Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

06.04.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми авансу, мотивуючи його тим, що 20.03.2015 року між позивачем та відповідачем в простій письмовій формі укладено договір про завдаток, згідно умов якого сторони зобов'язалися в майбутньому до 20.05.2015 року укласти договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В рахунок оплати за договором купівлі-продажу об'єкта нерухомості [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв суму в розмірі 1 000 доларів США, що станом на день укладення договору становило 23 000 гривень. Після підписання даного договору та отримання коштів відповідач договір купівлі-продажу квартири оформляти відмовився. Вимога позивача до відповідача про повернення переданих коштів була проігнорована, кошти не повернуто. В зв'язку з викладеним позивач вимушена звернутися з позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів та просила стягнути з відповідача кошти в розмірі 1 000 доларів США, що станом на день подання позовної заяви до суду за курсом НБУ становить 26 000 гривень. 24.05.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області у цій справі ухвалено заочне рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, стягнуто на користь позивача 1000 доларів США, що еквівалентно 25120 грн. /а.с. 28 - 30/. Ухвалою суду від 22.11.2016 року заочне рішення у цій справі скасовано а справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 02 грудня 2016 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] повідомила, що у 2015 році вона, через гр. [PERSON], який працює ріелтором, здійснювала пошук квартири для придбання. [PERSON] знайшов квартиру, це була квартира [PERSON] 20.03.2015 року вона з [PERSON] здійснювала огляд квартири і цього ж дня вона передала відповідачу по справі 1000 доларів США. У [PERSON] був заготовлений примірник договору завдатку, який нею та відповідачем був підписаний в двох екземплярах. Через два місяці відповідач мав виїхати з квартири, однак не виїхав. На запитання суду чи є у неї інші, будь - які окрім договору, докази, підтверджуючі отримання відповідачем [PERSON] вказану суму коштів позивач повідомила, що немає, а свідки які неодноразово не з'являлись до суду мабуть перебувають у зговорі з відповідачем і її кошти мабуть були поділені між ними. В судовому засіданні, яке відбулось 24.01.2017 року, представник позивача [PERSON] позов підтримав з тих же підстав, що наведено у позовній заяві, просив позов задоволити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що грошові кошти в сумі 1000 доларів США позивачем відповідачу не передавались, вказаний договір є договором про наміри в майбутньому передати аванс за придбання позивачем у відповідача квартири. В позовній заяві не наведено та в матеріалах справи відсутні будь - які докази які б свідчили про передачу вказаних коштів від позивача відповідачу. Формулювання, що наведено у п. 1 Договору про завдаток від 20 березня 2015 року не містить відомостей про передачу коштів а вказує на намір передати відповідну суму коштів. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 20.03.2015 року підписано договір про завдаток (між фізичними особами) (а.с. 5), згідно умов якого покупець [PERSON] передає продавцеві [PERSON] завдаток в сумі 1000 доларів США, що еквівалентно 23 000 гривень за курсом НБУ, в рахунок оплати за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно п.п. 2-3 вказаного договору, зазначені кошти використаються як завдаток, внесений з метою забезпечення виконання покупцем зобов'язань по оплаті договору купівлі-продажу квартири, що належить продавцю на праві власності, вартість зазначеної квартири за договором купівлі-продажу становить 28 000 доларів США (644 000 гривень), договір купівлі-продажу укладається в строк до 20.05.2015 року. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником в рахунок належних за договором платежів на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (презумпція авансу). Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати з договору, укладеного сторонами. Як встановлено судом договір купівлі-продажу у встановленому Законом порядку між сторонами у справі укладено не було. Сторона відповідача заперечує проти задоволення позову з тієї підстави, що в позовній заяві не наведено та в матеріалах справи відсутні будь - які докази які б свідчили про передачу вказаних коштів від позивача відповідачу. Формулювання, що наведено у п. 1 Договору про завдаток від 20 березня 2015 року не містить відомостей про передачу коштів а вказує на намір передати відповідну суму коштів. У цьому зв'язку суд зазначає те, що формулювання, яке наведено в п. 1 Договору про завдаток (між фізичними особами) від 20 березня 2015 року, а саме: «покупець передає продавцеві завдаток у сумі 1000 доларів, що еквівалентно 23000 грн. за курсом НБУ у рахунок оплати за договором купівлі - продажу квартири [ADDRESS] до «20» травня 2015 р. включно», дійсно не містить у собі змісту чи значення, яке б давало суду підстави достовірно та однозначно встановити, що факт передачі спірних коштів від продавця до покупця об'єктивно відбувся. Виходячи з семантики дієслова «передає», та його логічного наповнення змістом в контексті формулювання, що наведено у договорі суд приходить до висновку, що слово «передає» характеризує наміри з передачі оспорюваної суми коштів та об'єктивно не вказує на те, що відповідач прийняв вказану суму коштів, тобто наведене формулювання не свідчить про фактичне прийняття відповідачем суми коштів (реальне їх отримання), що визначена п. 1 Договору. Інші пункти Договору від 20 березня 2015 року аналогічно не містять будь - яких фактичних відомостей про отримання відповідачем вказаних коштів від позивача. Формулювання наведене в п. 4 Договору, а саме: «При передачі завдатку ….» також вказує на обставини передачі завдатку (авансу) в майбутньому. На запитання суду представник позивача [PERSON] та власне позивач зазначали, що інші докази, які б свідчили про факт передачі позивачем та отримання відповідачем суми коштів в розмірі 1000 доларів США, окрім власне Договору - відсутні. Суд сприяв позивачу у виклику свідка [PERSON], який згідно доводів позивача працює ріелтором, та який обізнаний з обставинами справи, разом з тим, цей свідок на неодноразові виклики суду в судове засідання не прибув, згідно доводів позивача вказаний свідок уникав спілкування з нею. З наведеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача до відповідача перед судом є недоведеними, оскільки відсутні об'єктивні належні та допустимі докази, які б свідчили про факт передачі відповідачу та прийняття останнім коштів від позивача в якості авансу в рахунок оплати за договором купівлі - продажу квартири [ADDRESS]. Правові висновки висловлені Верховним Судом України в постановах від 13 лютого 2013 року у справі № 6 - 176 цс 12, та від 25 вересня 2013 року у справі 6 - 82 цс 13, на які, як обов'язкові до застосування у спірних правовідносинах, вказує представник позивача, не свідчать про наявність підстав для задоволення позову в даному конкретному випадку, оскільки у вказаних постановах проводиться аналіз правової природи «завдатку» та «авансу», а за досліджуваних обставин суд відмовляє в задоволенні позову з інших підстав, а саме у зв'язку з недоведеністю перед судом вимог позивача. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн. Враховуючи те, що суд відмовляє в задоволенні позову, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 88 ЦПК України вказані судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed