Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

07.08.2014 року [PERSON] звернувся до Іллічівського міського суду з зазначеним позовом (а.с.2-4). 08.12.2014 року позивач уточнив свої позовні вимоги (а.с.76-81). 10.08.2015 року позивач уточнив свої позовні вимоги (а.с.167-168). Позивач просить суд: -Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ТАС» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, страхове відшкодування у сумі 36457,45 грн. (4872 грн. за тимчасову непрацездатність + 20646 грн. за стійку непрацездатність - інвалідність II група + 3333 грн. за лікування після 4-ї операції + 7606,45 грн. за лікування в період з 26.01.2015 року по 07.08.2015 року). -Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, в розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісячно, на період інвалідності [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 вересня 2013 року, приблизно о 22 годині 20 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ-21053», державний знак [NUMBER], рухаючись по вул.Леніна у напрямку 1Травня, в м.Іллічівську, Одеської області, в порушенні п.10.4 Правил дорожнього руху України, пред початком розвороту поза перехрестям, повертаючи наліво на зустрічну смугу руху, не уступив дорогу мопеду «HONDA Dio» під керуванням [PERSON], що рухався у зустрічному напрямку з пасажиркою [PERSON], в результаті чого сталося зіткнення транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритого осколкового перелому у верхній третині тіла лівої великогомілкової кістки і переломів у верхній і середній третині тіла лівої малогомілкової кістки, які згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 18 березня 2013 року (справа №501/6614-к) [PERSON] був визнаний винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і було призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. У відповідності зі ст.75 КК України, [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2-х років іспитового строку не вчинить нового злочину. Додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами підлягає реальному виконанню. Крім того, цим вироком з [PERSON] на його користь було стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 грн., а в рахунок відшкодування матеріальних збитків тобто на придбання ліків - 2556 грн.70 коп. Даний вирок був оскаржений відповідачем до апеляційного суду Одеської області, який ухвалою від 05.06.2014 року змінив, виключив з резолютивної частини вироку додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік та стягнув з [PERSON] за позовом прокурора прокуратури м.Іллічівська на користь державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» 835 грн. 12 коп., в решті вирок залишив без змін. У результаті отриманих ним тілесних ушкоджень, йому встановлено інвалідність II групи, що підтверджується Довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ №717498 від 05 лютого 2014 року, виданою Спеціалізованою травматологічною медико-соціальною експертною комісією Одеського обласного центра медико-соціальної експертизи. Він до тепер проходить курс лікування в тому числі хірургічного втручання. Без костиля не може пересуватись. Не може на рівні з іншими конкурувати на ринку труда. Позов у частині відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я ним у кримінальному провадженні заявлений не був. Крім того у зв'язку з отриманими в ДТП травмами він після ухвалення вироку продовжував лікуватись, проходив хірургічні операції. З 17.07.2014 року знаходиться на стационарному лікуванні. На лікуванні і хірургічній операції. Позивач вважає, що ПАТ «Страхова компанія «ТАС» повинна відшкодовувати йому шкоду завдану каліцтвом, за тимчасову непрацездатність, за стійку непрацездатність, за лікування в розмірі 36457,45 грн. Відповідач [PERSON], на думку позивача, за завдане пошкодження здоров'я і отримане каліцтво повинен йому відшкодовувати щомісячно відшкодування у розмірі однієї мінімальної заробітної плати на період його ([PERSON]) інвалідності. В судовому засіданні позивач і його довірена особа підтримали вимоги позову і просять їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «ТАС» заперечував проти вимог позову, мотивуючи свою позицію тим, що ПАТ «Страхова компанія «ТАС» виплатила позивачеві 7202,96 грн., а за іншими виплатами позивач до ПАТ «Страхова компанія «ТАС» не звертався. Відповідач [PERSON] заперечує проти вимог позивача, згоден виплатити позивачеві затрати на лікування. Заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вироком суду від 18.03.2013 року відповідача [PERSON] було визнано винним в ДТП, в якій зазнав ушкодження здоров'я і каліцтво позивач [PERSON] (а.с.6-10, 15-18). 18.09.2013 року [PERSON] уклав з ПАТ «Страхова компанія «ТАС» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс №АС/3410541 (а.с.50). За цим Полісом страхове відшкодування визначено в 100000 грн. на одну особу. У відповідності з висновком №143 від 26.06.2015 року комісійної судово-медичної експертизи у позивача [PERSON] в результаті ушкоджень здоров'я, призвела до сумарної постійної втрати загальної працездатності складає 35% (а.с.143-162). Позивач надав суду докази затрат на лікування, які він поніс вже після постановлення вироку суду (а.с.11-14, 99-113, 173-176). У відповідності з довідкою медико-соціальної експертної комісії №209 від 09.02.2015 року, [PERSON] встановлено другу групу інвалідності (а.с.170). Згідно вимогам ст.1187 ЦК України, яка є спеціальною по відношенню до ст.1166,1167 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В п.4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року, №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»(частину друга ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого(частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт перший частини 2 ст.1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача є зав давачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду». Оскільки відповідач не надав суду доказів того, що шкода спричинена внаслідок дії непереборної сили чи умислу потерпілого, то він є відповідальним за спричинення матеріальної та моральної шкоди, як володілець джерела підвищеної небезпеки. Твердження відповідача, що потерпілий сам кинувся під колеса з метою отримати від нього компенсацію матеріальної шкоди є тикам, що не ґрунтується на обставинах справи. Відповідно до вимог ст.1195 ЦК - особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток(дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування стороннього догляду тощо, Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Відповідно до ст.1197 ЦК розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку(доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з врахуванням ступеню втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або три календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності. Якщо середньомісячний заробіток(дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати,розмір втраченого заробітку (доходу)обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Відшкодування шкоди, спричиненої власником транспортного засобу, регулюється також Законом України від 01.07.2004 року №19-61-V «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст.3 Закону обов'язкове страхування цивільної-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п. 9.3 ст. 9 Закону ліміт розміру страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно п.24.1 ст.24 Закону у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним лікуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. Отже відшкодування витрат на лікування в межах ліміту відповідальності страховика покладаються на останнього. Згідно ст. 25 Закону у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи працюючого потерпілого визначаються в розмірі не отриманої середньої заробітної плати, обчисленої згідно до норм законодавства України про працю. На відміну від ст.1197 ЦК вказана норма Закону не передбачає гарантованого мінімуму на рівні п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Отже в разі , якщо розмір середньої заробітної плати є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, то різниця відшкодовується за рахунок заподіювача шоди. Таким чином, відповідальним за відшкодування втраченого заробітку в сумі 10850 грн. є страховик, а різниця між 5-кратним розміром мінімальної заробітної плати та фактичним доходом працівника, який є меншим від такого розміру, в даному випадку в розмірі 19600 грн., покладається на винну особу Згідно ст. 26-1 Закону страховиком ( у випадках, передбачених п/п «г» і «г» пункту 41.2 ст. 41 цього Закону) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди , моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Отже в разі , якщо розмір моральної шкоди є більшим від 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, то різниця відшкодовується за рахунок заподіювача шкоди.

Outcome: approved