Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

06.11.2018 р. позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначили, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. В спірному житлі, окрім них, зареєстрований також відповідач, який є сином [PERSON] Після розірвання шлюбу [PERSON] з матірю відповідача у 2011 р., останній залишився зареєстрованим за адресою спірного житла, однак фактично з того часу виїхав на місце постійного проживання до матері. Деякий час відповідач проживав за адресою реєстрації, але з серпня 2017 р. він виїхав з квартири та більше до неї не повертався. Наявність реєстрації відповідача у житлі позбавляє позивачів, як власників спірного житла, можливості здійснювати право користування та розпорядження ним у повному обсязі. Крім того, вони вимушені нести витрати щодо оплати комунальних послуг з розрахунку на зареєстрованого у житловому приміщенні відповідача, що вводить їх у зайві витрати. За позовом, посилаючись на ст.ст.29, 405 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивачі просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 52 в будинку № 159 по вул.Чарівній в м.Запоріжжя. Ухвалою судді від 10.12.2018 р. було відкрито провадження та справа призначена до судового розгляду на 23.01.2019 р. 23.01.2019 р. розгляд справи було відкладено на 26.02.2019 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідача. Позивачі направили до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позов підтримують, просять задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивачів, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 17326 від 24.05.2005 р. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], кожен по ј частці (а.с.8). У згаданому житловому будинку зареєстрований відповідач по справі (а.с.16). [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає з серпня 2017 р., що підтверджено актами про не проживання від 02.10.2018 р. (а.с.9, 10). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Ст..383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved