Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

\~\~\~\~ 07.08.2017 [PERSON] звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що з 02.04.2014 по 24.05.2017 ГСУ СБ України, слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області, групою прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво, проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 22014000000000098, відомості у якому 02.04.2014 внесено до ЄРДР за його підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України. 06.04.2014 у даному кримінальному провадженні йому оголошено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 07.04.2014 до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю 60 днів з моменту затримання, тобто до 04.06.2014 включно. 06.05.2014 ухвалою апеляційного суду м.Києва вищевказана ухвала скасована; застосовано відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04.06.2014, з визначенням застави в розмірі 1500 мінімальних заробітних плат, що становить 182\~700 грн. Визначений розмір застави було сплачено матірю позивача 07 травня 2014 на депозитний рахунок апеляційного суду м.Києва, внаслідок чого 08.05.2014 року його було звільнено з СІЗО м.Києва. На підставі ухвали апеляційного суду м.Києва від 06.05.2014, [PERSON] зобовязано виконувати, покладені, згідно ч. 5 ст. 194 КПК України, обовязки. 03.06.2014 заступником прокуратури Запорізької області продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 05.07.2014. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя підозрюваному [PERSON] продовжено строк запобіжного заходу у вигляді застави до 05.07.2014, з покладенням обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. 01.07.2014 заступником прокуратури Запорізької області продовжено строк досудового розслідування до чотирьох місяців, тобто до 05.08.2014. 01.07.2014 ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя підозрюваному [PERSON] продовжено строк запобіжного заходу у вигляді застави до 05.08.2014, з покладенням на нього обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. 05.08.2014 ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя підозрюваному [PERSON] продовжено строк запобіжного заходу у вигляді застави до 05.09.2014, з покладенням обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області підполковника [PERSON] від 14.09.2015 досудове розслідування у кримінальному провадженню № 22014000000000098 зупинено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 280 КПК України наявна необхідність виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02.09.2016 змінено підозрюваному у кримінальному провадженні № 22014000000000098 за ч. 3 ст. 305 КК України [PERSON], обраний раніше запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 182\~700 грн. на запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання, покладено на підозрюваного [PERSON], [INFO], певні обовязки; Зобовязано ГУ ДКС України в м.Києві повернути застоводавцю [PERSON] внесені останньою кошти у розмірі 182\~700 грн. 00 коп., які були сплачені на розрахунковий рахунок апеляційного суду м.Києва у якості застави за ухвалою апеляційного суду м.Києва від 06.05.2014. 01.03.2017 прокурором відділу прокуратури Запорізької області молодшим радником юстиції [PERSON] винесена постанова про закриття кримінального провадження №22014000000000098 від 02.04.2014 за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України. Листом № 041412-4017-14 від 25.04.2017 Генеральна прокуратура України скасувала Постанову про закриття кримінального провадження № 22014000000000098 від 02.04.2014 за підозрою [PERSON], [INFO] у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, матеріали провадження повернула до прокуратури Запорізької області для організації подальшого досудового розслідування. 24.05.2017 прокурор відділу прокуратури Запорізької області молодший радник юстиції [PERSON] прийняв Постанову про закриття кримінального провадження № 22014000000000098 від 02.04.2014 за підозрою [PERSON], [INFO] у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України: за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання, щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України. Враховуючи положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач вважає, що у нього виникло право на одержання відшкодування шкоди у зв'язку із незаконним перебуванням під слідством та під вартою. В обґрунтування моральної шкоди [PERSON] посилається на те, що процесуальні дії та прийняті рішення відповідачів упродовж 3-х років і 2 календарних місяців порушували його права на свободу, на достатній життєвий рівень, право на працю, право на повагу до приватного сімейного життя та інші права. Позивач будучи затриманим, в силу обставин, що склалися в звязку з його тривалим незаконним кримінальним переслідуванням був позбавлений усіх життєво необхідних умов для нормального, спокійного існування. Окрім нього, страждала також його родина: мати, дружина, донька, він був позбавлений можливості піклуватися про них, заробляти кошти та забезпечувати і утримувати сімю. Позивач відзначає, що незаконні рішення та дії органів досудового розслідування, органів прокуратури, які полягали в протиправному затриманні, триманні, предявленні повідомлення про підозру, арешті майна, незаконному застосуванні запобіжних заходів, зокрема тримання під вартою, застави, особистого зобовязання та вчинення інших слідчих дій порушували його конституційні права. Безпідставне предявлення підозри у контрабанді наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів або фальсифікованих лікарських засобів вчинених організованою групою, в один момент зганьбило його честь та гідність і завдало непоправної шкоди життю та діловій репутації. В силу негативних змін у його житті також він змушений був залишити свої справи, родину і вчасно являтися на виклики до слідчих, прокурорів, ходити на судові засідання до суду першої та другої інстанції, користуватися правовою допомогою, виїздити на судові засідання до м. Києва, щоб довести про те, що він жодного злочину не скоював. Тривалий час він був позбавлений нормальних життєвих, соціальних звязків, спілкування із сімєю, позбавлений права ведення активної, повноцінної трудової, громадської діяльності. При цьому позивач вказує, що початковою та кінцевою датою періоду часу, розмір якого підлягає обрахуванню при визначенні суми компенсації, слугує: 1. - 02.04.2014 (дата внесення до ЄРДР відомостей за підозрою [PERSON], 20.03.1983 р.н, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України); 2. 24.05.2017 (дата прийняття Постанови про закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України). Отже, позивач вважає, що він перебував під слідством в період з 02.04.2014 по 24.05.2017, тобто 3 повних роки та 2 к.м., а саме: 38 календарних місяців. Посилаючись на ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017» та ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач зазначає, що на час винесення постанови про закриття кримінального провадження від 24.05.2017 мінімальний розмір заробітної плати в сумі 3200 грн. є базою нарахування, а тому розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди становить (3200,00 х 38 = 121600,00) - 121600 грн. 00 коп. Отже, просить стягнути з ДКС України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на його користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти в сумі 121600 грн. 00 коп. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю з підстав, викладених у ньому, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача УСБ України в Запорізькій області позов [PERSON] не визнала з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.82). Зазначила у судовому засіданні, що висунута [PERSON] саме підозра була обґрунтованою та підтверджувалася матеріалами кримінального провадження, крім того, усі процесуальні рішення щодо його затримання, застосування запобіжного заходу, предявлення повідомлення про підозру приймалися слідчими ГСУ СБУ, а не слідчим Управлінням СБ України в Запорізькій області, дії СБУ були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією і законами України. Також представник відповідача вказала на недоведеність позивачем спричинення йому моральної шкоди. Представник відповідача Державної казначейської служби України також у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на письмові заперечення (а.с.67), зокрема зазначила про недоведеність позивачем спричинення йому моральної шкоди належними доказами. Представник відповідача прокуратури Запорізької області позов визнала частково, вказавши, що дійсно [PERSON] має право на відшкодування шкоди на підставі ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , проте позивачем невірно розраховано розмір її відшкодування. Вважала за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, визнавши розмір відшкодування завданої моральної шкоди [PERSON] в сумі 57448,9 гривень. Суд, вислухавши пояснення позивача та представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 02.04.2014 до 24.05.2017 ГСУ СБ України, слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області, групою прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво, проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №22014000000000098, відомості у якому 02.04.2014 внесено до ЄРДР за підозрою [PERSON], [INFO], у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва у справі № 761/10380/14-к від 07.04.2014 застосовано до підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю 60 днів з моменту затримання підозрюваного, тобто до 04.06.2014 включно. 06.04.2014 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України. 06.05.2014 ухвалою апеляційного суду м.Києва ухвала судді Шевченківського районного суду м.Києва у справі № 761/10380/14-к від 07.04.2014 скасована, застосовано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04.06.2014, з визначенням застави в розмірі 1500 мінімальних заробітних плат, що становить 182\~700 гривень. 08.05.2014 року, внаслідок внесення суми застави, [PERSON] було звільнено з СІЗО м.Києва. На підставі ухвали апеляційного суду м.Києва від 06.05.2014, [PERSON] зобовязано виконувати, покладені на нього, згідно ч. 5 ст. 194 КПК України, обовязки. 03.06.2014 заступником прокуратури Запорізької області продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 05.07.2014. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя підозрюваному [PERSON] продовжено строк запобіжного заходу у вигляді застави до 05.07.2014, з покладенням на останнього обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. 01.07.2014 заступником прокуратури Запорізької області продовжено строк досудового розслідування до чотирьох місяців, тобто до 05.08.2014. 01.07.2014 ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя підозрюваному [PERSON] продовжено строк запобіжного заходу у вигляді застави до 05.08.2014, з покладенням на нього обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. 05.08.2014 ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя підозрюваному [PERSON] продовжено строк запобіжного заходу у вигляді застави до 05.09.2014, з покладенням на останнього обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області підполковника [PERSON] від 14.09.2015 досудове розслідування у кримінальному провадженню №22014000000000098 зупинено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 280 КПК України наявна необхідність виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02.09.2016 [PERSON] змінено раніше обраний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 182\~700 грн. на запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання з покладенням певних обовязків, а також зобовязано ГУ ДКС України в м.Києві повернути застоводавцю [PERSON] внесені останньою кошти у розмірі 182\~700 грн. 00 коп., які були сплачені на розрахунковий рахунок апеляційного суду м.Києва у якості застави за ухвалою апеляційного суду м.Києва від 06.05.2014. 01.03.2017 прокурором відділу прокуратури Запорізької області [PERSON] винесена постанова про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] за ч. 3 ст. 305 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України - за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України. Листом № 041412-4017-14 від 25.04.2017 Генеральною прокуратурою України [PERSON] повідомлено про скасування вищевказаної постанови та повернення матеріалів до прокуратури Запорізької області для організації подальшого досудового розслідування. 24.05.2017 прокурором відділу прокуратури Запорізької області [PERSON] винесено постанову про закриття кримінального провадження № 22014000000000098 від 02.04.2014 за підозрою [PERSON] за ч. 3 ст. 305 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України - за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання, щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України. З метою вирішення питання про порядок реалізації права на отримання фінансової компенсації, 30.06.2017 [PERSON] звернувся до прокуратури Запорізької області із заявою про визнання розміру відшкодованої шкоди. 18.07.2017 прокуратурою Запорізької області надано відповідь про відмову у винесенні постанови про відшкодування шкоди внаслідок подання неконкретної заяви та незазначення виду спричиненої шкоди. 09.08.2017 [PERSON] вдруге звернувся до прокуратури Запорізької області із заявою про визнання розміру відшкодованої шкоди, в якій просив винести останнім відповідну постанову, однак також отримав відмову. Статтею 29 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою не винуватість у вчиненні злочину. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. Згідно вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи. а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки [PERSON], органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Статтями 1173-1175 ЦК України визначено, що шкода, завдана незаконними діяннями правоохоронних органів та суду, визначеними у статті 1167 цього Кодексу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету в повному обсязі незалежно від вини службових осіб вищезазначених органів. Згідно вимог ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Вказані правові приписи ЦК України формулюють норми прямої дії, які регулюють не лише відносини щодо відшкодування моральної, майнової шкоди, а також встановлюють, що така шкода відшкодовується відповідно до закону та у випадках і порядку, передбаченому законом. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність права позивача [PERSON] на відшкодування шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закону). Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить з такого. Статтею 1 Закону передбачено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди, зокрема, виникає у випадку закриття кримінального правопорушення за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 4 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ст. 13 Закону визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Зокрема, з матеріалів справи вбачається наступне: - 05.04.2014 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України; - 01.03.2017 винесено постанову про закриття провадження відносно [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України; - 24.04.2017 першим заступником Генерального прокурора України винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження відносно [PERSON]; - 24.05.2017 винесено постанову про закриття провадження відносно [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Таким чином, [PERSON] перебував під кримінальним переслідуванням у кримінальному провадженні № 22014000000000098 з 05.04.2014 по 01.03.2017 та з 24.04.2017 по 24.05.2017, тобто, всього 34 повних календарних місяців та 58 днів. Згідно із п. п. 1, 3, 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016, який набрав чинності з 01.01.2017, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. З урахуванням зазначеного мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача, який гарантовано державою, становить 57448,9 грн. (54400 грн. (34 повних місяців х 1600 грн.) + 1385,8 грн. (26 днів у квітні 2014 року х 53,3 грн.) + 51,6 грн. (1 день у березні 2017 року х 51,6 грн.) + 373, 1грн. (7 днів у квітні 2017 року х 53,3 грн.) + 1238,4 грн. (24 дня у травні 2017 року х 51,6 грн.) Разом з цим, позивач просить стягнути за рахунок держави на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 121600 грн. Розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав постраждалий у зв'язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди. Висновки щодо визначення розміру шкоди згідно із вимогами ч. 3 ст. 13 Закону у розмірі більшому, ніж мінімальний, викладені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 04.02.2015 по справі № 6-3918св14, від 04.06.2015 по справі № 6-13880св15, від 08.07.2015 по справі № 6-9234св15. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені сторонами в порядку ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення у повному обсязі позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання йому моральної шкоди саме в розмірі 121600 грн. З урахуванням зазначених обставин, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає компенсації [PERSON] суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на характер та обсяг страждань, яких завдано позивачу внаслідок тривалості, вимушених змін у житті та стосунках, необхідності витрачати зусилля та час для відновлення попереднього стану, вважає за необхідне визначити достатнім розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 57448,9 гривень. Питання розподілу судових витрат судом не вирішувалось, оскільки за подання даної позовної заяви судовий збір не справляється, відповідно до\~ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial