Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

05 травня 2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом, яким просили, з урахуванням уточнення від 21 серпня 2020 року: постановити рішення, яким визначити, що частка померлої [INFO] , [PERSON] в праві спільної сумісної власності у квартирі [ADDRESS] та, відповідно, [PERSON] та [PERSON] становить по 1/3 частки кожному. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належала їй на праві спільної сумісної власності. 28 вересня 2019 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Василець Т.В. із заявами про прийняття спадщини за законом, на що відповідно заведено спадкову справу № 16/2019. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину у встановлений законом строк немає. Постановою приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Василець Т.В. № 23/02-31 від 25 січня 2020 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у квартирі [ADDRESS] , через те, що в правовстановлюючих документах на майно не зазначено розмір частки, що належала померлій [PERSON] , тому нотаріус не може встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 19 квітня 2017 року на підставі договору міни зареєстровано право спільної сумісної на вищевказану квартиру за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За життя померлої, співвласниками не укладався договір про визначення часток у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, позивачі вважають, що частки співвласників квартири є рівними та становлять по 1/3 кожному. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачі надали суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутність, позов підтримують та просять задовольнити в повному обсязі (а.с. 47, 128). Представник відповідача, а саме сільський голова Шмаюн М.Ф. також надав суду заяву, якою позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, розгляд справи просив проводити без участі представника сільської ради (а.с. 43). Третя особа приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Василець Т.В. надала також суду заяву про розгляд справи без її участі у зв`язку з завантаженістю роботою (а.с. 42). Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані заяви та матеріали справи, в тому числі належним чином завірену копію спадкової справи за № 16/2019 відкритої після смерті [INFO] [PERSON] , суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Лугинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирської області (а.с. 67). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належала їй на праві спільної сумісної власності. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її діти, позивачі по справі : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 74, 80). 28 вересня 2019 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Василець Т.В. із заявами про прийняття спадщини за законом, у зв`язку чим заведено спадкову справу за № 16/2019. Наведене підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 57726720 від 28.09.2019 року (а.с. 5). Інших спадкоємців, які прийняли спадщину у встановлений законом строк немає. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Постановою приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Василець Т.В. за № 23/02-31 від 25 січня 2020 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у квартирі [ADDRESS] , через те, що в правовстановлюючих документах на майно не зазначено розмір частки, що належала померлій [PERSON] , тому нотаріус не може встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна (а.с. 7). Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 19 квітня 2017 року на підставі договору міни від 29 травня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Сіпко Л.М. (а.с.93), зареєстровано право спільної сумісної на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 95). Також встановлено, що за життя померлої [PERSON] , співвласниками не укладався договір про визначення часток у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] . За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно вимог ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року, №7 «Про судову практику у справах про спадкування», п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З врахуванням того, що відповідач позов визнав, заявивши про це у своїй заяві, поданій на адресу суду, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи здобуті докази, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достеменно встановлено, що квартира [ADDRESS] перебувала у спільній сумісній власності померлої [PERSON] і позивачів [PERSON] , [PERSON] , частки визначені не були, між співвласниками не укладався договір про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а тому необхідно визначити, що частки були рівними.

Outcome: approved