Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

05.06.2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, покликаючись на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 20.10.1990р., про що зроблено актовий запис №7. Зазначає, що надалі їх сім'я існувати не може, оскільки відповідач ніде не працює, по господарству не допомагає, зловживає спиртними напоями. Вказує, що їхні діти досягли повноліття і також наполягають на тому, щоб вона (позивачка) розлучилась. Стверджує, що відповідач також не заперечує проти розірвання шлюбу, однак не погоджується розірвати шлюб в позасудовому порядку. З огляду на наведене, просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з'явилася, а надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач був своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в суд не з'явився, не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивача, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить законові та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторони 20 жовтня 1990р. уклали шлюб, який зареєстрували у Твіржанській сільській раді Мостиського району Львівської області за актовим записом №7. Від шлюбу у сторін народилися діти, які досягли повноліття. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи, що не підтримує з відповідачем шлюбних відносин, примирення між ними не можливе, втратили одне до одного почуття любові та поваги, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому, як вважає суд, згідно з ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивачки, свідоцтвом про укладення шлюбу між сторонами, копією паспорта позивача. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з його основних засад та такий ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивачка скористалася таким правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Таким чином, суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше сімейне життя подружжя ([PERSON]) та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, у зв'язку з чим пред'явлений позов підлягає до задоволення. Понесені позивачкою судові витрати, як вважає суд, слід залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved