Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

05.10.2014 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулось публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг б/н від 16.08.2011р. Ухвалою суду від 21.11.2014р. проведено заміну відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON], яка є опікуном [PERSON], оскільки останній за рішенням суду від 25.10.2010 р. визнаний недієздатним. 05.01.2015р. ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнив свої вимоги до [PERSON], обґрунтувавши їх тим що, 16.08.2011р. між Банком та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг б/н, за умови якого, банком відкрито картрахунок [NUMBER] та видано [PERSON] кредитну карту з встановленим первинним кредитним лімітом у розмірі 2700 грн. Відповідно до укладеного договору б/н від 16.08.2011р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.12.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку в клієнт дає право банку в будь-який змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг складає між ним та банком Договір, підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов»язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. Власник картки зобов»язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та Правил надання банківських послуг. [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, [PERSON] зобов»язання за вказаним договором не виконав. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов»язковим для виконання сторонами. В порушення зазначених норм закону та умов договору, [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] станом на 30.06.2014р. має заборгованість за кредитом у сумі 2695 грн. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2010р. [PERSON] визнано недієздатним і призначено йому опікуна його матір - [PERSON] Відповідно до ст. 1184 ЦК України, шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов»язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все що вона одержала на виконання цього правочину. Просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом у розмірі 2695 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Панько Н.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що 16.08.2011р. між Банком та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг б/н, за умови якого, банком відкрито картрахунок [NUMBER] та видано [PERSON] кредитну карту з встановленим первинним кредитним лімітом у розмірі 2700 грн. Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У даному випадку заява № КТХРЛС91330185 клієнта на отримання кредиту є акцепт. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ч.1 ст.634 ЦК України, підписавши заяву, фізична особа [PERSON] приєднався до запропонованих банком Умов та Правил, що підтверджується його підписом в заяві від 16.08.2011р. Тобто з моменту підписання фізичною особою заяви, між Позивачем (кредитор) та Відповідачем (позичальник) був укладений кредитний договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання Відповідача до запропонованого Позивачем договору (умов кредитування). Згідно ч.1 ст.207ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, якими обмінялись сторони. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксований в заяві позичальника та Умов та Правил. Таким чином, між Позивачем та Відповідачем був укладений кредитний договір в письмовій формі. Укладання кредитного договору в такий спосіб діючому законодавству України не суперечить. Звертає увагу на те, що в заяві на отримання кредиту на зворотній сторінці пропечатано: «Я ознакомлен и согласен с условиями предоставления банковских услуг Правилами предоставления платежной картой и Тарифами Банка, которые были предоставлены мне для ознакомления в письменном виде. Условия и правила предоставления банковских услуг размещены на официальном сайте ПриватБанка, обязуюсь выполнять требования Условий и Правил предоставления банковских услуг, а также регулярно ознакомиться с их изменениями на сайте ПриватБанка». При оформленні кредитного договору [PERSON] були надані усі необхідні документи (паспорт, ІІН), з урахуванням аналізу яких співробітник банку не міг знати про недієздатність позичальника. Доказів того, що користувалися картою і знімали кошти треті особи немає, більш того в банку є підтвердження, що карту отримав саме [PERSON] це фото клієнта з картою. 26.01.2015р. під час судового засідання адвокат не заперечував, що підпис в анкеті - заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, та в довідці про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду належить саме [PERSON] У судовому засіданні представнику банку стало відомо, що 25.10.2010р. Слов'янським міськрайонним судом Донецької області винесено рішення при визнання [PERSON] недієздатним та встановлено опіку, опікуном стала матір [PERSON] - [PERSON] Рішення набрало законної сили 05.11.2010р. Статтею 39 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно зі ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішення суду про це. Відповідно до ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має право вчиняти будь-якого правочину. Стаття 1184 ЦК України передбачає, що відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою несе її опікун. Відповідно до ст. 1184 ЦК України, шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов»язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов»язок цих осіб відшкодовувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч. 3 ст. 226 ЦК України, встановлені правові наслідки вчинення правочину недієздатною фізичною особою: опікун зобов»язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов»язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у сумі 2695 грн. та судові витрати - 243,60 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надала суду заяву у якій просила справу розглянути без її участі, але за участю її представника [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у суді вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом у сумі 2695 грн. та судові витрати - 243,60 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав та пояснив. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2010р. [PERSON] визнано недієздатним і призначено йому опікуна - його матір [PERSON], але в супереч діючому законодавству ПАТ КБ «ПриватБанк» уклало з недієздатною особою - [PERSON], нібито договір на отримання кредиту в сумі 2700 грн. Дану сума не була отримана [PERSON], а тому його опікун не повинен її повертати. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив строк позовної давності, так як звернувся до суду з даним позовом 15.10.2014р. після спливу трьох років. Також, бажає зауважити, що дані, які вказані у заяві від імені [PERSON] не відповідають дійсності, так як останній ніколи не проживав і не працював у м. Харкові. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши додані сторонами документи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Так, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що: - 16.08.2011р. між Банком та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг б/н, за умови якого, банком відкрито картрахунок [NUMBER] та видано [PERSON] кредитну карту з встановленим первинним кредитним лімітом у розмірі 2700 грн. Дані факти у суді були підтверджені поясненнями представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Панько Н.С., а також залученим нею фотознімком із зображенням [PERSON] з отриманою кредитною карткою ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.67); - при отриманні кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] були подані заява, паспорт та ІІН. Дане підтверджується ксерокопією паспорту, заяви, які були залучені представником ПАТ КБ «ПриватБанк» до позову (а.с.6,32) та які в свою чергу відповідають фактичним даним [PERSON] Як пояснив представник ПАТ КБ «ПриватБанк», у заяві дані місця проживання та роботи записуються зі слів позичальника, а тому можливо [PERSON] вказав саме ці дані про своє місце проживання та роботи, що викладені у його заяві від 16.08.2011р. Представник відповідача в своїй промові вказує на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав договір з недієздатною особою, що в свою чергу підтверджується рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2010р. Однак, як було встановлено у суді на час укладання даного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав інформації щодо вказаного вище рішення, зовнішнє [PERSON] не викликав у працівників банку жодного сумніву щодо своєї дієздатності, надав свої документи, які при визнанні особи недієздатною, повинні знаходитись у його опікуна. Таким чином, у суді було з достовірністю встановлено, що саме [PERSON] отримав кредитну картку ПАТ КБ «ПриватБанк» зі сумою кредиту 2700 грн. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи первісно ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом - 2695 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 4136 грн., штрафів: 500 грн. та 341,55 грн., однак після того, як позивачеві стало відомо про існування рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2010р., яким [PERSON] був визнаний недієздатним, ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнив свої вимоги, пред»явивши до [PERSON] лише стягнення заборгованості за кредитом у сумі 2695 грн., посилаючись на вимоги ст.ст.39,40,41,216,226,1184 ЦК України. Відповідач, інтереси якого представляє [PERSON], не визнаючи позов, відмовляється від повернення суми кредиту, посилаючись на те, що [PERSON] на час укладання договору буд недієздатним, але при цьому не може суду пояснити, яким чином у недієздатної особи на руках були його особисті документи, які він пред»явив працівникам банку для отримання кредитної картки. Суд враховуючи вище викладене, прийшов до висновку, що банк визнав укладений 16.08.2011р. договір між ним та [PERSON] про надання банківських послуг у вигляді відкриття картрахунку [NUMBER] та видачі [PERSON] кредитної карти з встановленим первинним кредитним лімітом у розмірі 2700 грн., нікчемним та звернувся до опікуна [PERSON] - [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 226 ЦК України, встановлені правові наслідки вчинення правочину недієздатною фізичною особою: опікун зобов»язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов»язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна. Таким чином, суд вважає, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають задоволення щодо стягнення з останньої на користь позивача заборгованості за кредитом у сумі 2695 грн. Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір та просив стягнути його з [PERSON] у сумі 243,60 грн. Суд вважає, що дані вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають, оскільки сама [PERSON] є опікуном [PERSON], який у свою чергу є інвалідом ІІ групи і відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору. Не визнаючи вимоги позивача, представник відповідача вказав на пропущений строк при зверненні ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з даним позовом і враховуючі це просив відмовити у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Як встановлено у судовому засіданні договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений 16.08.2011р., дія якого відповідно до п.1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг складає 12 місяців з моменту його підписання. Однак у даному пункті вказано «Если в течение этого срока ни одна из Сторон не проинформирует другую Сторону о прекращении действия Договора, он автоматически лонгируется на такой же срок». Враховуючи вище викладене, а також той факт, що представником відповідача не надано доказів, які б вказували на те, що [PERSON], або його опікун - [PERSON], звертались до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про припинення дії цього договору, суд вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропустив строк пред»явлення даного позову до суду, оскільки договір було пролонговано на той же строк, тобто до 16.08.2012р. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: partial