Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

05.12.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду через свого представника [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної компенсації посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в шлюбі ними було придбано автомобіль марки «ВАЗ 11184», р.н. [NUMBER] за 50350 грн. Рішенням Фастівського міськрайонного суду вказаний автомобіль визнано спільною сумісною власністю бувшого подружжя [PERSON] та [PERSON] . 20.10.2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого, відповідач передав у власність автомобіль марки «ВАЗ 11184», за ціною обумовленою договором в розмірі 20000 грн, покупцю [PERSON] . Договір купівлі-продажу належного сторонам на праві спільної сумісної власності укладено без письмової згоди позивача, не в інтересаї сім`ї. Своїми діями відповідач протиправно позбавив позивача права користування майном, що належить їй на праві спільної сумісної власності. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну компенсацію, як 50 % вартості автомобіля, яка обрахована виходячи з висновку про дійсну ринкову вартість транспортного засобу станом на 28.10.2019 року в розмірі 39670,32 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2020 року, за клопотанням представника відповідача призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 26.05.2020 року до суду повернулися матеріали цивільної справи без виконання ухвали про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2020 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.07.2020 року, за клопотанням представника відповідача призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 09.10.2020 року до суду надійшов висновок експерта від 05.10.2020 № 13-3/634, за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2020 року провадження у справі поновлено. Через канцелярію суду надійшла заява від представника позивача про зменшення розміру позовних вимог відповідної до якої з врахуванням висновку експерта від 05.10.2020 року № 13-3/634 просить стягнути з відповідача матеріальну компенсацію вартості відчуженого автомобіля в сумі 30549,38 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити надала пояснення аналогічні викладені в позовній заяві та в заяві про зменшення позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував. В судовому засіданні представник відповідача послалася на позицію відповідача просила в задоволені позову відмовити при цьому зазначила, що відповідач не заперечує проти грошової компенсації але в сумі 10\~000,00 грн. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При розгляді справи судом встановлено, що 18 листопада 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 511, який рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 03.07.2018 року було розірвано. За час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «ВАЗ 11184», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1390 м.куб, державний номерний знак [NUMBER] , який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2019 року визнано спільною сумісною власністю бувшого подружжя [PERSON] та [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 11.11.2019 року. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8041/2018/1155136 від 20.10.2018 року укладеного між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) в сервісному центрі 8041 РСЦ МВС в Київ, [PERSON] передав у власність [PERSON] транспортний засіб марки «ВАЗ 111840, номерний знак [NUMBER] за обумовленою в п. 3.1 Договору ціною в розмірі 20000 грн. Вказаний договір жодних відміток про надання позивачем згоди на відчуження цього автомобіля не містить. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України\~передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до положень ст.ст.\~63,\~65 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно ст.ст.\~68,\~69,\~70 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом\~ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно\~ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Сторони у справі не заявляли та не доводили суду, що їх частки у спільному сумісному майні є більшими або меншими від передбаченої законом ідеальної рівності часток, тому з урахуванням законодавчої презумпції суд приходить до висновку про те, що у спільному сумісному майні частка кожного з подружжя становить 1/2 частину. Згідно з частиною третьою\~статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини четвертої\~статті 65 СК України\~договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватися лише за письмовою згодою другого з подружжя. Крім того, оскільки норми\~СК України\~передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснивши продаж автомобіля, що є спільною сумісною власністю, письмової згоди позивачки на таке відчуження не отримував. Жодних належних письмових доказів на підтвердження наявності згоди другого з подружжя на відчуження транспортного засобу та схвалення ним такого правочину матеріали справи не містять. У своїй практиці Верховний Суд зазначає, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. При цьому, відповідачем жодними належними, достатніми та достовірними доказами не доведено, що відчуження автомобіля відбулось зі згоди позивачки, в інтересах сім`ї, а отримані від продажу кошти були використані в інтересах сім`ї. З урахуванням вказаного суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача стосовно стягнення з відповідача грошової компенсації 1/2 частини вартості відчуженого автомобіля, як поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Вирішуючи питання про те яким має бути розмір стягнення грошової компенсації суд виходить із того, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач відчужив спірний автомобіль шляхом продажу іншій особі 20.10.2018 року без згоди позивача. Даний факт представник відповідач не оспорює. Таким чином, суд вважає, що з об`єктивних причин позивач позбавлена можливості скористатися своїми правами співвласника спільного майна, виділ в натурі частки із спільного майна є неможливим, відчуження спільного автомобіля відповідачем відбулося без його згоди, то єдиним способом захисту порушених прав позивача є задоволення вимоги про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні в порядку ст.364 ЦК України. В ході розгляду справи за клопотанням представника відповідача була проведена автотоварознавча експертиза, за результатами якої 05.10.2020 року експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Тимченко Г.В. складено Висновок №13-3/634, згідно якого ринкова вартість КТЗ ВАЗ 111840, реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року виготовлення, станом на 01.10.2020 року становить 61098,77 грн. Отже, 1/2 частина вартості майна на час розгляду справи, становить 30549,38 грн. В межах даної справи позивач просить стягнути на її користь грошову компенсацію вартості її частки відчуженого автомобіля. Під час розгляду справи представником відповідача не оспорювався факт невиплати позивачу її частки від вартості вказаного автомобіля після продажу. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, ураховуючи рівність часток у спільному сумісному майні подружжя, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає грошова суму у розмірі 30549,38 грн, як грошова компенсація вартості 1/2 частини автомобіля, який був відчужений відповідачем без згоди позивачки. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved