Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

06.06.2016 (згідно з датою на штампі поштового відділення) Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (далі ТДВ\~«СТДВ «Глобус») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів у сумі 19\~588,66 грн., отриманих у як страхове відшкодування збитків, завданих транспортному засобу в результаті настання страхового випадку. Представник позивача [PERSON] (довіреність № 0116-37 від 30.09.2016) в судовому засіданні підтримав позов і просив задовольнити позовні вимоги, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подавши 24.01.2017 письмові заперечення проти позов, у яких просить відмовити у задоволенні позову, так як вона отримала страхове відшкодування за пошкодження і ремонт автомобіля від позивача правомірно та відсутні підстави для стягнення з неї отриманих коштів; позов є безпідставним і позивач не надав доказів, що підтверджують законність його позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти позову, підтримавши заперечення відповідача, та просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши письмові докази, подані сторонами, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 17.02.2014 по вулиці Радянській в селі Дмитрушки Уманського району Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «ВАЗ», д.н.з.\~СА\~7875ВС під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON]. У вказаній ДТП визнана винною [PERSON] На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність особи, винної у вчиненні ДТП, [PERSON] була застрахована у ТДВ\~«СТДВ\~«Глобус» відповідно до Полісу №\~АС/5969719 від 14.10.2013. 06.10.2014 відповідач [PERSON], як уповноважений отримувач страхового відшкодування, звернулася до позивача із заявою про виплату їй страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу автомобіля [NUMBER]. Листом від 12.12.2014 ТДВ «СТДВ «Глобус» повідомило [PERSON] про прийняте рішення про виплату їй страхового відшкодування в розмірі 19\~588,66\~грн. (24\~118,39\~грн. (вартість матеріального збитку по [PERSON] розрахунку матеріальної шкоди №\~1365/14 від 24.11.2014) 4\~019,73\~грн. (сума ПДВ) 510,00\~грн. (франшизи). Кошти в сумі 19\~588,66 грн. були перераховані позивачем відповідачу згідно з платіжними дорученнями №\~255 від 16.01.2015 та № 260 від 16.01.2015. Як зазначено у мотивувальній частині рішення Господарського суду м. Києва від 17.11.2015 (справа №\~910/25039/15 за позовом [PERSON]\~«СК «Інгосстрах» до ТДВ «СТДВ «Глобус») [PERSON]\~«СК «Інгосстрах» відповідно до Договору добровільного страхування №\~CSU0!0000351664 від 26.07.2012 щодо автомобіля [NUMBER], укладеного із ТОВ «Автоприват», здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 17\~955,00\~грн. ТОВ «Автоприват» як власнику застрахованого ТЗ на час ДТП. І цим Рішенням суду на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» і ст. 993 ЦК України із ТДВ «СТДВ «Глобус» особи, яка відповідальна за завдані збитки, на користь [PERSON]\~«СК «Інгосстрах» страховика, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, стягнуто кошти в сумі 17\~955,00\~грн., які були виплачені як страхове відшкодування ТОВ\~«Автоприват». Це рішення суду ТДВ «СТДВ «Глобус» виконало, на підтвердження чого надано копію платіжного доручення №\~7067 від 09.12.2015. Зважаючи на норми ч. 3 ст. 61 ЦПК України і те, що відповідач [PERSON] не була стороною або третьою особою у господарській справі №\~910/25039/15 за позовом [PERSON]\~«СК «Інгосстрах», суд вважає, що відсутні підстави для звільнення позивача в цій справі від обов'язку доказування обставин, що підтверджують безпідставність отримання відповідачем страхового відшкодування, і те, що вона не була власником автомобіля на час ДТП. Окрім посилання на рішення Господарського суду м. Києва від 17.11.2015, позивач доказів названих обставин суду не надав. Між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Автоприват» 18.06.2012 був укладений договір фінансового лізингу № CSU0А!0000351664, що підтверджується її Заявою про приєднання до публічного договору від 18.06.2012 з додатками: №\~1 Специфікація та акт приймання-передачі, № 2 Графік лізингових платежів. Відповідно до цього Договору відповідач отримала у лізинг автомобіль [NUMBER], на строк 24 місяці з дня підписання додатку № 2 (з 26.07.2012). З Виписки про погашення по кредиту від 01.12.2016 до договору № CSU0А!0000351664 від 18.06.2012 вбачається, що лізингоодержувач [PERSON] свої зобовязання по вказаному договору фінансового лізингу виконала достроково в повному обсязі: станом на 03.12.2013 виплатила всю вартість предмету лізингу, проценти за користування предметом лізингу. [PERSON], після остаточного розрахунку по договору лізингу та повної виплати вартості автомобіля, акт передачі автомобіля сторонами не був підписаний, хоча мав би бути підписаний на протязі 10 робочих днів з дати закінчення строку лізингу, тобто з 03.12.2013 (п. 11.2 публічних умов договору фінансового лізингу). Враховуючи положення 6.6.5, 11.2 публічних умов договору фінансового лізингу, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» 16.12.1997 №\~723/97-ВР (у редакції, яка діє з 16.01.2004) лізингоодержувач [PERSON] набула прав власності на автомобіль 03.12.2013. Тому на час вчинення ДТП 17.02.2014, в результаті якої автомобіль [PERSON] був пошкоджений, та їй як власнику була спричинена матеріальна шкода, вона і звернулася з відповідною заявою до страхової компанії, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність особи, винної в ДТП. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Стаття 1187 ЦК України передбачає порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів. При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом. За правилами пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №\~1961-IV (у редакції, що діяла станом на 2013-2014 роки) в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. При цьому пунктами 1.3, 1.4 статті 1 Закону №\~1961-IV визначено, що потерпілі це юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; і власники транспортних засобів це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідач [PERSON] на законній підставі за умовами Договору фінансового лізингу від 18.06.2012 на день ДТП 17.02.2014 мала в користуванні автомобіль [NUMBER], якому була завдана шкода. Тобто в розумінні Закону №\~1961-IV лізингоодержувач [PERSON] була особою, яка мала право на отримання страхового відшкодування від ТДВ «СТДВ «Глобус» незалежно від того, чи був цей ТЗ зареєстрований на неї як власника, чи не був. Позивач ТДВ «СТДВ «Глобус» не надав суду доказів того, що станом на день подання заяви про виплату страхового відшкодування 06.10.2014 [PERSON] знала або могла знати про те, що лізингодавець ТОВ «Автоприват» вже отримало таке відшкодування від [PERSON]\~«СК «Інгосстрах», і тому не мала права на отримання коштів від позивача. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За захистом особа може звернутися до суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТДВ «СТДВ «Глобус» до [PERSON] є необгрунтованими, позивач не доказав те, що відповідач отримала від нього страхове відшкодування безпідставно, тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed