Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

06 березня 2017 року позивач звернувся до Веселівського районного суду Запорізької області із зазначеним позовом, відповідно до якого, 20.09.2016 року між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Авто-Лайф» було укладено Договір фінансового лізингу № 1133 (надалі Договір). Вказаний Договір посвідчено нотаріально не був. Відповідно до п. 1.1, 1.2. Договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, визначений у даній статті та у Специфікації (Додаток № 2 до Договору), а саме: трактор МТЗ модель 82.1.26, обєм двигуна 4,75 л., механічна КПП, привід 4х4. Вартість предмету лізингу на момент укладення даного Договору зазначається у даному Договорі та в Додатку № 1. Згідно із п. 8.2. Договору та Додатком № 1 до Договору вартість предмету фінансового лізингу на час укладення Договору склала 18\~461,54 доларів США, що відповідно до діючого на той час курсу, а саме 26,00 грн за 1 долар США, дорівнювало 480\~000,00 грн. Відповідно до п. 9.1. Договору комісія за організацію Угоди являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості Предмету лізингу у розмірі 10%, який Лізингоодержувач сплачує на користь Лізингодавця після укладення цього Договору за його організацію та супроводження протягом терміну дії Договору, незалежно від назви призначення платежу в квитанції на сплату. Розмір комісії визначено у Додатку № 1 до даного Договору. Комісія за організацію Угоди входить до складу обовязкових лізингових платежів, які Лізингоодержувач зобовязаний сплатити до моменту отримання предмету Лізингу. 20.09.2016 року, після укладення на виконання вищенаведеного пункту Договору, позивач провів оплату визначеної у Додатку № 1 до Договору комісії за організацію Угоди в сумі 48\~000,00 грн. Факт оплати підтверджується квитанцією від 20.09.2016 року № 0.0.620866429.1. У звязку із неправильним під час укладення даного Договору уявленням про обставини, які мають істотне значення, а саме: природи договору, майбутніх прав та обовязків, ціни предмету договору, а також фактичним бажанням придбати обєкт, а не отримати його у лізинг, позивач на початку жовтня 2016 року звернувся до відповідача із заявою про не бажання проводити щомісячні платежі та просив повернути сплачені кошти. Листом від 21.10.2016 року № 244 ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», посилаючись на умови Договору в поверненні сплачених позивачем коштів відмовило та зазначило, що Договір з 12.10.2016 року вважається розірваним. Позивач зазначив, що під час укладення Договору він діяв як фізична особа, відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України, даний Договір підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню. Але оскільки сторонами дана вимога закону не була дотримана вважає, що Договір є нікчемним і тому не породжує жодних прав і обовязків для сторін. Враховуючи ці обставини, 08.02.2017 року він звернувся до відповідача із заявою в якій, посилаючись на нікчемність Договору та відсутність у сторін жодних прав і обовязків, просив повернути перераховані мною грошові кошти в сумі 48\~000,00 грн. Листом від 14.02.2017 року № 771 відповідач в задоволені вимоги позивача відмовив, посилаючись на відсутність у чинному законодавстві необхідності обовязкового нотаріального посвідчення Договору. На сьогодні вважає, що між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» наявний спір щодо нікчемності Договору фінансового лізингу від 20.09.2016 року № 1133 та застосування наслідків його недійсності. Посилаючись на законодавчу базу, а саме на: п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», трактує, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину; на ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.. 220, ч.1 ст 799, ч.2 ст. 806 ЦК України, а також на правовий висновок Верховного суду України в постанові від 18.01.2017 року у справі № 6-648цс16 «Про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності», просить суд задовольнити позовні вимоги, а саме застосувати наслідки нікчемного правочину, стягнути з відповідача 48000 грн. та понесені судові витрати. До судового засідання сторони не зявились, але надали до суду заяви про розгляд справи, за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб що беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Сторонами не заперечується, що між ними був укладений 20.09.2016 року Договір фінансового лізингу № 1133 (надалі Договір). Вказаний Договір посвідчено нотаріально не був. Відповідно до п. 1.1, 1.2. Договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, визначений у даній статті та у Специфікації (Додаток № 2 до Договору), а саме: трактор МТЗ модель 82.1.26, обєм двигуна 4,75 л., механічна КПП, привід 4х4. Вартість предмету лізингу на момент укладення даного Договору зазначається у даному Договорі та в Додатку № 1. Згідно із п. 8.2. Договору та Додатком № 1 до Договору вартість предмету фінансового лізингу на час укладення Договору склала 18\~461,54 доларів США, що відповідно до діючого на той час курсу, а саме 26,00 грн за 1 долар США, дорівнювало 480\~000,00 грн. Відповідно до п. 9.1. Договору комісія за організацію Угоди являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості Предмету лізингу у розмірі 10%, який Лізингоодержувач сплачує на користь Лізингодавця після укладення цього Договору за його організацію та супроводження протягом терміну дії Договору, незалежно від назви призначення платежу в квитанції на сплату. Розмір комісії визначено у Додатку № 1 до даного Договору. Комісія за організацію Угоди входить до складу обовязкових лізингових платежів, які Лізингоодержувач зобовязаний сплатити до моменту отримання предмету Лізингу. 20.09.2016 року, після укладення на виконання вищенаведеного пункту Договору, позивач провів оплату визначеної у Додатку № 1 до Договору комісії за організацію Угоди в сумі 48\~000,00 грн. Факт оплати підтверджується квитанцією від 20.09.2016 року № 0.0.620866429.1. Відповідач в запереченнях просить суд відмовити в задоволені позивних вимог посилаючись на Закон України «Про фінансовий лізинг», ст.. 209, 628, 638, 799, 806 ЦК України. Відповідач зазначає, що правочин сторонами був укладений в письмовій формі, особисто підписаний позивачем та відповідачем. Сторони погодили, всі умови отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу, а тому позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача. Стосовно нотаріального посвідчення договору, відповідач зазначає, що відповідно до ЗУ «Про фінансовий лізинг» не передбачено нотаріально посвідчення договорів фінансового лізингу, а лише письмову форму. Згідно із ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано\~параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим\~ч. 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з\~ч. 2 ст. 799 ЦК України\~договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі\~ст. 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається. До також самого правового висновку дійшов і Верховний суд України в постанові від 18.01.2017 року у справі № 6-648цс16 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності. Судом встановлено, що під час укладення Договору позивач діяв як фізична особа, відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України, даний Договір підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню. Але оскільки сторонами дана вимога закону не була дотримана Договір є нікчемним і тому не породжує жодних прав і обовязків для сторін. Враховуючи ці обставини, 08.02.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій, посилаючись на нікчемність Договору та відсутність у сторін жодних прав і обовязків, просив повернути перераховані ним грошові кошти в сумі 48\~000,00 грн. Листом від 14.02.2017 року № 771 відповідач в задоволені вимоги позивача відмовив, посилаючись на відсутність у чинному законодавстві необхідності обовязкового нотаріального посвідчення Договору. На сьогодні між сторонами позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» наявний спір щодо нікчемності Договору фінансового лізингу від 20.09.2016 року № 1133 та застосування наслідків його недійсності. Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд. Тому, розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним. Згідно зі ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За таких обставин, підписаний сторонами Договір є недійсним (нікчемним), оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. На підставі викладеного та ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 10,12, 214-215 ЦПК України ст. ст. 16, 215, 216, 220, 799, 809, ЦК України,

Outcome: approved