Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

06 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить: усунути перешкоди в користуванні [PERSON] будинком [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] з будинку [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення; вселити [PERSON] у цей будинок. В обґрунтування зазначеного позову [PERSON] посилається на те, що вона є власником земельної ділянки, площею 0,0505 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД № 037025. Також, вона є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок з господарськими спорудами від 01 вересня 2010 року. При цьому, відповідно до договору дарування, укладеного 11 жовтня 2002 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/20 частину Дачно-будівельного кооперативу «ім. Клари Цеткін», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2013 року, який за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року було розірвано. У зв`язку з чим, позивач [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У свою чергу, [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, яку надалі вточнив, до [PERSON] , в якому просить: встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації [PERSON] та [PERSON] з березня 1999 року до 17 жовтня 2013 року; визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: реконструйований двоповерховий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; вартість поліпшень після ремонту квартири [ADDRESS] , придбану побутову техніку: телевізор марки «Піонер», холодильник марки «Вірпул», пральну машину «LG»; квартиру [ADDRESS]; автомобіль марки «LEXUS RX350», 2011 року випуску, державний номер « [NUMBER] »; автомобіль марки «TOYOTA CAMRI», державний номер « [NUMBER] »; 20 фунтовий контейнер на ринку «Південний», у м. Одесі; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на: реконструйований двоповерховий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; вартість поліпшень після ремонту квартири [ADDRESS] , придбану побутову техніку: телевізор марки «Піонер», холодильник марки «Вірпул», пральну машину «LG»; квартиру [ADDRESS]; автомобіль марки «LEXUS RX350», 2011 року випуску, державний номер « [NUMBER] »; автомобіль марки «TOYOTA CAMRI», державний номер « [NUMBER] »; 20 фунтовий контейнер на ринку «Південний» м. Одеси. В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] посилається на те, що за час проживання позивача з відповідачкою однією сім`єю та ведення спільного господарства без реєстрації шлюбу, сторони мають спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30 жовтня 2001 р. відділом реєстрації актів громадського стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, а також сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 09 квітня 2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Батьками в цих свідоцтвах про народження вказані сторони по справі. Спочатку, з березня 1999 року по серпень 2001 року, сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] , а після народження сина [PERSON] [INFO] , вони з вересня 2001 року до травня 2010 року проживали однією сім`єю в квартирі відповідачки за адресою: [ADDRESS] , а з травня 2010 року по вересень 2018 року сторони проживали однією сім`єю в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Позивач за зустрічним позовом зазначив, що ці обставини, при яких з березня 1999 року до 17 жовтня 2013 року позивач з відповідачкою проживали однією сім`єю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу, підтверджуються народженням їх спільних дітей, сімейними фотографіями за різний період часу їх сумісного проживання та відпочинку, копією свідоцтва про закінчення відповідачкою навчального закладу з підготовки водіїв транспортних засобів серії [NUMBER] від 12 лютого 2004 року, виданим Одеським обласним спортивно-технічним клубом Одеської обласної організації Товариства сприяння обороні, та оплату за це навчання було здійснено позивачем, обставинами, при яких за кошти позивача були придбані нерухомість та транспортні засоби, а також можуть бути підтверджені свідченнями свідків. Позивач стверджував, що відповідачка офіційно працювала з 10 грудня 1990 року по 10 листопада 1998 року, останнє місце роботи в якості рекламного агента в ПКФ «Волна», що підтверджується копією її трудової книжки. За час сумісного життя відповідачка офіційно ніде не працювала та неофіційно підробляла швачкою, маючі незначні доходи, тому вона перебувала на повному утриманні позивача, який з 16 квітня 1998 року до 01 квітня 1999 року працював на посаді директора ТОВ «Рея Руж», з 01 квітня 1999 року по 27 серпня 1999 року, працював на посадах директора та заступника директора департаменту нафтопродуктів ТОВ «Тігос -Ойлтранс», з 23 березня 2000 року по 01 серпня 2000 року працював на посаді начальника відділу бункеровки КП « Іллічівське муніципальне пароплавство», з 14 травня 2001 року по 31.10.2002 р. працював на посадах трейдера по нафтопродуктах та заступника генерального директора ТОВ «Морська паливна компанія», з 01 листопада 2002 року по 01 травня 2003 року працював на посаді заступника директора ДП «Транбункер -ТЕК», з 02 травня 2003 року по 28 лютого 2005 року працював на посаді директора ПП «Акваторія», з 03 лютого 2005 року по 18 січня 2006 року працював на посаді директора по комерційній роботі ТОВ «Трансбункер-Південний», заступника директора по експлуатації флоту, з 18 січня 2006 року по 04 березня 2013 року працював на посаді генерального директора ТОВ «Одеська танкерна компанія» та мав значну заробітну платню, що підтверджується його трудовою книжкою та індивідуальними відомостями про застраховану особу з Пенсійного фонду України. У серпні - вересні 2001 року за кошти позивача, накопичені ним під час попередньої роботи та за рахунок його заробітної плати на посаді трейдера по нафтопродуктах ТОВ «Морська паливна компанія», був зроблений євроремонт в квартирі відповідачки за адресою: [ADDRESS] та придбана побутова техніка, а саме: телевізор марки «Піонер», холодильник марки « Вірпул», пральна машина «LG», всього вартістю 20000 грн. 00 коп., що підтверджується фотографією цієї квартири до та після ремонту. 11 жовтня 2002 року за рахунок грошових коштів від продажу позивачем своєї квартири за адресою: [ADDRESS] , за 70000 доларів 00 центів США була придбана 1/20 частини дачно-будівельного кооперативу ім. Клари Цеткін, що знаходиться: в [ADDRESS] , яка складалася в цілому з однієї дачі з черепашнику під літерою «А», загальною площею 41,9 кв.м., та надвірних споруд : Ж-душ, З-1 -гараж, №1-2 -огорожа, І- мощення, розташованих на земельній ділянці площею 542 кв.м. , але номінально право власності на цю нерухомість було оформлено на відповідачку згідно договору дарування, укладеного 11 жовтня 2002 року між [PERSON] та відповідачкою. 23 червня 2004 року за рахунок грошових коштів від продажу позивачем своєї квартири за адресою: [ADDRESS] , також була придбана земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0505 га, але право власності теж було оформлено на відповідачку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 23 червня 2004 року, серії ОД №037025. Згідно технічного висновку про стан основних несучих конструкцій жилого будинку літнього типу по [ADDRESS] , виконаним КПФ «Співдружність» на підставі листа замовлення від 25 січня 2005 року цей флігель дачного типу, був побудований в 1936 року та з метою зміни цільового призначення земельної ділянки по [ADDRESS] , та підвищення комфортних умов проживання в квартирі [ADDRESS] , передбачався комплекс робіт з реконструкції, який включав в себе побудову нового 2-х поверхового будинку, з частковим демонтажем існуючого дачного будинку, що підтверджується цим технічним висновком, технічним паспортом цього будинку, архітектурно - плановим завданням № 583, затвердженим начальником управління архітектури та містобудування 16 листопада 2005 року, висновком управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя № 806 від 29 липня 2005 року, робочим проектом реконструкції жилого будинку [ADDRESS] , технічним паспортом, фотокопіями стану цього будинку. Позивач за зустрічним позовом стверджував, що виключно за рахунок грошових коштів позивача в період часу з 2005 року до 2010 року була проведена реконструкція жилого будинку літнього типу по [ADDRESS] , після якого цей об`єкт нерухомості складається з двоповерхового будинку літ. «А» , загальною площею 362,7 кв.м., житловою площею 139,3 кв.м., сараїв літ.»Б», «В», навісів літ. «Г», «Д», відображених в технічному паспорті від 10 червня 2010 року, однак право власності на цей ново побудований будинок було оформлено на відповідачку. Вартість жилого будинку [ADDRESS] , після його реконструкції, складає 200000 доларів 00 центів США, що станом на 20 серпня 2019 року за офіційним курсом НБУ гривні до долара США (100 доларів США - 2517,56 грн.) складає 5034000 грн. (довідка про офіційний курс НБУ гривні до долара США станом на 20 серпня 2019 року з офіційного сайту НБУ). Стан жилого будинку [ADDRESS] , після його реконструкції підтверджується також фотокопією цього будинку. Позивач зазначає, що виключно за рахунок його грошових коштів на підставі договору інвестування № Фр-1-195 (з придбання майнових прав) від 28 квітня 2011 року 06 вересня 2011 року була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,5 кв.м., житловою 22,7 кв.м., але право власності на цей об`єкт нерухомості теж було оформлено на відповідачку, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 06 вересня 2011 року, та витягу про державну реєстрацію прав від 15 вересня 2011 року Позивач вказує, що після придбання квартири за адресою: [ADDRESS] за його рахунок в цій квартирі був зроблений євро ремонт, що підтверджується фотографіями стану квартири після ремонту. Вартість цієї квартири складає 50000 доларів 00 центів США, що станом на 20 серпня 2019 року за офіційним курсом НБУ гривні до долара США (100 доларів США - 2517, 56 грн.) складає 1258500 грн. 00 коп. Позивач стверджує, що 09 березня 2011 року за рахунок позивача за 25000 доларів США був придбаний автомобіль легковий універсал LEXUS RX350, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано теж на відповідачку, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 09 березня 2011 року. Позивач зазначає, що у 2013 році за рахунок позивача за 30000 доларів США був придбаний автомобіль «Toyota Сamri» державний номер [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано теж на відповідачку. Також, за час сумісного шлюбного життя подружжя за кошти позивача був придбаний 20 футовий контейнер, вартістю 1000 доларів США, який відповідачка здає в оренду на ринку « Південний» м. Одеси та отримує за кошти. Окрім цього, під час сумісного шлюбного життя подружжя, коли як зазначає позивач, він напружено працював та заробляв значні грошові кошти, відповідачка 19 лютого 2012 року за кошти позивача в розмірі 10000 доларів придбала для своєї матері [PERSON] земельну ділянку площею 0,098 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак право власності на цю земельну ділянку було оформлено на [PERSON] , що підтверджується копіями договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки, укладеного 19 лютого 2012 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Куркан Г.М., державного акту на право приватної власності на землю серії ЯМ №361813 від 29 грудня 2012 року У судовому засіданні представник [PERSON] підтримав первісний позов та просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, посилаючись на її безпідставність. Представник [PERSON] у судовому засіданні підтримав зустрічну позовну заяву, у задоволенні позовних вимог у первісному позові просив відмовити, посилаючись на те, що він оспорює право власності на це майно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, допитавши свідків, суд вважає, що первісна позовна заява не підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2013 року, який за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року було розірвано. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Суд вважає, доведеним факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] лише з 01 січня 2004 року до 17 жовтня 2013 року, виходячи з наступного. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Частиною першою статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі статті 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 738/1452/17. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . Тобто, у сторін були спільні діти ще до укладення шлюбу. Також, факт проживання спільною сім`єю підтвердили у судовому засіданні свідки. Так, допитаний в ході судового засідання 21 травня 2020 року свідок [PERSON] дав свідчення про те, що з [PERSON] він познайомився у 1980 році, так як вони закінчували разом Одеське вище інженерно-морське училище. Був випадок, коли вони раніше в один час працювали на одному пароплаві. Коли вони працювали в різних місцях, вони часто спілкувалися по телефону, вели звичайні розмови між чоловіками, ділилися своїми успіхами, кар`єрою. [PERSON] працював в пароплавстві десь до 1992-1993 року, працював на танкеру на посаді другого помічника капітана, ходив на Канарські острови , потім наприкінці 90-х роках почав займатися бункерними програмами, працював в морській бункерній компанії на посадах заступника генерального директора та директором. При цьому [PERSON] заробляв великі гроші. З [PERSON] він познайомився наприкінці серпня 2001 року, коли народився їх син [PERSON] . До цього часу від [PERSON] йому було відомо, що вони хоча і не були розписані, але проживали разом як подружжя, як одна сім`я. В той час [PERSON] проживав разом з дружиною [PERSON] в квартирі по [ADDRESS]. [PERSON] запросив його у гості щоб познайомити його зі своєю дружиною [PERSON] та тещею. На його запрошення він прийшов до них у гості, де познайомився з [PERSON] та тещею [PERSON]. [PERSON] ставилася до [PERSON] , як до свого чоловіка, а її мати, як до свого зятя дуже добре. [PERSON] за свої кошти в цій квартирі зробив хороший ремонт, купив побутову техніку, меблі. [PERSON] та [PERSON] вели сумісний образ життя, у них була повноцінна, щаслива, радісна сім`я. Потім у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився другий син [PERSON] . Після народження другого сина, десь роки чотири тому він був в гостях у [PERSON] та [PERSON] в будинку по [ADDRESS]. Тоді [PERSON] накрила прекрасний стіл, взаємовідносини подружжя були дуже хорошими, прекрасна сім`я, діти виростають, навчаються. [PERSON] возив сина [PERSON] для зайняття спортом - на плавання. Відпочивав з [PERSON] , а потім з сином в курортному місці Буковель. Йому відомо від [PERSON] , що останній придбав за власні кошти земельну ділянку по [ADDRESS] та розташований на цій земельній ділянці будинок, реконструкцію якого він робив досить тривалий час, десь років сім, та закінчив цю реконструкцію, приблизно, в 2009 році. Йому також відомо, що у [PERSON] була квартира по [ADDRESS] , яку він продав та на виручені грошові кошти від продажу цієї квартири він придбав вищевказану земельну ділянку та будинок по [ADDRESS] . [PERSON] дуже цінив ці сімені відносини, був хорошим чоловіком та батьком дітей, кожен рік він забезпечував [PERSON] відпочинок за кордоном (Анталія, Мальдіви, Дубаї та інше). [PERSON] сплачував навчання [PERSON] на водійських курсах та за навчання на дизайнера у Одеській філії інституту культури ім. Поплавського. На його думку [PERSON] теж була рада їх сімейному життю, так як [PERSON] проявляв до неї та дітей турботу, займався вихованням дітей та забезпечував сім`ю всім необхідним, так як добре заробляв. [PERSON] придбав автомобіль марки «LEXUS», давав цей автомобіль [PERSON] в управління, щоб вона їздила на ньому по своїх справах. Для нього було несподіванкою те, що [PERSON] , довіряючи [PERSON] , все придбане ним нерухоме та рухоме майно оформляв саме на неї. Останній раз він був в будинку по [ADDRESS] у вересні 2019 року, там проживав [PERSON] разом з дітьми, а [PERSON] не було вдома. Як він пам`ятає, коли [PERSON] дізналася що він приїхав до них у гості, вона приїхала до цього будинку, так як завжди була рада спілкуватися з ним, а потім сіла в машину та поїхала до своїх подруг. На той час відносини між [PERSON] та [PERSON] дуже погіршилися, що для нього було несподіванкою. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] приходиться йому рідним дядьком. З [PERSON] він познайомився наприкінці 90-х років, коли вона з цього часу була дружиною [PERSON] , з яким вона проживала сумісно та вела спільне господарство. [INFO] у них народився син [PERSON] . На той час вони проживали однією сім`єю разом в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в якій [PERSON] , будучи матеріально забезпеченою людиною, так як в своїй кар`єрі займав високі посади, за власні кошти перед народженням першого сина зробив ремонт, придбав побутову техніку та меблі, тобто зробив затишок для своєї сім`ї. В цій квартирі він був неодноразово в гостях в їх сім`ї. [PERSON] прагнув, щоб його сім`я ні в чому не потребувала та забезпечував її сім`ю чім міг. [PERSON] ніде не працювала, займалася дитиною та сім`єю. В подальшому за кошти [PERSON] , в тому числі від продажу його квартири по [ADDRESS], була придбана земельна ділянка по [ADDRESS] , на якій був розташований одноповерховий, будинок, куди він зі своїми батьками неодноразово приїжджав в гості до цієї прекрасної родини. В подальшому за кошти [PERSON] ця земельна ділянка була облагороджена та приблизно у 2009 р. було завершено будівництво двоповерхового будинку, куди він у вересні 2009 р. приїжджав в гості. [INFO] в їх сім`ї народився другий син [PERSON] . На той момент вони жили в будинку [ADDRESS] . У 2010 році свідок був запрошений на роботу в компанію [PERSON] та проживав в цьому будинку разом з сім`єю [PERSON] на протязі, приблизно, півтора - двох років. За цей період відносини між [PERSON] та [PERSON] були чудові, щирі, було кохання між ними, процвітання, діти. [PERSON] заробляв гроші на благополуччя своєї сім`ї. Щоранку, коли вони снідали, [PERSON] виділяв [PERSON] гроші на придбання продуктів для сім`ї, сплату за навчання дітей у школі, за зайняття їх спортом (теніс, плавання) та інше. За весь час сімейних відносин [PERSON] з [PERSON] , вона ніде не працювала та займалася сім`єю. Свідок [PERSON] сприймав їх сім`ю, як повноцінну, яку можна було ставити в приклад, чоловік намагався для дружини, дружина для чоловіка, повноцінно вели сумісне господарство, приділяли увагу своїм дитям, вкладали в їх розвиток. У 2013 році між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, було весілля, на якому він був. [PERSON] дуже уважно ставився до [PERSON] , вони разом відпочивали в забезпечених ним класичних, дорогих туристичних турах в Арабських Еміратах, Мальдівах та інших місцях. За весь період сімейних відносин [PERSON] за власні кошти купував [PERSON] подарунки, одяг, шуби, коштовності та прикраси, автомашини. Свідок пояснив, що він особисто знайомий з матір`ю [PERSON] [PERSON] - тещею [PERSON] , з якою у нього були дуже хороші відносини. Він відвозив до тещі [PERSON] , яка мешкала в с. Градониці дітей [PERSON] та [PERSON] на відпочинок. [PERSON] за власні кошти придбав для своєї тещі - [PERSON] земельну ділянку в смт. Таїрове, на якій побудував будинок для неї. [PERSON] за власні кошти оплатив навчання [PERSON] в університеті Поплавського , приблизно, за період навчання 2010-2013 роки. Він за час сімейного життя з [PERSON] також придбав для неї автомобілі: Тойта Ярис , Судзуки-Гранд Вітара , Тойта Ланкрузер Прадо , Лексус РХ , Тойота Камрі . Кар`єра [PERSON] починалася в Одесі, він закінчив Одеське вище морехідне училище, потім плавав моряком, ходив у рейси на посаді капітана, потім він працював в англійській компанії на високих посадах, працював в Чорноморському пароплавстві, працював на високих посада в компаніях, які займалися бункеровкою. За весь цей період часу [PERSON] заробляв великі гроші. Суд, також приймає до уваги надані до суду представником позивача - [PERSON] протоколи опитувань свідків [PERSON] від 13 квітня 2020 року та [PERSON] від 18 травня 2020 року, які з об`єктивних причин не могли прибти до суду для дачі ними свідчень по справі. Так, згідно з протоколом опитування свідків [PERSON] від 13 квітня 2020 року слідує, що з [PERSON] він знайомий з того часу, коли вони разом з ним навчалися в одному класі в школі № 12, м. Запоріжжя. З того часу по цей день вони між собою постійно підтримують дружні стосунки, під час яких вони багато часу проводили разом за різними захопленнями, обрали однакову професію, пов`язану з морем, ходили один до одного в гості, дружили сім`ями. В той час, коли вони були в різних містах, вони постійно підтримували між собою зв`язок по телефону, обмінялися між собою інформацією щодо життєвих подій, які відбувалися у кожного з них. Йому відомо, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та першою дружиною, приблизно, на початку 1999 року, в м. Одесі він познайомився з дівчиною на ім`я [PERSON] , яка була молодше від нього, та у них зав`язалися романтичні стосунки. Вони були закохані один в одного. Приблизно,в тому ж 1999 року [PERSON] та [PERSON] стали вдвох проживати разом як чоловік та дружина однією сім`єю та вели спільне господарство в квартирі [PERSON] по [ADDRESS] . Він часто спілкувався з ними, неодноразово приходив до них у гості, та під час їх навідувань йому відкривали двері квартири то [PERSON] , то [PERSON] . Проживали вони добре, [PERSON] була хорошою господинею, в квартирі було завжди прибрано, чисто, вона дуже смачно готовила їжу, вони були гостинні, сварок між ними не помічав, вони мріяли про спільних дітей. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Після народження їх дитини він був запрошений на її хрестини, але в цей час він був на роботі у морі. Після народження дитини вони цього ж 2001 року стали проживати в квартирі [PERSON] по [ADDRESS]. [PERSON] не працювала, доглядала дитину. [PERSON] на той час працював на різних високооплачуваних посадах, в тому числі на посадах заступника генерального директора ТОВ «Морська паливна компанія», Генерального директора «Одеської танкерної компанії», та інших і мав високі заробітки. З метою створення належних умов для своєї сім`ї, особливо для дитини, він за власні кошти зробив в квартирі [PERSON] по [ADDRESS] якісний євроремонт, придбав побутову техніку: телевізор, холодильник, пральну машину тощо. Він був неодноразово в гостях у [PERSON] та [PERSON] в квартирі по [ADDRESS] Одеси, та бачив стан цієї квартири до цього ремонту та після, та може стверджувати, що квартира значно перетворилася на кращу. Від [PERSON] йому стало відомо, що восени 2002 року за рахунок його грошових коштів, в тому числі від продажу його квартири по [ADDRESS] , він придбав одноповерхову літню дачу старої побудови, в кооперативі ім.. Клари Цеткін, що знаходилася в [ADDRESS] , а потім він за власні кошти став робити реконструкцію цієї дачі, яка тривала десь до 2010 року. В літній час року він неодноразово був в гостях у [PERSON] та [PERSON] на цій дачі, де він з ними та іншими друзями добре відпочивали. Він також неодноразово був на цій дачі під час її реконструкції, коли усіма будівельними роботами керував [PERSON] , а потім був там, коли був вже побудований великий сучасний двоповерховий будинок. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , він був запрошений на його хрестини, але ж як і в перший раз був на роботі у морі. Після завершення реконструкції будинку по [ADDRESS] в 2010 році сім`я [PERSON] , тобто він, його дружина [PERSON] та їх діти переїхали жити до цього будинку, в якому вони дуже добре та дружньо проживали разом однією сім`єю десь до осені 2018 р., а потім з незрозумілих причин між [PERSON] та [PERSON] почалися сварки, непорозуміння, та з ініціативи [PERSON] , яка, як йому стало відомо від [PERSON] , вважала, що вона є «зіркою» та гідна кращого життя, їх шлюб був розірвано, почалися судові спори щодо поділу майна подружжя, та на жаль на цей час їх сім`я розпалася. З 1999 року до осені 2018 року, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, народили двох дітей, та він і всі їх спільні друзі сприймали їх, як чоловіка та дружину, як сімейну пару. За весь цей час подружнього життя [PERSON] дуже добре ставився до своєї дружини та дітей, дарував [PERSON] дорогі подарунки, одяг, придбав за власні кошти нерухомість, в тому числі придбав для своєї тещі [PERSON] земельну ділянку в смт. Таїрове, на якій побудував будинок, придбав транспортні засоби, сплачував за навчання дружини на отримання водійських прав, навчання в інституті, кожен рік їх спільного життя він багаторазово забезпечував [PERSON] разом з ним подорожі за кордон до різних країн та відпочинок в різних курортних місцях (Лондон, Афіни, Лімасол, Анталія, Стамбул, Дубаї, Буковель та інші.) Відповідно до протоколу опитування свідка [PERSON] від 18 травня 2020 року слідує, що [PERSON] є його рідним дядьком, з яким він постійно підтримую хороші родинні стосунки, причин для його обмови не має. З [PERSON] він ніяких неприязних стосунків не має, причин для її обмови не має, свідчення надає добровільно та правдиво. Коли його дядько мешкав в м. Запоріжжя вони один до одного часто ходили у гості, багато часу проводили разом за різними захопленнями. Коли [PERSON] переїхав проживати до м. Одеси, а він залишився мешкати в м. Запоріжжя, але вони постійно підтримували між собою зв`язок по телефону, обмінялися між собою інформацією щодо життєвих подій, які відбувалися у кожного з нас. Йому відомо, що після розірвання шлюбу між його дядьком та першою дружиною, приблизно, на початку 1999 року в м. Одесі він почав зустрічатися з дівчиною на ім`я [PERSON] , яка була молодша від нього. Приблизно, в тому ж 1999 року його дядько та [PERSON] стали вдвох проживати разом як чоловік та дружина однією сім`єю та вели спільне господарство в квартирі його дядька по [ADDRESS]. Він часто спілкувався з ними, неодноразово приїжджав до них у гості, та під час їх навідувань йому відкривали двері квартири то його дядько то його дружина. Проживали вони добре, [PERSON] була хорошою господинею, в квартирі було завжди прибрано, чисто, вона дуже смачно готовила їжу, вони були гостинні, сварок між ними не помічав, вони мріяли про спільних дітей. [INFO] у дядька та [PERSON] народився син [PERSON] . Після народження їх дитини він був запрошений на її хрестини, але в цей час він був на роботі у м. Запоріжжя, тому не зміг приїхати до них у м. Одесу. Після народження дитини вони цього ж 2001 року стали проживати в квартирі [PERSON] по [ADDRESS]. [PERSON] не працювала, доглядала дитину. Його й дядько на той час працював на різних високооплачуваних посадах, в тому числі на посадах заступника генерального директора ТОВ «Морська паливна компанія», Генерального директора «Одеської танкерної компанії», та інших і мав високі заробітки. З метою створення належних умов для своєї сім`ї, особливо для дитини, він за власні кошти зробив в квартирі [PERSON] по [ADDRESS] якісний євроремонт, придбав побутову техніку: телевізор, холодильник, пральну машину тощо. Він був неодноразово в гостях у його дядька та [PERSON] в квартирі по [ADDRESS] , та бачив стан цієї квартири до цього ремонту та після, та може стверджувати, що квартира значно перетворилася на кращу. Від його дядька йому стало відомо, що восени 2002 року за рахунок його грошових коштів, в тому числі від продажу його квартири по [ADDRESS] , він придбав одноповерхову літню дачу старої побудови, в кооперативі ім.. Клари Цеткін, що знаходилася в [ADDRESS] , а потім він за власні кошти став робити реконструкцію цієї дачі, яка тривала десь до 2010 року. В літній час року він неодноразово був в гостях у його дядька та [PERSON] на цій дачі, де вони добре відпочивали. Він також неодноразово був на цій дачі під час її реконструкції, коли усіма будівельними роботами керував його дядько, а потім був там, коли був вже побудований великий сучасний двоповерховий будинок. [INFO] у його дядька та [PERSON] народився син [PERSON] . Після завершення реконструкції будинку [ADDRESS] в 2010 році сім`я його дядька, тобто він, його дружина [PERSON] та їх діти переїхали жити до цього будинку, в якому вони дуже добре та дружньо проживали разом однією сім`єю десь до осені 2018 року, а потім з незрозумілих причин між його дядьком та його дружиною почалися сварки, непорозуміння, та з ініціативи [PERSON] , їх шлюб було розірвано, почалися судові спори щодо поділу майна подружжя, та на жаль на цей час їх сім`я розпалася. Він може впевнено стверджувати, що з 1999 року до осені 2018 року його дядько та [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, народили двох дітей, та він і всі їх родичі сприймали їх, як чоловіка та дружину, як сімейну пару. За весь цей час подружнього життя його дядько дуже добре ставився до своєї дружини та дітей, дарував дружині дорогі подарунки, одяг, придбав за власні кошти нерухомість, в тому числі придбав для своєї тещі [PERSON] земельну ділянку в смт. Таїрове, на якій побудував будинок, придбав транспортні засоби, сплачував за навчання дружини на отримання водійських прав, навчання в інституті, кожен рік їх спільного життя він багаторазово забезпечував [PERSON] разом з ним подорожі за кордон до різних країн та відпочинок в різних курортних місцях (Лондон,Афіни, Лімасол, Анталія, Стамбул, Дубаї, Буковель та інші.) Суд на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2004 року до 17 жовтня 2013 року також бере до уваги фотокартки, на яких зображені [PERSON] та [PERSON] , а також їх сумісні діти разом за різні періоди часу. Проте, суд не може задовольнити позовну вимогу [PERSON] щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з березня 1999 року , оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка та жінки було введено в Сімейний Кодекс України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Відповідно до трудової книжки, що видана [PERSON] , 1956 року народження, він працював: з 16 квітня 1998 року по 01 квітня 1999 року на посаді директора ТОВ «Рея Руж», з 01 квітня 1999 року по 27 серпня 1999 року працював на посадах директора та заступника директора департаменту нафтопродуктів ТОВ «Тігос-Ойлтранс», з 23 березня 2000 року по 01 серпня 2000 року - начальником відділу бункеровки КП «Іллічівське муніципальне пароплавство», з 14 травня 2001 року по 31 жовтня 2002 року працював на посадах трейдера по нафтопродуктах та заступника генерального директора ТОВ «Морська паливна компанія», з 01 листопада 2002 року по 01 травня 2003 року - заступником директора ДП «Транбункер-ТЕК», з 02 травня 2003 року по 28 лютого 2005 року - директором ПП «Акваторія», з 03 лютого 2005 року по 18 січня 2006 року - директором по комерційній роботі ТОВ «Трансбункер-Південний», з 18 січня 2006 року 04 березня 2013 року працював на посаді генерального директора ТОВ «Одеська танкерна компанія». Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом в постанові від 18 червня 2018 року у справі № 61-1935св18. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року у справі 6-1568цс16. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] постійно працював на різних посадах та отримував заробітню платню , що окрім трудової книжки [PERSON] підтверджується також даними Київського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Пенсійного фонду України (форма ОК-5) за період праці [PERSON] з 1998 року по 2013 рік. Також, 23 червня 2004 року [PERSON] продав квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 23 січня 2020 року №272-11/34, за [PERSON] було зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , з 09 листопада 1998 року по 13 березня 2000 року на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради 06 листопада 1998 року №1410-р19 (дата реєстрації 09 листопада 1998 року в реєстраційній книзі 118 доп-стор.106-р.№3220). Проте, [PERSON] не надала до суду належних та допустимих доказів того, що вона працювала та/або походження грошових коштів, за які було придбано зазначене майно. Слід врахувати, що, відповідно до договору дарування, укладеного 11 жовтня 2002 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/20 частину ДБК «ім.. Клари Цеткін», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте, на думку суду, зазначений договір дарування є прихованим договором купівлі-продажу, оскільки суду не зрозуміло чому [PERSON] , яка не є родичкою [PERSON] подарувала зазначене майно, тому на зазначене майно не може бути застосована ч. 2 ст. 57 СК України. Тому, суд вважає, що слід задовольнити зустрічну позовну заяву щодо визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на реконструйований двоповерховий будинок, який складається з літ. «А», загальною площею 362,7 кв. м, житловою площею 139,3 кв. м, сараїв літ. «Б», «В», навісів літ. «Г», «Д» та земельної ділянки, площею 0,0505 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; та на автомобіль марки «LEXUS RX350», 2011 року випуску, державний номер « [NUMBER] ». Також, суд вважає, що [PERSON] не надав до суду належних та допустимих доказів правомірності визнання за ним права власності на інше спірне майно. Що стосується позовних вимог [PERSON] , суд вважає, що слід відмовити у задоволенні цих позовних вимог, оскільки суд визнано право власності на це майно за [PERSON] . У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial