Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

06.06.2017 року ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» звернулося до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Свою вимогу позивач мотивує тим, що 14.04.2013 року водій ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» [PERSON], перебуваючи у службовому відрядженні за маршрутом «Одеса-Дрогобич Львівської області» на автомобілі [NUMBER] у звязці з причепом-контейнеровозом Dennison д/з ВН5409ОХ, спричинив ДТП поблизу с. Сокільник Пустомитівського району Львівської області, у звязку з виконанням забороненого маневру лівого повороту, не пропустивши автомобіль «Део Ланос» д/з ВС6832ВВ, яким керував [PERSON] та пасажири його автомобіля [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.03.2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та частково задоволено цивільний позов, яким з ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» стягнено моральну та матеріальну шкоду у сумі 19000 грн. на користь [PERSON] та [PERSON] Згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 03.09.2015 року з ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» стягнено 10000 грн. моральної шкоди на користь [PERSON] Крім того, за погодженням ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» з потерпілими [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості щодо суми компенсації в розмірі 5000 грн. на кожну особу. Всі понесені витрати підтверджуються платіжними дорученнями, які позивач долучив до матеріалів справи. У звязку з тим, що відповідач добровільно відмовляється сплатити ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» понесені матеріальні витрати, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надіслав заяву на адресу суду, в якій просить справу розглянути без його участі, та надав відповідь на заперечення представника відповідача, в якому зазначив, що заміну кредитора слід відрізняти від права регресу, яке виникає при відшкодуванні шкоди, завданої іншою особою. Відмінність між цими інститутами полягає у тому, що право на регрес виникає вперше, а при заміні кредитора передається право, що вже існує. Регресивне зобовязання виникає тільки при припиненні (належному виконанні) первісного зобовязання, тоді як заміна кредитора саме зобовязання не припиняє і не змінює. Так, оскільки регресне зобовязання виникає вперше, то й загальна позовна давність для нього становить 3 роки. При заміні кредитора зобовязання продовжує існувати, а позовна давність не переривається, а тому вимоги нового кредитора до боржника можуть бути відсутні тільки в межах строку, що залишився. Отже, перебіг позовної давності необхідно обчислювати з моменту виконання основного зобовязання, а саме з моменту здійснення першої оплати матеріального відшкодування потерпілим особам відповідно до платіжного доручення № 6694 від 03.06.2014 року. З приводу відмови відповідача від позову в частині стягнення грошових коштів на користь [PERSON] та [PERSON] в сумі 10000 грн., то варто звернути увагу на те, що між ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» та вказаними особами було досягнуто домовленість щодо суми компенсації з метою досудового врегулювання зобовязуючих відносин, у звязку з чим позов підтримує у повному обсязі. Відповідач в судові засідання не зявлявся без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, відповідно до ст. 74 ЦПК України був належним чином повідомлений, крім того, судова повістка надсилалась на адресу представника відповідача адвокату [PERSON], що згідно ч. 5 ст. 76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, проте надіслала на електронну адресу суду заперечення проти позову, в якому вказала, що позовні вимоги визнають частково, а саме в частині стягнення сплачений грошових кошт на користь [PERSON] в сумі 11000 грн. на підставі рішення суду від 03.09.2015 року. Не визнають позовні вимоги предявлені позивачем за вироком суду від 26.03.2014 року, а саме сплачені грошові кошти на користь [PERSON] в сумі 7000 грн. та [PERSON] в сумі 12000 грн., у звязку з закінченням строку позовної давності, так як вирок набрав законної сили 28.04.2014 року, а позов предявлений в червні 2017 року. Крім того, не визнають вимогу у частині стягнення добровільно сплачених коштів [PERSON] та [PERSON] в сумі 10000 грн., у звязку з відсутністю правових підстав, оскільки не існує вироку чи рішення за яким ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» було зобовязано сплатити дані кошти. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалив постановити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що є у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 1187 ч. 2 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 14.04.2013 р. приблизно о 15:00 год. [PERSON] була скоєна дорожньо-транспортна пригода на вантажному автомобілі [NUMBER], власником якого являється ТОВ «Ламан Транс-Експрес», в результаті якої було завдано матеріальної і моральної шкоди іншим особам. Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.03.2014 р. [PERSON] визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України\~з призначенням покарання у виді штрафу в сумі 5100 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами. Стягнуто з ТОВ «Ламан Транс-Експрес» на користь [PERSON] 8000 грн. моральної шкоди і 4000 грн. понесених судових витрат на правову допомогу та на користь [PERSON] 7000 грн. спричиненої моральної шкоди (а.с. 9-12). Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.09.2015 р. у справі № 165/865/15-ц позов [PERSON] до ТОВ «Ламан Транс-Експрес», ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед», за участю третьою особою [PERSON] було задоволено частково і стягнуто з ТОВ «Ламан Транс-Експрес» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн., судовий збір в сумі 243,60 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 13-18). Згідно квитанції № 6694 від 03.06.2014 р., сплачено від імені ТОВ «Ламан Транс-Експрес» на рахунок [PERSON] грн., згідно квитанції № 944 від 04.06.2014 р., сплачено від імені ТОВ «Ламан Транс-Експрес» на рахунок [PERSON] 7000 грн., згідно квитанції № 3555 від 14.09.2015 р., сплачено від імені ТОВ «Ламан Транс-Експрес» на рахунок [PERSON] 10000 грн., згідно квитанції № 3556 від 14.09.2015 р., сплачено від імені ТОВ «Ламан Транс-Експрес» на рахунок [PERSON] 5000 грн., згідно квитанції № 3557 від 14.09.2015 р., сплачено від імені ТОВ «Ламан Транс-Експрес» на рахунок [PERSON] 5000 грн. (а.с. 19-23). Відповідно до\~ст. 61 ч. ч. 1, 3, 4 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими собами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Спираючись на вказані норми закону суд приходить до висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини [PERSON] При цьому [PERSON] на момент ДТП перебув у трудових відносинах із ТОВ «Ламан Транс-Експрес» та керував належним підприємству автотранспортним засобом, що підтверджено даним вироком суду від 26.03.2014 р. В досліджуваній ситуації не можуть бути застосовані положення\~ст. 1166 ЦК України\~в частині цивільної відповідальності винної особи про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної або юридичної особи в повному обсязі. Вищевказане положення вимагає від позивача доведення не лише неправомірних дій чи бездіяльності відповідача, а й наявності в потерпілого цивільних майнових прав, які підлягають захисту, а також доведення збитків, в розумінні\~ст. 22 ЦК України, яких позивач зазнав внаслідок неправомірних дій чи бездіяльності іншої особи. Всі ці обставини позивач не лише не доводить, а й не зазначає в своєму позові. Відповідно до ч. 1\~ст. 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов'язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права. Згідно із ч. 1\~ст. 1 ЦК України\~цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). За змістом ч. 1\~ст. 3 КЗпП України\~трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до ч. 1\~ст. 9 ЦК України\~положення цього\~кодексу\~застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Отже необхідно встановити співвідношення правових норм\~ЦК України, як загальних, та КЗпП УКраїни, як спеціальних, щодо врегулювання правовідносин між працівником та роботодавцем щодо відшкодування шкоди, завданої працівником. Оскільки в даній справі встановлений факт відшкодування роботодавцем завданої працівником третім особам шкоди, необхідно встановити чи міститься у\~КЗпП України\~спеціальна правова норма щодо вирішення регресних вимог роботодавця до працівника за якого ним відшкодовано шкоду. Слід врахувати, що ч. 1\~ст. 1191 ЦК України\~містить пряме посилання на можливість застосування цієї правової норми у разі відсутності іншого правового регулювання даного питання. Суд приймає до уваги, що\~Гл. ІХ КЗпП України\~врегульовано питання щодо матеріальної відповідальності працівників у разі спричинення ними тієї чи іншої шкоди. Випадки повної матеріальної відповідальності регламентовані\~ст. 134 КЗпП України. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає помилковою позицію позивача про необхідність застосування до правовідносин сторін у справі норм\~ст. 1191 ЦК України, адже, як вказано в цій статті, її може бути застосовано лише у разі відсутності спеціальних правових норм, які регулюють питання щодо зворотної вимоги особи, яка відшкодувала шкоду, до завдавача такої шкоди, якими в цій справі є норми\~Гл. ІХ КЗпП України. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч. 3 ст. 233 КЗпП України). Як роз'яснено у п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений\~ст. 233 КЗпП України\~річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. В даному випадку навіть якщо відповідач звільнився з підприємства на час вирішення спору значення не має, оскільки вирішальним є факт перебування відповідача у трудових правовідносинах на час заподіяння шкоди і те, що шкода завдана при виконанні ним трудових обовязків, а тому питання відшкодування шкоди має вирішуватися із застосуванням норм трудового законодавства. Звільнення працівника не припиняє його обовязку відшкодувати заподіяну підприємству, установі, організації шкоду. Таким чином суд прийшов до висновку, що позивачем пропущено річний строк звернення до суду з регресним позовом, поважності причин пропуску такого строку позивачем не наведено, тому є всі підстави для застосування строку позовної давності відповідно до заяви відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed