Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

04 травня 2006 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] та користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 528 гривень; стягнути з [PERSON] та користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилалася на те, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який 18 жовтня 2011 року розірвано. Від шлюбу є син - [PERSON], [INFO]. 20 травня 2006 року позивач приїхала до квартири колишнього чоловіка за адресою: [ADDRESS] де рідна сестра колишнього чоловіка позивача [PERSON] образила її та завдала їй тілесні ушкодження, в результаті яких позивач перебувала на лікуванні та їй було завдано моральні страждання, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. В процесі розгляду справи відповідач [PERSON] звернулась із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка прийнята судом, згідно якої просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 2811,63 гривні та моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що вона проживає за адресою:[ADDRESS]. 20 травня 2006 року її брат [PERSON], його син, а також позивач приїхали до неї, вживали спиртні напої, [PERSON] почала кричати на неї, після чого вдарила її по голові, нанесла їх тілесні ушкодження, внаслідок чого вона знаходилась на лікуванні, зазначеними діями позивача їй також нанесено моральну шкоду,у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, із підстав, зазначених у позовній заяві. Зустрічну позовну заяву не визнала, проти її задоволення заперечувала. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зустрічну позовну заяву підтримали, просили суд її задовольнити. Мотиви та додаткові доводи сторін, учасників процесу зафіксовано технічними засобами фіксації процесу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, пояснення свідків, суд вважає, що рішення у справі необхідно ухвалити із відмовою у задоволенні первісного позову та відмовою у задоволенні зустрічного позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених доказів та пояснень осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із повідомлення оператора « 02» від 20.05.2014 року, о 19:45 за адресою [ADDRESS] відбулась бійка. Відповідно до повідомлення швидкої №41 від 20.05.2014 року, в МКЛ №1 доставлено [PERSON] із діагнозом різана рана нігтьової фаланги другого пальця лівої кисті, запах алкоголю. Відповідно до повідомлення швидкої №4біт від 20.05.2014 року, в МКЛ №1 доставлено [PERSON] із діагнозом ЗЧМТ, СГМ, гематома області лоба. Згідно виписки із історії хвороби №4797 неврологічного відділення Комунальної установи «Міська лікарня №10» від 08.06.2006 року, [PERSON] поступила до лікарні 23 травня 2006 року із діагнозом закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забиття м'яких тканин голові, верхніх кінцівок. Ситуаційний невроз. Рвана рана 2 пальці лівої кисті. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 6165 Комунальної установи «Міська лікарня №10» від 06.06.2006 року, [PERSON] поступила до лікарні 22 травня 2006 року із діагнозом закрита черепно-мозкова травма. Забиті рани в області лоба. Забиття лівої орбіти. Синці обличчя. Також, [PERSON] перебувала на лікуванні у Комунальній установі «Міська лікарня №10»з 19.06.2006 року по 29.06.2006 року із діагнозом посттравматичний астеновегетативний синдром. Симпатоадреналові напади. Згідно акту СМО №2037 від 14.06.2006 року вбачається, що травми [PERSON] спричинені тупими предметами, можливо, 20.05.2006 року. Із акту судово-медичного дослідження (обстеження) Одеського обласного бюро судово медичної експертизи №27 від 19.02.2008 року вбачається, що наявні у потерпілої [PERSON] тілесні ушкодження заподіяні дією тупих предметів або при ударі об такі, можливо 20.05.2006 року. Не виключається утворення цих ушкоджень в результаті падіння з вертикального положення. При цьому, жоден із актів не пов'язує виникнення травми саме із обставинами, на які посилається позивач за зустрічним позовом. Постановою ДІМ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 25 травня 2006 року у порушенні кримінальної справи відмовлено. Згідно відповіді Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеської області у порушенні кримінальної справи відмовлено у зв'язку із відсутністю складу злочину. Відповідно до статей 3, 11 і 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав, це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав, розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушення. Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України той хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Проте, не із наявних в матеріалах справи письмових доказів, не із свідчень допитаних у судовому засіданні свідків, які не були безпосередніми свідками, а бачили лише наслідки, судом не встановлено безпосередній причинний зв'язок між діями позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом та наявними у них ушкодженнями здоров'я. Також, у наявних в матеріалах справи актах медичного обстеження немає прямої вказівки, на те, що травми [PERSON] та [PERSON] отримані ними саме в результаті нанесення ними одна одній ушкоджень. В зазначених актах стверджено про таку можливість, проте прямо не вказано зв'язок травм із конкретними діями сторін та датою їх вчинення. Крім цього позивачі просять суд стягнути із відповідачів 10 000 гривень спричиненої їй моральної шкоди. Свої вимоги в даній частині обґрунтовують тим, що в результаті неправомірних дій відповідачів, зазнали психологічний стрес, в результаті проходження стаціонарного лікування порушився їх звичайний життєвий уклад, крім того, порушений графік роботи та дозвілля. Згідно положень статей 16 і 23 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За ч.1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п. 3) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Проте, у судовому засіданні не встановлено причинного зв'язку між заподіяною шкодою здоров'ю сторін, не встановлено вини жодної з осіб, та наслідками, що послідували. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, та зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з того, що сторонами позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених ними у позовних заявах обставин. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed