overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

05 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеною заявою, яку обґрунтовує тим, що у її свідоцтві про народження в графі батько записано лише ім'я [PERSON]. Пізніше вона дізналась, що її батьком є [PERSON], який помер [INFO]. За життя [PERSON] склав заповіт, у якому все своє майно заповів дочці - [PERSON] У зв'язку з тим, що вона після смерті батька позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки не підтверджено факт родинних відносин заявника з померлим, вона, уточнивши свої вимоги, просить встановити факт родинних відносин, а саме - що [PERSON], який помер [INFO], є її батьком. Від заінтересованої особи Путивльської районної державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про відсутність заперечень щодо вимог [PERSON] та про розгляд справи у її відсутність. Суд, заслухавши заявницю, яка наполягала на задоволенні заяви, представника заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Путивльського районного управління юстиції, яка не заперечувала проти задоволення заяви, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (на російській), що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 21 квітня 1966 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15 листопада 1986 року (а.с.6). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 03 жовтня 2014 року (а.с.7). Відповідно до заповіту від 10 січня 1997 року, засвідченого завідуючим Путивльською державною нотаріальною конторою [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №42, [PERSON] заповів все своє майно дочці - [PERSON] (а.с.8). Свідки [PERSON] та [PERSON], які проживали по сусідству з [PERSON], підтвердили, що [PERSON] доглядала за [PERSON], та останній вважав [PERSON] своєю дочкою. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

05 грудня 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до Полонської міської ради (далі Рада), в якій вказує, що в 2002 році самочинно побудував в м. Полонному на вул.. академіка Герасимчука, 138 Д два гаражі. Земельну ділянку під вказані гаражі Полонська міська рада виділила рішенням сесії №6 від 24 березня 2006 року. Просить визнати за ним право власності на гаражі. В суд позивач не прибув, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Полонський міський голова подав письмову заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечує. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] в 2002 році в м. Полонне на вул. академіка Герасимчука, 138 Д самочинно побудував два гаражі на земельній ділянці, що не була йому виділена. Рішенням виконавчого комітету Ради №676 від 18 квітня 2001 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаражів. Гаражі побудовані з дотриманням будівельних, санітарних та пожежних норм. Рішенням сесії Полонської міської ради №6 від 24 березня 2006 року позивачеві надано земельну ділянку для побудови гаражів, а рішенням виконкому Ради від 30 квітня 2013 року №668 присвоєно порядковий номер. Вказані обставини підтверджені письмовими доказами : технічним паспортом гаражів, висновком головного державного санітарного лікаря про відповідність побудови гаражів санітарним нормам, звітом технічного обстеження гаражів про придатність до безпечної експлуатації, рішенням виконкому від 18 квітня 2001 року №676 про надання дозволу на будівництво гаражів, рішенням виконкому Полонської міської ради №668 від 30 квітня 2013 року про присвоєння гаражам порядкового номера, державним актом про право власності позивача на земельну ділянку для обслуговування гаражів, виданого 23 травня 2006 року. Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена їй для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає доведеним, що [PERSON] самочинно збудував гаражі на земельній ділянці, що була йому відведена для побудови гаражів вже після їх спорудження. Збудовані гаражі не порушують права інших осіб, гаражі збудовані без порушення будівельних норм і правил. Тому є підстави позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

05 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлений позов мотивує тим, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 26 березня 1998 року. Шлюб зареєстрований Виконавчим комітетом Білозерської міської ради м. Добропілля Донецької області, актовий запис № 27. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, вказуючи на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач зловживає спиртними напоями, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини фактично припинені з жовтня 2014 року. Збереження сім'ї не можливе та суперечить інтересам сторін. У відкритому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила розірвати шлюб з відповідачем Відповідач [PERSON] в судове засідання до суду не з'явився, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

05 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеною заявою, яку обґрунтовує тим, що після смерті її матері - [PERSON], [INFO] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли земельні ділянки загальною площею 3,46га. Вона є спадкоємцем за законом, але під час прийняття спадщини було встановлено, що у правовстановлюючих документах на земельну ділянку помилково записано прізвище власника [PERSON], замість - [PERSON]. Заявник в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, заслухавши представника заявника, який наполягав на задоволенні заяви, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [PERSON] (російською) є матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 07 травня 1957 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.6). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 04 вересня 2012 року (а.с.7). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю І-СМ №012268, виданого на ім'я [PERSON], мешканки с. Спадщина Путивльського району, останній належать земельні ділянки [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER], загальною площею 3,46 га, що розташовані на території Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с.8). Відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, [PERSON] є власницею земельних ділянок загальною площею 3,4608 га, загальною вартістю станом на 01 вересня 2012 року 26692 грн. (а.с.9-11). Відповідно до довідки Сафонівської сільської ради Путивльського району № 529 від 17 листопада 2014 року, [PERSON], яка померла [INFO], на день смерті була зареєстрована та постійно проживала у с. Спадщина Путивльського району Сумської області, разом із [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.15). Путивльська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв'язку з неможливістю встановити факт належності правовстановлюючого документа на земельну ділянку спадкодавцю (а.с.14). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що померла [INFO] [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, а отже у Державному акті на право приватної власності на землю І-СМ №012268 неправильно вказано прізвище власниці. У зв'язку з зазначеним заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа необхідно задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

05 грудня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, де просила винести рішення про стягнення із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання 17.12.2014 року не з'явилася, згідно поданої заяви заявлений позов про стягнення аліментів підтримує повністю; просить слухати справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання 17.12.2014 року надав заяву, згідно якої заявлений позов про стягнення аліментів визнає повністю; просить справу слухати у його відсутності. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 грудня 2012 року; мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. Батьком дитини являється відповідач. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, що передбачено ч.1 ст.181 СК України. Відповідно до ч.3 ст181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи із заявлених позовних вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та повне визнання заявленого позову відповідачем, суд приходить до висновку, що заявлений позов про стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, підлягає повному задоволенню, починаючи від дня пред'явлення позову до суду, тобто з 05 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України суд також стягує із відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 243-60грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

05 грудня 2014року [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки. В обґрунтування своїх вимог заявник [PERSON] посилалася на те, що її син, [PERSON] [INFO] є інвалідом дитинства 1 групи безстроково, в зв'язку з ДЦП, а також супутніми, в тому числі і психічним захворюваннями, в результаті стійкого хронічного психічного розладу здоров'я не здатен усвідомлювати свої дії, не може керувати ними, в зв'язку з чим, потребує постійного догляду. В зв'язку з вищенаведеним, в заяві [PERSON] просила суд визнати [PERSON] [INFO], уродженця с. Хутір-Губиниха, Новомосковського району Дніпропетровської області - недієздатним, встановити над ним опіку, призначити її - [PERSON], [INFO] опікуном [PERSON] [INFO]. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, заяву підтримує. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в своєму листі просив суд розглянути справу без участі його представника, надав подання про можливість [PERSON] бути опікуном. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що син заявника [PERSON] - [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства 1 групи А безстроково, за станом здоров'я не може працювати, потребує постійного стороннього догляду та допомоги, що підтверджується довідкою МСЕК від 18.11.2014 року. Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 124 від 26 травня 2015 року, [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом у формі важкої розумової відсталості внаслідок дитячого церебрального паралічу, за своїм психічним станом в теперішній час не може розуміти значення своїх дій, керувати ними. Згідно ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та(або) керувати ними. Приймаючи до уваги, що згідно висновку експертизи [PERSON] не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок стійкого психічного розладу, він може бути визнаний недієздатним. На підставі ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно до подання від 21 листопада 2014 року № 4/310-308 року Орган опіки та піклування Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області вважає за доцільне призначення заявника [PERSON] опікуном [PERSON]. Враховуючи наведене, суд вражає заяву обґрунтованою. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

05 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заяви [PERSON] посилалася на те, 22 березня 1996 року Новомосковською міською радою депутатів Дніпропетровської області їй був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серія ДП на земельну ділянку загальною площею 0,0927 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку в межах міста, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Павлоградська № 43/2. Заявник зазначила, що в Державному акті на право приватної власності на землю її прізвище помилково зазначене як [PERSON], що перешкоджає реалізації її прав як власника земельної ділянки. В звязку з наведеним, заявник [PERSON] просив суд встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП на земельну ділянку загальною площею 0,0927 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку в межах міста, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Павлоградська № 43/2, виданого 22 березня 1996 року Новомосковською міською радою депутатів Дніпропетровської області на імя [PERSON]. В судове засідання заявник не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, вимоги підтримує в повному обсязі. Представники заінтересованих осіб - Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області в судове засідання не зявилися. Суд, дослідивши надані заявником докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилася 20 вересня 1944 року в м. Харбин Китайської народної республіки, зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорта громадянина України. Встановлено, що 22 березня 1996 року Новомосковською міською радою депутатів Дніпропетровської області на імя [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [INFO], був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серія ДП на земельну ділянку загальною площею 0,0927 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку в межах міста, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Павлоградська № 43/2. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у тому числі факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи надані докази, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилається заявник, у правовстановлюючих документах при їх виготовленні були допущені помилки в написанні прізвища, тому вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

05 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вказувала, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2005 року. Від шлюбу мають малолітню дочку, 2005 року народження. Зазначала, що спільне життя у них не склалось через різність характерів, життєвих інтересів та поглядів на життя, внаслідок чого між ними почали виникати сварки та непорозуміння, проживають окремо, тому через неможливість подальшого спільного проживання однією сім'єю, просила шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримала, відповідач визнав позовні вимоги, просили розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 11 червня 2005 року [PERSON], 1980 року народження, та [PERSON], 1980 року народження, перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Липоводолинського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис №19. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає по [ADDRESS], а [PERSON] - по [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За таких обставин, за відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст.3, ч.ч.5, 6 ст.7, ст.51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч.2 ст.112 СК України є підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

05 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з відповідачем [PERSON] 12 листопада 1983 року в відділі державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського МУЮ. Сторони неповнолітніх дітей не мають. Вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на життя, відсутності між сторонами спільних інтересів. Тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, ведуть окремо свої господарства. Вважає, що спільне проживання та примирення і збереження сім?ї є неможливим. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву (а.с.37), в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що сумісне життя подружжя є неможливим, збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, які тривалий час не живуть однією сім'єю, не підтримують подружніх взаємин, тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, суд позов задовольняє.

Outcome: approved