Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

05 лютого 298 року позивач, [PERSON], звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 31 січня 1981 року міским відділом РАЦС м. Стрий, Львівської області, за актовим записом № 40. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку: [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає разом з відповідачкою. Спільне життя з відповідачкою не склалося, у зязку з постійними сварками та різними поглядами на життя і сімейні цінності, в наслідок чого вони на початку 2014 року припинили сімейно-шлюбні відносини. З вказаного часу сімейні стосунки не підтримують, проживають окремо. Вважає збереження шлюбу неможливим, засоби примирення просить не застосовувати. Просить суд, розірвати шлюб, укладений між ним, [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 31 січня 1981 року міским відділом РАЦС м. Стрий, Львівської області, актовий запис № 40. Позивач та його представник [PERSON] надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Судові витрати просять залишити за позивачем. \~ \~ Відповідач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнає у повному обсязі, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провад-ження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно за-довільнити з наступних підстав. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Частиною 2\~статті 3 СК України\~встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі\~ст. 24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до\~ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Нормами ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, сторони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~ \~ \~ Зі свідоцтва про шлюб Серії I-СГ №451718, виданого 31 січня 1981 року міским відділом РАЦС м. Стрий, Львівської області, вбачається, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дошлюбне прізвище «Бардинська» на «Гавриловську» (а.с.4), яке просить залишити їй після розірвання шлюбу. Тому, після розірвання шлюбу відповідачу слід залишити прізвище [PERSON]. Оскільки позивач [PERSON] просить судові витрати залишити за ним, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору з відповідача. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі у визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як, відповідач позовні вимоги визнала до початку розгляду справи по суті, проти задоволення позову не заперечувала, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору при подачі позову, що складає - 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved