overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

06 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 08 листопада 2013 року. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю проживали до грудня 2014 року. З цього часу сім'я фактично розпалась внаслідок постійних сварок із чоловіком. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, суперечить її інтересам та інтересам дитини, позивачка звернулась до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 16). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовом згодний (а. с. 15). У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 08 листопада 2013 року у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, про що складений відповідний актовий запис №1349. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 5). Від подружнього життя [PERSON] і [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 6). Причиною розпаду сім'ї стали постійні сварки між подружжям, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам сторін та їх малолітньої дитини, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви позивачки та у відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні - [PERSON]. Від стягнення з відповідача судових витрат позивачка відмовилась, про що подала відповідну письмову заяву (а. с. 16). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

06 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 31 липня 2007 року, актовий запис № 1308. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування, спільне господарство не ведеться. В сім'ї часто виникали сварки та суперечки з суттєво важливих питань. За таких обставин подальше сумісне життя та збереження сім'ї неможливе. Звертаючись до суду позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] 31 липня 2007 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час і місце його проведення повідомлена належним чином. Через канцелярію суду надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. Додатково зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити; проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, встановленому ст. 74 ЦПК України. Причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянути справу у відсутність відповідача та на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 31 липня 2007 року, актовий запис № 1308 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Суд, приймаючи до уваги обставини справи, письмові пояснення позивача, які визнаються судом достовірними, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, що підтверджено дослідженими судом доказами. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

06 травня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до повноліття дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 08.07.2013 року з відповідачем був укладений шлюб. Від спільного сумісного проживання з відповідачем народилася діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому вона змушена звертатися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, якою визнав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. 08.07.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 08.07.2013 року (а.с.3). Судом встановлено, що у свідоцтвах про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4, 5), батьком вказаний відповідач по справі, який не оспорював та не заперечував своє батьківство. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Малолітні діти фактично на даний час перебувають на утриманні позивачки. Відповідач не виконує обов'язків по утриманню своїх дітей, які встановлені ст. 180 СК України, маючи можливість належним чином їх виконувати, так як він знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та отримувати відповідну заробітну плату. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

06 травня 2015 року [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою, в якій зазначила, що 05 лютого 2011 року між нею та відповідачем Млинівською сільською радою Ратнівського району Волинської області зареєстровано шлюб, актовий запис №01. У даному шлюбі [INFO] року народився син [PERSON]. Стверджує, що збереження шлюбу неможливе через постійні образи, побиття та вживання алкоголю відповідачем. Зазначила, що шлюбні та сімені відносини між ними фактично припинені. Просить шлюб, зареєстрований між нею і [PERSON], розірвати. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач у поданій письмовій заяві просила справу розглянути у її відсутності, наполягала на підтриманні позовних вимог та заперечувала проти надання строку для примирення. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про відкладення провадження у справі не клопотав, заперечень проти позову не подав. Позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, стверджується свідоцтвом про одруження, що між [PERSON] та [PERSON] 05 лютого 2011 року укладено шлюб, який зареєстрований Млинівською сільською радою Ратнівського району Волинської області, актовий запис №01. У шлюбі в сторін [INFO] року народився син [PERSON], про що свідчить свідоцтво про його народження [NUMBER] В силу ст. 24 ч. 1 та ст. 56 ч. 3 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до припинення шлюбних відносин чи їх збереження не може мати місце. За таких обставин, з огляду на небажання позивача продовжувати проживати в шлюбі та досягнути примирення суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дитини сторін, а тому вбачає достатні підстави для розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

06 травня 2015 року [PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. 08 травня 2015 року ухвалою суду було повернуто позовну заяву позивачу у зв'язку з непідсудністю справи даному суду. Згідно ч.3 п.4, ст. 121 ЦПК України заява повертається у випадках, коли справа не підсудна цьому суду, про що суддя постановляє ухвалу. 14.07.2015 року від позивача надійшла заява про повернення судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок. Згідно п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. В судове засідання сторони не з'явились, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви по суті у відсутності сторін. Як вбачається з наданого оригіналу квитанції № NI9KG60292 від 28.04.2015 року, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок. Суддею перевірено факт зарахування коштів на рахунок. Враховуючи, що позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було повернено позивачу, у зв'язку з непідсудністю, але сплачений судовий збір в ухвалі суду не повернуто, у зв'язку з чим [PERSON] звернулась до суду з даною заявою. Частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Згідно ч.2 ст. 45 Бюджетного Кодексу України Державна казначейська служба України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

06 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В заяві зазначила, що 21 липня 2007 року в Супротивнобалківській сільській раді Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис № 1, зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В даний час вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Їх подружнє життя не склалося. Причиною розпаду сімї стало те, що вони не зійшлися характерами та не знайшли спільної мови, а тому просить суд шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, заперечень на позов не надав. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та прийняти заочне рішення відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Заслухавши позивача, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявленим одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 липня 2007 року в Супротивнобалківській сільській раді Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис № 1 (а.с. 4). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Вбачається, що між сторонами існують конфліктні стосунки. Шлюб зберегти наміру не мають. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як сімя розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього, суд вважає, що судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 243 грн. 60 коп. належить стягнути з відповідача по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

06 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні через ненадання матеріального забезпечення відповідачем по справі у добровільному порядку. Позивачка просила постановити рішення про стягнення щомісячних плате-жів на її користь на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду із заявою. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надіслала заяву, в якій просила розгля-нути справу в її відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіслав заяву до суду про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги визнав у заявленому розмірі повністю. Суд дослідивши докази у справі, прийшов до наступного. Сторони по справі перебувають у шлюбі з 14 листопада 2009 року, що підтверд-жується наданим свідоцтвом про шлюб за актовим записом № 393 від 14 листопада 2009 року, вчиненим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції та є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження, виданого 18 лютого 2011 року за актовим записом № 11 зробленого у Книзі реєстрації народжень відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області (а.с.5,7). Проживання дитини з матір'ю підтверджується довідкою виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Миколаївської області про склад сім'ї позивачки, виданої 06 травня 2015 року за вихідним № 1342 (а.с.6). Після припинення сумісного проживання, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Донька повністю знаходиться на матеріальному забезпе-ченні позивачки. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 2 ст.182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 цього Кодексу. Суд приймає встановленою наявність фактів на обґрунтування вимог позивачки та вважає, що відповідачем порушені її права на одержання матеріальної допомоги на утримання дитини, за захистом яких вона звернулася до суду. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд ухвалює про стягнення судового збору в дохід держави з відповідача. На підставі зазначеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

06 травня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області [PERSON] під час виконання зведеного виконавчого провадження було проведено опис та арешт майна, належного боржнику [PERSON], в тому числі і газової плити білого кольору «Норд», що підтверджується актом опису та арешту майна від 06.05.2015. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Належними відповідачами за таким позовом є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт, а орган державної виконавчої служби в таких справах може брати участь в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Позивачем зазначено, що він не є власником газової плити білого кольору «Норд», яка зазначена в акті опису та арешту майна від 06.05.2015, а тому він не може звертатися до суду з позовом про зняття арешту з майна на підставі ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Незгода боржника з актом опису та арешту майна, зокрема з підстав включення до нього майна, на яке за законом не може бути звернено стягнення, не є підставою для звернення боржника до суду з позовом про виключення майна з акту опису та зняття арешту, оскільки дії державного виконавця щодо опису та арешту майна є суто процесуальними та можуть бути оскаржені боржником виключно в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. При цьому, суд зазначає, що оскарженню можуть підлягати рішення (дії або бездіяльність) окремого державного виконавця, яким складено акт опису та арешту майна, а не відділу державної виконавчої служби. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов предявлено неналежним позивачем та до неналежного відповідача. З огляду на викладене, суд визнає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

06 травня 2015 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною 3-х років. В обґрунтування позову остання зазначила, що 23 жовтня 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Реєстрація шлюбу проводилась Верхненською сільською радою Турківського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 12. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, коштів на їхнє утримання не надає. Дитина повністю знаходиться на її утриманні. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно; стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини на її утримання до досягнення донькою трьох років. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач проти позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини не заперечує. Заперечує проти стягнення аліментів на утримання дружини, оскільки вона працює і отримує державну допомогу на дитину. Дані обставини підтверджуються диском із звукозаписом судового засідання від 22 травня 2015 року, наданим Турківським районним судом Львівської області на виконання судового доручення про допит відповідача (а.с.13). Суд, вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню. 23 жовтня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 2763 від 29.04.2015 року, виданою виконавчим комітетом Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області (а.с.6). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини та доньки не надає. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На основі ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. У відповідність до ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

06 травня 2015 року заявник [PERSON], звернулась до суду з названою заявою, в якій вказала, що в її атестаті та трудовій книжці неправильно записано її дівоче прізвище, замість «[PERSON]» записано «[PERSON]». В зв'язку з невідповідністю запису в графі «прзівище» в зазначених документах, заявник не має можливості належним чином стати в управлінні пенсійного фонду України у Володарському районі Київської області на облік, як така, що досягла пенсійного віку. Заявник подала до суду заяву, в якій зазначила, що вимоги заяви підтримує та просила суд розглядати справу без її участі. Представник заінтересованої особи направив до суду заяву, в якій вказав, що вимоги заяви визнає, проти задоволення заяви не заперечує та просив суд розглядати справу без його участі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. По справі судом встановлено, що 18 липня 1975 року заявнику було видано атестат [NUMBER] (а.с.10) та 28 липня 1975 року заведено трудову книжку [NUMBER] (а.с.7). На даний час заявник не має можливості належним чином стати в управлінні пенсійного фонду України у Володарському районі Київської області на облік, як така, що досягла пенсійного віку, оскільки у атестаті та трудовій книжці неправильно записано дівоче прізвище заявника, а саме, замість «[PERSON]» записано «[PERSON]». Згідно свідоцтва про народження, дівоче прізвище заявника записано як «[PERSON]» (а.с.12). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, дівоче прізвище заявника записано як «[PERSON]» (а.с.11). Вказані обставини справи підтверджуються письмовими доказами в матеріалах цивільної справи. Відповідно до ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, п.6 ) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заявнику [PERSON] необхідно для того, щоб стати на облік у пенсійному фонді та внести виправлення в документи іншим шляхом, окрім судового не можливо.

Outcome: approved