Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

06 березня 2017 р. Банк звернувся до суду з вказаними вимогами до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 05.04.2013 р. між ним та [PERSON]М, на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію боргу укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 11856,02 грн, у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 08.12.2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 25395,29 грн. З посиланням на статті 526, 527, 530, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання не зявився, як вбачається з рекомендованого поштового повідомлення, відповідач двічі отримував судові виклики та копії позову, про що свідчать його особисті підписи про отримання кореспонденції в цих поштових повідомленнях. Відповідач вважається належним чином повідомленою особою, письмової заяви щодо заявлених вимог суду не надав. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 07 грудня 2007 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту в сумі 700 грн на платіжну картку зі сплатою 36,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. 05 квітня 2013 р. між Банком і [PERSON] укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і доручення до Умов і правил надання продукту кредитних карт, на підставі якої [PERSON] надано кредит шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в сумі 11856,02 грн, зі сплатою 18,0 процентів на рік на суму залишку боргу, строком на 36 місяців, з терміном повернення до 30.04.2016 року. Боржник повинен був погашати борг з 1 по 25 число кожного місяця сумою не менш ніж 430,14 грн. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходилась вищезазначена сума грошових коштів. Судом встановлено, що боржник свої зобовязання по договору не виконує, внаслідок чого станом на 08 грудня 2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 25395,29 грн, з яких: -заборгованість за кредитом 9449,28 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом 4468,09 грн; -заборгованість по комісії 9027,22 грн; -штраф (п. 2.2. Угоди) 2\~450,70 грн. За таких обставин, ураховуючи те, що відповідач ухиляється від явки до суду та надання доказів щодо оспорення нарахованої боргової суми, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо стягнення у безспірному порядку з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved