Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

05 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 16 червня 2017 року № 2936, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною щодо звернення стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором № GP-4831800 від 27.07.2013 року у розмірі 17 112,91 грн., укладеним між нею і ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк», а також повернути стягнуті із заробітної плати [PERSON] на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію на інші доходи боржника» від 29.11.2017 року в грудні 2017 року кошти в розмірі 1 358,36 грн., стягнувши їх з ПАТ «Перший Український міжнародний банк». Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що 27.07.2013 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником всіх прав та обов'язків якого стало Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», був укладений кредитний договір № GP-4831800, відповідно до якого банк надав позивачеві кредитні кошти у розмірі 18 240,00 грн., де з них 15 000,00 грн. на загальні споживчі цілі, та 3 240,00 грн. оплата договору страхування. В подальшому банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., який 16.06.2017 року вчинив виконавчий напис за № 2936, на підставі якого відкрите виконавче провадження та звернено стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором. Про вчинення виконавчого напису позивачу стало відомо лише грудні 2017 року, коли з її заробітної плати було утримано частину коштів. Зазначений виконавчий напис нотаріуса позивач вважає таким, що не підлягає виконанню через порушення вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 282, 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами, якими передбачено можливість стягнення грошових сум на підставі виконавчого напису, лише у разі встановлення безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться лише у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Стягувачем не було надано приватному нотаріусу документи, що підтверджують факт реорганізації ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в ПАТ «Перший Український міжнародний банк». Не було надано також розрахунок заборгованості станом на 16.06.2017 року, адже в доданих до виконавчого напису окрім двох договорів (кредитування та страхування) міститься лише графік платежів як частина оферти від 27.07.2013 року. Також, позивач наполягає на тому, що сам розмір заборгованості за кредитним договором, пред'явлений банком для вчинення виконавчого напису, являється оспорюваним, оскільки нею з метою погашення заборгованості за кредитним договором було отримано кредит у ПАТ «Ідея Банк» від 02.07.2014 року, і сума коштів у розмірі 16 288,60 грн. шляхом списання з позичкового рахунку була перерахована на банківський поточний рахунок ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Крім того позивачкою в період 2013-2014 рр. було перераховано на розрахунковий рахунок стягувача 25 800,60 грн. Тому на думку позивача, все вищевикладене є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 05 лютого 2018 року відкрито провадження у справі. На виконання ухвали про витребування доказів від 29 березня 2018 року зобов'язано приватного нотаріуса Гамаль Ірину Миколаївну надати належним чином завірену нотаріальну справу зібрану за виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 2936 від 16.06.2017 року. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, причина неявки суду не відома, тому суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази з точки зору допустимості та належності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Суду подано копію виконавчого напису №2936 від 16 червня 2017 року, у відповідності до якого приватний нотаріус Гамаль Ірина Миколаївна Київського міського нотаріального округу, на підставі ст.ст. 34,87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, запропонував звернути стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № GP-4831800 від 27.07.2013 року у розмірі 17 712,91 грн., укладеним між нею і ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк». Виконавчий напис нотаріусом було вчинено на підставі заяви стягувача, датованою 09.06.2017 року, до якої подано письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором. Вимога містить дані про несплату боргу на дату розрахунку - 09 червня 2017 року, у розмірі 17 112,91 грн., відомостей про отримання письмової вимоги [PERSON] суду не подано, що суперечить вимогам закону, а саме п.283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року, у відповідності до якої вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем або боржником, письмової вимоги про усунення порушень. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Законунотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п. 1 Переліку документів, до нотаріусів подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до п.2 Переліку документів, для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу слід надати кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналіз наведених норм законів дає суду дійти до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, документи, які підтверджують безспірність розміру заборгованості матеріали справи не містять. Крім того, суд погоджується з позицією позивача стосовно того, що нею здійснювалася оплата заборгованості за кредитним договором, що підтверджується наданими нею меморіальними ордерами, квитанціями. Дані обставини свідчать про те, що заявлена банком заборгованість не є безспірною. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було вчинено з порушенням вимог вищевказаного законодавства. Вирішуючи питання, порушені у позові позивачем щодо повернення грошових коштів, стягнутих на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова про звернення стягнення на заробітну плату боржника, винесеної на виконання виконавчого напису, суд бере до уваги подані позивачем довідки про те, що з її заробітної плати на виконання зазначеної вище постанови відраховано 1358, 35 грн. - в грудні 2017 року, 263,18 грн. - в січні 2018 року, 815,98 грн. - в лютому 2018 року, а всього за підрахунками суду 2437,51 грн. До правовідносин, що виникли між сторонами з цього приводу, суд, у відповідності до положень п.5 ч.4 ст. 265 ЦПК України, зберігаючи основні принципи цивільного судочинства, викладені у ст.ст. 11,13 ЦПК України, вважає за необхідне застосувати норми ст.1212 ЦК України, якою передбачено. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч.1 ст. 1212 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст. 1212 ЦК України). Зважаючи на те, що позивачем доведена відсутність боргу за основним зобов'язанням, судом, визнано таким, що не підлягає виконання виконавчий напис, то стягнуті на підставі постанови кошти з заробітної плати боржника підлягають поверненню, у відповідності до п.5 ч.3 ст. 1212 ЦК України, а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, не суперечить загальним вимогам ЦК України щодо належного виконання зобов'язання. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню суми судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви у розмірі 640 грн. (а.с. 1) та при подач заяви про забезпечення позову у розмірі 352,40 грн. (а.с. 62).

Outcome: approved