Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

07.02.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Під час розгляду справи за клопотанням сторони позивача у порядку ст. 51 ЦПК України судом залучено до участі у справі [PERSON] і [PERSON] як співвідповідачів та [PERSON] , [PERSON] , як третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.12.2018 року в будинку [ADDRESS] відбулось залиття квартири [ADDRESS] (надалі - квартира), яка належить позивачу, [PERSON] (дружина позивача) та [PERSON] (дочка позивача), з квартири [ADDRESS] , в яка на праві власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому, позивач вказує, що згідно з Актом обстеження його квартири, складеного 21.12.2018 року комісією ПП «НТП УЦНМ», встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталося з квартири [ADDRESS] по стояку поверхом вище. На підставі зазначеного та посилаючись на положення ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду, яка згідно з кошторисом розрахунку вартості ремонтних робіт зазначеного у висновку експерта ДП «Київський науково-дослідний інститут незалежних експертиз» від 09.01.2019 року становить 5 000,00 грн. А тому, просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на його користь відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 10 515,00 грн. Крім того, через залиття квартири, позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних емоціях та переживаннях, що спричинили йому значний душевний дискомфорт та порушили звичний спосіб життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює на суму 20 000 грн., яку також просить стягнути з відповідачів на свою користь. Ухвалою від 15.05.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На адресу суду 19.06.2019 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні вимог позову. 05.08.2019 року [PERSON] подала письмові пояснення стосовно викладених заперечень у відзиві [PERSON] . Ухвалою від 10.12.2019 року вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив та пояснення щодо позову і відзиву, а також зобов`язано позивача надати до суду та направити всім учасникам справи позовну заяву у новій редакції з врахуванням вимог до залучених співвідповідачів. 11.08.2020 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] , [PERSON] на позовну заяву, в якому просили суд відмовити у задоволенні вимог позову. Ухвалою від 13.08.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідачка - [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити у їх задоволенні. Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановлений законом спосіб, про причини неявки суду не повідомили. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак через канцелярію надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких вони також не заперечують проти задоволення позову. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] (дружина позивача) та [PERSON] (дочка позивача), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на житло від 11.06.1997 р. Позивач стверджує, що 10.12.2018 р. відбулось залиття його квартири з вини відповідачів, які є власниками квартири [ADDRESS] . Право власності відповідачів підтверджується наявним у матеріалах справи листом - відповіддю Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-13126(И-2019) від 26.09.2019 р.в рівних частках, що також не заперечувала у судовому засіданні [PERSON] . Згідно положень ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року за №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. В свою чергою статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Положеннями ст. 177 ЖК України встановлено, що громадяни, зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання. 21.12.2018 р. комісією у складі інженера по ремонту та експлуатації житлового фонду, голови комісії - [PERSON] , інспектора технічної дільниці № 2 - [PERSON] та слюсаря-сантехніка - Соколовська ІА. було складено Акт обстеження, який затверджено підписом директора ПП «Науково технічне підприємство України центр нерухомого майна» Ковтун С.О., у якому зазначено, що залиття квартири [ADDRESS] сталося з квартири [ADDRESS] по стояку поверхом вище. Відповідачка - [PERSON] вважає, що вказаний Акт не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених наказом Державного Комітету України з питань Житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 р., оскільки він не був складений із залученням представників обслуговуючої організації (балансоутримувача) та відповідачу не повідомлено про цей факт, також у акті який складений ПП «Науково технічне підприємство України центр нерухомого майна» встановлено лише факт залиття, а внаслідок чого воно сталося інформація відсутня. Однак, суд не бере до уваги вказані твердження, оскільки відповідачами не надано жодних доказів того, що ПП «Науково технічне підприємство України центр нерухомого майна» не є обслуговуючою організаціє будинку [ADDRESS] , при цьому, в акті чітко встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталося з квартири [ADDRESS] по стояку поверхом вище, а також описані пошкодження квартири позивача, а саме стеля в ванній кімнаті та туалеті. Крім того, висновком експерта ДП «Київський науково-дослідний інститут незалежних експертиз» про результати наукового експертного попереднього будівельно - технічного обстеження жилої квартири після затоплення від 09.01.2019 року встановлено, що внаслідок замокання, виявлено пошкодження конструкції оздоблення стелі та постає перелік необхідних відновлюваних ремонтних робіт для своєчасного усунення дефектів замокання, і запобігання розповсюдження грибка та плісняви. Крім того, встановлено, що за відсутності інженерних комунікацій житлово-експлуатаційної організації в рівні перекриття (підлоги, стелі) між 5-м та 6-м поверхами, вочевидь затоплення стелі відбулося через підлогу поверхом вище. Також, під час обстеження не було зафіксовано крапель чи цівок води, що підтверджує факт разового затоплення через підлогу квартири поверхом вище, і не пов`язане із затопленням в наслідок несправності центральних внутрішньо - домових інженерних мереж чи затікання крізь покриття. З огляду на вищенаведені норми законів та пояснення сторін, суд вважає, що відповідачі як власники квартири, несуть обов`язок по забезпеченню схоронності належного їм на праві власності житла, санітарно-технічного та іншого обладнання в квартирі, пошкодження якого в даному випадку стало причиною залиття квартири позивача, а тому суд приходить до висновку, що відповідальність за завдану шкоду позивачу мають нести саме відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках, як і належить їм їх квартира. Також, кошторисом розрахунку зазначеного у висновку експерта ДП «Київський науково-дослідний інститут незалежних експертиз» від 09.01.2019 року встановлено, що вартість ремонтних робіт у санвузлі після затоплення квартири № 24 становить 5 000,00 грн. Крім того, позивач також поніс збитки щодо замовлення експертного висновку та оплати послуг за договором № Леб.-207/С від 26.12.2018 р., що підтверджується квитанцією № 0.0.1223850621.1 від 26.12.2018 р. на суму 500,00 грн. та рахунком № РФ-2112 від 21.12.2018 р. на суму 5 000,00 грн. Враховуючи, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, як на підставу для задоволення позову, в частині відшкодування матеріальної шкоди, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах, суд прийшов до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення у рівних частках 10 500,00 грн. (5000 + 5000 + 500) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. При цьому, в частині вимог про відшкодування 15,00 грн. не підлягає задоволенню, оскільки в розумінні статті 22 ЦК країни це не є збитками завданими діями відповідачів. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому, у відповідності до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року за № 6, суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, суд вважає, що діями відповідачів була заподіяна позивачу моральна шкода, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна, що порушило звичний спосіб життя позивача та членів його родини. Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини в справі, суд знаходить суму стягнення моральної шкоди з відповідачів в розмірі 20 000,00 грн., занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути у рівних частках з відповідачів на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн., тобто по 1 000,00 грн. з кожного. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 882,58 грн., а тому всього з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 11 382,58 грн.(10 500,00 грн. + 882,58 грн.), а саме 3 794,19 грн. з кожного, та на відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн., по 1 000,00 грн. з кожного.

Outcome: partial