Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

07.08.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Центр надання адміністративних послуг Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 04 квітня 2017 року є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Монич Н.Д., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідачі у справі [PERSON], [PERSON], які є попередніми власниками вказаного вище будинку, зареєстровані у ньому по теперішній час, хоча фактично з 28 березня 2016 року не проживають за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ст. 1 Протоколу першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 391 ЦК України, позивач, з метою отримання права на призначення адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та володіння житловим будинком шляхом визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. До початку судового засідання позивач [PERSON] надала суду заяву, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися по невідомій суду причині, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії Договору дарування житлового будинку від 04 квітня 2017 року, дарувальник [PERSON], в особі представника [PERSON], передав у дар, а обдаровувана [PERSON], прийняла у дар житловий будинок за [ADDRESS], посвідченого державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за №304 (а. с. 4,5). Належність на праві власності позивачу [PERSON] зазначеного нерухомого майна, на підставі договору дарування від 04.04.2017 року вбачається також із наданого суду Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6) Відповідно до копії домової книги, за адресою: [ADDRESS], прописано з 28.09.2000 року [PERSON] та [PERSON] (а.с.9) В Довідці, виданій 13.07.2017 року, Синельниківською міською радою Дніпропетровської області зазначено, що [PERSON] та [PERSON], дійсно не проживають за адресою: [ADDRESS], з 28 03.2016 року (а.с. 7) Главою 23 ЦК України встановлено, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на власний розсуд. Зміст права власності полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Спір між сторонами у справі, де позивач [PERSON] є власником нерухомого майна, а відповідач [PERSON] колишнім власником цього майна, згідно договору дарування, який укладено між ними 04.04.2017 року та посвідчено державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори, зумовлює втрату права користування будинком дарувальником [PERSON], та користувачем [PERSON], оскільки є наслідком припинення [PERSON] права власності на будинок [ADDRESS]. Виходячи з того, що Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, з огляду на вищевикладене, та виходячи з того, що позивач є власником зазначеного вище будинку, а реєстрація відповідачів в ньому, створює позивачу перешкоди у користуванні ним, позовні вимоги про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на зазначене, суд присуджує з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved