Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

06.12.2017 до Солом`янського районного суду міста Києва звернулася з позовом до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації Берегова К.М. та просила визнати за нею право користування житловим приміщенням, кімнатою площею 12,40 кв.м. в квартирі [ADDRESS] . Позов обгрунтований тим, що її чоловіку, [PERSON] , в 1974 році було видано ордер на зайняття кімнати площею 12,1 кв.м. в комунальній квартирі [ADDRESS] . За вказаною адресою були прописані і проживали вона, [PERSON] , чоловік [PERSON] та двоє дітей. Ордер, на підставі якого була передана в користування вказана кімната в комунальній квартирі, не зберігся, що підтверджується листами органів влади на наші звернення. Позивач посилалася на те, що незважаючи на відсутність ордеру, існують інші докази, які вказують на те, що вона з сім`єю в установленому порядку були вселені і проживали в житлових приміщеннях комунальної квартири [ADDRESS] . Зазначено, що особовий рахунок на вказану кімнату було відкрито на ім`я [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м. Києва від 09.12.1987 № 663 в користування громадян були передані кімнати, які звільнилися у відомчому будинку СУ-143 готельного типу по [ADDRESS] . З додатку до вказаного рішення вбачається, що [PERSON] , який проживає з 1974 року в кімнаті № 3 площею 12.1 кв.м. комунальної квартири [NUMBER] , передається у користування кімната № 1 площею 12.3 кв.м. з відкриттям особового рахунку на дві кімнати № 3 і № 1 площею 24.4 кв.м. на сім`ю з 4 осіб ( він, дружина, дочка, син). Про вказане свідчить також відповідь з Державного архіву м. Києва від 26.07.2017 № 02-12 на запит [PERSON] . Вказала, що [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до рішення райдержадміністрації Солом`янського району № 1324 від 12.10.2005 особовий рахунок на ім`я [PERSON] на дві кімнати по [ADDRESS] було закрито і відкрито особовий рахунок на ім`я [PERSON] . Рішенням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.02.2013 № 133 особовий рахунок двох кімнат в комунальній квартирі [ADDRESS] розділено за родинною згодою та визначено: [PERSON] , наймачем однієї кімнати, житловою площею 12.10 кв.м., родина з чотирьох осіб: вона, чоловік, дочка, дочка; [PERSON] , наймачем однієї кімнати, житловою площею 12.40 кв.м. Вказаним рішенням начальника ВСП «Чоколівський» комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації зобов`язано оформити внесення змін до договорів найму. Позивач посилалася на те, що незважаючи на вказані рішення, вона з моменту вселення в квартиру [ADDRESS] , проживала і користувалася житловими приміщеннями, а після зміни договору найму за згодою наймодавця та членів сім`ї наймача, [PERSON] продовжувала користуватися кімнатою площею 12.40 кв.м., наймачем якої став її син [PERSON] , який загинув 14.07.2015 під час виконання бойового завдання у ході проведення антитерористичної операції поблизу смт. Луганське Артемівського району Донецької області. Зазначено, що рішенням районної комісії з розгляду звернень щодо призначення населенню житлових субсидій, пільг та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям при Солом`янській районній в м. Києві державній адміністрації від 21.11.2016, позивач включена в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, як член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, з числа учасників антитерористичної операції, з правом користуватися пільгами на оплату житлово-комунальних послуг за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] , з 01 листопада 2016 року. Позивач по даний час сплачує всі комунальні платежі за користування кімнатою, житловою площею 12.40 кв.м., окрім того, в липні 2015 року нею було погашено борг по оплаті комунальних послуг на суму 722.79 грн. та 722.04 грн. Позивач вказала, що про користування житловим приміщенням нею свідчать також складені мешканцями будинку акти від 18.01.2016, 02.11.2016 та 13.11.2017. Підписи мешканців на вказаних актах посвідчені посадовою особою житлово-експлуатаційної дільниці № 902. З посиланням на ст. 64 ЖК України, пояснено, що відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення саме по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Оскільки позивач починаючи з 1974 року вселилася і по даний час проживає у житловому приміщенні, на яке з її сином [PERSON] було укладено окремий договір найму та відкрито особовий рахунок на кімнату площею 12, 40 кв.м. в квартирі [ADDRESS] , вона набула рівного з ним права користування жилим приміщенням. Таке право передбачено ч. 2 ст. 65 ЖК України, відповідно до якої особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. На підставі на наведеного, просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 13.12.2017 у справі відкрито провадження. 03.04.2018 від представника відповідача надійшов відзив, у якій останній просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність правових підстав для задоволення позову. Зазначено, що згідно рішення Київської міської ради № 284\\5096 від 02.12.2010 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» будинок [ADDRESS] . Києві знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Києва. Зазначений будинок належить до майна, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1112 від 10.12.2010 року «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 279 від 06.05.2015, із змінами внесеними розпорядженнями № 347 від 05.06.2015, № 383 від 11.11.2016. Вказав, що в будинку [ADDRESS] , що складається з п`яти кімнат площею: 12,10 кв. м., 8,90 кв. м., 16,10, кв. м., 12,3 кв. м., 12,4 кв. м. Відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації «Про зміну договорів найму» № 133 від 27.02.2013 розділено особовий рахунок двох кімнат в комунальній квартирі [ADDRESS] за родинною згодою, визначено [PERSON] наймачем однієї кімнати, житловою площею 12,10 кв. м. на родину з чотирьох осіб та [PERSON] наймачем однієї кімнати житловою площею 12,40 кв. м. на одного. Зазначено, що згідно з розпорядженням відділу приватизації державного житла Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.12.2015 м. Київ №46534 житлову кімнату площею 12,10 кв. м., що складає 19/100 частини комунальної квартири за адресою [ADDRESS] приватизовано [PERSON] на родину з чотирьох осіб ( вона, чоловік, дві доньки). Наймач житлової кімнати площею 12,40 кв. м. в квартирі [ADDRESS] [PERSON] 04.08.2015 знятий з реєстраційного обліку в зв`язку із смертю. На сьогоднішній день зазначена кімната не приватизована, в ній ніхто не зареєстрований. Представник відповідача вказав, що позивачка [PERSON] знялась з реєстраційного обліку (виписалась) 19.04.2005 з квартири [ADDRESS] , є зареєстрованою за адресою [ADDRESS] , де і зберігає за собою право користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст. 106 ЖК України зміни до договору житлового приміщення за спірною адресою в зв`язку зі смертю [PERSON] не вносились, позивачка в квартирі не реєструвалась. Зазначено, що оскільки договір найму між житлово-експлуатаційною організацією та позивачкою не укладався, позивачка зберігає за собою право користування житловим приміщенням за іншою адресою, тому сторона відповідача вважає, що законних підстав для визнання права користування житловим приміщенням та проживання позивачки у спірній квартирі немає. Також вказав, що до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації 27.07.2015 звернулась вдова [PERSON] - [PERSON] , проживаюча за адресою: [ADDRESS] , в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] щодо збереження житла за її родиною. [PERSON] зверталась 27.01.2016 до Прокуратури міста Києва, 04.03.2016 до Уповноваженого з прав дітей при Президентові України за допомогою у вирішенні житлових питань в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] . 07.12.2016 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації звернулась [PERSON] , матір загиблого бійця АТО щодо вирішення проблем, пов`язаних з реєстрацією постійного місця проживання, права користування кімнатою 12,4 кв. м., а також переведення особового рахунку, та Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією розглянуто звернення та листом від 30.12.2016 № 108- 108/ОП/Б-1989-4620 повідомлено, що підстави для задоволення заяви відсутні. З огляду на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. 04.04.2018 на адресу суду від представника третьої особи надійшли пояснення, в яких останній просив відмовити у задоволенні позову з огляду на не обґрунтованість вимог. Вказав, що відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 279 від 06.05.2015 «Про передачу та закріплення майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» (зі змінами), будинок [ADDRESS] закріплено на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Зазначено, що згідно форми № 16, 17 [PERSON] (чоловік позивачки) проживав та був наймачем двох кімнат в комунальній квартирі [ADDRESS] по день смерті і був знятий з реєстраційного обліку 18.02.1993. Позивачка [PERSON] проживала у вказаній комунальній квартирі до 2005 року та була знята з реєстраційного обліку 19.04.2005 у зв`язку з вибуттям за адресою [ADDRESS] . У двох кімнатах комунальної квартири [ADDRESS] залишилися проживати син та дочка позивачки - [PERSON] і [PERSON] . Посилався на те, що відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.02.2013 № 133 «Про зміну договорів найму» за родинною згодою (спільною заявою) було розділено особовий рахунок двох кімнат у комунальній квартирі [ADDRESS] та наймачем кімнати житловою площею 12,40 кв.м. визначено [PERSON] . Після чого останній був зареєстрований та проживав у вказаній кімнаті, особовий рахунок на сплату житлово-комунальних послуг було оформлено на нього. Пояснено, що з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був одружений з [PERSON] , їх донька [PERSON] , [INFO] , відвідувала дошкільний навчальний заклад № 146, який розташований за адресою: вул. Народного Ополчення, 9А, тобто поряд з їх місцем проживання. 14.07.2015 [PERSON] помер та 18.07.2015 був знятий реєстраційного обліку за спірною адресою. З цього часу нарахування та оплата послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по особовому рахунку, який був оформлений на померлого [PERSON] , не здійснювалися. Вказав, що акти, які наявні в матеріалах справи, від 18.01.2016, 02.11.2016 та 13.11.2017, складені за підписами мешканців (які були засвідчені посадовою особою ЖЕД № 902), свідчать про проживання в кімнаті житловою площею 12,40 кв.м. комунальної квартири [ADDRESS] позивачки вже після смерті наймача цієї кімнати [PERSON] . З грудня 2016 по факту зайняття вищевказаної кімнати здійснювалися нарахування плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Представник відповідача посилався на те, що твердження позивачки про те, що вона проживала в спірній квартирі з моменту заселення ( 1974 року) та за життя свого сина [PERSON] , на той час наймача спірної кімнати, як член його сім`ї, і вела з ним спільне господарство не є переконливими, оскільки нею не надано будь-яких доказів зазначених обставин. Нарахування плати з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та комунальних послуг за життя [PERSON] здійснювалося лише на нього. Письмову згоду на вселення позивачки в спірну квартиру наймач [PERSON] не давав, питання реєстрації її місця проживання у спірній кімнаті за життя наймача ніколи не вирішувалось. Надані позивачкою квитанції про оплату житлово-комунальних послуг за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] , стосується періоду після смерті її сина та наймача спірної кімнати - [PERSON] , а тому правового значення не має, як і факт її проживання в спірній кімнаті після його смерті. Вказав, що з матеріалів справи вбачається, що позивачка з 2005 року постійно зареєстрована і весь час зберігала за собою право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, представник третьої особи вважає, що доводи позивачки про постійне проживання у спірній кімнаті, як члена сім`ї наймача [PERSON] не доведені доказами, а тому вважає, що її вимоги задоволенню не підлягають. 14.06.2018 на адресу суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягала на задоволенні позовних вимог. Стверджувала, що вона (мати померлого наймача) все своє життя проживала у кімнаті житловою площею 12.40 кв.м. в квартирі [ADDRESS] та вела спільне господарство із наймачем кімнати. Позивач і після смерті наймача виконувала обов`язки по утриманні кімнати, а саме: щомісячно, регулярно сплачувала всі комунальні послуги. Посилалася на те, що із виписок з медичних карток, поданих разом із позовною заявою, вбачається, що місцем фактичного проживання позивача є: Солом`янський район [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] з 14.09.2016 по 23.09.2016 знаходилася на обстежені та лікуванні у відділенні гіпертонічної хвороби Інституту кардіології ім. академ. М.Д. Стражеска, що підтверджується довідкою від 23.09.2016 №5843. Із даної довідки вбачається, що [PERSON] проживає на [ADDRESS] . Даний Інститут кардіології, який вона час від часу відвідує через свій діагноз, знаходиться біля дому позивача, що вкотре підтверджує факт фактичного проживання за спірною адресою. Позивач звертала увагу суду на те, що вона жодного разу не залишала місця свого фактичного проживання (переїжджала за іншою адресою, змінювала місце проживання тощо), проживала близько 45 років у квартирі [ADDRESS] , та близько тридцяти років - безпосередньо у спірній кімнаті житловою площею 12.40 кв.м., зверталася до органів, установ, організацій, які знаходяться в даному районі (лікувальні заклади, ЖЕД, РДА, управління соц. захисту тощо), володіє інформацією які заклади там знаходяться, добре знає місцевість. Що стосується місця її реєстрації за адресою: [ADDRESS] , то позивачка зазначила, що за вказаною адресою вона не проживає, та ніколи не проживала, а відсутність реєстрації у спірному житловому приміщенні не може заперечувати факт постійного проживання позивача в кімнаті площею 12.40 кв.м. в квартирі [ADDRESS] та той факт, що спірна кімната близько 31 рік була єдиним місцем проживання позивача. Також позивач зазначила, що вона є матір`ю померлого наймача [PERSON] , та до дня смерті наймача, знаходилася на його утриманні, що підтверджується довідкою від 18.09.2015. А з 1 листопада 2016 року позивач включена в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, як члени сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, з правом користуватися пільгами на оплату житлово-комунальних послуг за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] , що підтверджується листом управління праці та соціального захисту від 25.11.2016. Крім того, позивач вказала, що станом на сьогоднішній день, у неї немає у власності чи у користуванні іншого житла (нерухомого майна), а тому, на її переконання, твердження відповідача у відзиві про те, що позивач зберігає за собою право користування іншим житлом повністю спростовується. Реєстрація особи у іншій квартирі не свідчить про те, що особа зберігає за собою право користування даною квартирою. Відсутні будь-які документи, що посвідчують право користування позивача квартирою, в якій вона зареєстрована. Таким чином, позивач стверджує, що проживає у спірній кімнаті як член сім`ї основного квартиронаймача (свого сина [PERSON] ), до його смерті вела разом із ним спільний побут, та після його смерті, фактично продовжує нести обов`язки наймача, немає іншого житла, у зв`язку із чим, відповідно до ч. 2 статті 65 Житлового кодексу України має право користуватися житловим приміщенням: кімнатою площею 12.40 кв.м. в квартирі [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали та просили його задовольнити. Додатково пояснили, що квартира по [ADDRESS] була придбана за власні кошти донькою позивача для подальшого проживання своєї сім`ї (доньки - [PERSON] ), але через сімейні обставини договір інвестування та подальше право власності і реєстрація були оформлені на маму, тобто позивача, хоча позивач ніколи не купувала дану квартиру, не мала фінансової можливості і жодного дня не проживала в цій квартирі. Юридичне оформлення на позивача права власності на квартиру по [ADDRESS] та формальна реєстрація цієї квартири в якості місця проживання позивача не змінили фактичного (реального) місця проживання [PERSON] ні на один день. В подальшому зазначена квартира повернулась до її справжнього власника, що підтверджується договором дарування. Позивач, незважаючи на договір, реєстраційні дії, тощо, жодного дня фактично не користувалась іншим житлом окрім, кімнати (площа 12,4 кв. м.) в квартирі [ADDRESS] , де безперервно проживає протягом багатьох років. Зазначили, що у законодавстві України відсутня матеріальна норма права, яка б вказувала, що реєстрація права власності на іншу квартиру автоматично припиняє раніше набуте право користування житловим приміщенням. Вважають посилання третьої особи та відповідача на положення ст.ст. 64, 65 ЖК України недоречними і такими, що не відповідають змісту даних правовідносин, оскільки дані норми могли б бути застосовані судом якщо б позивач маючи іншу квартиру ще в 1973 році претендувала б на користування кімнатою в квартирі [ADDRESS] , або якщо б вона насправді виїхала зі спірної квартири, перевезла свої речі, а потім знову претендувала на спірну квартиру (кімнату). Однак, позивач, з 1973 року жодного дня не проживала в інших житлових приміщенням, окрім, як у квартирі [ADDRESS] . Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві, також вказала, що наявні в матеріалах акти про проживання позивача у спірному житлі були складені після смерті її сина, наймача спірного житла, а також позивачем не надано доказів, що вона дійсно не проживає за місцем реєстрації, а сплата комунальних послуг не є підтвердженням проживання позивачки у спірному житлі до загибелі її сина. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи. Суд, заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно рішення Київської міської ради № 284\\5096 від 02.12.2010 року «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» будинок [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Києва. Зазначений будинок належить до майна, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1112 від 10.12.2010 року «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 279 від 06.05.2015, із змінами внесеними розпорядженнями № 347 від 05.06.2015, № 383 від 11.11.2016. Судом встановлено, що в будинку [ADDRESS] , що складається з п`яти кімнат площею: 12,10 кв. м., 8,90 кв. м., 16,10, кв. м., 12,3 кв. м., 12,4 кв. м. Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, посилалася на те, що її чоловіку, [PERSON] , в 1974 році було видано ордер на зайняття кімнати №3 площею 12,1 кв.м. в комунальній квартирі [ADDRESS] . Ордер, на підставі якого була передана в користування вказана кімната в комунальній квартирі, не зберігся. З матеріалів справи вбачається, що в 1987 році [PERSON] передано в користування звільнену кімнату № 1, площею 12,3 кв.м., і відкрито особові рахунки на кімнати №3 та №1, пл. 24,4 кв.м. на його ім`я на сім`ю з 4 людей: він, дружина, дочка та син. Згідно поквартирної карточки форми №№16, 17, за адресою: [ADDRESS] (2 кімнати 24, 5 кв.м.), з 13.12.1974 по 18.02.1993 у зазначеному житлі зареєстровані: наймач [PERSON] , його дружина [PERSON] , з 13.12.1974 по 07.02.1991, з 18.04.1991 по 19.04.2005, з 07.06.1990 дочка [PERSON] , а також (без зазначення дати реєстрації) син [PERSON] . Встановлено, [INFO] помер [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення райдержадміністрації Солом`янського району №1324 від 12.10.2005, було закрито особовий рахунок на ім`я [PERSON] на дві кімнати, площею 24,5, по [ADDRESS] , та відкрито особовий рахунок на ім`я [PERSON] на дві кімнати, площею 24,5, по [ADDRESS] , на сім`ю з трьох осіб: вона, брат, дочка. Відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації «Про зміну договорів найму» № 133 від 27.02.2013 розділено особовий рахунок двох кімнат в комунальній квартирі [ADDRESS] за родинною згодою, визначено [PERSON] наймачем однієї кімнати, житловою площею 12,10 кв. м. на родину з чотирьох осіб та [PERSON] наймачем однієї кімнати житловою площею 12,40 кв. м. на одного. Згідно з розпорядженням відділу приватизації державного житла Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.12.2015 м. Київ №46534 житлову кімнату площею 12,10 кв. м., що складає 19/100 частини комунальної квартири за адресою [ADDRESS] приватизовано [PERSON] на родину з чотирьох осіб ( вона, чоловік, дві доньки). Наймач житлової кімнати площею 12,40 кв. м. в квартирі [ADDRESS] [PERSON] 04.08.2015 знятий з реєстраційного обліку у зв`язку із смертю. Також з матеріалів справи вбачається, що син позивачки [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 12,4 кв.м., з 04.08.1994 по 04.08.2015, та 14.07.2015 [PERSON] помер. Встановлено, що вказана кімната площею 12,40 кв. м. в квартирі [ADDRESS] не приватизована, у ній ніхто не зареєстрований. Так, позивач [PERSON] просить визнати за нею право користування житловим приміщенням, кімнатою площею 12,40 кв.м. у квартирі [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона проживала як член сім`ї наймача на законних підставах, спірне житлове приміщення було постійним місцем її проживання, вона тривалий час вела з наймачем [PERSON] спільне господарство, а тому набула права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , не зареєстрована. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно із положеннями статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням Вказана правова позиція викладена в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункту 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В обґрунтування зазначених вимог позивачка надала суду, зокрема, акти про фактичне проживання від 18.01.2016, 02.11.2016, 13.11.2017, складені мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] , та затверджені ЖЕД-902, в яких зазначено, що [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] (кімната 12,4 кв .м.), квитанції, дублікати квитанцій та платіжні доручення 2016, 2017 та 2018 роками. Також у судовому засіданні були допитані свідки. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що постійно проживала у сусідній квартирі, [NUMBER] , у період з 2007 по 2017 р.р., до 2007 року, наскільки їй відомо, позивач проживала разом із сином у спірній кімнаті, потім - окремо. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що була однокласницею доньки позивачки, проживала поруч із будинком, в якому знаходиться спірна кімната. Майже щодня вона бачила біля спірного житла позивачку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що близько 12 років тому донька позивачки переїхала зі своєю сім`єю в інше житло, в її кімнаті у квартирі [ADDRESS] проживав її брат, покійний син позивачки, а в його кімнаті - позивачка. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] знялась з реєстраційного обліку 19.04.2005 з квартири [ADDRESS] та була зареєстрована 28.04.2005 за адресою [ADDRESS] , та 19.01.2015 знялася з реєстрації за вказаною адресою та знову ж була зареєстрована 03.04.2017 за цією ж адресою. Судом не приймаються до уваги покази свідків, оскільки останні не підтверджують факту спільного проживання позивачки з померлим наймачем у спірній кімнаті, та надані позивачем в обгрунтування заявлених вимог, докази: квитанції про сплату житлово-комунальних послуг, оскільки останні стосуються періоду після 2015 року, року смерті наймача. Не встановлено й укладення будь-якого договору щодо користування спірною кімнатою між наймачем [PERSON] та позивачкою т згоди його на вселення її. З тих же підстав судом не приймаються до уваги акти від 18.01.2016, 02.11.2016, 13.11.2017, а також довідка від 12.11.2016 №545 ЖЕД №902, оскільки останні стосуються періоду після 2015 року, акти взагалі не містять інформацію стосовно періоду проживання позивачки на спірній жилій площі. Також не приймається до уваги лист Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської РДА у м. Києві №260/5987/33 від 25.11.2016 «Про надання пільг за фактичним місцем проживання» про включення [PERSON] до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, з числа учасників антитерористичної операції, з правом користування пільгами на оплату житлово-комунальних послуг за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] , з 01.11.2016 з тих же підстав. Що стосується квитанції про сплату комунальних платежів 10.07.2015, згідно якої [PERSON] оплатила послуги по опаленню 722,29 грн., квартплаті -722,79 грн., суд зазначає, що в позивачки була можливість оплачувати комунальні послуги, бо в цей період [PERSON] перебував у зоні АТО, а тому суд не приймає до уваги зазначений доказ, як підставу користування нею спірним житлом. Що стосується медичної картки [PERSON] , то вона була заведена ще за часів її реєстрації за адресою: [ADDRESS] , тому суд не може прийняти даний доказ як підтвердження проживання позивачки у спірній кімнаті. Як зазначалось вище, позивачка знялась з реєстраційного обліку за спірною адресою добровільно у 2005 році, та зареєструвалася за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, з 2005 року , позивач зберігала за собою право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Доводи сторони позивача щодо її не проживання за цієї адресою нічим не спростовуються та судом до уваги не приймаються. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про необґрунтованість позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами спільне (постійне чи періодичне) проживання позивача разом з наймачем [PERSON] , так і пов`язаність їх спільним господарством (ведення такого), наявність спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків. Крім того, не встановлено, що це приміщення було постійним місцем проживання позивача. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] . Суд,

Outcome: dismissed