Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

06 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є матір'ю двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Батьком дітей записаний [PERSON] - відповідач по справі. Проте шлюб між ними не реєструвався, оскільки відповідач перебував і перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. З часу народження дітей, відповідач ніколи не цікавився їх здоров'ям, життям та розвитком, не відвідував їх, не піклується про них, матеріальної допомоги не надає. Молодша донька [PERSON] взагалі не знає відповідача як батька. Однак позивачка ніколи не чинила відповідачу перешкод в спілкуванні з дітьми. Діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні та вихованні. Орган опіки та піклування ШРА ЛМР надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні тим, що викладені в поданій до суду позовній заяві. Просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги. Представник третьої особи органу опіки та піклування ШРА ЛМР в судове засідання не з'явився. За таких обставин, суд вважає за можливе заслухати справу без участі представника третьої особи. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно свідоцтв про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], їх батьками є - [PERSON] та [PERSON] - сторони по справі. Судом встановлено, що шлюб між сторонами не укладався та проживають вони окремо. Як вбачається з довідки № 61 від 20.05.2015 р., виданої Львівською спеціалізованою загальноосвітньою школою І ступеня № 53 з поглибленим вивченням англійської мови та характеристикою від 20.05.2015 р., наданою директором гімназії «Престиж», батько учениці 2А класу [PERSON] та учня 6В класу [PERSON], участі в навчально - виховному процесі дітей не бере Згідно довідки № 1428, виданої Виконавчим комітетом смт. Брюховичі, за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] зі своїми дітьми та її брат - [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що відповідач з часу народження дітей, ніколи не цікавився їх здоров'ям, життям та розвитком, не відвідував їх, не піклується про них, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації ЛМР від 23.06.2015 року позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є доцільним. У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п.16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх з відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином, у матеріалах справи містяться достатньо доказів, які підтверджують ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов'язків, що дає підстави до задоволення позову. Окрім цього, статтею 174 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке не суперечить закону та не порушує прав інших осіб. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що позов є підставним та його слід задовольнити. Крім цього на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved