Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

05.12.2017 року позивач через свого представника звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору без номеру від 06.03.2012 року у розмірі 48613,26 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1444,30 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3695,26 грн., заборгованість за пенею в розмірі 40682,59 грн., а також штрафів у розмірі 1558,13 грн., з яких 500,00 грн. - фіксована частина та 2791,11 грн. - процентна складова штрафу. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 06.03.2012 року відповідач отримав кредит у позивача у розмірі 12200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті у мережі інтернет. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач належним чином зобов'язання не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість та для стягнення якої позивач звернувся до суду. При вирішенні питання щодо подальшої долі справи суд виходить з наступного. 15.12.2017 року з початком роботи Верховного суду набрала чинності нова редакція цивільного процесуального кодексу України, на підставі п.1 розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147 від 03.10.2017 року. Відповідно до п.9 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» нової редакції Цивільного процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В той же час згідно з п.11 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» нової редакції Цивільного процесуального кодексу України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, щодо процесуального порядку розгляду вказаної заяви (строки, порядок прийняття, норми ЦПК, тощо), суд застосовує норми нової редакції ЦПК України, а щодо форми та змісту заяви використовує норми редакції ЦПК України, яка діяла до 14.12.2017 року включно. У судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду разом з позовною заявою клопотання, відповідно до якого надав згоду на заочний розгляд справи та слухання справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.34). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час, день та місце судових засідань 26.03.2018 року та 23.04.2018 року повідомлялася належним чином відповідно до вимог п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду від 23.04.2018 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку відповідно до вимог ч.1 ст.280 та ч.1 ст.281 ЦПК України (а.с.45). У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи відсутність відзиву з боку відповідача на позов, суд встановлює наступні обставини справи на підставі наданих позивачем суду доказів. 06.03.2012 року між позивачем та відповідачем у формі публічної оферти шляхом приєднання відповідача до умов надання кредиту позивачем був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до якого [PERSON] отримала у позивача споживчий кредит на картковий рахунок, відкритий позивачем, у розмірі 12200,00 грн. Картка була активована відповідачем та кредит наданий 11.12.2013 року. Кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника відповідача по справі (а.с.10), довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.11), а також «Умовами та правилами надання банківських послуг», які затверджені наказом голови правління позивача від 06.03.2010 року за № СП-2010-256 (далі - Умови та правила) (а.с.12-26). Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та правил позивач мав можливість в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за наданий кредитом без повідомлення відповідача. Згідно з п. 2.1.1.5.3 у взаємозв'язку з п.2.1.1.5.4 Умов та правил відповідач для контролю свого поточного рахунку зобов'язаний був отримувати виписки по своєму картковому рахунку та в разі незгоди з діями позивача мав право розірвати договір, надавши відповідну письмову заяву та погасивши заборгованість, яка виникла у нього перед позивачем. Такої заяви відповідач за весь час дії договору не подавав, у зв'язку з чим дії позивача відповідали вимогам укладеного між сторонами кредитного договору. На підставі п.2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за отриманим кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач умови кредитного договору виконував не належним чином, внаслідок чого станом на 02.11.2017 року допустила заборгованість перед позивачем у розмірі 48613,26 грн., яка складається з: 1444,30 грн. - заборгованості за кредитом; 3695,26 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 40682,59 грн. - заборгованості за пенею, а також штрафів у розмірі 2791,11 грн., з яких 500,00 грн. - фіксована частина та 2291,11 грн. - процентна складова штрафу. Розрахунок штрафів проведено відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил, які відповідач прийняв, отримавши кошти від позивача. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. На підставі ст.1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається договором. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. В той же час вимоги позивача щодо стягнення штрафів суд відхиляє, оскільки відповідно до матеріалів справи, штраф (фіксована частина та процентна складова) і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу (фіксована частина та процентна складова) та пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню лише пеня, яка в позові не зазначена. Таким чином, підстав для стягнення штрафів суд не вбачає. Крім цього, судом встановлено, що розмір пені за позивачем перевищує загальний розмір заборгованості (тіло кредиту плюс проценти, а саме 5139,56 грн., з яких 1444,30 грн. - заборгованість по тілу кредита та 3695,26 грн. - заборгованість по процентам, при цьому пеня складає 40682,59 грн.) майже у вісім разів, що є співмірним В іншій частині вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України суж може зменшити розмір неустойки, одним з видів якої є пеня, якщо він значно перевищує розмір збитків, та при наявності інших обставин, які мають суттєве значення. Оскільки відповідач є споживачем фінансових послуг позивача та за загальним правилом завжди знаходиться у ситуації, коли він має менше прав, ніж позивач, оскільки повинен прийняти вимоги позивача без права встановити свої вимоги, то в даній справі розмір пені повинен бути зменшений до розміру збитків у сумі 5139,56 грн. Таким чином, вимоги позивача слід задовольнити частково у розмірі 10279,12 грн., з яких 1444,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3695,26 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом та 5139,56 грн. - розмір пені, зменшений судом на підставі ч.3 ст.551 ЦК України до розміру збитків позивача. В іншій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір відповідно до задоволеної частини позовних вимог, який складає 21% від первинно заявлених позовних вимог, що від 1600,00 грн. первинно сплаченого судового збору становить 336,00 грн. Відповідно до п.п.15.5 п.15 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суду, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: partial