Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

06.04.2015р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до Одеської міської ради, [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] в м. Одесі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.07.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16.10.2014 року, договір довічного утримання, укладений 22.08.2007 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано та повернено [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в м. Одесі. Однак зареєструвати своє право власності на вказану квартиру в установленому законом порядку [PERSON] за життя не встигла, оскільки померла до винесення судом відповідного рішення, а саме: вона померла [INFO] року. 15.12.2012 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, вона заповіла їй. Зазначений заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. Таким чином, вона, [PERSON], є єдиним спадкоємцем за заповітом на квартиру [ADDRESS] в м. Одесі. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має. 13.01.2014 року у встановленому законом порядку вона звернулась до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за №36 до майна [PERSON] Проте, в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] їй було відмовлено. Відмовляючи в видачі свідоцтва про право на спадщину, державним нотаріусом зроблено посилання на лист комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 449484 від 20.11.2014 року, де зазначено про те, що право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого 22.08.2007 року, р.№ 1-3440, дата реєстрації - 04.09.2007 року. Вона зверталась і до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з проханням зареєструвати за нею право власності на спірну квартиру, посилаючись на п.6 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на успадковану квартиру». Однак, з отриманої нею 25.03.2015 року відповіді вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, питання визначення належності цього майна наступному власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися в судовому порядку, оскільки реєстраційна служба не може провести реєстрацію за нею права власності на квартиру. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] в м. Одесі. 03.07.2015 року [PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору довічного утримання від 22.08.2007 року за [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] в реєстрі за № 1-3440. За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Тобто з моменту укладення вказаного Договору та державної реєстрації [PERSON] є власником квартири. 09.07.2014 року Малиновським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по справі №1519/22736/12, яке не набрало законної сили з причин подачі апеляційної скарги, а на момент прийняття рішення апеляційним судом Одеської області, тобто 16.10.2014 року [PERSON] померла. Померла вона [INFO] року, що зазначено в Рішенні апеляційного суду. Договір довічного утримання укладається, виконується, та діє до моменту смерті відчужувача, тобто набувач набув право власності з моменту укладення цього договору у нотаріальному порядку. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону щодо цієї особи вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. 24.06.2015 року [PERSON] звернулась до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на протиправні дії [PERSON], яка не є власником, однак вчиняє протиправні дії, щодо чужої власності. Просить суд визнати за [PERSON] право власності за законом на квартиру [ADDRESS] у м. Одесі, стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали свій позов та просили його задовольнити у повному обсязі, а зустрічну позовну заяву не визнали та просила суд в її задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив в задоволенні позовної заяви відмовити, а зустрічну позовну заяву підтримав та просив суд її задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву (вх. 18453 від 05.05.2015 року) з проханням справу розглянути за його відсутності та надав суду письмові заперечення (вх. 18452 від 05.05.2015 року), з яких вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори 22.08.2007 року № 1-3440. Вказаний договір довічного утримання рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.07.2014 року справа 31519/22736/12 було розірвано, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.10.2014 року провадження №22ц/785/7717/14 рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.07.2014 року залишено без змін, однак право власності не було перереєстровано за колишнім власником (спадкодавцем) [PERSON] Відсутність доказів про зареєстровані права власності на нерухоме майно разом з системним аналізом вищевикладених норм матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що спадкодавець не набув права власності на квартиру [ADDRESS]. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, квартиру, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Оскільки позивач не набула права власності на нерухоме майно, захист її прав, шляхом визнання права власності, відповідно до ст. 392 ЦК України є неможливим. Таким чином, вимоги позивача є такими, що не ґрунтуються на нормах закону, а тому не можуть бути задоволені судом. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. (а.с.64, 34-37). Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню з наступних підстав, а у задоволені зустрічного позову слід відмовити. Судом встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори 22.08.2007 року № 1-3440, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.62-63). Вказаний договір довічного утримання рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.07.2014 року справа №1519/22736/12 було розірвано. Повернено [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.5-7). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.10.2014 року провадження №22ц/785/7717/14 рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.07.2014 року залишено без змін (а.с.8-12). [INFO] року [PERSON] померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 7086 (а.с.13). 15.12.2012 року, за життя, [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право, вона заповіла [PERSON], [INFO] (а.с.14). 13.01.2014 року [PERSON] звернулась на адресу Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом до майна [PERSON], померлої [INFO] року, на підставі чого, була заведена спадкова справа № 9/2014. (а.с.40-57). 19 грудня 2014 року державний нотаріус Сьомої одеської державної нотаріальної контори Малиновська О.К. винесла Постанову (а.с.31), якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] у зв'язку з тим, що згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 02.12.2014 № 449484.93 (а.с.32) право власності на квартиру під [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори 22.08.2007 року за реєстровим № 1-3440, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.07.2014, справа № 1519/22736/12, але не перереєстровано на колишнього власника [PERSON]. (а.с.17) Як вбачається з матеріалів спадкової справи 39/2014 від 13.01.2014 року крім [PERSON] спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині, яка складається з квартиру під [ADDRESS], немає. (а.с.41) Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (Стаття 1217 ЦК України) Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233, 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Суд зазначає, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру іншим шляхом, окрім звернення до суду, захистити право [PERSON], як спадкоємиці, неможливо. Таким чином, позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно ст.ст. 744, 757 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Відповідно до ст. 755, 758 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. В судовому засіданні достовірно встановлено, що договір довічного утримання укладений між [PERSON] та [PERSON] рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.07.2014 року справа №1519/22736/12 було розірвано. Повернено [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.5-7). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.10.2014 року провадження №22ц/785/7717/14 рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.07.2014 року залишено без змін (а.с.8-12). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, факт повернення право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] встановлено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.07.2014 року та не підлягає доказуванню. Оскільки за життя [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON], якій заповідала все своє майно, то як передбачено нормами ст. 1223 ЦК України право на спадкування в першу чергу мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (перша - п'ята черга спадкоємців за законом). Виходячи із того, що заповіт складений на ім'я [PERSON] не був скасований, не визнаний в судовому порядку недійсним, то [PERSON] має право на все майно, яке залишилось після смерті [PERSON], в тому числі і квартиру [ADDRESS] м. Одесі. Таким чином суд вважає, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 3654,00 грн. Крім того, у зв'язку з відмовою у задоволені зустрічного позову судові витрати понесені [PERSON] відшкодуванню їй не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved