Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

05 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у розмірі 6433,92 гривень та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 74719,40 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що вона працювала в системі Міністерства залізничного транспорту України з 01 серпня 2007 року на посаді інженера 2 категорії в групу ПОНАБ, пожежної та пасажирської автоматики Дорожньої лабораторії автоматики, телемеханіки та зв'язку. Звільнена 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП з реорганізованого в липні 2016 року підприємства - «виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно розрахункового листка заробітної плати за липень 2017 року, сума нарахованих при звільненні платежів складає 7992,44 гривень, з урахуванням податків та інших платежів - 6433,92 гривень. Вказана сума при звільненні відповідачем не виплачена, тому вона звернулася до суду з вказаним позовом. Відповідно до останньої заяви про уточнення позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь борг з заробітної плати та інших платежів, нарахованих при звільненні у розмірі 7992,44 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 липня 2017 року до 24 січня 2019 року включно, виходячи із середньоденного заробітку 281,96 гривень, у розмірі 109118,52 гривень, а всього 117110 гривень 96 копійок. 09 серпня 2018 року представником відповідача Малиновським П.А., що діє на підставі довіреності, наданий відзив на позовну заяву, де зазначено наступне. У зв'язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у місті Донецьк, Ясинувата, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та ін..), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження. Вказані форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно ст..ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Відповідач не мав об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати свої зобов'язання за трудовим договором. Таким чином, оскільки вина відповідача у нездійсненні виплат на користь позивача відсутня, підстави для стягнення середнього заробітку відсутні. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Разом із позовною заявою позивачем 05 липня 2018 року подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження та з викликом осіб, та клопотання про витребування письмових доказів: довідки про суму боргу по заробітній платі та інших платежах та довідку про режим роботи за її посадою. 15 серпня 2018 року позивачкою надано клопотання про витребування письмових доказів: з виробничого підрозділу «Донецька дистанція зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» справу за № 5313 стосовно [PERSON], таб. № 579, а також довідку про перебування [PERSON] у відпустці по вагітності та пологах та по догляду за дитиною [PERSON], [INFO], з липня 2015 року по день звільнення. 25 жовтня 2018 року представником позивачки надані заяви про ознайомлення з матеріалами справи та видачу копій документів. Позивачкою 25 жовтня 2018 року надане клопотання про витребування у відповідача копії наказу від 21.03.2017 року та додатку до нього стосовно неї. 13 грудня 2018 року представником позивачки надана заява про ознайомлення з матеріалами справи. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 10 липня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначене відкрите судове засідання. Вказаною ухвалою зобов'язано відповідача надати суду документи: довідку про заборгованості, довідку про середню заробітну плату, довідку про режим роботи, табелі виходу та графік роботи станом на 17 липня 2017 року. Ухвалами суду від 11 вересня 2018 року та 25 жовтня 2018 року зобов'язано відповідача надати копію справи № 5313 на ім'я [PERSON] з відповідними документами. Ухвалою суду від 13 грудня 2018 року задоволено заяву позивачки проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, ухвалено про проведення підготовчого засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивачки [PERSON], діюча на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснення позивачки. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 01 серпня 2007 року була прийнята на посаду інженера 2 категорії в групу ПОНАБ, пожежної та пасажирської автоматики Дорожньої лабораторії автоматики, телемеханіки та зв'язку. Наказом начальника Донецької залізниці № 772/4 від 14 листопада 2007 року Донецька дистанція сигналізації та зв'язку ДП «Донецька залізниця» у зв'язку з реорганізацією перейменована в Донецьку дистанцію зв'язку Державного підприємства «Донецька залізниця». 08 липня 2016 року на підставі Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». У той же день, та на підставі тих же нормативних документів Донецька дистанція зв'язку «Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17 липня 2017 року позивач звільнена у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивачки, наказом (розпорядженням) № 10056/ДН - ос від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору з [PERSON] та витягом з протоколу № 50 засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 30 серпня 2016 року із додатком 1.1 «Перелік структурних підрозділів філій ПАТ «Укрзалізниця», які здійснюють фінансово-господарську діяльність. (а.с. 7-9, 77, 100-103). Отже, ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем по справі. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Згідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно дост.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зіст.97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. За приписами ч.1ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1ст. 89 ЦПК України передбачено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. З розрахунку заробітної плати за липень 2017 року, які надані ВП ШЧ Донецьк СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ УЗ вбачається, що [PERSON] нараховані до виплати: оплата простоїв, тобто заробітна плата у розмірі 171,25 гривень, матеріальна допомога, що має систематичний характер у розмірі 146,20 гривень, компенсація за невикористану відпустку у розмірі 1471,89 гривень та вихідна допомога у розмірі 6203,10 гривень. З урахуванням податків та утримань загальний розмір нарахувань за липень 2017 року становить 6433,92 гривень (а.с. 10). Виходячи з наведеного, суд вважає встановленим той факт, що при звільненні [PERSON] з урахуванням податків та утримань належало до сплати сума у розмірі 6433,92 гривен, яка складається із невиплаченої заробітної плати (простою) за липень у розмірі 171,25 гривень, матеріальної допомоги, що має систематичний характер у розмірі 146,20 гривень, компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1471,89 гривень та вихідної допомоги у розмірі 6203,10 гривень. Відповідачем не надано суду доказів на спростування зазначеного розрахунку та на відсутність заборгованості перед позивачкою. Станом на час ухвалення рішення судом заборгованість позивачці відповідачем не виплачена. Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, при звільненні не отримала всі належні їй платежі, вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Суд не приймає посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за період затримки з 18 липня 2017 року по день винесення рішення у розмірі 91637,16 гривень, то в цій частині вважає необхідним відмовити, виходячи із наступного. Згідно із ч.1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Статтею 617 ЦК України, передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила,але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідно до висновку № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту,регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором (а.с. 32-48). Зазначений висновок палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку з позивачем при її звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно із ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово - промислової палати України. З урахуванням вищевикладеного, суд частково задовольняє позов [PERSON] до ПАТ «Укрзалізниця» та стягує з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу у розмірі 6433 (шість тисяч чотириста тридцять три) гривни 92 копійки, без утримання податку й інших обов'язкових платежів, відмовляючи при цьому у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У зв'язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: partial