Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

06 листопада2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач життям, здоров'ям та розвитком дитини не цікавиться, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. У судовому засіданні позивач просила позов задовольнити, відповідач позовні вимоги визнав, а представник третьої особи вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідач також пояснив, що [PERSON] не є його рідною дочкою, оскільки з її матір'ю, [PERSON], вони проживали окремо та не підтримували подружніх стосунків більше трьох років до народження дитини. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Просудове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. У пункті 24 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.10.2005 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 958 від 06.10.2005 (а.с. 11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 12). Згідно актапро спільне проживання та утримання від 03.10.2014, посвідченого начальником КП «ЖЕК-13» ЧМР, [PERSON], 2005 року народження, проживає без реєстрації разом з [PERSON], 1978 року народження, та знаходиться на її утриманні з 16 вересня 2014 року та по теперішній час за адресою [ADDRESS] (а.с. 15). Факт проживання [PERSON] за вказаною адресою підтверджується також довідкою КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради від 06.10.2014 № 1936 (а.с. 16). З довідки № 5 від 25.09.2014Гірської ЗОШ І-ІІ ступенів Щорської районної ради Чернігівської області вбачається, що [PERSON], ученицю 3 класу Гірської ЗОШ, на час навчання в даній школі, виховувала мати - [PERSON] Батько дитини не брав участі у виконанні своїх обов'язків по вихованню дитини (а.с. 9). Виконком Новозаводськоїрайонної у місті Чернігові ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO], про що складено висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 27.10.2014 № 227. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в їх сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на пояснення позивача та досліджені матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідач фактично самоусунувся від виховання [PERSON], не цікавиться її духовним та фізичним розвитком, не спілкується з дитиною, матеріальної допомоги на утримання не надає, участі у виховному процесі дитини не приймає, а тому є всі підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved