Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

05 березня 2018 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 27 жовтня 2014 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв'язку з тим, що 17 травня 2017 року Верховною Радою України було прийнято закон №2037-VIII яким було внесено зміни в ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України та збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому просить суд змінити розмір стягуваних аліментів з 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50 відсотків. В судове засідання позивач не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надав, тому суд, згідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду від 27 жовтня 2014 року стягнуто з [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]) на користь [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]) аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.7). Відповідно до норм ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 17 травня 2017 року Верховною Радою України було прийнято закон №2037-VIII яким було внесено зміни до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України та збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 17 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина;інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищенаведені обставини, право дитини на достатній життєвий рівень, приймаючи до уваги збільшення мінімального розміру аліментів в редакції закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з метою захисту прав дитини, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, а тому вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] та стягнути з останнього на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved