Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

06.04.2017 представник позивача звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою та просив визнати договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № АЕ/6644317 недійсним на дату дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.12.2015 та відсутність у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» обовязків по даному договору. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 10.12.2015 між транспортним засобом «ВАЗ-2101», реєстраційний номер P8969ЯА, під керуванням [PERSON] та транспортним засобом «Тойота Прадо», реєстраційний номер AE5355EE, під керуванням [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої вказані транспорті засоби зазнали механічних ушкоджень. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 02.02.2016 ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» отримало заяву [PERSON] про виплату страхового відшкодування та копію полісу № АЕ/6644317, відповідно до якого на момент ДТП було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON] Зі змісту цього полісу слідує, що його укладено 02.11.2015 зі строком дії з 02.11.2015 по 01.11.2016. Однак, при перевірці вказаної інформації виявлено, що страховий платіж по вказаному полісу надійшов на рахунок ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» лише 27.01.2016, тобто через місяць після ДТП, що підтверджується відповідними документами. Відповідно до Центральної бази даних МТСБУ станом на 25.12.2015 бланк полісу № АЕ/6644317 визначено як невикористаний та автомобіль «ВАЗ-2101», реєстраційний номер P8969ЯА, ніколи не забезпечувався полісом обовязкового страхування. Про відсутність у [PERSON] полісу обовязкового страхування на момент ДТП свідчить також і копія схеми місця ДТП від 10.12.2015. За викладених обставин, зважаючи на те, що поліс № АЕ/6644317 було оформлено та оплачено після ДТП, представник позивача вважає, що договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АЕ/6644317 є недійсним на дату ДТП- 10.12.2015, у звяжу з чим у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» відсутні зобовязання за цим договором. Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, надіслав заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляду справи за його відсутності (а.с.59). Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с.65,66). Представник третьої особи [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовної заяви заперечували (а.с.58,67). У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги , обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. 02.11.2015 між позивачем та відповідачем укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у вигляді ПОЛІСУ № АЕ/6644317 (а.с.4). 10.12.2015 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ-2101», реєстраційний номер P8969ЯА, під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Тойота Прадо», реєстраційний номер AE5355EE, під керуванням [PERSON], в результаті якої транспортні засоби отримали механічні ушкодження (а.с.8). Згідно з постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.01.2016 по справі № 214/27/16-п (3/214/87/16), [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн (а.с.8). За приписами ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються загальними нормами глави 67 Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», а також спеціальним законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як і будь-яке зобов'язання, страхове зобов'язання може виникати з договору або з інших підстав, які передбачені законом. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Отже, договір страхування є двостороннім, оплатним, строковим, консенсуальним. Його також можна віднести до договорів про надання послуг та на користь третьої особи. Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст. 982 ЦК України). Згідно з ст. 983 ЦК України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. За змістом ст.998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених нормами ЦК України. Договір страхування також визнається судом недійсним, зокрема, якщо його укладено після настання страхового випадку. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Частиною 2 статті 998 ЦК України визначені додаткові підстави для визнання недійсним договору страхування. Так, за змістом цієї норми договір страхування визнається судом недійсним, якщо, зокрема, його укладено після настання страхового випадку. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом. Аналогічні положення містяться і в положеннях ст. ст. 16, 18 Закону України «Про страхування», ст. ст. 1, 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Законодавець у ст. 18 Закону України «Про страхування» розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. У даному випадку, як вказує позивач, моментом укладення договору не є момент набрання ним чинності, оскільки він був укладений 02.11.2015, а набрав чинності з 00 годин 00 хвилин 27.01.2016 дати надходження страхового платежу на поточний рахунок Страховика (а.с.6,7 копія чеку та меморіального ордеру), що визначено умовами договору. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Із дослідженого у судовому засіданні полісу № АЕ/6644317 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів чітко вбачається, що договір (поліс) укладено 02.11.2015, а отже до настання страхового випадку (ДТП), що мала місце 10.12.2015. Статтею 60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для визнання полісу № АЕ/6644317 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним, оскільки позивач не надав жодних доказів тому, що його укладено після настання страхового випадку, а тому відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed