Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

06 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Фастівського відділення поліції Васильківського відділу Головного управління Національної поліції України в Київській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу попереднього (досудового) слідства. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.02.2015 року ним до чергової частини Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області була подана заява про те, що 23.02.2015 року в Фастівському міськрайонному суді гр. [PERSON] умисно наніс йому тілесні ушкодження, на підставі якої внесено відповідні відомості в ЄРДР за № 12015110310000292 від 24.02.2015 року, правова кваліфікація - ст. 125 ч. 1 КК України. Позивач вказує, що майже три роки проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, при цьому грубо порушуються норми, встановлені ст. 2 КПК України щодо захисту особи від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів потерпілого, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування у кримінальному провадженні, що пояснюється тим, що злочин скоєно умисно за попереднім зговором групою осіб, організатором якого є посадова особа Фастівського міськрайонного суду Київської області, а виконавцем є близький родич. Позивач зазначає, що правоохоронні органи умисно затягують проведення досудового розслідування, чинять перешкоди для розкриття вчиненого злочину вищезазначеними особами, з метою уникнення їхнього покарання, ігнорують вимоги ухвал слідчих суддів. Вищезазначеними діями та бездіяльністю слідчими СВ Фатівського ВП Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області, якими проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12015110310000292 від 24.02.2015 року за ч. 1 ст. 125 КК України, позивачеві спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 100 000 грн. Виходячи з викладеного позивач просив зобов'язати відповідача відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. В судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надходило, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до витягу з кримінального провадження № 12015110310000292, 24.02.2015 року були внесені відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] про те, що 23.02.2015 року в Фастівському міськрайонному суді, що по вул. Радянській, 25, йому наніс тілесні ушкодження гр. [PERSON]. Правова кваліфікація - ст. 125 ч. 1 КК України. орган досудового розслідування - Фастівське відділення поліції Васильківського відділу Головного управління Національної поліції України в Київській області /а.с. 6-7/. Позивач вказує, що своїми діями та бездіяльністю слідчі СВ Фатівського ВП Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області, якими проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12015110310000292, грубо порушені його права, передбачені ст. 2 КПК України, що було підставами для його неодноразових звернень зі скаргами на їх дії до прокуратури і до суду. Так, ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2016 року, якою скаргу [PERSON] задоволено частково та визнано бездіяльність СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУ НП в Київській області Шкабара О.С. та в.о. начальника СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУ НП в Київській області Дмитруха Р.І. щодо здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 12015110310000292 внесеного до ЄРДР 24.02.2015 року /а.с.30/. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.08.2017 року скаргу [PERSON] визнати бездіяльність слідчого СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУ НП в Київській області капітана поліції Корецької Ліани Миколаївни щодо надання відповіді на клопотання [PERSON] від 11.07.2017 року /а.с.42/ Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2017 року визнано бездіяльність слідчого СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУ НП в Київській області капітана поліції Корецької Ліани Миколаївни щодо надання відповіді на клопотання [PERSON] від 29.11.2017 року /а.с.41/. Постановою Прокуратури Київської області про закриття кримінального провадження від 11 квітня 2016 року, постанову старшого слідчого СВ Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області Грабовського Р.І. від 10.02.2016 року про закриття кримінального провадження № 12015110310000292 скасовано, матеріали провадження направлені керівнику Фастівської місцевої прокуратури для організації подальшого досудового розслідування /а.с.52/. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання із заподіяння шкоди є різновидом цивільно-правових зобов'язань, а отже, їм властиві ті самі елементи, які складають будь-яке зобов'язальне правовідношення. Відповідно до усталених положень теорії цивільного права до елементів цивільного правовідношення відносяться, зокрема, суб'єкти. Як і в будь-яких інших зобов'язаннях, у зобов'язаннях із заподіяння шкоди існують дві сторони: кредитор і боржник. Кредитором у зобов'язаннях із заподіяння шкоди є потерпілий, тобто особа, якій заподіяна шкода. Боржником у зобов'язаннях із заподіяння шкоди є особа, на яку законом покладено обов'язок відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду. Обов'язок відшкодувати шкоду може бути покладений тільки на деліктоздатну особу, тобто на особу, яка самостійно може відповідати за свої дії (вчинки). Відповідно ч. 2 ст. 48 Цивільного процесуального кодексу України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Статтями 46, 47 ЦПК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз'яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Звертаючись до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу попереднього (досудового) слідства позивач визначив як відповідача Фастівське відділення поліції Васильківського відділу Головного управління Національної поліції України в Київській області. Стаття 80 ЦК України визначає, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. При цьому, відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про національну поліцію» територіальні органи поліції утворює, ліквідовує та реорганізовує Кабінет Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій керівника поліції. Згідно з постановою КМУ №730 від 16.09.2015 р. було постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2, зокрема - Фастівський міський відділ (з обслуговування міста Фастів та Фастівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, та утворена як юридична особа публічного права територіальний органи Національної поліції - Головне управління Національної поліції в Київській області. Таким чином, Фастівське відділення поліції Васильківського відділу Головного управління Національної поліції України в Київській області не є юридичною особою, а отже в силу ст. ст. 46, 47, 48 ЦПК України, ст. ст. 80, 95 ЦК України не може бути стороною (відповідачем) у справі, оскільки не має цивільної процесуальної дієздатності та правоздатності, тому суд вважає, що позов пред'явлено до неналежного відповідача. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Судом роз`яснено позивачеві в судовому засіданні положення вимог ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України та його право подати клопотання про залучення належного, заміни неналежного відповідача належним, тощо. При цьому, позивачем в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов'язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що судом при розгляді справи встановлено, що Фастівське відділення поліції Васильківського відділу Головного управління Національної поліції України в Київській області є неналежним відповідачем, позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed