Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

06 квітня 2018 року представник позивача [PERSON] адвокат Гуревич Максим Геннадійович в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Бахмутської міської ради про визнання права приватної власності за набувальною давністю. 22 серпня 2019 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла уточнена позовна заява до Бахмутської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання права приватної власності за набувальною давністю, в якій він просить визнати за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) право приватної власності за набувальною давністю на Ѕ частку будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та право приватної власності за набувальною давністю на ј частку будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 серпня 2018 року прийнято справу до свого провадження, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що вона з 2003 року по теперішній час відкрито та безперервно користується та володіє будинком (повністю), розташованим за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер та спадщина, яка відкрилась після його смерті, ніким не оформлена та не визнана від умерлою. Фактичне утримання, обслуговування, поточний ремонт даного будинку та оплату комунальних послуг, що надаються до нього, здійснює лише позивач власними силами та за власні кошти. Проте оформити у встановленому порядку право власності на весь вказаний будинок та здійснювати в повному обсязі всі права власника вона не може, оскільки їй належить лише частка цього будинку та вона не є титулованим володільцем другої частки вказаного нерухомого майна. Просить позов задовольнити. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 09 годину 00 хвилин 07 травня 2018 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. Ухвалою суду від 17 травня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 годину 00 хвилин 04 липня 2018 року. Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві. Представником позивача подано на адресу суду заяву, в якій він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань) відповідач - Бахмутська міська\~рада, до судового засідання також не з`явився. Ними подано до суду лист, в якому вони просять розглянути справу за їх відсутності, та просять прийняти рішення на власний розсуд. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Відповідач [PERSON] до судового засідання не прибув, був допитаний на підставі конвенції, та у протоколі його допиту судом він зазначив, що просить справу розглянути у його відсутність, також вказав, що він не згодний з позовними вимогами позивача, оскільки це будинок його батьків, з 2011 року він з позивачем, яка є його тіткою, відносини не підтримує, усі документи на будинок залишились у неї, витрати по утриманню будинку він не несе, оскільки будинок складається з двох частин, одна частина позивача, а інша частина пустує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не прибула, була допитана на підставі конвенції, та у протоколі її допиту судом вона зазначила, що просить справу розглянути у її відсутність, також вказала, що ніякого відношення до спірного майна вона не має. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно копії довідки комітету мікрорайону «Центральний» (а.с.6) фактичне утримання, сплату комунальних послуг, поточний косметичний ремонт і обслуговування домоволодіння за адресою: [ADDRESS] здійснює своїми силами і коштами [PERSON] якав відкрито та безперервно з 2003 року по теперішній час фактично користується і володіє вищевказаним домоволодінням. Також за яку вона повністю сплачує комунальні послуги, що також підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7) (мовою оригінала «російською») [PERSON] , помер [INFO] , який є громадянином Росії. Також згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8) [PERSON] померла [INFO] у віці 63 роки. Відповідно до копії (а.с.9-10) Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, від 03 квітня 2018 року, будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] належить ѕ спільна часткова власність [PERSON] , а ј [PERSON] , та кожному з них по Ѕ частці будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 червня 2004 року (а.с.11) спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] , спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається із: ј частини жилого будинку з надворними спорудами та побудовами, який знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 510,0 кв.м. та на Ѕ частини жилого будинку з надворними спорудами та побудовами, який знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 418,0 кв.м. Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Згідно із ч.1ст.368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними ( ч.1ст.369 ЦК). У відповідності до ч.1 та ч.2\~ст.372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і\~стаття 370 ЦК України\~щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] , залишилось належне йому на праві приватної власності майно, а саме: Ѕ частка будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та на ј частку будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , щодо вказаного майна право власності у порядку спадкування будь-якими іншими особами не набуто та не зареєстровано; позивач після смерті [PERSON] добросовісно заволоділа належним йому нерухомим майном та з 2003 року до теперішнього часу, тобто у строк понад 10 років, продовжує відкрито та безперервно володіти ним. Відповідно до ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~Цивільним кодексом України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту п.п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до положень статей\~335\~та\~344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю передбачена ст.ст. 15,\~16\~та ч. 4 ст. 344 ЦК України, відповідно до яких захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п.13 вищевказаної Постанови). З урахуванням вищенаведеного та виходячи зі змісту ч. 1\~ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи, що під час судового провадження позивачем доведено факт добросовісного заволодіння та відкритого, безперервного володіння понад 10 років вищевказаним майном, суд вважає за можливе визнати за ним право власності за набувальною давністю. Таким чином, з урахуванням верховенства права та вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved