникнення професійного захворювання позивача є перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації кремнію діоксиду кристалічного; перевищення маси вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну; перевищення допустимого рівня шуму. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він у 50-річному віці втратив професійну працездатність первинно у розмірі 65% та йому встановлена 3-тя група інвалідності безстроково. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється больовими синдромами, обмеженням рухів, зниженням слуху, необхідністю проходити лікування, вимушеним прийманням ліків, неможливістю виконувати будь-яку неважку фізичну роботу, займатися фізичними вправами, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження його фізичної активності та порушення нормальних життєвих зв`язків, що проявляться зокрема в необхідності проходити стаціонарне лікування, про що свідчать виписні епікризи (а.с.36-40). Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача понад 21 рік у шкідливих умовах, йому встановлено первинно 65 % втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково, а також характер професійних захворювань, пов`язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач визначив відшкодування моральної шкоди у сумі 180000 грн. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 80000 грн. за встановлені первинно 65% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн., суд з урахуванням частин 2,3 статті 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заявлених витрат у розмірі 3000 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 840 грн. 80 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial