Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

05 лютого 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № KGT5GA0000000004 від 08 жовтня 2008 року станом на 22 січня 2020 року в розмірі 4 260,44 доларів США, що станом на 22 січня 2020 року складає 103 315,67 грн., та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08 жовтня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № KGT5GA0000000004, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7 296,02 доларів США на строк до 08 жовтня 2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Позивач умови договору виконав належним чином, однак відповідач порушила умови договору, внаслідок чого станом на 22 січня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 66 639,54 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 7 398,03 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3 146,74 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 1 113,70 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 54 981,07 доларів США. Із зазначених сум позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 3 146,74 доларів США та заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 113,70 доларів США, всього 4 260,44 доларів США. Вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми позивачем не заявлялись та відповідні розрахунки до суду не надавались. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи провести за відсутності представника банку, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається такою, що про час, місце та дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надала. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 08 жовтня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № KGT5GA0000000004, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 7 726,24 доларів США на термін до 08 жовтня 2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало, а [PERSON] тривалий час свої зобов`язання за договором не виконувала та станом на 22 січня 2020 року, згідно розрахунку наданого представником банку, має заборгованість в загальній сумі 66 639,54 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 7 398,03 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3 146,74 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 1 113,70 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 54 981,07 доларів США. Із зазначених сум позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 3 146,74 доларів США та заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 113,70 доларів США, всього 4 260,44 доларів США. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2014 року у справі № 398/7023/13-ц відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KGT5GA0000000004 від 08 жовтня 2008 року та про виселення. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 травня 2014 року по справі № 398/7023/13-ц (провадження № 22-ц/781/1087/14) за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру та виселення, позовні вимоги задоволено частково, у рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 08 жовтня 2008 року № KGT5GA0000000004 станом на 09 серпня 2013 року в розмірі 23 323,34 доларів США (що становить 186 353 грн. 48 коп.), яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 7 417,87 доларів США (що складає 59 268,78 грн.), заборгованості за відсотками в розмірі 3 136,63 доларів США (що складає 25 061,67 грн.), заборгованості за комісією в розмірі 1 106,84 доларів США (що складає 8 843,65 грн.), неустойки (пені і штрафу) в розмірі 11 662 долари США (що складає 93 179,38 грн.), звернуто стягнення на однокімнатну квартиру, яка є предметом іпотеки на підставі іпотечного договору № КGТ5GА0000000004 від 08 жовтня 2008 року, і знаходиться в [ADDRESS] , шляхом продажу вказаної квартири ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом), але не менше, ніж 73 365 грн. Виселено відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Рішення вступило в законну силу 29 травня 2014 року. З позовом банк звернувся до Олександрійського міськрайонного суду 22 серпня 2013 року. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення у 2013 році ПАТ КБ «Приватбанк» визначив суми заборгованості відповідача перед позивачем станом на 09 серпня 2013 року в розмірі 23 323,34 доларів США (що становить 186 353 грн. 48 коп.), яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 7 417,87 доларів США (що складає 59 268,78 грн.), заборгованості за відсотками в розмірі 3 136,63 доларів США (що складає 25 061,67 грн.), заборгованості за комісією в розмірі 1 106,84 доларів США (що складає 8 843,65 грн.), неустойки (пені і штрафу) в розмірі 11 662 долари США (що складає 93 179,38 грн.). Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Отже, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувшись 22 серпня 2013 року із позовом до [PERSON] про дострокове повернення суми кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18, згідно якої наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Частиною 2 статті 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції ВСУ № 6-2129цс16 від 19.10.2016, проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, зазначені вище норми закону та правові висновки Верховного суду, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору.

Outcome: dismissed