Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

05.08.2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Глорі плюс» про визнання договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомості удаваними в частині покупця, переведення прав покупця, визнання недійсними додаткових угод до договорів, поділ спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначено, що 04.12.1982 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №2675. В період шлюбу, а саме 15.01.2016 року та 19.09.2017 року між ТОВ «Глорі плюс» та батьком [PERSON] - [PERSON] було укладено сім договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна за номерами: №2-15-4/26 від 15.01.2016 року; №2-15-5/26 від 15.01.2016 року; №2-15-6/26 від 15.01.2016 року; №2-15-7/26 від 15.01.2016 року; №2-15-8/26 від 15.01.2016 року; №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року; №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року. За умовами договорів [PERSON] придбав майнові права на п`ять квартир та два паркомісця в багатоквартирному житловому комплексі з вбудованими приміщеннями громадського призначення та об`єктами соціального обслуговування з підземним паркінгом «Двадцять Шоста Жемчужина» за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначала, що [PERSON] виступив формальним покупцем за договорами купівлі-продажу майнових прав об`єктів нерухомості, оскільки не мав достатньо грошових коштів для їх виконання, не спрямовував свою волю на набуття права власності на новостворені об`єкти, а дійсним покупцем був [PERSON] за рахунок їх із [PERSON] спільних грошових коштів, в тому числі отриманих від продажу ТОВ «Глорі плюс» 31.12.2015 року земельної ділянки за адерсою [ADDRESS] за 5 085 000,00грн. Метою підписання договорів від імені [PERSON] було уникнення поділу майна, що набувалось у власність за цими договорами між дійсним покупцем [PERSON] та позивачкою. Після того, як заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11.06.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, 22.11.2019 року на ім`я саме [PERSON] були видані довідки про виконання фінансових зобов`язань в повному обсязі. Водночас заміна сторони у договорах купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомості відбулася 26.11.2019 року на підставі додаткових угод №1 до договорів, укладених між ТОВ «Глорі Плюс», [PERSON] та [PERSON] . За додатковими угодами [PERSON] передав майнові права за оспорюваними договорами сину [PERSON] . В подальшому за актами прийому-передачі майна від 26.11.2019 року ТОВ «Глорі плюс» передало у власність [PERSON] сім об`єктів нерухомості, які останній оформив на своє ім`я 18.12.2019 року та 24.12.2019 року. Той факт, що оспорювані договори були підписані особою пов`язаною родинними зв`язками із [PERSON] , а саме його батьком, відсутність у [PERSON] достатніх грошових коштів для здійснення оплати спірних договорів, наявність у подружжя [PERSON] та [PERSON] достатніх коштів для оплати спірних договорів, укладення більшості оспорюваних договорів 15.01.2016 року на загальну суму 5 156 705,00грн. після продажу 31.12.2015 року належної подружжю земельної ділянки за 5 085 00,00грн., зволікання [PERSON] в оформлені права власності на новостворені об`єкти нерухомості на своє ім`я та підписання додаткових угод, якими майнові права були передані сину лише після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , видача довідок про повне виконання зобов`язань на ім`я [PERSON] ще до того, як за додатковими угодами до нього перейшли майнові права на об`єкти нерухомості на думку позивача свідчить про удаваність договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомості в частині покупці та недійсність додаткових угод до вказаних договорів. З урахуванням вищевказаного [PERSON] просила суд визнати удаваними з моменту укладення в частині покупця [PERSON] договори купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна за номерами: №2-15-4/26 від 15.01.2016 року; №2-15-5/26 від 15.01.2016 року; №2-15-6/26 від 15.01.2016 року; №2-15-7/26 від 15.01.2016 року; №2-15-8/26 від 15.01.2016 року; №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року; №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року, укладені між [PERSON] та ТОВ «Глорі Плюс» з переведенням прав покупця на [PERSON] . Через невідповідність додаткових угод від 26.11.2019 року, укладених між ТОВ «Глорі Плюс», [PERSON] та [PERSON] вимогам закону, позивач просила визнати їх недійсними. Як на підставу позовних вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя [PERSON] посилалась на той факт, що усі оспорювані договори купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомості були укладені в період їх із [PERSON] шлюбу, на виконання умов договорів витрачалися спільні сумісні кошти подружжя, у зв`язку із чим просила суд визнати за нею право власності на квартири №374 , №376 , Ѕ частину квартири [ADDRESS] та машиномісце № [NUMBER] за цією ж адресою, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 1542,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.05.2020 року накладено арешт на квартири №378 , №377 , №376 , №375 , №374 та машиномісця [NUMBER] і [ADDRESS] . У червні 2020 до суду надійшов відзив [PERSON] та [PERSON] на позовну заяву відповідно до якого відповідачі просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на не надання позивачем належних та допустимих доказів удаваності оспорюваних правочинів, відсутності правового обґрунтування недійсності додаткових угод, недоведеності тверджень про відсутність у [PERSON] достатніх грошових коштів для виконання умов договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна та, з огляду на не проживання [PERSON] з [PERSON] з кінця 2012 року однією сім`єю. Відповідачі зазначали, що у 1990-1994 роках [PERSON] працював заступником генерального директора НПО «Холодмаш» із зовнішньо-економічних зв`язків, деякий час був зареєстрований як фізична особа-підприємць, з 2005 року є одноособовим засновником ТОВ «Мар`яж», що свідчить про необізнаність позивача про майновий стан [PERSON] . У [PERSON] зберігаються довідки ТОВ «Глорі Плюс» на підтвердження того, що станом на 20.01.2016 року ним виконані зобов`язання, встановлені п. 5.4 договорів купівлі-продажу майнових прав від 15.01.2016 року, а станом на 05.09.2018 року ним виконані зобов`язання встановлені п. 5.3 договорів купівлі-продажу майнових прав від 19.09.2017 року. Наполягали на тому, що [PERSON] був дійсним покупцем за договорами, що оспорюються та саме він за власні кошти виконав зобов`язання в частині оплати договорів. Також зазначали, що з 2012 року [PERSON] перестав проживати із [PERSON] однією сім`єю та вести із нею спільне господарством і спільний бюджет. В листопаді 2012 року [PERSON] переїхав в орендовану квартиру [ADDRESS] , де проживав із іншою жінкою, з якою спільно подорожував до Єгипту у січні 2013 року, до Болгарії у січні 2014 році, до Польщі та Угорщини у липні 2014 року, до Хорватії у вересні 2016 року, до Австрії у грудні 2016 року, до Туреччини у липні 2017 року, до Об`єднаних Арабських Еміратів у серпні 2018 року. Вказували, що заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11.06.2019 року, яке має преюдиціальне значення у даній справі, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Даним рішенням встановлений факт припинення між сторонами шлюбних відносин та проживання окремо з 2012 року, а факт відчуження 31.12.2015 року на користь ТОВ «Глорі плюс» земельної ділянки, яка спільно належала [PERSON] та [PERSON] не є свідченням того, що саме виручені від цього продажу кошти були у подальшому витрачені на придбання спірного майна. Позивач була обізнано про продаж земельної ділянки, надавала згоду на це та, відповідно до попередньої взаємної домовленості, отримала від [PERSON] половину коштів, виручених від продажу земельної ділянки. Усе майно [PERSON] за адресою: [ADDRESS] є його особистим майном, оскільки набуте у власність після розірвання шлюбу із [PERSON] та не підлягає поділу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2020 року відмовлено в задоволені клопотання про скасування заходів забезпечення позову. У липні 2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, якою зазначено, що повне виконання оспорюваних договорів зі сторони покупця відбулося у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , тому майно набуте за даними договорами підлягає поділу незважаючи на те, що реєстрація права власності на новозбудовані об`єкти нерухомості за [PERSON] відбулася після розірвання шлюбу з позивачкою. Посилаючись на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу представник зазначав, що тягар доказування обставин необхідних для спростування цієї презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено [PERSON] 12.08.2020 року до суду надійшло клопотання [PERSON] , яким остання просила суд справу розглянути за її відсутності, в задоволені позову [PERSON] відмовити. 03.09.2020 року від ТОВ «Глорі плюс» надійшла заява, якою Товариство заперечувало проти задоволення позовних вимог [PERSON] з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість та просило суд розгляд справи провести без участі представника ТОВ «Глорі плюс». В судових засіданнях 19.01.2021 року та 03.03.2021 року було допитано у якості свідків позивача наступних осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судових засіданнях 13.04.2021 року та 26.05.2021 року було допитано у якості свідків відповідачів наступних осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Відповідач [PERSON] також був допитаний в якості свідка. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву, просила суд вимоги про визнання договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомості удаваними в частині покупці, про визнання додаткових угод недійсними задовольнити в повному обсязі та здійснити поділ спільного сумісного майна відповідно до запропонованого позивачем варіанту. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили суд відмовити в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Раніше заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник ТОВ «Глорі плюс» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04 грудня 1982 року, після чого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого Відділом РАГС Одеської міської ради, актовий запис № 2675. Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 11.06.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] стверджував про факт припинення шлюбних відносин з позивачем з 2012 року, а також враховуючи на посилання відповідача на положення ч. 6 ст. 57 СК України, до предмету доказування, перш за все входить встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за період з 2012 року. Виконуючи завдання цивільного судочинства, судом встановлені наступні обставини, що свідчить про безпідставність обставин, повідомлених відповідачами, як у відзиві на позовну заяву, так і в ході судових засідань. Так, на спростування посилань відповідача [PERSON] , позивачем надано копію полісу медичного добровільного страхування від 04.02.2015 року № OD0001184, згідно якого страхувальник [PERSON] застрахував членів своєї сім`ї, а саме дружину - [PERSON] , батька - [PERSON] , мати - [PERSON] , сина - [PERSON] , сина - [PERSON] на період з 06.02.2015 року по 06.02.2016 року. Крім того, судом, згідно копій доданих до матеріалів справи авіаквитків, встановлено, що 21.05.2015 року по 24.05.2015 року [PERSON] та [PERSON] відвідували Стамбул , що також підтверджується фотографією від 23.05.2015 року на якій міститься зображення [PERSON] та [PERSON] . Вказаний факт не заперечував [PERSON] у судовому засіданні та не заперечував проти обставин перебування його зображення на наданих фотографіях, що містяться в матеріалах справи. Позивачем також надані докази сумісної подорожі, за допомогою авіатранспорту з м. Одеси до м. Стамбул 04.10.2015 року та подальшого перельоту до м. Нью-Йорк, де вказані особи перебували до 07.10.2015 року. Після перельоту до м. Нью-Йорк, [PERSON] та [PERSON] здійснили переліт до м. Бріджтаун, острів Барбадос, що підтверджується копіями авіаквитків, доданих до матеріалів справи. Судом встановлено, та не заперечувалось відповідачем [PERSON] , що сторони проживали на острові Барбадос з 07.10.2015 року по 13.10.2015 року в готелі «The house by Elegant hotels» в одному номері вказаного готелю, що підтверджується роздруківкою з сайту/сервісу «Expedia», наданим в перекладі на українську мову. Встановлюючи характер вказаної подорожі, судом було встановлено, що метою спільної поїздки була зустріч з їх спільним сином - [PERSON] та спільний відпочинок, з нагоди святкування дня народження [PERSON] - 09 жовтня. Крім того, позивачем також надані фотографії від 30.05.2015 року, 24.06.2016 року на яких також містяться зображення сторін. З фотозображення [PERSON] та [PERSON] від 09.02.2016 року вбачається, що сторони святкували й день народження [PERSON] спільно із друзями, що притаманно саме подружжю. Судом встановлений факт ще однією спільної подорожі [PERSON] та [PERSON] , яка мала місце з 23.08.2017 року по 06.09.2017 року до м. Більбао, Іспанія. Спільна адреса зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , також свідчить про те, що шлюб не мав формального характеру, а відповідно шлюбні відносини не припинялись. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] повідомив, що із [PERSON] та [PERSON] він знайомий приблизно з 2001-2002 року, перебуває у сусідських відносинах. Вказував, що знає їх як подружжя. За його спостереженнями вони проживали разом у квартирі [ADDRESS] приблизно до кінця 2018 року. До грудня 2018 року досить часто зустрічав [PERSON] в парадній, в ліфті, у підземному паркінгу будинку, бачив біля вхідних дверей в квартиру №42 , в гостях у сусідів [PERSON] , а згодом став його бачити набагато рідше. На ювілей свідка 03.12.2018 році, [PERSON] прийшла одна, хоча запрошувались вони з [PERSON] . Зазначив, що [PERSON] були забезпеченими людьми, займалися бізнесом, купували не одну земельну ділянку та квартири, в них досить багато спільного майна. Розповів, що [PERSON] та [PERSON] купували батьками [PERSON] квартиру та подарували машину. Надаючи оцінку поясненням вказаного свідка, суд враховує, що даний свідок є сусідом позивача та відповідача, а отже безпосередньо спостерігав за характером відносин між сторонами, був очевидцем спільних прогулянок, та взаємних стосунків. Крім того, судом враховано те, що свідок підтвердив факт припинення шлюбних відносин, момент якого не збігався з моментом розірванням шлюбу, а передував йому, що свідчить про об`єктивний характер показань вказаного свідка. Ступінь обізнаності про життя [PERSON] з боку свідка, підтверджується й об`єктивною оцінкою їх майнового стану. Обставин щодо упередженості вказаного свідка сторони суду не повідомили, а отже суд надає оцінку його поясненням в сукупності з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи. Свідок [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] повідомив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, десь з 2017 року чув розмови про поділ їх майна, хоча в цей час вони продовжували жити разом. Повідомив суду, що по сусідськи заходив до них в квартиру №42 та станом на 2018 рік [PERSON] проживав у вказаній квартирі. Також зазначив, що як сусіди вони неодноразово святкували новий рік разом. Свідок [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] повідомила суду, що із [PERSON] вона перебуває у дружніх відносинах, також знайома з [PERSON] . По 2018 рік бачила [PERSON] за місцем проживання, який постійно приходив до себе додому, виїжджав з паркінгу. Крім того свідок бачила [PERSON] та [PERSON] разом у їх квартирі, біля будинку, в паркінгу. Спочатку свідок зазначила, що десь до кінця 2017 року вважала [PERSON] та [PERSON] сім`єю, однак в ході допиту почала стверджувати, що з кінця 2018 року [PERSON] не живе в квартирі із [PERSON] . Вказала, що їй відомо про подорожі [PERSON] та [PERSON] до Америки десь у 2015-2017 роках. Повідомила, що [PERSON] та [PERSON] займалися бізнесом та мали достойний дохід. Крім того свідок зазначила, про обізнаність щодо факту продажу земельної ділянки на [ADDRESS] та намірів подружжя щодо придбання нерухомості за рахунок отриманих від продажу земельної ділянки коштів. Пояснила, що зараз в квартирі [ADDRESS] проживає син [PERSON] та [PERSON] , його дружина та їх син, іноді свідок бачить позивача [PERSON] . Надаючи оцінку поясненням [PERSON] та [PERSON] , суд враховує обставини перебування останніх в дружніх стосунках з позивачем, а відтак вважає за достовірними показання лише в частині сумісного проживання за період до 2018 року. Обставини щодо сумісного планування подружжям інвестування в нерухомість, по-перше є показанням зі слів іншої людини, по-друге не можуть підтверджуватись показаннями свідка, а відтак не беруться судом до уваги. Свідок [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] повідомив суду, що перебуває у сусідських відносинах із [PERSON] та [PERSON] . Зазначав, що знає, що вони перебували у шлюбі та проживали разом у квартирі [ADDRESS] , однак останні кілька років [PERSON] за вказаною адресою не проживає. В процесі допиту вказаного свідка, представник відповідача зазначив, що одним з доказів припинення шлюбних відносин з позивачем з 2012 року є обставина некористування паркомісцем [ADDRESS] , у зв`язку з чим, представником відповідача було поставлене питання, щодо часу в період якого, відповідач користувався вказаним паркомісцем. На вказане питання свідком було зазначено, що, дійсно, біля двох років на цьому паркомісці свій автомобіль паркує свідок [PERSON] . Дослідивши показання свідка [PERSON] , суд також враховує обставини сусідства зі сторонами, ступінь їх знайомства, яка не передбачає близьких стосунків ані зі стороною позивача, ані зі стороною відповідача. Судом також не встановлено обставин перебування свідка та сторін у службових, родинних відносинах та відносних підпорядкування. Свідок [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] суду повідомила, що є сусідкою [PERSON] та [PERSON] , які проживали у квартирі №42 . Вказала, що біля двох років [PERSON] не проживає у вказаній квартирі, виходячи з того, що останні кілька років [PERSON] у будинку рідко з`являвся, при цьому, до літа 2018 року свідок бачила відповідача з [PERSON] як в автомобілі, так і в будинку, а характер їх поведінки, свідчив про перебування останніх саме у шлюбних стосунках. Надала пояснення, що родина [PERSON] на її думку є заможною. Повідомила, що в теперішній час в квартирі №42 проживає син [PERSON] та [PERSON] , їх невістка та їх онук. Свідок [PERSON] яка проживає за адресою: [ADDRESS] повідомила, що на теперішній час у квартирі №42 проживають син [PERSON] та [PERSON] із жінкою та сином. [PERSON] останні кілька місяців доглядає маму, а [PERSON] приблизно 2 роки не проживає у квартирі, оскільки досить рідко з`являється в будинку. Надаючи оцінку показанням свідків [PERSON] та [PERSON] судом враховано, що зазначені ними відомості не суперечать ані матеріалам справи, ані показанням інших свідків. Відсутність відповіді свідків на запитання представника відповідача, щодо повідомлення номеру паркомісця [PERSON] , не може свідчити про необ`єктивність показань свідків, оскільки не володіння вказаною інформацію не свідчить про їх необізнаність в інших сферах життя [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , який у 2015-2020 роках проживав за адресою: [ADDRESS] суду пояснив, що з 2015 року по 2020 рік вони з [PERSON] були сусідами та проживали у будинку [ADDRESS] . Квартира [PERSON] розташовувалась навпроти. У цій квартирі [PERSON] проживав із жінкою на ім`я [PERSON] . Зазначив, що кожен місяць бачив як [PERSON] виходить зі своєї квартири, декілька раз вони зіштовхувалися при відчинених дверях та у квартирі сусіда свідок бачив [PERSON] . У гостях у [PERSON] свідок ніколи не був, однак бачив як [PERSON] зі своєї квартири виносив сміття, біля дверей ставив велосипед. Із [PERSON] та [PERSON] свідок не знайомий. Надаючи оцінку показанням свідка [PERSON] , суд визнає їх достовірними, та вважає, що показання підтверджують факт наявності у [PERSON] неформальних стосунків з іншою жінкою - [PERSON] , а тому його періодичне перебування за вказаною адресою, по-перше не підтверджує факт припинення шлюбних відносин з [PERSON] , по-друге не свідчить про наявність шлюбних відносин з [PERSON] . Свідок [PERSON] , який до 2020 року проживав за адресою: [ADDRESS] пояснив, що перебуває із [PERSON] у дружніх відносинах, а [PERSON] з кінця 2012 року початку 2013 року бачив за вказаною адресою рідко. Надаючи оцінку показанням вказаного свідка, суд вважає, що показання свідка мають суперечливий характер. Так, на запитання суду щодо часу заселення сім`ї [PERSON] свідок відповіді не надав, при цьому надав точну відповідь щодо часу не проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Крім того, висновок щодо не проживання [PERSON] за вказаною адресою був зроблений на підставі того факту, що свідок кожного ранку бачив [PERSON] в час коли останній повертався з ранкової прогулянки. Суд вважає, що факт ранкових зустрічей не є достатнім для висновку щодо проживання чи непроживання особи за вказаною адресою. Крім того, суд також враховує похилий вік свідка та не конкретні відповіді на запитання як сторони позивача, так й сторони відповідача. Свідок [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] пояснив, що [PERSON] не знає, а з [PERSON] перебуває у сусідських відносинах. Розповів, що з 2012 року до першої половини 2016 року [PERSON] проживав у квартирі навпроти за адресою: [ADDRESS] , яку він орендував. Зазначив, що час від часу досі зустрічається із [PERSON] , знає його дружину [PERSON] , з якою він з 2012 року як чоловік та жінка постійно проживали у квартирі на [ADDRESS] . Свідок повідомив, що точно бачив [PERSON] раз на тиждень за адресою [ADDRESS] . Надаючи оцінку поясненням вказаного свідка, суд приймає їх до уваги в якості доказу позашлюбних стосунків відповідача [PERSON] , які підтверджується також й іншими доказами по справі. Свідок [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] суду пояснила, що із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ні в яких стосунках не перебуває, проте з 2012 року по 2018 рік займала посаду голови правління ОСББ будинку [ADDRESS] . У зв`язку із виниклою заборгованістю [PERSON] з комунальних послуг у 2012 року, [PERSON] пояснила, що розійшлася із чоловіком, тому грошей у неї немає і рекомендувала звертатися до [PERSON] . Бухгалтер ОСББ зателефонувала [PERSON] , який також зазначив, що вони із [PERSON] розійшлися і він в квартирі не проживає. Свідок стверджувала, що з цих подій їй стало відомо про не проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Зазначила, що з 2018 року у квартирі проживала одна [PERSON] . Надаючи оцінку поясненням свідка [PERSON] судом враховано наступне. Так, з заяви про скликання загальних зборів, вбачається, що мешканці будинку [ADDRESS] , серед яких була і [PERSON] були незадоволені перебуванням [PERSON] на посаді голови правління ОСББ. Крім того, суду також надана копія звернення мешканців вказаного будинку від 04.09.2012 року до прокурора м. Одеси, яке містить самостійний розрахунок заборгованості мешканців квартир у будинку, згідно якого вбачається не лише відсутність заборгованості [PERSON] за комунальні послуги, а й переплата в сумі 10578,00 гривень, що спростовує пояснення свідка щодо наявності заборгованості, як підставу з якої свідок дізналась про обставини сімейного життя [PERSON] . Факт відсутності заборгованості за сплату комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] також підтверджується й відповіддю ОСББ «Проспект Шевченка, 29-а» від 07.06.2021 року на адвокатський запит представника позивача, що також ставить під сумнів об`єктивний характер показань вказаного свідка. Крім того, на підтвердження факту правдивості показань свідків, представником відповідача [PERSON] - [PERSON] був наданий список квартир, щодо яких існує заборгованість по сплаті комунальних послуг станом на 01.03.2019 року, згідно якого вбачається про наявну у [PERSON] заборгованість в розмірі 13425,38 гривень. Оскільки станом на 2019 рік свідок [PERSON] не займала посаду голови ОСББ, вказана довідка не спростовує відсутність заборгованості за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, про яку повідомляла свідок. Протокол загальних зборів ОСББ «Проспект Шевченко, 29-А» з якого вбачається припинення повноважень голови правління ОСББ [PERSON] за власним бажанням, висновків суду щодо конфліктних відносин між головою ОСББ та мешканцями будинку не спростовує. Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про наявність конфліктних відносин, що випливають з роботи голови правління ОСББ, а відтак суд не приймає до уваги відомості повідомлені свідком [PERSON] . Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] , який є батьком [PERSON] у судовому засіданні зазначив про погіршення сімейних стосунків [PERSON] з 2010 року, а з 2012 року про припинення шлюбних стосунків між [PERSON] та [PERSON] . Суд, надаючи оцінку показанням вказаного свідка, враховує родинні стосунки свідка із відповідачем, та майнову зацікавленість в результаті розгляду даної справи, а відтак не приймає їх до уваги. Надані представником відповідача [PERSON] письмові опитування свідків судом не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ст. 93 ЦПК України учасник справи має право поставити запитання лише іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи. Оскільки свідки [PERSON] та [PERSON] не є учасниками справи, їх пояснення в порядку ст. 93 ЦПК України не є допустим доказом, а відтак не беруться судом до уваги. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 25 СК України встановлено презумпцію одношлюбності. Згідно ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Слід зазначити, що шлюб є перш за все соціальним інститутом, який втілює моральні уявлення суспільства про союз, створений на підставі любові, довіри та поваги один до одного. Зі зміною соціально-економічних, культурних та історичних чинників, трансформуванню підлягають й моральні засади суспільства, в тому числі й уявлення про шлюбні засади сім`ї. Шлюбні відносини не можуть мати нормативного характеру та бути стандартизованими перш за все через характеристику кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. Правом врегульовано лише частина відносин, що виникають на підставі реєстрації шлюбу, а державою, лише у встановленому законом порядку реєструється шлюб та його розірвання. Вказане свідчить про неприпустимість надмірного втручання держави у сферу приватних інтересів, до яких безумовно входять шлюбно-сімейні відносини. Законом презюмується наявність шлюбних відносин в зареєстрованому шлюбі, а відтак саме на особу, що спростовує вказаний факт, покладається обов`язок доведення фактичного припинення шлюбних відносин. Дійсно, відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Аналіз ч. 6 ст. 57 СК України, свідчить про те, що встановленню підлягає два факти: 1) факт припинення шлюбних відносин, який є причиною; 2) факт окремого проживання, який є наслідком. Таким чином, ані окреме проживання, ані фактичне припинення шлюбних відносин самі по собі, не можуть спричинити наслідків, передбачених ч. 6 ст. 57 СК України. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у справі № 607/10913/17, колегія суддів відхилила доводи касаційної скарги про те, що житловий будинок відповідачі набули в період фактичного припинення шлюбних відносин, оскільки момент його державної реєстрації не свідчить безумовно про його набуття саме в цей період. Таким чином, Верховний Суд вважає, що докази фактичного припинення шлюбних відносин повинні мати беззаперечний та безумовний характер. Разом з тим, судом, на підставі наданих сторонами доказів, не встановлено факту припинення шлюбних стосунків між [PERSON] та [PERSON] . Надаючи оцінку доказам сторони відповідача [PERSON] , таким як докази спільних подорожей [PERSON] та [PERSON] до Египту у січні 2013 року, до Польщі та Угорщини у липні 2014 року, до Хорватії у вересні 2016 року, до Австрії у грудні 2016 року, до Туреччини у липні 2017 року, до Об`єднаних Арабських Еміратів у серпні 2018 року, які підтверджуються копіями закордонних паспортів та відповідями державної прикордонної служби України № 184/У-5886 і 184/Я- 5887 від 11.06.2020 року, суд вважає, що дійсно під час шлюбу [PERSON] мав стосунки з іншою жінкою [PERSON] , без реєстрації шлюбу, з якою періодично проводив час, подорожував. При цьому, вказані стосунки, хоч і не в повній мірі відповідають моральним засадам суспільства, проте не доводять фактичне припинення шлюбних відносин. Судом, зокрема з пояснень свідків, встановлено, що дійсно, в період шлюбу між сторонами погіршувались відносини, а відтак, наявність в матеріалах справи договору оренди нерухомого майна від 26.09.2017 року, за яким [PERSON] орендувала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , без доказів фактичного виконання вказаного договору, не може свідчити про проживання позивача за вказаною адресою. Крім того, відповідач [PERSON] , відповідаючи на запитання представника позивача у судовому засіданні, що мале місце 09.06.2021 року зазначив про те, що вважає [PERSON] своєю коханкою, а відтак не мав можливості подорожувати з нею до свого сину під час його подорожі з нагоди святкування свого дня народження у 2015 у році до США. Вказане свідчить про суб`єктивне ставлення [PERSON] до стосунків з [PERSON] , як до стосунків, що не мають шлюбного характеру. Враховуючи такі докази як, страховий поліс на членів сім`ї, письмові докази сумісних подорожей та спільного проживання, фотографії спільного святкування, реєстрація місця проживання за однією ж тією адресою, пояснення свідків, судом встановлено що шлюбні відносини не припинялись, шлюб не мав формального характеру. Таким чином, оскільки суду не надано доказів щодо фактичного припинення шлюбних стосунків [PERSON] та [PERSON] , а також окремого проживання в період до розірвання шлюбу заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 11.06.2019 року, суд вважає, що майно, яке було придбане у період до розірвання шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Судом, з договору посвідченого приватним нотаріусом Кірнас І.В. за №2099 встановлено, що 31.12.2015 року [PERSON] продав ТОВ «Глорі плюс» земельну ділянку, що розташована за адресою [ADDRESS] , за що отримав грошову суму в розмірі 5085000 (п`ятсот мільйонів вісімдесят п`ять тисяч) гривень. Відповідно до п.6 договору, згоду на його укладення надала позивач [PERSON] . На підставі наданих копій договорів та пояснень сторін, встановлений факт укладення 15.01.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Глорі плюс» договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна №2-15-4/26 від 15.01.2016 року; №2-15-5/26 від 15.01.2016 року; №2-15-6/26 від 15.01.2016 року; №2-15-7/26 від 15.01.2016 року; №2-15-8/26 від 15.01.2016 року. За умовами п.1.2 вказаних договорів, [PERSON] придбав майнові права на квартири з будівельними номерами 2-15-4; 2-15-5; 2-15-6; 2-15-7; 2-15-8, що розташовані в багатоквартирному житловому комплексі з вбудованими приміщеннями громадського призначення та об`єктами соціального обслуговування з підземним паркінгом «Двадцять Шоста Жемчужина» за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 5.2 договору №2-15-4/26 визначено, що сума договору складає 941391,00 грн., за курсом Міжбанку за минулий день, у тому числі ПДВ - 20%, що в еквіваленті складає 36630,00 доларів США. Згідно п. 5.4 договору №2-15-4/26, сплата суми договору здійснюється покупцем поетапно в наступному порядку: до підписання акту прийому-передачі майнових прав на новозбудоване майно, покупець сплачує в національній валюті України еквівалент 36 630,00 доларів США. Пунктом 5.2 договору №2-15-5/26 визначено, що сума договору складає 941419,00 грн., за курсом Міжбанку за минулий день, у тому числі ПДВ - 20%, що в еквіваленті складає 36670,00 доларів США. Згідно п. 5.4 договору №2-15-5/26, сплата суми договору здійснюється покупцем поетапно в наступному порядку: до підписання акту прийому-передачі майнових прав на новозбудоване майно, покупець сплачує в національній валюті України еквівалент 36670,00 доларів США. Пунктом 5.2 договору №2-15-6/26 визначено, що сума договору складає 1165495,00 грн., за курсом Міжбанку за минулий день, у тому числі ПДВ - 20%, що в еквіваленті складає 45350,00 доларів США. Згідно п. 5.4 договору №2-15-6/26, сплата суми договору здійснюється покупцем поетапно в наступному порядку: до підписання акту прийому-передачі майнових прав на новозбудоване майно, покупець сплачує в національній валюті України еквівалент 45350,00 доларів США. Пунктом 5.2 договору №2-15-7/26 визначено, що сума договору складає 944475,00 грн., за курсом Міжбанку за минулий день, у тому числі ПДВ - 20%, що в еквіваленті складає 36750,00 доларів США. Згідно п. 5.4 договору №2-15-7/26, сплата суми договору здійснюється покупцем поетапно в наступному порядку: до підписання акту прийому-передачі майнових прав на новозбудоване майно, покупець сплачує в національній валюті України еквівалент 36750,00 доларів США. Пунктом 5.2 договору №2-15-8/26 визначено, що сума договору складає 1162925,00 грн., за курсом Міжбанку за минулий день, у тому числі ПДВ - 20%, що в еквіваленті складає 45250,00 доларів США. Згідно п. 5.4 договору №2-15-8/26, сплата суми договору здійснюється покупцем поетапно в наступному порядку: до підписання акту прийому-передачі майнових прав на новозбудоване майно, покупець сплачує в національній валюті України еквівалент 45250,00 доларів США. За умовами п. 4.3 зазначених договорів запланований термін закінчення будівництва і введення об`єкта будівництва в експлуатацію - ІІІ-й (третій) квартал 2018 року. Відповідно до роздруківки з офіційного сайту ДАБІ «Реєстр дозвільних документів» в 2018 році ТОВ «Глорі плюс» було видано Сертифікат відповідності №ІV163182780903 на об`єкт будівництва за адресою [ADDRESS] . Крім того судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Глорі плюс» було укладено договори купівлі-продажу майнових прав №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року та №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року. За умовами п.1.2 даних договорів [PERSON] придбав майнові права на два машиномісця [NUMBER] та [NUMBER] , що розташовані в багатоквартирному житловому комплексі з вбудованими приміщеннями громадського призначення та об`єктами соціального обслуговування з підземним паркінгом «Двадцять Шоста Жемчужина» за адресою: [ADDRESS] . Кінцева нумерація машиномісць визначається після вводу об`єкта будівництва в експлуатацію згідно з нормами діючого законодавства. Пунктами 5.2 договорів купівлі-продажу майнових прав №П-1-84/ГП-26 та №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року визначено, що сума кожного договору сплачується у гривні, еквівалентної 9000,00 доларів США за курсом Міжбанку за долар США за минулий день, у тому числі ПДВ - 20%. Згідно п. 5.3 зазначених договорів, сплата суми договору здійснюється покупцем поетапно в наступному порядку: на момент підписання кожного договору покупцем сплачено 21600,00 грн, за курсом за минулий день, що в еквіваленті становить 900,00 доларів США; з 01.10.2017 року по 20.09.2018 року покупець сплачує в національній валюті України еквівалент 8100,00 доларів США за кожним договором, у гривнях за курсом міжбанку за минулий день. Оплата проводиться протягом 12-ти місяців до 20-го числа рівними частинами в розмірі 675,00 доларів США, в гривнях за курсом міжбанку за минулий день на день оплати. Оскільки позивачем заявлений позов про поділ подружнього майна та визнання вказаних договір удаваними в частині покупця, з переведенням прав покупця, до предмету доказування входить факт використання спільних грошових коштів [PERSON] та [PERSON] під час укладення вказаних договорів, крім того, встановленню підлягає справжня внутрішня воля [PERSON] та [PERSON] на укладення оспорюваних договорів. На встановлення вищезазначених обставин судом встановлено, що [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] , є особою похилого віку, за період з 13.06.1996 року є пенсіонером та отримує пенсію за віком. Розмір його пенсії з 13.05.1996 року по листопад 2019 року складає 422979 гривень 41 копійка, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ в Одеській області від 11.09.2020 року. Відповідно до відповіді ДПС від 21.08.2020 року на запитувану судом інформацію щодо доходів [PERSON] дохід останнього у період з 2014 по 2019 роки склав 76586,87 грн. Враховуючи те, що загальна вартість оспорюваних договорів складає більше 5 мільйонів гривень, а розмір доходів [PERSON] більш ніж за 20 річний період становить менш ніж 10 відсотків від вартості спірного майна, суд вважає обґрунтованими посилання позивача на явну не співмірність доходу відповідача [PERSON] на укладення вказаних договорів. Наведене підтверджується й тим, що в матеріалах справи наявні довідки ТОВ «Глорі плюс», видані на ім`я [PERSON] , згідно яких станом на 22.11.2018 року у відповідності до умов договорів №2-15-4/26 від 15.01.2016 року; №2-15-5/26 від 15.01.2016 року; №2-15-6/26 від 15.01.2016 року; №2-15-7/26 від 15.01.2016 року; №2-15-8/26 від 15.01.2016 року фінансові зобов`язання за вказаними договорами в повному обсязі виконав [PERSON] . Судом встановлено, що 26.11.2019 року між ТОВ «Глорі плюс», [PERSON] та [PERSON] були підписані додаткові угоди №1 до договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна №2-15-4/26 від 15.01.2016 року; №2-15-5/26 від 15.01.2016 року; №2-15-6/26 від 15.01.2016 року; №2-15-7/26 від 15.01.2016 року; №2-15-8/26 від 15.01.2016 року, №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року та №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року про заміну сторони, які містять ідентичні умови. За умовами вказаних додаткових угод по домовленості сторін з моменту підписання даних угод всі права і обов`язки за договорами купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна №2-15-4/26 від 15.01.2016 року; №2-15-5/26 від 15.01.2016 року; №2-15-6/26 від 15.01.2016 року; №2-15-7/26 від 15.01.2016 року; №2-15-8/26 від 15.01.2016 року, №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року та №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року, укладених між ТОВ «Глорі плюс» та [PERSON] перейшли до [PERSON] . Суми, сплачені ТОВ «Глорі плюс» покупцем [PERSON] відповідно до умови оспорюваних договорів зараховувалися як оплата по виконання договірних зобов`язань покупцем [PERSON] (п.2 договорів). Розрахунки між [PERSON] та [PERSON] і пов`язані з ними наслідки по оподаткуванню визначаються окремими договорами між [PERSON] та [PERSON] без участі ТОВ «Глорі плюс». На підставі акту прийому-передачі від 26.11.2019 року укладеного між ТОВ «Глорі плюс» та [PERSON] товариство побудувало і передало покупцеві [PERSON] об`єкт нерухомості - квартиру №374 (будівельний номер 2-15-4), згідно з договором №2-15-4/26 від 15.01.2016 року, а [PERSON] прийняв вказаний об`єкт нерухомості, загальною площею 45,70кв.м., за адресою: [ADDRESS] . На підставі акту прийому-передачі від 26.11.2019 року укладеного між ТОВ «Глорі плюс» та [PERSON] товариство побудувало і передало покупцеві [PERSON] об`єкт нерухомості - квартиру №375 (будівельний номер 2-15-5), згідно з договором №2-15-5/26 від 15.01.2016 року, а [PERSON] прийняв вказаний об`єкт нерухомості, загальною площею 37,60кв.м., за адресою: [ADDRESS] . На підставі акту прийому-передачі від 26.11.2019 року укладеного між ТОВ «Глорі плюс» та [PERSON] товариство побудувало і передало покупцеві [PERSON] об`єкт нерухомості - квартиру №376 (будівельний номер 2-15-6), згідно з договором №2-15-6/26 від 15.01.2016 року, а [PERSON] прийняв вказаний об`єкт нерухомості, загальною площею 37,20кв.м., за адресою: [ADDRESS] . На підставі акту прийому-передачі від 26.11.2019 року укладеного між ТОВ «Глорі плюс» та [PERSON] товариство побудувало і передало покупцеві [PERSON] об`єкт нерухомості - квартиру №377 (будівельний номер 2-15-7), згідно з договором №2-15-7/26 від 15.01.2016 року, а [PERSON] прийняв вказаний об`єкт нерухомості, загальною площею 37,10кв.м., за адресою: [ADDRESS] . На підставі акту прийому-передачі від 26.11.2019 року укладеного між ТОВ «Глорі плюс» та [PERSON] товариство побудувало і передало покупцеві [PERSON] об`єкт нерухомості - квартиру №378 (будівельний номер 2-15-8), згідно з договором №2-15-8/26 від 15.01.2016 року, а [PERSON] прийняв вказаний об`єкт нерухомості, загальною площею 46,20кв.м., за адресою: [ADDRESS] . На підставі акту прийому-передачі від 26.11.2019 року укладеного між ТОВ «Глорі плюс» та [PERSON] товариство побудувало і передало покупцеві [PERSON] об`єкт нерухомості - машиномісце № [NUMBER] (будівельний номер 1-84), згідно з договором №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року, а [PERSON] прийняв вказаний об`єкт нерухомості, загальною площею 12,40кв.м., за адресою: [ADDRESS] . 02.12.2019 року на ім`я [PERSON] ТОВ «БТІ Групп» було складено Технічний паспорт на машино-місце [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] На підставі акту прийому-передачі від 26.11.2019 року укладеного між ТОВ «Глорі плюс» та [PERSON] товариство побудувало і передало покупцеві [PERSON] об`єкт нерухомості - машиномісце № [NUMBER] (будівельний номер 1-85), згідно з договором №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року, а [PERSON] прийняв вказаний об`єкт нерухомості, загальною площею 13,80кв.м., за адресою: [ADDRESS] . 02.12.2019 року на ім`я [PERSON] ТОВ «БТІ Групп» було складено Технічний паспорт на машино-місце [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Суд, встановив, що воля [PERSON] та [PERSON] в оспорюваних договорах спрямована на встановлення таких цивільно-правових відносин, за яких спірне нерухоме майно не буде перебувати в правому режимі спільної сумісної власності, а буде мати режим особистої власності [PERSON] . Крім того, права та обов`язки [PERSON] в договорах №2-15-4/26 від 15.01.2016 року; №2-15-5/26 від 15.01.2016 року; №2-15-6/26 від 15.01.2016 року; №2-15-7/26 від 15.01.2016 року; №2-15-8/26 від 15.01.2016 року, №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року та №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року, припиняються у зв`язку з укладення 26.11.2019 року додаткових угод № 1 про заміну сторону у оспорюваних договорах. Крім того, за своїми ознаками оспорюваний договір має ознаки фраудаторного правочину, оскільки за його матеріально-правовими наслідками, [PERSON] в результаті своїх умисних дії, перестає бути власником спільного сумісного майна. Відповідно до ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч.5 ст.203 ЦК, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч.ч.2 та 3 ст.13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідач [PERSON] укладаючи договори купівлі-продажу майнових право на об`єкти нерухомого майна, використовуючи грошові кошти надані сином [PERSON] , від продажу спільного сумісного майна, діяв недобросовісно. Відповідач [PERSON] не міг бути необізнаним про сімейний стан свого власного сина, а також, враховуючи характер займаних посад, усвідомлював правові наслідки укладення вказаних договорів. Допитаний в судовому засіданні 14.04.2021 року в якості свідка відповідач [PERSON] зазначив, що займав посаду заступника генерального директора по зовнішньо-економічним зв`язкам Українського науково-дослідницького інституту консервної промисловості, зазначив, що договори купівлі-продажу майнових прав на п`ять квартир по [ADDRESS] він уклав десь у 2018 році, в приміщенні по [ADDRESS] . договори купівлі продажу майнових прав на два паркомісця зі слів свідка, були укладені через рік. Вказав, що за одне паркомісце сплатив одразу, а інше виплачував в розстрочку. На запитання представника позивача щодо розміру сум, які необхідно було сплатити за договорами купівлі-продажу майнових прав від 19.07.2017 року [PERSON] вказав, що за одне паркомісце сплатив 1800,00 доларів США, потім виправився і зазначив про сплату 9000,00 доларів США за паркомісце. Оскільки при наданні відповідей на питання [PERSON] зі сторони відповідача [PERSON] надавались підказки, то до журналу судового засідання було занесено зауваження відповідачу [PERSON] з приводу недопустимості впливу на свідчення свідка. На запитання представника позивача щодо строків проведення розрахунків за договорами купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомості від 15.01.2016 року [PERSON] відповів, що умови договорів передбачали їх оплату відразу після підписання, а згодом зазначив, що не пам`ятає достеменно. Десь у 2018 році [PERSON] стало відомо, що будинок прийнятий в експлуарацію .Вказував, що квартири купував для себе, для того щоб в подальшому жити на дохід отриманий від передання майна в оренду Однак після того як йому зробили операцію та встановили серйозне захворювання він запропонував сину оформити квартири на нього. У зв`язку із чим не продав, а передав сину майнові права на об`єкти нерухомості. Жодних розрахунків із сином не проводив. Надаючи оцінку поясненням вказаного свідка, суд враховує його необізнаність про умови договорів, що не характерно для особи, яка є їх стороною. Так, свідок не був обізнаний ані про рік укладених договір, ані про вартість майнових прав деяких об`єктів, ані про порядок розрахунків. Крім того, згідно оспорюваних договорів ТОВ «Глорі-плюс» має місцезнаходження: м. Одеса, Французький бульвар 60, тоді як свідком зазначено адресу укладенні договорів - [ADDRESS] . Водноча, суд, з нотаріально посвідченої заяви за № 2020 враховує наявність згоди дружини [PERSON] - [PERSON] , яка за день до продажу земельної ділянки [PERSON] , надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на укладання будь-яких правочинів та придбання будь-якого нерухомого майна. Вказане свідчить про спрямованість умислу [PERSON] на використання коштів, отриманих від продажу земельної ділянки, яка перебувала у власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Факт приховання укладення оспорюваних договорів підтверджується і відсутністю тривалої державної реєстрації права власності на новостворені об`єкти нерухомості навіть після введення будинку до експлуатації. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.04.2020 року №207019882 на підставі технічного паспорту від 02.12.2019 року, акту прийому-передачі від 26.11.2019 року, додаткової угоди №1 від 26.11.2019 року, договору купівлі-продажу майнових прав №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року [PERSON] 18.12.2019 року зареєстрував за собою право власності на машиномісце № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] . Також 18.12.2019 року на підставі технічного паспорту від 02.12.2019 року, акту прийому-передачі від 26.11.2019 року, додаткової угоди №1 від 26.11.2019 року, договору купівлі-продажу майнових прав №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року [PERSON] зареєстрував за собою право власності на машиномісце № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] 24.12.2019 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2-15-8/26 від 15.01.2016 року, додаткової угоди №1 від 26.11.2019 року, акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.11.2019 року, довідки виданої ТОВ «Глорі Плюс» зареєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу №2-15-7/26 від 15.01.2016 року, додаткової угоди №1 від 26.11.2019 року, акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.11.2019 року, довідки виданої ТОВ «Глорі Плюс» [PERSON] зареєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу №2-15-6/26 від 15.01.2016 року, додаткової угоди №1 від 26.11.2019 року, акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.11.2019 року, довідки виданої ТОВ «Глорі Плюс» [PERSON] зареєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу №2-15-5/26 від 15.01.2016 року, додаткової угоди №1 від 26.11.2019 року, акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.11.2019 року, довідки виданої ТОВ «Глорі Плюс» [PERSON] зареєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS] .На підставі договору купівлі-продажу №2-15-4/26 від 15.01.2016 року, додаткової угоди №1 від 26.11.2019 року, акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.11.2019 року, довідки виданої ТОВ «Глорі Плюс» [PERSON] зареєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS] . Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним (Правова позиція ВСУ у справі № 6-1026цс16). Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, за змістом ст. 655 ЦК України, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, а покупець має сплатити вартість предмету купівлі-продажу, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Таким чином, про визнанні договору купівлі-продажу удаваним з підстав, що фактичним покупцем є інша особа, ніж та, що формально зазначена в договорі, а спірне майно було придбано за кошти іншої особи та для неї, вказаний договір визнається удаваним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Так, у постанові № 521/17654/15-ц Верховний Суд зазначив, що помилковим є також тлумачення апеляційним судом норм статей 212-214 ЦК України про те, що для визнання правочину удаваним необхідно мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди, наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо, оскільки удаваний правочин може бути вчинений як без будь-яких протиправних намірів, так і з метою приховування іншого незаконного правочину, при цьому будь-якого обмеження щодо наявності умислу в усіх сторін такого правочину законом не встановлено. Такий умисел може бути завуальований лише однією стороною, про що інша сторона може не знати, як і навпаки. Верховний Суд зазначив, що помилковим є висновок апеляційного суду про те, що визнання правочину удаваним в частині визначення особи покупця суперечить приписам статті 235 ЦК України, оскільки удаваним може бути не весь правочин, а лише в частині когось із учасників. Так, суди зобов`язані виходити, зокрема, з того, що встановивши, що обов`язки покупця за договором купівлі-продажу виконав позивач, і він же скористався правами покупця, саме він домовлявся про істотні умови договору купівлі-продажу квартири, а відповідач вдає з себе покупця, будучи лише формально зазначеним таким в договорі, суд визнає покупцем за договором позивача у справі». За таких обставин, суд визнає удаваними оспорювані договори купівлі-продажу майнових прав об`єктів нерухомого майна. Оскільки додаткові угоди №1 від 26.11.2019 року до оспорюваних договорів є трьохсторонніми договорами, мають оплатний характер, а також передбачають виконання певних дій з боку покупця [PERSON] та [PERSON] , то поєднання в одній особі сторони договору, яка передає майнові права та одночасно приймає їх, свідчить про невідповідність додаткових угод приписам ст. 655 ЦК України, та підлягають визнанню недійсними за ч. 1 ст. 203 ЦК України, та ч. 1 ст. 215 ЦК України. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, судом констатується перебування майна: квартир № [ADDRESS] ; машиномісць [NUMBER], [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] в спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Відповідачами не надано доказів на спростування презумпції рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, яке набуте за період шлюбу. Так, незважаючи на посилання відповідача у відзиві на відповідну правову позицію Верховного Суду, будь-яких доказів щодо джерел походження коштів за які була придбана спірна нерухомість, відповідач [PERSON] не надав. Правова позиція відповідачів ґрунтувалась лише на факті заперечування проти удаваного характеру оспорюваних договорів та на факті припинення шлюбних відносин на момент їх укладення. Враховуючи засади змагальності та диспозитивності цивільного процесу, суд вважає вказану презумпцію такою, що не спростована, а відтак вважає за доцільне поділити майно виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності. Відмовляючи позивачу у задоволенні позову в частині поділу об`єктів спільної сумісної власності в натурі, суд виходить з тієї підстави, що ані позивачем, ані відповідачем не надано доказів щодо фактичної вартості спірних об`єктів на момент вирішення справи, по-друге, позивачем не внесена грошову суму на депозитний рахунок суду. Відповідно до п. 25 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положеннячастин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналогічну позицію було висловлено в Постанові ВСУ від 30.03.2016 року по справі № 6-2811цс15, Постанові ВС № 760/789/19 від 09.06.2021 року. За таких обставин, суд вважає за доцільне поділити спільне сумісне майно, визнавши за позивачем право власності на Ѕ частину спірних квартир та машиномісць. На підставі викладеного та

Outcome: partial