Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

06.06.2018 року до Якимівського районного суду Запорізької області звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В позовній заяві позивач вказав, що [INFO] померла його дружина [PERSON].. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS]. Зазначений будинок було придбано у 2000 році відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] (на той час її прізвище було [PERSON]). Крім позивача у спадкодавиці є ще два спадкоємця першої черги відповідач дочка [PERSON] та син [PERSON] Після смерті своєї дружини позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини на його ім'я, крім того, позивач як особа, яка проживала із спадкодавцем на час її смерті, вважається таким, що прийняв спадщину. Але після подачі зазначеної заяви нотаріусом було повідомлено позивачу, що 25.05.2016 року його дружина [PERSON] склала заповіт, згідно змісту якого вона заповідала зокрема будинок [ADDRESS] на користь відповідача [PERSON] Таким чином зазначеним заповітом спадкодавця усунула позивача від спадщини. Позивач просить суд визнати даний заповіт недійсним,мотивуючи тим, що будинок був придбаний під час проживання однією сім*єю на спільні кошти до укладання шлюбу ,а саме до 01.07.2003 року. Протягом спільного проживання як до шлюбу, так і після його укладення, позивач та [PERSON], усвідомлюючи, що у життя поступово наближається старість, неодноразово між собою обговорювали питання стосовно сумісного проживання, допомоги один одному, сповідання, що в певний час у випадку смерті одного з них інший не залишиться без своєї оселі, свого будинку. Наприкінці 2015 року [PERSON] захворіла, їй було спочатку поставлено діагноз хвороби шлунку та підшлункової залози, але на початку 2016 року в результаті обстеження у [PERSON] було діагностовано рак печінки. У зв'язку з тим, що за рекомендаціями лікарів проводити будь-яке хірургічне втручання для лікування хвороби було вже запізно [PERSON] було призначено терапевтичне лікування, в ході якого [PERSON] шляхом ін'єкцій вводилися сильнодіючі обезболюючі речовини. В травні 2016 року стан [PERSON] значно погіршився, у зв'язку із зазначеним їй було призначено більш інтенсивне та в більших дозах терапевтичне лікування, позивач та близькі [PERSON] вважали, що її смерть наступить в найближчий час. Але влітку на деякий час стан [PERSON] покращився, однак в грудні 2017 року вона померла. Ані до своєї хвороби, ані під час такої і навіть в останні дні свого життя [PERSON] ніколи не виказувала свого бажання складати будь-який заповіт, напроти під час бесіди із [PERSON], коли їй було діагностовано онкологічне захворювання та усвідомлюючи, що така хвороба є практично невиліковною, вона неодноразово казала, що будинок, який було придбано ними у 2000 році, є такою же власністю позивача, як і її особисто. Отже, виходячи з викладеного, позивач вважає, що заповіт від 25.05.2016 року, яким [PERSON] фактично усунула позивача від спадщини,був укладений нею під впливом вживання сильнодіючих знеболюючих речовин, вона не усвідомлювала свої дії, не могла в повній мірі ними керувати, тобто бажання заповідача не було вільним та не відповідало її волі. Таким чином позивач просить визнати недійсним заповіт, який був складений 25.05.2016 року [PERSON] В обґрунтування своїх вимог з метою встановлення стану здоров'я [PERSON] під час складання нею заповіту 25.05.2016 року позивач заявив клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 30.08.2018 року призначено судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі. 20.12.2018 року судом було поновлено провадження у зв'язку з надходженням висновку судово-психіатричного експерта. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] та позивач підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити, мотивуючи тим, що померла [PERSON] уклала заповіт,будучи під впливом вживання сильнодіючих знеболюючих речовин, вона не усвідомлювала свої дії, не могла в повній мірі ними керувати, тобто бажання заповідача не було вільним та не відповідало її волі. [PERSON] пояснив, наприкінці 2015 року його дружина [PERSON] захворіла, їй було спочатку поставлено діагноз хвороби шлунку та підшлункової залози, але на початку 2016 року в результаті обстеження у [PERSON] було діагностовано рак печінки. У зв'язку з тим, що за рекомендаціями лікарів проводити будь-яке хірургічне втручання для лікування хвороби було вже запізно, [PERSON] було призначено терапевтичне лікування, в ході якого [PERSON] шляхом ін'єкцій вводилися сильнодіючі обезболюючі речовини. В травні 2016 року стан [PERSON] значно погіршився, у зв'язку із зазначеним їй було призначено більш інтенсивне та в більших дозах терапевтичне лікування, позивач та близькі [PERSON] вважали, що її смерть наступить в найближчий час. Але влітку на деякий час стан [PERSON] покращився, однак в грудні 2017 року вона померла. Ані до своєї хвороби, ані під час такої і навіть в останні дні свого життя [PERSON] ніколи не виказувала свого бажання складати будь-який заповіт. Отже, позивач вважає, що заповіт від 25.05.2016 року, яким [PERSON] фактично усунула позивача від спадщини,був укладений нею під впливом вживання сильнодіючих знеболюючих речовин, вона не усвідомлювала свої дії, не могла в повній мірі ними керувати, тобто бажання заповідача не було вільним та не відповідало її волі. Позивач [PERSON] також пояснив, що ні він, ні інші особи не зверталися до суду про визнання [PERSON] недієздатної. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, та пояснили, що с 1999 року її мати та позивач почали зустрічалися та мали намір створити сім'ю. В 2003 році вони одружились та стали жити як одна сім'я та вести спільний бюджет. До укладання шлюбу бюджет у них був різний. Мати та двоє дітей, в тому числі [PERSON] приватизували квартиру, яка розташована в будинку [ADDRESS]. Вони дали згоду на продаж квартири і мати [PERSON] продала приватизовану квартиру та за отримані кошти купила житловий будинок [ADDRESS]. З моменту покупки цього будинку весь час [PERSON] висловлювала думку того, що цей будинок вона заповість [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Знаючи про те, що [PERSON] склала на її ім'я заповідальне розпорядження, вона як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Посилання позивача на те, що заповіт від 25.05.2016 року був складений під впливом вживання сильнодіючих обезболюючих речовин та вона не усвідомлювала свої дії, не могла в повній мірі ними керувати є хибним на не відповідає дійсності. В кінці 2017 року на другий день після смерті [PERSON], [PERSON] завідомив, що вона залишила заповіт, яким заповідала все майно [PERSON], але показати даний заповіт він відмовився. [PERSON] знала, що мати збиралася заповідати їй все майно, але не знала, коли вона склала заповіт. При житті її мати казала, що будинок вона залишить їй, а квартиру - брату [PERSON]. Після смерті матері вона запропонувала [PERSON] скласти договір довічного утримання будинку, але оформити будинок на неї. Але він відмовився, замість цього він подав позовну заяву до суду. Розглянувши матеріали справи, вислухавши позивача,відповідача, представників позивача, відповідача, свідків, експерта, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не законні, не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 01.07.2003 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER],виданого Відділом реєстрації громадянського стану Якимівськогог РУЮ Запорізької області. Після одруження прізвище дружини - [PERSON] (а.с.5). 11.04.2016 року [PERSON] було проведено КТ-обстеження органів грудної та черевної порожнини та було діагностовано рак печінки (медична карта амбулаторної хворої [PERSON].). Згідно довідки КУ «Мелітопольський онкологічний диспансер» №444 від 14.08.2018 року у хворої [PERSON] на підставі клініки та даних обстеження встановлено злоякісне захворювання печінки. Враховуючи тяжкість стану лікарем [PERSON] було рекомендовано симптоматичне лікування (знеболюючі, дезінтоксикація) за місцем проживання, тобто у Якимівці. Спеціальне лікування у КУ «Мелітопольський онкологічний диспансер» з приводу захворювання печінки у хворої [PERSON] було не показане. Після консультації та одержання довідки у Мелітопольському онкодиспансері хвора [PERSON] у подальшому повинна була отримувати симптоматичне лікування за місцем проживання (а.с.95). 19.05.2016 року оглядалася сімейним лікарем. 25.05.2016 року [PERSON] на момент складання заповіту станом на 25.05.2016 року, розуміючи значення своїх дій та керуючи ними, маючи повну цивільну дієздатність, склала заповіт, згідно якого все майно, що їй буде належати на день її смерті заповіла [PERSON], [INFO]. Заповіт був складений о 10 годині 00 хвилин у двох примірниках у приміщенні Якимівської державної нотаріальної контори. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею у в присутності нотаріуса. [PERSON] власноручно написала: «З моїх слів записано вірно, мною прочитано уголос», під чим і поставила свій підпис.Д Нотаріусом особу заповідача встановлено та перевірена її дієздатність. Даний заповіт був посвідчений державним нотаріусом Якимівської нотаріальної контори Одиноковим С.В. у реєстрі за № 177. (а.с.67). Як позивач так і відповідач не заперечують, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS], який був придбаний нею до реєстрації свого шлюбу з [PERSON] Хоча позивач посилається, що будинок був придбаний на спільні кошти, але суд не досліджував дані обставини, оскільки вони не були предметом позову. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 474 від 11.10.2018 року [PERSON], яка померла [INFO] під час складання нею заповіту 25.05.2016 року виявляла психічні розлади у вигляді органічного емоційно-нестійкого (астенічного) розладу помірно-вираженого ступеню внаслідок ракової інтоксикації. Ступінь наявних психічних розладів був таким, що істотно впливав (обмежував) на її здатність в повній мірі усвідомлювали значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту (а.с.129-137). Експерт [PERSON] пояснила, що для проведення експертизи їй надали амбулаторну картку померлої. В картці лікарі не завжди відображають психічний стан під експертної. Згідно записів у амбулаторній картці від 24.05.2016 року померла страждала на сильні болі, зниження маси тіла. за 20.05.2016 року записів у медичній картці не було, однак експерти зробили висновок та розцінили її стан як здатність її в повній мірі усвідомлювали значення своїх дій та керувати ними, але жодного запису в амбулаторній картці щодо її психічного стану не було. У експертів склалася картина, що померла мала соматичні розлади, психічні розлади, знаходилася у пригніченому стані. Експерт не може вказати точну дату, коли почалися психічний розлад, оскільки це не відображено в медичній документації. Вона знаходилася в залежному стані від оточуючих, та могла знаходитися під їх впливом. У відповідності до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеної в листі № 10-1390/0/4-12 від 27.09.2012 року, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено презумпцію психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим законом та іншими законами України. Судом встановлено, що проведеною по даній справі посмертною судово-психіатричною експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] на момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджується про те, що ступінь наявних психічних розладів був таким, що істотно впливав (обмежував) на її здатність в повній мірі усвідомлювали значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту. Разом с цим відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. В судовому засіданні свідок Одиноков С.В., який працює державним нотаріусом Якимівського нотаріального округу, пояснив, що при здійсненні нотаріальних дій він встановлює особу за паспортом, переконуючись чи є вона дієздатною. Якщо не виникає сумніву в дієздатності особи, вчиняє нотаріальні дії з її участю. [PERSON] під час складання та посвідчення заповіту поводилась нормально, чітко сформулювала свої побажання стосовно змісту заповіту. На вигляд була бліда. Сумніву в її недієздатності у нього не було. Свідок [PERSON] пояснила, що у 1998 році вона жила на [ADDRESS], на цій же вулиці жив [PERSON], вона його добре знала. Він розповідав, що познайомився с [PERSON]. вони деякий час зустрічалися, потім позивач перейшов до неї жити. Потім вони купили будинок та переїхали жити на [ADDRESS]. Будинок вони купила на гроші [PERSON], але ремонт в ньому робили на гроші [PERSON] Вони жили дуже мирно. Коли [PERSON] захворіла, [PERSON] за нею піклувався. З осені [PERSON] вже не могла встати з ліжка. Свідок [PERSON] пояснила, що вона була сусідкою [PERSON]. Вона знала, що [PERSON] хворіла на онкологічне захворювання печінки. Зі слів [PERSON], у 2016 року вона лікуватися у онкологічну лікарню в м. Мелітополь. У травні цього ж року їй стало значно гірше, та усі думали, що вона невдовзі помре. Вона приймала сильнодіючі знеболюючі препарати. Весь час [PERSON] за своєю дружиною піклувався. Будь-яких розмов про заповіт не було. Свідок [PERSON] пояснила, що вона знає [PERSON] з 1987 року, коли його перша дружина померла, він познайомився з [PERSON], вони разом проживали. Останній раз свідок [PERSON] спілкувалася з [PERSON] у грудні 2015 року на дні народження онука, Потім, через деякий час, [PERSON] розказав [PERSON], що в нього сильно захворіла дружина, він весь час проводив з дружиною, і в дома і в лікарнях. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] вона знає більше 10 років, вона у неї часто купляла різні речі. В кінці серпня 2017 року вона прийшла купувати шпалери, тому же збиралась робити ремонт. Протягом 2016-2017 року [PERSON] не дуже часто бачила [PERSON], оскільки вона заходила в універмаг за необхідності. будь-яких відомостей про того кому належить будинок, вона не знає. Про хворобу [PERSON] вона дізналася від [PERSON] Про смерть [PERSON] вона дізналася від [PERSON] та [PERSON], коли вони прийшла до універмагу. Свідок [PERSON] пояснила, [PERSON] отримала у власність трикімнатну квартиру від виробництва. Згодом вона продала або обмінялася на інший будинок. При продажі квартири діти давали згоду на її продаж. Протягом 2016-2017 року вони рідко бачилися та спілкувалися. Про стан здоров'я [PERSON] дізнавалася від [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, вона працює патронажною сестрою у Якимівській районній лікарні. З 20.06.2016 року до 20.06.2016 року та з 05.07.2016 по 15.07.2016 року її призначили бути патронажною сестрою [PERSON] Вона регулярно приходила колоти обезболюючі уколи, протиблювотне, глюкозу. Коли [PERSON] приходила колоти уколи, [PERSON] ходила за допомогою чоловіка та вела себе адекватно. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює дільничним лікарем Якимівської центральної районної лікарні. Сім'я [PERSON] перебуває у неї на обліку. [PERSON] хворіла, у неї була гіпертонія та хронічний панкреатит. На початку 2016 року їй стало гірше. В травні 2016 року їй був виставлений діагноз цероз печінки 4 стадії. Рекомендоване лікування на дому, із застосуванням обезболюючих засобів. В травні вона її періодично обстежувала та робила обезболюючи уколи. Робила це як удома, так і в лікарні. На фоні гіпертонії її адекватність не викликала сумнівів. 19.05.2016, 20.05.2016 року вона її обстежувала. 20.05.2016 року вона їй рекомендувала трамадол, але вона їх не приймала. 24.05.2016 року вона її обстежувала з інтерном, порушення психіки на той час не виявляли, підстав для направлення її лікарю психіатру не було. З травня 2016 року вона приймала обезболюючі, але це не впливало на її свідомість. Обезболюючі ліки не були наркотичними. З 14.11.2017 року їй був призначений морфін в таблетках. В її обов'язки як лікаря входить відображати фізичний стан хворого та призначати лікування. Якщо [PERSON] була б небезпечна для себе та оточуючих, то вона б позвала на консультацію лікаря-психіатра. ЇЇ психічний стан випливав з фізичного стану, оскільки у неї був рак 4 стадії, з метастазами та вираженим больовим синдромом та інтоксикацією. Задачею лікаря було призначити лікування задля поліпшення стану хворої. Коли вона приходила додому до [PERSON], то поруч був лише її чоловік [PERSON] Дочку [PERSON] вона бачила лише 1 раз, за деякий час до хвороби. Якщо б при огляді [PERSON] на дому вона виявила би у неї психічні розлади, цей психічний стан вона відобразила би у медичній картці та направила на огляд лікарю-психіатору. Але таких симптомів не було і тому відомості про порушення психічного стану у медичній картці не записані. Пояснення експерта [PERSON] стосовно того, що [PERSON] знаходилася під впливом інших осіб мають характер припущення і не підтверджуються матеріалами справи. Так дійсно, відповідач [PERSON] пояснила, що вона відвідувала під час хвороби мати тричі на тиждень, але як вбачається з пояснень свідків чоловік також доглядав [PERSON] Відповідно ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. При перевірці й оцінці експертного висновку суд враховує повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним, узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи, обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи, зокрема медичною документацією [PERSON] та показаннями свідків, що у сукупності підтверджує здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 25.05.2016 року та відсутність підстав для визнання заповіту недійсним. Проведеною посмертною судово-психіатричною експертизою № 474 11.10.2018 року не зроблено висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] на момент вчинення заповіту 25.05.2016 року розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджується про те, що захворювання заповідача істотно впливало на її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи не є достатнім доказом того,що під час укладання заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними,тобто не було волевиявлення заповідача. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатностю. Згідно ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи,які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач не надав доказів того, що на час укладання заповіту мати внаслідок хронічного стійкого психічного розладу не здатна була усвідомлювати значення своїх дій та (або)керувати ними. Надані позивачем докази у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про відсутність обставин, які викладені позивачем в обгрунтування своїх вимог. Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним. При цьому визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). В той же час, жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. Суд прийшов до висновку, що заповіт, який був зроблений [PERSON] 25.05.2016 року, та посвідчений державним нотаріусом Якимівської нотаріальної контори Одиноковим С.В. відповідав вимогам статей 1233,1234,1247,1248,1257 ЦПК України. Позивач не довів ті обставини, що [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними під час укладання заповіту та волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі.

Outcome: dismissed