Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

05 лютого 2015 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою, в якій просив суд, стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість по виплаті аліментів з обліком неустойки (пені) в сумі 167512,81 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що заочним рішенням від 01 листопада 2007 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів були задоволені у повному обсязі. Згідно до постанови державного виконавця Жовтневого ВДВС ДМУЮ Клещ О.В. було відкрито виконавче провадження. Однак з вересня 2007 року і по теперішній час, відповідач аліменти не виплачував. Згідно довідки державного виконавця Жовтневого ВДВС ДМУЮ Клещ О.В. від 29 червня 2011 року, заборгованість [PERSON] по аліментам складає 22654,38 гривень. До того ж, за несплату аліментів відповідачем, позивач нарахував неустойку (пеню) за період з 28 вересня 2007 року по 26 червня 2011 року, яка складає 144858,43 гривень. Жодної сплати по аліментам боржником не перераховано. Таким чином, відповідач не виконує свої обов'язки щодо утримання своєї дитини у відповідності до ст. 180 СК України. Позивач в судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, обґрунтовуючи їх доказами, наявними в матеріалах справи. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог діючого законодавства, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 листопада 2007 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів були задоволені в повному обсязі (а.с. 9). Також, в матеріалах цивільної справи наявний виконавчий лист Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2007 року, за яким було стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця м. Дніпропетровська аліменти на утримання його повнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], до припинення ним навчання у Національній металургійній академії України - до 26 червня 2011 року, але не пізніше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років - [INFO], в розмірі ? частки від всіх видів заробітку (доходу) боржника, стягуючи аліменти на користь дитини [PERSON], починаючи стягнення з дня подання позову, а саме з 28 вересня 2007 року (а.с. 7). Відповідно до довідки про склад сім'ї та місця реєстрації №3493 від 05 лютого 2015 року, за адресою [ADDRESS], проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 8). До того ж, в матеріалах цивільної справи наявна довідка Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ про заборгованість по сплаті аліментних платежів станом на 29 червня 2011 року, яка складає 22654,38 гривень (а.с. 10). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік». Так, відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Згідно ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 ЦПК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону «Про виконавче провадження», а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження або спростування інформації щодо матеріального та сімейного стану платника аліментів [PERSON] На підставі доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON], який ухилявся від сплати аліментів на навчання сина з вересня 2007 року по 26 червня 2011 року, суд вважає за можливе позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дитину, задовольнити частково, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по виплаті аліментів з обліком неустойки (пені) в сумі 45308,76 гривень, з яких: заборгованість по аліментам становить у розмірі - 22654,38 гривень; заборгованість з неустойки (пені) становить у розмірі - 22654,38 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial