Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

06.11.2019 представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач вказав, що 25.01.2012 [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та привалами банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua./terms/pages/70/. складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов,язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та вимог договору позичальник своїх зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 30.09.2019р. у сумі 71393,87 гривень, з яких: 383,71 грн.- заборгованість за кредитом; 61925,10 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 5209,16 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина) та 3375,90 грн. - процентна складова. Просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.01.2012 у сумі 71393,87 грн. та судові витрати по справі в розмірі 1921,00 грн. 14.01.2020 Рубіжанським міським судом Луганської області ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.01.2012 у розмірі 62308, 81 грн. та судовий збір у сумі 1676,46 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів в сумі 9085, 06 грн. - відмовлено. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 22.04.2020 заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про перегляд заочного рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 14.01.2020 у цивільній справі № 425/3767/19 (провадження №2/425/79/20) за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 14.01.2020 у цивільній справі № 425/3767/19 (провадження №2/425/79/20) за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, з викликом сторін. 13.05.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача позовні вимоги не визнає та зазначає, що 25.01.2012 відповідач підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, але в цій заяві не вказано, яку саме карту відповідач отримав від банку, хоча позивач надав до позову Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» або «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», тож і застосування до спірних правовідносин такого витягу не вбачається. Крім того, Витяг, як документ який визначає частину умов кредитування, не був підписаний ні банком ні відповідачем, а процентна ставка в анкеті- заяві позичальника від 25.01.2012, не зазначена. Також у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки ( пені, штрафів ) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, «Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг», на які посилається у позові позивач, викладені не державною мовою (російською), у зв,язку з чим немає упевненості в тому, що відповідач якщо і був ознайомлений з ним, точно усвідомлював та розумів зміст викладених в ньому умов. Матеріали справи не містять доказів того, що саме з цими Витягом з тарифів та «Извлечения» ( мовою оригіналу) відповідач був ознайомлений і погодився з ними підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки ( пені, штрафів), розмірах і порядках нарахування. Також зазначає, що відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а тому, оскільки заборгованість за кредитом на суму 380,02 грн. виникла на 30.04.2015, що вбачається з розрахунку заборгованості, а заборгованість в сумі 383,71 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача утворилась на 30.06.2015 , тому банк знав про своє порушене право, проте не заявляв про це. Тобто з 01.05.2015 почався перебіг строку позовної давності, який сплинув 01.05.2019. Отже, до спірного кредитного зобов,язання слід застосувати позовну давність. Просить повністю відмовити в задоволені позову ( а.с.144-150). 04.06.2020 представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила надання банківських послуг та інформація про тарифи банку в письмовому вигляді, що підтверджується його підписом на заяві про приєднання. Підписавши заяву банк і клієнт приєднуються і зобов,язуються виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку- договорі банківського обслуговування в цілому. На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку, складають договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка яку відповідач отримав і мобільний телефон, вказаний відповідачем у заяві. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Отримання відповідачем вказаної картки та грошей підтверджується випискою по картрахунку, з якого вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він грошима користувався, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів. Проведення даних операцій неможливо без наявності картки. Також зазначає, що строк випущеної картки діє до останнього дня місяця -09/2018, а тому позивач звернувся до суду до спливу строку позовної давності - 31.10.2019. Просить задовольнити позов у повному обсязі ( а.с. 168-175). У судове засідання представник позивача не з,явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у прохальній частині позову міститься заява представника позивача про розгляд справи за відсутності представника банку. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі , просила суд відмовити в задоволенні позову, надала пояснення аналогічні відзиву на позов. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що 25.01.2012 відповідач підписав анкету-заяву позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та оформлення платіжної картки - «Універсальна» ( а.с.-11), базова відсоткова ставка 2,5% на місяць на залишок заборгованості за кредитом (а.с. 12). Дослідивши вказані докази, суд дійшов висновку що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився відповідач і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.01.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена для укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містяться в матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25.01.2012 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 383,71 грн. Заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 61925,10грн., пенею та комісією- 5209,16 грн., а також штрафи - 500,00 грн. ( фіксована частина) та 3375,90 грн. (процентна складова), стягненню не підлягають. Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає, що відповідно довідки №30.1.0.0/2-20200103/0192 від 19.05.2020, [PERSON] , згідно кредитного договору б/н від 25.01.2012, отримав карти № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] , остання з яких мала термін дії до 09.2018 року, а тому позивач звернувся до суду з межах строку позовної давності. З урахуванням наведеного ,суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню частково. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог, тому відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути пропорційно до розміру задоволених вимог, що буде складати 09,60 грн. На підставі ст. ст. 257, 264, 267, 525, 526, 549, 611, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial