Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

05 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON] міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про виключення майна з опису та звільнення з під арешту. Свої вимоги мотивує тим, що державним виконавцем Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області 29 вересня 2016 року незаконно накладено арешт в порядку проведення виконавчих дій по виконанню виконавчого листа, виданого Рубіжанським міським судом Луганської області від 27 квітня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики в сумі 13022,00 гривень. Арешт було накладено на належне позивачу майно: пральну машинку-автомат ВЕКО WKB61041РТМ; вінілові шпалери білого кольору у кількості трьох рулонів; душову ширму «Терра». Позивач вважає, що накладення арешту на його майно є незаконним, оскільки це майно було придбане особисто ним і зберігалося у його власній квартирі [ADDRESS], тому він звернувся до суду з цим позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, подала до суду заяву, в яких просить слухати справу за її відсутності, позов визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечує проти зняття арешту з майна позивача. Додатково пояснила, що за рішенням суду гроші їй заборгувала відповідач [PERSON], виконавець рішення суду не виконує, арештоване майно державним виконавцем було передано їй на зберігання, вона декілька разів зверталася до виконавців з проханням забрати у неї це майно. В судовому засіданні представники третьої особи заперечують проти позову, згідно письмових заперечень просять суд відмовити у задоволенні вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що при складанні акту опису й арешту майна 28.09.2016 року боржник [PERSON] вказувала, що мешкає за адресою: місто Рубіжне, вулиця Кірова, 20/61. Також вказувала, що майно, яке знаходиться в цій квартирі належить її сину [PERSON], який на момент складання акту, з її слів, знаходився в Російській Федерації. Документи про право власності на спірне майно відповідачем предявлені не були. Також зазначають, що надані позивачем до позову товарні чеки не можуть бути належним доказом належності майна позивача, оскільки в них відсутнє його прізвище. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що 27 квітня 2015 року Рубіжанським міським судом Луганської області було видано виконавчий лист № 2/425/73/15 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 13022,63 гривні (а.с. 35). 28.04.2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції [PERSON] відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 13022,63 гривні (а.с. 36). Отже, позивач [PERSON] не є стороною виконавчого провадження. 28.09.2016 року головним державним виконавцем Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції [PERSON], за адресою: Луганська область, місто Рубіжне, проспект Переможців (колишній проспект Кірова)[ADDRESS], складено акт опису та арешту майна при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/425/73/15 виданого 27.04.2015 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 13022,63 гривні. Згідно цього акту державним виконавцем було описано і накладено арешт на таке майно: пральну машинку-автомат ВЕКО WKB61041РТМ; вінілові шпалери білого кольору у кількості трьох рулонів; душову ширму «Терра». Описане майно прийняла на відповідальне зберігання [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO] (колишній проспект Кірова), будинок, 20-в, квартира 60 (а.с. 6-9). Згідно копії договору купівлі-продажу від 22.11.2012 року [PERSON] належить квартира № 61, яка знаходиться за адресою: Луганська область, місто Рубіжне, проспект Переможців (колишній проспект Кірова), будинок № 20, договір посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори Луганської області 22.11.2012 року за реєстром № 902 (а.с. 5). Згідно копії довідки Центр адміністративних послуг загального відділу [PERSON] міської ради № 201617366 від 30.09.2016 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований: [PERSON], як власник квартири (а.с. 10). Доказів наявності у відповідача [PERSON] (боржника у виконавчому провадженні) прав власності чи користування належною позивачу квартирою справа не містить. Згідно чеків, наданих суду позивачем, 15 грудня 2012 року в супермаркеті «Ашан» була придбана пральна машинка-автомат та 10 жовтня 2015 року в магазині «Леруа Мерлин» душова ширма «Терра» (а.с. 11). Суд відхиляє заперечення державних виконавців про те, що ці чеки не підтверджують право власності на майно позивача, оскільки в них не зазначено його прізвище, в звязку з наступним. За ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Тобто, власник розрахункового документу є власником майна, придбаного за усним чи письмовим договором купівлі-продажу товару. Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з частиною першою ст. 318 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Враховуючи те, що позивачем надані належні документи, які підтверджують його право власності на спірне майно, з огляду на знаходження цього майна під час опису в належній позивачу квартирі та визнання відповідачами [PERSON] та [PERSON] факту належності майна позивачу, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, суд вважає доведеним належність зазначеного в акті опису й арешту майна, а саме: пральної машинки-автомату ВЕКО WKB61041РТМ; вінілових шпалер білого кольору у кількості трьох рулонів; душової ширми «Терра» [PERSON], тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Також, враховуючи, що [PERSON] жодним чином не порушував прав сторін виконавчого провадження, суд вважає за можливе звільнити від сплати судового збору відповідачів та покласти судові витрати на рахунок держави, в звязку з чим повернути сплачений судовий збір позивачу.

Outcome: approved