Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

05.05.2017 р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] «Ірокс» про визнання майнових прав на квартиру, в котрій просить: визнати за [PERSON] майнові права на однокімнатну квартиру №249 3-тього поверху 8-ї секції житлового будинку по вул.Шевченка, 418 у м.Львові; зобовязати [PERSON] «Ірокс» виконати дії по внесенню в державний реєстр речових прав на нерухоме майно документів, необхідних для реєстрації права власності на квартиру 249 у будинку по вул.Шевченка, 418 у м.Львові: документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта; документ, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомого майна адреси; документ, що посвідчує право власності на обєкт нерухомого майна до його реконструкції; документ про речові права на земельну ділян- ку, на якій розташований обєкт нерухомого майна та стягнути понесені [PERSON] судові витрати. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 19.09.2007р. між нею та ЗАТ «Ірокс» (правонаступником якого є [PERSON] «Ірокс») було укладено договір № 24 підряду у будівництві житла (попередній договір) та Договір №24 підряду у будівництві (Договір), згідно якого підрядник приймає пай для його подальшого залучення у будівництво обєкту інвестування, а [PERSON] отримує право власності на обєкт інвестування однокімнатну квартиру №26 загальною проектною площею 37,5 кв.м. 3-го житлового поверху на вул..Шевченка, 418 в м. Львові, а також зобовязався здійснити оформлення права власності на квартиру та передати у власність. Загальна договірна вартість будівництва на момент укладення договору становила 170437,50 грн. в тому числі ПДВ 20% та була повністю оплачена позивачем, згідно довідки №325 від 27.08.2009 року виданої [PERSON] «Ірокс» про 100% оплату вартості обєкту інвестування. В подальшому, 02.11.2015 року. між сторонами були укладені зміни до вище- вказаних договорів, згідно яких номер квартири 26 було змінено на номер 249, а замовник зобовязався здійснити доплату за квадратні метри, згідно замірів ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». Згідно технічного паспорту загальна площа квартири складає 38,7кв.м. і за додат- кову площу 1,2кв.м. 24.11.2016р., 05.12.2016р. та 16.01.2017р. [PERSON] перераху- вала кошти [PERSON] «Ірокс» в сумі 5454,00 грн. по ціні 4545,00 грн. за 1кв.м. у відповідності з п.п.2.9 та 2.1 Договору, однак відповідач всі платежі повернув позивачу. 04.05.2017 року позивач здійснила банківський переказ на розрахунковий рахунок відповідача оплату додаткової площі обєкта інвестування квартири №249 на вул.Шевченка, 418 у м.Львові. Відтак позивач вважає, що повністю виконала свої зобов'язання по договору, крім того провела у квартирі оздоблювальні роботи, встановила необхідне для проживання обладнання і проживають в ній. Однак, відповідач [PERSON] «Ірокс» не виконує свої зобовязання щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, у звязку з чим в неї немає правовстановлюючого документу щодо права власності на дану квартиру внаслідок чого змушена звернутись до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON]О, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 22.05.2017 року /а.с.70/ підтримали позовні вимоги, надавши пояснення, аналогічні що у заяві. Додатково пояснили, що невиконання відповідачем належним чином своїх обовязків призводить до порушення законних прав позивача. Представники відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 10.04.2017 року /а.с.41/ та [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 08.06.2017 року /а.с.103/ в судовому засіданні заперечили проти вимог з підстав, наведених у письмових запереченнях та додаткових поясненнях, що долучені до матеріалів справи /а.с.42-44, 89/. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповіда- ча, вивчивши письмові заперечення, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно п.1 ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі. В судовому засіданні встановлено, що 19.09.2007р. між [PERSON] та ЗАТ «Ірокс» (правонаступником якого є [PERSON] «Ірокс») було укладено договір № 24 підряду у будівництві житла (попередній договір) та Договір №24 підряду у будівництві (Договір), згідно якого підрядник приймає пай для його подальшого залучення у будівництво обєкту інвестування, а [PERSON] отримує право власності на обєкт інвестування однокімнатну квартиру №26 загальною проектною площею 37,5 кв.м. 3-го житлового поверху на вул..Шевченка, 418 в м. Львові /а.с.6-12/. Згідно статті 4 договору, за умови виконання своїх інвестиційних зобов'язань у повному обсязі, замовник отримує право власності на об'єкт інвестування. Остаточна вартість квартири була встановлена у сумі 170437,50 грн., дана сума була повністю оплачена через касу [PERSON] «Ірокс», що стверджується копіями квитанції та довідкою [PERSON] «Ірокс» про підтвердження 100% оплати вартості обєкту будівництва /а.с.13-15/. 02.11.2015р. між сторонами підписані зміни до Договору № 24 підряду у будівництві від 19/09/2007р. згідно якого номер квартири № 26 замінено на номер 249, замовник зобовязався здійснити доплату за квадратні метри, згідно замірів ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» /а.с.17/. 03.12.2015р. на замовлення позивача ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» виготовлено технічний паспорт на вищевказану квартиру, згідно якого площа такої складає 38,7 кв.м. /а.с.18-19/. Згідно п. 2.9 договору № 41/10, у випадку, якщо фактична загальна площа обєкта згідно даних БТІ перевищує 0,5 кв.м., то відповідна різниця оплачується замовником підряднику, на умовах визначених п. 2.1 договору, з розрахунку 4545,00 грн. за 1 кв.м. А відтак, в даному випадку різниця в площі 1,2 кв. м. у відповідності з п. 2.9 договору додатково оплачується. Так, 24.11.2016р., 05.12.2016р. та 16.01.2017р. [PERSON] перерахувала кошти [PERSON] «Ірокс» в сумі 5454,00 грн. згідно платіжних доручень/а.с.20/. Судом встановлено, що 17.01.2017 року [PERSON] «Ірокс» згідно платіжного доручення №5788 повернув [PERSON] кошти в сумі 5454,00 грн. як помилково одержані /а.с.21/. В судовому засіданні позивач наголосила на те, що вона зверталася письмовим зверненням до [PERSON] «Ірокс» /а.с.22/ на імя генерального директора, в якому просила вказати розрахунковий рахунок та реквізити банку для перерахування коштів, однак жодної відповіді не отримала. Згідно квитанції №70 від 04.05.2017 року [PERSON] здійснила банківський переказ на розрахунковий рахунок [PERSON] «Ірокс» в банку «Райффайзен Банк» в сумі 5454,00 грн., оплати додаткової площі обєкту інвестування квартири №249 на вул.Шевченка, 418 у м.Львові /а.с.24/. Як встановлено, позивач повністю виконала свої зобов'язання по договору, додатково за власні кошти провела у квартирі оздоблювальні роботи, встановили необхідне для проживання обладнання, проживає у квартирі та оплачує вартість комунальних послуг. Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно частини 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно частини 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт нерухомого майна проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Порядок прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомого майна встановлюється законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно частини 1 ст. 39 вищевказаного закону, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про готовність об'єкта до експлуатації. 10.07.2014 р. Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській обл. зареєструвало «Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації» другої черги (секції 9, 10) багатоквартирного житлового будинку у м. Львові що на вул. Шевченка, 418 і внесла до єдиного державного реєстру зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації за № ЛВ143141910418. У відповідності з ч. 1 ст. 5 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно, а згідно частини 2 ст. 18 перелік документів для здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлює Кабінет Міністрів України. Як встановлено, [PERSON] «Ірокс» не виконує своїх обов'язків, передбачених підпунктами 1-4 пункту 62 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015р., що є підставою для прийняття рішення реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції про відмову у державній реєстрації права власності на квартири по вул. Шевченка, 418 у м. Львові, а отже, у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи про право власності на квартиру № 249. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачем не здійснено оплату за додаткову площу 1.2 кв.м., оскільки така була здійснена, при цьому позивачем неодноразово направлялася оплата на рахунок відповідача, що підтверджується зібраними у справі доказами. Згідно ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. [PERSON] власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Так, відповідно до підпункту 9 пункту 1 ст. 27 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна. Як зазначено вище, у позивача немає документів на майно, як то акру приймання-передачі квартири, а також оригіналів документів, що необхідні для державної реєстрації права власності на квратиру. Отже, позивач позбавлений права ставити вимогу про визнання права власності на майно, а тому вимоги про визнання майнових прав на квартиру підлягають до задоволення. Суд також критично оцінює доказит відповідача щодо вимоги оплати площі 1,2 кв.м. за розцінками, які діють у будівництві на території Львівської області у 2017 році з наступного. По перше, жодних змін до умов договору про зміну вартості квадратного метра у будівництві сторони не укладали, і про таке не заперечували у судовому засіданні представники відповідача. По друге, наявність інформації про зміну площі квартири на 1,2 кв.м. позивача у Забудівника була наявна ще у 2009 році, після виготовлення інвентаризаційної справи на буд.418 що на вул.Шевченка у м.Львові (у т.ч. і секції 8) (а.с.82-83). Позивач намагалася як зверненням до генерального директора вирішити питання доплати за збільшення площі квартири, так і безпосередньо внесенням коштів на рахунок Товариства, однак відповідач до часу вирішення справи у суді не здійснив належних дій для врегулювання спору. Отже, суд вважає, що позивач виконала всі умови договору та підставно просить задовольнити її вимоги. Щодо вимог про зобовязання [PERSON] «Ірокс» виконати дії по внесенню в державний реєстр речових прав на нерухоме майно документів, необхідних для реєстрації права власності на квартиру 249 у будинку по вул.Шевченка, 418 у м.Львові: документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта; документ, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомого майна адреси; документ, що посвідчує право власності на обєкт нерухомого майна до його реконструкції; документ про речові права на земельну ділянку, на якій розташований обєкт нерухомого майна, то суд вважає, що такі підлягають до задоволення з наведеног вище обгрунтування. Посилання представника відповідача як на підставу відмови у позові у т.ч. і на картку прийому заяви № 92148029 (а.с.108), де зазначено, що представник [PERSON] подала в управління адміністративних послугдепартаменту адміністративних послуг Львівської міської ради необхідні оригінали документів для реєстрації права власності у т.ч. і позивачем, суд не приймає до уваги, оскільки державним реєстратором на час ухвалення рішення не прийнято щодо заяви (картки) жодного рішення. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними, їх слід задовольнити та визнати за нею право власності на спірну квартиру, зобовязавши відповідача зареєструвати в державному реєстрі речових прав документи, необхідні для реєстрації права власності на квартиру 249 в будинку на вул. Шевченка, 418 у м. Львові. Згідно п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 р. (з наступними змінами) за подання до суду фізичною особою позовної заяви, яка містить дві і більше позовних вимог сплачується судовий збір за кожну позовну вимогу, а саме за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 640 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід додатково стягнути в користь держави 640,00 грн. судового збору, а також судові витрати сплачені позивачем.

Outcome: approved