Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

06.08.2015 та уточнено 09.09.2015 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником домоволодіння, розташованого у [ADDRESS] , крім того вона також є власником земельної ділянки площею 0,0859 га, кадастровий номер - 1211000000:08:258:0049, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка, на якій розташований її житлової будинок, має з правого боку спільну межу з домоволодінням [ADDRESS] , розташованим на земельній ділянці, яка на цей час не приватизована, право та порядок користування якою не визначено у встановленому законом порядку. Власником 1/2 частині домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] , проживає за вищевказаною адресою її мати - [PERSON] . Сама [PERSON] у зазначеному будинку не мешкає. Починаючи з 2004 року між нею, та відповідачками склалися недобросусідські відносини. З метою захоплення чужої землі, відповідачки зруйнували паркан, який завжди розділяв їх земельні ділянки та почали незаконно діяти, розширюючи свою земельну ділянку, а саме, складати сміття та траву, поверх яких насипати землю для зміни рівня земельних ділянок, після чого висаджувати свої рослини на нашій землі. [PERSON] відмовилася узгоджувати спільну межу, яка розділяла їх земельні ділянки, тим самим перешкоджаючи нашій сім`ї в приватизації землі. 27.04.2011 районною комісією по вирішенню земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної житлової забудови Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради було встановлено, що фактично межа між її домоволодіннями [ADDRESS] та домоволодінням №9 відсутня. Як вбачається з протоколу №2 вищевказаної комісії, під час розгляду цього питання її чоловіку - [PERSON] , який на той час був власником домоволодіння, було рекомендовано звернутися до землевпорядної організації, яка має відповідну ліцензію, для «встановлення межи по первинному земельному відводу». Після самовільного демонтажу паркана між їх домоволодіннями [PERSON] та [PERSON] продовжували змінювати межу та збільшувати таким чином розмір своєї земельної ділянки за рахунок їх ділянки, тому її чоловік змушений був з цього приводу звернутися до органів місцевого самоврядування. 10.07.2012 він подав заяву до Центрально-міської районної у місті ради, в якій просив визначити межу між земельними ділянками, на яких розташовані домоволодіння №7 та [ADDRESS] , як це вказано в технічній документації на зведеному плані земельної ділянки (площею-0,0859 га) відповідно до первинних матеріалів БТІ. Районною комісією по вирішенню земельних спорів на засіданні 15.01.2013 було встановлено, що суміжна межа з боку домоволодіння [ADDRESS] фактично перенесена на 0,7-1,0 м у глиб земельної ділянки, розташованої на території домоволодіння №7 у вказаному провулку, тобто, за рахунок зменшення загальної площі земельної ділянки під домоволодінням №7 , збільшилась загальна площа земельної ділянки під домоволодінням №9 . Як вбачається з резолютивної частині протоколу №1 засідання районної комісії по вирішенню земельних спорів від 15.01.2013, за результатом розгляду представлених у технічній документації документів, комісія вирішила «погодити [PERSON] межу земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з боку домоволодіння № 9 у вказаному провулку, відповідно до первісного плану земельної ділянки в технічному паспорті на домоволодіння, виготовленому КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Копія витягу з протоколу додається до позову. 13.08.2013 її чоловік оформив право власності на земельну ділянку площею 0,0859 га, кадастровий номер -1211000000:08:258:0049, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] її чоловік помер. Після його смерті, в той час коли вона оформлювала спадщину, відповідачки, як і раніше, продовжували вчиняти різни самоуправні дії по розширенню своєї земельної ділянки за рахунок зменшення загальної площі її землі. Крім того, фактично на її земельній ділянці, з порушенням межі, відповідачками був встановлений бетонний паркан довжиною біля 14 метрів. На частині межи, що залишилась після встановлення бетонного паркану, вони поставили старий дерев`яний паркан, який капітально не закріплений і який відповідачки постійно пересувають в глиб моєї земельної ділянки. 29.12.2014 уповноваженим квартального комітету № 75 був складений акт обстеження моєї земельної ділянки, яким встановлений той факт, що [PERSON] та її мати неодноразово змінювали межу її земельної ділянки та самочинно захопили її землю. Так в акті зазначено, «що фактично протягом всієї довжини межі по [ADDRESS] та буд. №9 розмір захваченої землі складає біля одного метра вглиб земельної ділянки по [ADDRESS] . 14.02.2015 вона направила [PERSON] лист, в якому запропонувала у добровільному порядку демонтувати самоуправно встановлений бетонний паркан та за спільні кошти встановити новий паркан відповідно з її технічною документацією на земельну ділянку. 19.03.2015 вона змушена була направити на адресу [PERSON] нове звернення, оскільки не отримала відповіді на попередній лист. Копії листа від 19.03.2015 квитанції від 19.03.2015 та повідомлення про вручення поштового відправлення додаються до позову. 25.03.2015 вона отримала від [PERSON] лист, але його зміст не стосувався питання демонтажу бетонного паркану та встановлення нової огорожі між їх земельними ділянками. Після цього, вона звернулася до ФОП [PERSON] для отримання послуг по встановленню паркану, відповідно кадастрової документації на її земельну ділянку. 23.07.2015, під час підготовки до виконання робіт по встановленню паркану відповідачи почали чинити перешкоди робітникам, а саме, неодноразово зривали мотузку, яку вони розміщували по межі, штовхали та хапали за руки цих робітників, перешкоджали їм копати яму, а потім [PERSON] почала кидатися з вилами на всіх присутніх. Для запобігання кровопролиттю вона була змушена визвати наряд міліції, а 24.07.2015 - подати заяву начальнику РВВС Центрально-Міського району. Про самоуправні дії відповідачок 23.07.2015 був складений відповідний Акт, підписаний сусідами та уповноваженим квартального комітету № 75. 28.07.2015 вона вдруге спробувала встановити паркан по межі її земельної ділянки. Проте внаслідок продовження самоправних дій відповідачок їй знову не вдалося це зробити. Про ці події був складений Акт, підписаний уповноваженим квартального комітету № 75 та сусідами. 03.08.2015 вона знову звернулася до Центрально-Міського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області з заявою про притягнення [PERSON] та [PERSON] до кримінальної відповідальності за фактом самоправства за статтею 356 КК України. Таким чином, вона вважаю, що з боку відповідачок, їй, як власнику земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , чиняться перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою. Відповідачки самовільно зруйнували старий паркан та зайняли частину моєї земельної ділянки. Захоплену землю вони протиправно використовують для власних потреб: висадили рослини та інші зелени насадження, незаконно збудували бетонний паркан та забетонували доріжку для розширення проходу до свого будинку. Вона не може використовувати всю земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності, на свій розсуд відповідно до її цільового призначення, не має доступу до зовнішньої стіни сараю - Д, оскільки відповідачі самочинно змінили межі моєї земельної ділянки та її конфігурацію, тим самим унеможливили для мене підхід для обслуговування цієї споруди. Крім того, відповідачки протиправно перешкоджають їй у встановленні нового паркану по межі, відповідно до кадастрового плану моєї земельної ділянки. Оскільки відповідачки не бажають в добровільному порядку усувати дані порушення, вона змушена звернутися до суду. Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Черкасенко Т.Г. було відкрито провадження у справі. 29.09.2016 у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, на підставі розпорядження керівника апарату суду цивільна справа № 216/5880/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, була повторно автоматизовано розподілена та передана для розгляду судді Мясоєдовій О.М. 29.12.2016 у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, на підставі розпорядження керівника апарату суду цивільна справа № 216/5880/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, була повторно автоматизовано розподілена та передана для розгляду судді Бондарєвій О.І. Ухвалою суду від 22.06.2017 залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , який також є землевласником за адресою: [ADDRESS] . 19.12.2017 у зв`язку із тривалим лікарняним судді Бондарєвої О.І. на підставі розпорядження керівника апарату суду цивільна справа № 216/5880/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, була повторно автоматизовано розподілена та передана для розгляду судді Бутенко М.В. 19.12.2017 ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Бутенко М.В. цивільна справа № 216/5880/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою була прийнята до провадження та ухвалено продовжувати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 30.06.2021 від позивача [PERSON] надійшла заява про відмову від позовних вимог відносно відповідача [PERSON] , оскільки вона почала проживати за іншою адресою. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Якіменко С.Г. уточнену позовну заяву підтримали, просили її задовольнити. Відповідач [PERSON] позовну заяву не визнала, просила відмовити у її задоволенні у повному обсязі. У своєму відзиві на позовну заяву зазначила, що вона є власником ј частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спір щодо встановлення меж користування земельною ділянкою триває з 12 лютого 1998 р., а саме після складання Акту встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність від 12.02.1998 р. Криворізькою міською радою у Центрально-Міському районі було прийнято рішення про передачу [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,0848 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 23 січня 2008 року рішенням Апеляційного суду було визнано рішення Криворізької міської ради про передачу [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,084 8 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , недійсним та скасовано. При цьому 13.08.2013 [PERSON] оформив право власності на земельну ділянку площею 0,0859 га, кадастровий номер-1211000000:08:258:0049, яка розташована за адресою: [ADDRESS] знову так і не узгодивши з нею межі земельної ділянки між домоволодіннями №7 та №9 , чим порушив її права як користувача земельної ділянки. Також були порушені ч.2 ст.159 Земельного кодексу України, відповідно до якої земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. З нею так і не узгодили межі земельної ділянки. Крім того, [PERSON] оформив право власності на земельну ділянку площею вже 0,0859 га, тобто вже збільшилась площа порівняно з актом від 12.02.1998 р., де площа складала 0,0848 га. Тому звинувачення [PERSON] з приводу того, що вона постійно змінює межу, та збільшує розмір своєї земельної ділянки за рахунок зменшення загальної площі земельної ділянки [PERSON] за адресою [ADDRESS] є безпідставними. Також зазначила, що, в позовній заяві позивач [PERSON] стверджує, що [PERSON] вчиняє різні самоуправні дії по розширенню своєї земельної ділянки, та бетонний паркан, який розташований між їх домоволодіннями, перешкоджає їй в користуванні земельною ділянкою є нісенітницею, та не відповідає дійсності. Третя особа - [PERSON] , який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є родичкою позивача та її сусідкою, зазначила, що родина [PERSON] та [PERSON] проживають у будинку [ADDRESS] з 2005 року та одразу зняли паркан і встановили свій, розширили свою земельну ділянку за рахунок ділянки [PERSON] . Також пояснила, що [PERSON] та [PERSON] заважали [PERSON] в липні 2015 року встановлювати паркан на межі їх земельних ділянок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома [PERSON] та часто буває у неї вдома по [ADDRESS] . Сусіди [PERSON] - родина [PERSON] та [PERSON] зруйнували паркан на межі із ділянкою [PERSON] , який був до того як вони почали проживати у будинку, крім того пояснила, що [PERSON] та [PERSON] заважали у липні 2015 року встановлювати [PERSON] паркан на межі їх земельної ділянки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка [PERSON] та бачила як в липні 2015 року [PERSON] привезли для встановлення паркан, однак її сусідка [PERSON] створила конфлікту ситуації та перешкоджала встановленню цього паркана, після чого будівництво паркану припинилось. Свідок [PERSON] , в судовому засідання пояснив, що він проживає за адресою: [ADDRESS] , зазначив, що [PERSON] порушує земельну межу, самовільно встановила паркан відступивши на територію [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що він є сином відповідача [PERSON] . Зазначив, що ніхто [PERSON] перешкод не вчиняє. Паркан був встановлений з 2011 року за згоди померлого [PERSON] , при цьому паркан був трохи зміщений в їх сторону. А новий паркан встановлювали в тому ж місці де і був старий, тільки ще ближче до них. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є другом [PERSON] з 2006 року та часто відвідує їх домоволодіння. Пояснив, що попередній паркан стояв далі ніж теперішній, який навпаки став ближче до будинку [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2011 році він встановлював бетонний паркан на межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] , покійний [PERSON] приймав участь у встановленні паркану, вказував де його встановлювати. При цьому позивач [PERSON] сварилася із своїм чоловіком та зазначала, що «крадуть» її землю, не погоджуючись із тим, де встановлюють новий бетонний паркан. Оскільки він мав намір придбати будинок у [PERSON] він ознайомлювався із правом власності та технічною документацією на будинок та земельну ділянку, тому бачив, що [PERSON] встановила паркан у межах своєї земельної ділянки. Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне. Рішенням виконкому Криворізької міської ради народних депутатів № 28 від 13.01.1999 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 0848 га, розташованої за адресою [ADDRESS] та видано Державний акт про право приватної власності на землю, які 23.01.2008 рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області були визнані недійсними - Т. 1 а.с.79-82. 27.04.2011 районною комісією по вирішенню земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної житлової забудови Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради за зверненням [PERSON] було встановлено, що фактично межа між її домоволодіннями [ADDRESS] та домоволодінням №9 відсутня, а [PERSON] , як суміжний землекористувуч відмовляється погодити межі. Я вбачається з протоколу №2 вищевказаної комісії, під час розгляду цього питання її чоловіку - [PERSON] , який на той час був власником домоволодіння, було рекомендовано звернутися до землевпорядної організації, яка має відповідну ліцензію, для «встановлення межи по первинному земельному відводу» - Т. 1 а.с.15. Відповідно до витягу з протоколу № 1 засідання районної комісії по вирішенню земельних спорів від 15.01.2013, встановлено, що комісія вирішила погодити [PERSON] межу земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з боку домоволодіння 9/1 у вказаному провулку відповідно до первісного плану земельної ділянки в технічному паспорті на домоволодіння, виготовленому КП ДОР «КБТІ», а також рекомендовано [PERSON] з співласниками домоволодіння [ADDRESS] звернутися до землевопрядної організації, яка має відповідну ліцензію для проведення інвентаризації вказаної земельної ділянки та виготовлення зведеного плану земельної ділянки з визначенням меж, відповідно до первинного плану виготовленому КП ДОР «КБТІ» та фактично сформованих меж для подальшого спільного вирішення вказаного питання на основі добросусідства - Т. 1 а.с.16. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його дружина [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - а.с.5,6, а також власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1211000000:08:258:0049 - Т. 1 а.с.9. Актом обстеження земельної ділянки від 29.10.2014 за адресою: [ADDRESS] складеним головою квартальною у комітету № 75 [PERSON] встановлено знесення дерев`яної огорожі, які розділяла земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] та буд. 9 [PERSON] - Т. 1 а.с.17. 13.02.2015 [PERSON] письмово звернулась до [PERSON] про надання згоди на участь в установленні нового паркану до 15.03.2015 - Т. 1 а.с.20. 20.03.2015 [PERSON] у своїй відповіді [PERSON] просила надати копію плану земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , який був виготовлений КП ДОР «КБТІ» - Т. 1 а.с.21. 19.03.2015 [PERSON] повторно письмово звернулась до [PERSON] про надання згоди на участь в установленні нового паркану Т. 1 а.с.23. 23.07.2015 головою квартальною у комітету № 75 [PERSON] було складено акт, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] перешкоджали встановленню паркану на межі земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] та буд. 9 - Т. 1 а.с.25. 28.07.2015 головою квартальною у комітету № 75 [PERSON] було складено акт, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] перешкоджали встановленню паркану на межі земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] та буд. 9 - Т. 1 а.с.26. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 10.05.2016 за клопотанням позивача було призначено по справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання: чи має місце порушення меж земельної ділянки площею 0,0859 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1211000000:08:258:0049. Якщо є, то в чому полягають ці порушення та з боку якої земельної ділянки вони існують? Чи відповідає розташування паркану, який знаходиться між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] , кадастровому плану земельної ділянки (кадастровий номер - 1211000000:08:258:0049), яка належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 20.08.2014 року. Відповідно до висновку № 28/16 судової земельно-технічної експертизи від 31.08.2016, проведеною експертом [PERSON] встановлено, по першому питанню, що певні розбіжності (порушення) в межах земельної ділянки наявні зі сторони домоволодіння по [ADDRESS] в бік домоволодіння 7 . Порушення полягають у невідповідному розташуванні частини огорожі. По другому питанню: на основі даних під час дослідження та наданої документації можна зробити висновок, що розташування паркану, який знаходиться між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] на певних ділянках має відхилення та не відповідає межам кадастрового плану земельної ділянки (кадастровий номер 1211000000:08:258:0049) - Т. 1 а.с.150-157. Суд, вислухавши учасників дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Як зазначено у статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 15 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист, свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 319 Цивільного Кодексу України, власник користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 152 Земельного кодексу України та пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, або застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 373 Цивільного Кодексу України передбачає, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Згідно з статтею 386 Цивільного Кодексу України, власник, який, має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись в вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Стаття 391 Цивільного Кодексу України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вказано у пункті 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, «право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК)». Пункт 35 вищевказаної постанови Пленуму передбачає, що задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Згідно зі статтею 107 Земельного Кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відповідно до частину 2 статті 158 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян У статті 212 Земельного Кодексу України зазначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Таким чином враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що встановлений відповідачем [PERSON] паркан порушує право позивача [PERSON] на користування земельною ділянкою площею 0,0859 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1211000000:08:258:0049, позовні вимоги позивача вважаються судом обґрунтованими та такими, що узгоджуються з нормами цивільного законодавства, через що такі вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. та витрати на проведення експертизи у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Outcome: approved