Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

04 листопада 2000 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Коробівській сільській раді Золотоніського району Черкаської області за актовим записом № 8, що стверджується свідоцтвом про одруження І-СР № 049295 від 04.11.2000 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та перебувають на її повному утриманні. Спору про місце проживання дитини та про поділ спільно нажитого майна на час подачі позову між сторонами не існує. Шлюбні відносини між подружжям припинені. Причиною цьому стало те, що відповідач зловживає спиртними напоями та постійно вчиняв сварки, які відбувалися на очах дитини, що в подальшому може вплинути на формування його світогляду, а тому сторони перестали розуміти одне одного, що призвело до втрати почуттів та розпаду сім`ї. Сторони проживають окремо, мають окремий бюджет, шлюб існує формально, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1500,0 грн., так як батько не надає допомоги на утримання дитини. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, направивши до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги повністю, просила суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1500,0 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав чатково, на розірвання шлюбу згідний, аліменти на утримання дитини згідний сплачувати в розмірі ? частини всих його доходів, так як на даний час не працює. Суд, враховуючи, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини позивача та відповідача, розглядає справу за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як було встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, мір до примирення не приймають, і позивачка на примирення не згідна, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе та суперечитиме інтересам сторін, і враховуючи зазначені обставини суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаются питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до свідоцтва про народження (серії І-СР № 103346 від 24.04.2002 року) батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Оскільки відповідач має задовільний стан здоровя, на своєму утриманні непрацездатних членів сімї не має, є працездатним, а тому може і зобовязаний надавати допомогу на утримання дитини, суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача, а саме: в розмірі 1/4 частини усих видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання дитини. Також суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі зазначеного та

Outcome: approved