Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

06 липня 2015 року [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири. Свій позов позивач мотивує тим, що їй та її донці [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить житлова квартира, що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Заньковецької, 21/37. 29.01.2011 року з вини відповідача було залито її квартиру № 37. Згідно з інформацією «ЖРЕР №5», власником квартири № 40 у вказаному будинку, що знаходиться над її квартирою є [PERSON] Причиною залиття стало порушення правил користування сантехприладами мешканців квартири № 40 даного будинку, які залишили кран холодної води в ванній кімнаті відкритим. По даному факту нею було викликано комісію «ЖРЕР № 5», якою було обстежено квартиру [ADDRESS] і складено акт, про те, що в квартирі № 37 в результаті залиття частково пошкоджено побілку стелі у кухні, кімнаті, коридорі, ванні та стін у коридорі та кухні. Акт складений на предмет фіксації факту залиття квартири [ADDRESS] із квартири № 40, цього ж будинку, через халатне відношення до сантехнічних приладів мешканців квартири № 40. Вказує, що згідно з будівельно-технічним заключенням НДІ проект реконструкція від 30.11.2011 року вартість відновлювальних робіт становить 13952,00 грн. Вартість послуг НДІ проект реконструкція становить 1100,00 грн. Крім цього, вказує, що їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 3000,00 грн. Ухвалою суду від 28.10.2015 року за клопотанням представника позивача до участі у справі було залучено співвідповідача [PERSON]. На підставі наведеного позивач просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 13 952,00 грн., 3000,00 грн. завданої моральної шкоди, 1100,00 грн. оплачених послуг НДІ проект реконструкція, а також сплачену нею суму судового збору. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою, долученою до матеріалів справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак надали письмові пояснення від 20.10.2015 року ([PERSON]А.) та від 09.11.2015 року ([PERSON]В.), відповідно до яких позовні вимоги не визнали та в обґрунтування зазначили, що не визнають факт залиття 29.01.2011 року квартири № 37 по вул. Заньковецької в м. Ужгороді, а наведені позивачем акт від 30.01.2011 року та заключення «НДІ проект реконструкція» вважають неналежними та недопустимими. Також вказують, що позивач 15.03.2012 року звертався до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою, з моменту подачі позову минуло понад три роки, а тому просили суд застосувати позовну давність у даному спорі та відмовити у задоволенні позову через сплив позовної давності. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та її доньці [PERSON], належить на праві спільної часткової власності квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.12.2010 року, серії ВРВ № 038676, зареєстрованого в реєстрі за № 2-331, державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори - [PERSON] З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомості № 46429277 від 28.10.2015 року слідує, що [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що вказані квартири знаходяться в багатоповерховому будинку. З акту комісії комунального підприємства «ЖРЕР №5» від 31.01.2011 року вбачається, що комісією в складі працівників «КП ЖРЕР 5» - майстрів [PERSON], [PERSON], сантехніка [PERSON], було обстежено квартиру позивача за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що залиття квартири [PERSON] сталося 29.01.2011 року внаслідок порушення правил користування сантехприладами з вини мешканців квартири № 40 власником якої є [PERSON] В результаті залиття вказаної квартири частково пошкоджено побілку стелі у кухні, кімнаті, коридорі ванні та стін у коридорі та кухні. З метою встановлення оцінки завданих збитків, позивач [PERSON] звернулася з відповідними замовленнями до «НДІ проектреконструція». Так, з наявної в матеріалах справи копії «Будівельно-технічного заключення по визначенню стану квартири та розміру нанесених матеріальних збитків після заливу по вул. Заньковецької 21/37 в м. Ужгороді», вбачається, що вартість відновлювальних робіт становить 13952,00 грн. За проведення заключення «НДІ проектреконструція» позивачем [PERSON] було сплачено 1076,00 грн., що стверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 26 від 30.11.2011 року. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності розпочинається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 19.11.2014 року у справі № 6-160цс14 відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Стаття 257 ЦК України встановлює загальний строк позовної давності як трирічний строк, який підлягає застосуванню щодо усіх цивільних та/або господарських вимог, крім ряду вимог, щодо яких законом встановлюються спеціальні строки позовної давності. Відповідачі просили суд застосувати строк позовної давності для звернення до суду та відмовити позивачці в задоволенні її вимог у зв'язку із пропуском строку звернення до суду у відповідності до ст. 257 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У свою чергу з позовної заяви слідує, що позивачка вважає, що нею не було пропущено строк позовної давності, оскільки у його межах вона 15 березня 2012 року зверталась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до відповідача, який було залишено без розгляду, в межах строків позовної давності, а отже, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривалась. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку мав позивач. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Водночас, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності (ч. 1 ст. 265 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зверталась до відповідача [PERSON] до суду з позовною заявою, яка канцелярією суду зареєстрована 15.03.2012 року. Вказаний позов залишено без розгляду. Разом з тим, як встановлено судом з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомості № 46429277 від 28.10.2015 року право приватної спільної власності зареєстровано за відповідачами у даній справі з 16.12.2006 року і станом на дату формування вказаної довідки власники нерухомого майна квартири 40 у м. Ужгороді, вул. Заньковецької, буд. 21, не змінювались, отже [PERSON] не є боржником у правовідносинах щодо відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, що є предметом спору у даній справі. Таким чином, позовна давність звернення до суду з вимогою про захист порушеного права позивача сплинула на момент звернення з даним позовом: позивач звернулася до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартир лише 06 липня 2015 року, тобто пропустила загальний строк позовної давності для звернення до суду. Враховуючи наведене, виходячи з вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України, згідно з якими сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, слід відмовити, оскільки позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду.

Outcome: dismissed