Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

06.06.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації половини вартості автомобіля, мотивуючи вимоги наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.08.1999 року по 07.04.2016 року. Шлюб було розірвано за рішенням суду. Позов про розірвання шлюбу подала [PERSON] Дізнавшись про наявність позову про розірвання шлюбу, [PERSON] 29.12.2015 року подав позов про поділ майна подружжя, а саме: квартири. Майже одночасно, 24.12.2015 року, з метою уникнення поділу іншого спільного майна подружжя - автомобіля HYUNDAI SONATA, 2009 року випуску, [PERSON] продав вказаний автомобіль своєму близькому другу та родичу (зятю) [PERSON], але продовжував сам використовувати вказаний автомобіль. Під час розгляду цивільної справи № 591/8826/15 про поділ майна подружжя [PERSON] дізналась, що автомобіль продано іншій особі, а тому звернулась із зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] грошової компенсації Ѕ частини автомобіля. Оскільки ціна автомобіля під час продажу була суттєво занижена, то під час розгляду попередньої справи була призначена автотоварознавча експертиза, при цьому [PERSON] та новий власник [PERSON] не надавали на огляд автомобіль та перешкоджали розгляду справи. Після повторного призначення автотоварознавча експертизи, було надано висновок, згідно якого ринкова вартість спірного автомобіля HYUNDAI SONATA, 2009 року випуску, з урахуванням дефектів, на монет огляду 06.07.2016 року складає 195322 грн. Рішенням суду від 28.09.2017 року у цивільній справі № 591/8826/15 було визнано право власності [PERSON] на Ѕ частину квартири, а зустрічна позовна заява [PERSON] була залишена без розгляду в зв'язку з неявкою позивачки в судове засідання. Позивач вказує, що залишення позову без розгляду не позбавляє її права повторно звернутися з таким же позовом. Оскільки автомобіль був придбаний під час шлюбу, а потім був відчужений відповідачем під час шлюбу без згоди позивачки, і відповідач не сплатив позивачці половину коштів, які він отримав з продажу, крім того, автомобіль є неподільною річчю, і на даний час він вже перебуває у власності іншої особи, то позивач, посилаючись на норми ст. 69, 70, 72 СК України, просить стягнути з відповідача грошову компенсацію половини вартості автомобіля, яка визначена автотоварознавчою експертизою. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити. Відповідач проти позову заперечував, надав письмовий відзив (а.с.48), просив відмовити в позові. В останнє судове засідання відповідач та його представник не з'явились, хоча були повідомлені належним чином, а явка відповідача була визнана судом обов'язковою. У відзиві відповідач зазначає, що зміст позову про поділ майна подружжя не відповідає прохальній частині позову, де позивачка просить не поділити майно, а стягнути з відповідача грошову компенсацію за спірний автомобіль. Також відповідач звертає увагу, що він на даний час не є власником даного автомобіля, а у грудні 2015 року автомобіль був проданий [PERSON], а на даний час вже перепроданий ним іншій особі. Крім того, відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що шлюб між сторонами було розірвано 18.11.2015 року, а автомобіль продано 18.11.2015 року, тобто ще за півроку до розірвання шлюбу. Оскільки позивачка на той час не пред'являла до відповідача ніяких претензій ні з приводу продажу автомобіля, ні з приводу вартості автомобіля, то відповідач стверджує, що автомобіль був проданий за взаємною згодою подружжя, по узгодженій ціні, а кошти від продажу були використані також за взаємною згодою. Більше того, відповідач стверджує, що позивачка таємно від відповідача забрала з карманів його одягу всі кошти від продажу автомобіля, які він приніс додому, разом з коштами, які він на той час заробив працюючи за кордоном. Відповідач вважає, що позивач не довела своє твердження, що автомобіль було продано без її згоди та що відповідач самостійно розпорядився грошима від продажу спірного автомобіля. Крім того, відповідач не згоден із вартістю автомобіля, з якої позивач просить компенсувати половину, оскільки на момент проведення експертизи автомобіль перебував у власності іншої особи, яка підтримувала його у належному технічному та зовнішньому стані. З'ясувати ж вартість автомобіля в момент його продажу 18.11.2015 року практично неможливо. Крім того, відповідач вказує, що на момент придбання автомобіля у січні 2015 року його вартість згідно оцінки становила 180896 грн., що на 14426 грн. менше, ніж встановлено експертизою після двох років експлуатації, а тому відповідач не погоджується з висновком експертизи. Судом було задоволено клопотання представника позивача про забезпечення доказів з іншої справи: висновок експерта № 001/020/2017 від 12.07.2017 року, додатки до вказаної експертизи, оригінали протоколу огляду транспортного засобу від 06.07.2017 року шляхом витребування та огляду матеріалів цивільної справи № 591/8826/15. Заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача, дослідивши відзив, вивчивши письмові матеріали даної справи, письмові матеріали цивільної справи № 591/8611/15-ц, 2/591/516/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, матеріали цивільної справи № 591/8826/15-ц, 2/591/47/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину квартири та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації Ѕ частини вартості автомобіля, - суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені наступні обставини. Сторони перебували у шлюбі з 06.08.1999 року по 07.04.2016 року (а.с. 7). Спірне майно, а саме автомобіль HYUNDAI SONATA, 2009 року випуску, тип седан В, об'єм двигуна 1998 см3, номер кузова [NUMBER] [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний 06.01.2015 року, тобто в період шлюбу, та зареєстрований на відповідача [PERSON] (а.с. 49 зворот). Вказані обставини не заперечується сторонами. Таким чином, вбачається, що оскільки спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу, то дане майно було об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно довідки-рахунку, 18.11.2015 року відповідач [PERSON] продав вказаний автомобіль [PERSON] за ціною 49900 грн. (а.с.49). 24.12.2015 року новий власник [PERSON] зареєстрував автомобіль на себе (а.с. 29 справи № 591/8826/15-ц том 2). Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов'язків подружжя, визначаються нормами СК України. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України. Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя Ѕ частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби. Вказане узгоджується із роз'ясненнями, викладеними в п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як вбачається з пояснень позивачки, перереєстрація спірного автомобіля відбулась без її згоди і взагалі без її відома. На той час в суді вже розглядалась справа про розірвання шлюбу, і сторони перебували в конфліктних відносинах, в тому числі і щодо питання поділу спільного майна подружжя. Вказана обставина підтверджується матеріалами цивільної справи № 591/8611/15-ц, з якої вбачається, що позов про розірвання шлюбу [PERSON] подала 17 грудня 2015 року, провадження у справі було відкрито 24 грудня 2015 року, а 25 грудня 2015 року відповідач [PERSON] подав заяву про надання строку на примирення тривалістю 6 місяців (а.с.4, 16, 21 цивільної справи № 591/8611/15-ц). Крім того, відсутність станом на 25 грудня 2015 року згоди подружжя та вже наявність спору між ними про поділ спільного майна - підтверджуються також матеріалами цивільної справи №591/8826/15-ц, з якої вбачається, що позов про поділ майна подружжя [PERSON] подав 29 грудня 2015 року (а.с.3 цивільної справи №591/8826/15-ц том 1). З дати довідки-рахунку, згідно якої новий власник [PERSON] придбав автомобіль - 18.11.2015 року, та з дати реєстрації автомобіля за новим власником - 24.12.2015 року, вбачається, що відчуження спільного автомобіля відбувалось в період, коли подружжя перебувало у конфліктних відносинах і в стадії розгляду справи про розірвання шлюбу. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він продавав автомобіль зі згоди дружини та кошти були використані в інтересах сім'ї - не підтверджені з його боку жодним доказом. Зокрема, відсутня письмова згода дружини на відчуження спільного майна. Позивач пояснила, що про перереєстрацію автомобіля на іншого власника вона дізналась лише під час розгляду в суді справи про поділ майна подружжя, оскільки чоловік продовжував користуватись цим автомобілем весь час після того, як вони почали провадження про розірвання шлюбу. Позивач пояснила, що навіть на проведення огляду автомобіля 06.07.2017 року [PERSON] сам приїжджав за кермом спірного автомобіля, що свідчить про те, що автомобіль фактично не вибував з його користування. Особиста присутність [PERSON] під час огляду автомобіля 06.07.2017 року підтверджується протоколом (актом) огляду транспортного засобу, складеному експертом (а.с. 43 справи № 591/8826/15-ц том 2). Відповідач нічим не спростував ці пояснення позивачки, і не довів суду, що відчуження відбулось зі згоди дружини, і що кошти від продажу автомобіля, які нібито були ним одержані від продажу автомобіля, були використані в інтересах сім'ї. Зокрема, відповідач не довів, яка конкретна сума від продажу автомобіля була ним отримана, коли та на які цілі вказані кошти були використані. Крім того, суд вбачає суперечності у відзиві, де спочатку відповідач зазначає, що кошти від продажу автомобіля були використані подружжям за взаємною згодою, а потім вказує, що позивачка таємно від відповідача забрала з карманів його одягу всі кошти від продажу автомобіля, які він приніс додому (тобто фактично заявляє про крадіжку коштів). Відповідно до ст.ст. 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором. Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України, виділ частки що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Автомобіль є цінним майном та неподільною річчю. Як вбачається зі звіту про оцінку транспортного засобу від 06.01.2015 року, що надав відповідач, ринкова вартість автомобіля HYUNDAI SONATA, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] на дату оцінки складає 180 896 грн. (а.с.50-51). Однак, згідно висновку автоварознавчої експертизи № 001/02/2017 від 12.07.2017 року, проведеної в рамках іншої цивільної справи № 591/8826/15-ц, ринкова вартість автомобіля HYUNDAI SONATA, 2009 року випуску, з урахуванням дефектів на момент огляду 06.07.2017 року станом на час проведення експертизи складає 195322 грн. (а.с. 1-45 справи № 591/8826/15-ц том 2). Таким чином, 1/2 частина вартості автомобіля становить 97 661 грн. (195322 грн. : 2). Відповідач не спростував висновок автоварознавчої експертизи, та не довів належними та допустимими доказами, що ринкова вартість автомобіля є меншою ніж та, що вказана у висновку експертизи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. В даній справі позивач не просить визнати недійним договір купівлі-продажу автомобіля, а надала згоду на отримання нею грошової компенсації при вирішенні питання про поділ спільного майна подружжя, а саме - автомобіля, та просить стягнути таку компенсацію з відповідача, який відчужив автомобіль без згоди позивачки. Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] довела в судовому засіданні обставини, на які посилалася, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 369, 370, 364 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-, -

Outcome: approved