Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

06 листопада 2018 року [PERSON], в інтересах якого діє адвокат [PERSON], звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що [PERSON], який перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача, працюючи на посаді електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування 3 розряду дільниці №1, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, електромеханічної служби шахти імені Леніна підземного гірничого цеху Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ПАТ «Кривбасзалізрудком», 25 квітня 2014 року близько о 14 годині 40 хвилин, з вини відповідача, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «Скальповано-рвана циркулярна рана 4-го пальця правої кисті з оголенням кістки основної фаланги 4-го пальця правої кисті». Висновком МСЕК від 25.06.2014 позивачу первинно встановлено 10 % втрати професійної працездатності в зв'язку з трудовим каліцтвом. 01.07.2015 при повторному переогляді, висновком МСЕК встановлено 10 % втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом, безстроково. Позивач вважав, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я і йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває фізичні страждання та біль, погане самопочуття та проходив тривале лікування, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги у зв'язку з частковою втратою працездатності в молодому віці. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 18 410 грн., яку просив стягнути з відповідача. 09 листопада 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, вказавши на відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, а також недопустимість доказів по справі. 30 листопада 2018 року судом отримані клопотання відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, зобов'язання позивача надати до суду оригінали письмових доказів, які за результатами розгляду ухвалою суду від 10.12.2018 року залишені без задоволення. Виходячи з вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] в період з 24.07.2006 р. по 30.01.2017 р. працював на посаді електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування 3 розряду дільниці №1, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, електромеханічної служби шахти імені Леніна підземного гірничого цеху Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ПАТ «Кривбасзалізрудком». 30.01.2017 року звільнений за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України ( копія трудової книжки а.с. 25-30). 25 квітня 2014 року о 14-40 годині на дільниці №1, шахти імені Леніна підземного гірничого цеху Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ПАТ «Кривбасзалізрудком» при виконанні трудових обов'язків з [PERSON] стався нещасний випадок, під час якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: «Скальповано-рвана циркулярна рана 4-го пальця правої кисті з оголенням кістки основної фаланги 4-го пальця правої кисті», що підтверджується актом №15-20 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с.11-16). 29 квітня 2014 року на підприємстві відповідача було складено Акт розслідування нещасного випадку, що стався 25.04.2014 о 14-40 год. форми Н-5, згідно висновку комісії, нещасний випадок з [PERSON] визнано таким, що пов'язаний з виробництвом і складено акт форми Н-1. Комісія встановла, що особами, дії або бездіяльність якої призвели до нещасного випадку є: [PERSON] - електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування 3 розряду дільниці №1, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, електромеханічної служби шахти імені Леніна підземного гірничого цеху Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ПАТ «Кривбасзалізрудком», який при виході з вантажно-пасажирського автомобіля по металевій драбині на промисловий майданчик біля адміністративно-побутового комбінату шахти імені Леніна, тримаючись правою рукою за борт автомобіля, а не за поручень драбини, стрибнув з останнього щабля драбини борта автомобіля, що призвело до зачіпання обручкою за борт автомобіля, тим самим не подбав про особисту безпеку при знаходженні на території підприємства, чим порушив вимоги п.1.4.3 «Інструкції з охорони праці №1 (ОП-20-1-13) для підземного електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування підземного гірничого цеху». Запропоновано [PERSON] притягти до відповідальності (а.с.17-22). Згідно копії виписки з акту огляду МСЕК від 25.06.2014 року серії АБ №0004197 [PERSON] первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом (нещасний випадок від 25.04.2014), з наступним переоглядом 01.07.2017 (а.с.7). Відповідно до довідки огляду МСЕК Серії 12 ААА № 005740 від 01.07.2015 року, [PERSON] повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом з 01.07.2015 року безстроково (а.с.9-10). Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язана з виробництвом, а отже наявні у зв'язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Крім того, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. При цьому, суд погоджується з твердженням представника відповідача щодо безпідставного висновку у позовній заяві про ступінь вини самого позивача у нещасному випадку в розмірі 5%, а вини підприємства у розмірі 95%, оскільки такий висновок не підтверджений жодними доказами по справі та суперечить змісту Акту розслідування нещасного випадку форми Н-5 та Акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1. Проте такий помилковий висновок позивача не впливає на загальний обов'язок підприємства з відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки сам по собі факт отримання позивачем ушкодження здоров'я під час виконання ним трудових обов'язків, який встановлено актом про нещасний випадок на виробництві та висновком МСЕК, є підставою для відшкодування відповідачем моральної шкоди Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, а також встановлення вини [PERSON] у настанні нещасного випадку, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 9 000,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 гривень. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на оплату послуг адвоката, крім того позовна заява не містить позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу із зазначенням розміру таких витрат, тому суд не вирішує питання про відшкодування таких витрат виходячи з принципів змагальності та диспозитивності судового процесу.

Outcome: partial