Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

06.02.2014 року позивач звернулась до суду з позовом про визначення часток у спільній сумісній власності, про визнання права власності в порядку спадкування, в якому вказала, що в 1998 році квартира за адресою: [ADDRESS] була приватизована відповідачами, нею та її сином від першого шлюбу [PERSON], всі п'ятеро стали власниками зазначеної квартири на праві спільної сумісної власності без визначення часток за кожним із співвласників. Між співвласниками не було досягнуто ніяких домовленостей щодо визначення часток. У 2013 році син позивача [PERSON] помер. Позивач як мати [PERSON] є його єдиним спадкоємцем першої черги, а отже має право на його частку у спільній сумісній власності. В установлений законом строк позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а потім про видачу свідоцтва про право на спадщину, але отримала відмову, оскільки у свідоцтві про право власності не визначена частка спадкового майна. Тому позивач просила визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] по 1/5 частці кожному із її співвласників, а також визнати за нею, [PERSON], право власності на 1/5 частку зазначеної квартири, що залишилась після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечував, вважає, що йому належить 2/5 частки спірної квартири. Відповідачі [PERSON], [PERSON] надали до суду заяви, згідно яких проти позовних вимог не заперечували. Суд, заслухавши пояснення учасників та дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 13.07.1998 року Донецькою міською радою народних депутатів було видано свідоцтво № 9357, про право власності на квартиру загальною площею 48,7 м2, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] (а.с. 9). Згідно положень ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що будь-яких домовленостей між співвласниками щодо встановлення розміру часток спірної квартири досягнуто не було та, крім того, сторони не заперечували проти поділу квартири на рівні частини, таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо визначення часток в спільній сумісній власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] по 1/5 частці кожному із її співвласників, а саме: 1/5 частку за [PERSON], 1/5 - за [PERSON], 1/5 - за [PERSON], 1/5 - за [PERSON], 1/5 - за померлим [PERSON], підлягають задоволенню. Позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на 1/5 частку спірної квартири, що залишилась після смерті [PERSON] також підлягають задоволенню з огляду на наступне. [INFO] року [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть від [INFO] року виданого ВДРАЦС Пролетарського РУЮ у м. Донецьку, актовий запис № 533 (а.с. 8). Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Залісненською селищною Радою м. Сніжне Донецької області від 24.05.1974 року, актовий запис № 15, [PERSON] є матір'ю [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого ВЗАГС м. Тореза Донецької області від 04.03.1983 року, актовий запис № 150, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу їй було присвоєне прізвище [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до листа № 54/02-11 від 26.02.2014 року приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON], після смерті [PERSON] є один спадкоємець першої черги за законом - [PERSON] (а.с. 69). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Після смерті сина позивач [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] від 23.12.2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, розташованої за адресою м. Донецьк. [ADDRESS], яка належала [PERSON], після його смерті по тій причині, що спадкове майно належало позивачу, [PERSON] та відповідачам на праві спільної сумісної власності без визначення часток (а.с. 18). Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, виходячи з системного аналізу вищезазначених правових норм у сукупності з доказами дослідженими в ході судового розгляду, суд не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] та вважає, що позовні вимоги [PERSON] є правомірними і переконливо доведеними перед судом, а тому підлягають задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved