Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

06.11.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2006 року, який рішенням Фастівського міськрайонного суду від 16.03.2015 року було розірвано. Від шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON]. На даний час відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину, не приймає участі у її вихованні, дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розміщеним в газеті «Урядовий кур'єр» оголошенням про його виклик до суду. Крім того, відповідач викликався в судове засідання через оголошення на офіційному сайті судової влади України за адресою http://fs.ko.court.gov.ua/. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 20158 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.7). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 29.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, серія [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Фастівської міської ради 09.06.2017 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дочкою, та зі слів заявниця, дочка перебуває на її утриманні (а.с. 12). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). Як зазначено у ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини та порядку сплати аліментів не досягнуто. З огляду на наведене, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів у частковому відношенні не перевищує засад розумності та виваженості, відповідає встановленим судом фактичним обставинам по справі, тому, враховуючи наведені обставини, суд встановлює аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) її батька - [PERSON]. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 12 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд визнає, [PERSON] не виконує в повному обсязі у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам статті 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, у встановленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень статті 141 ЦПК України при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved