overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

06.04.2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.3), мотивуючи свої вимоги наступним. Вона є власником [ADDRESS]. Крім неї, в квартирі зареєстровані: її донька відповідачка [PERSON], онука [PERSON], які фактично в квартиру не поселялись та не проживали в ній, їх фактичне місце проживання або перебування їй не відоме. Просила на підставі ст. 405 ЦК України визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не зявились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись у встановленому порядку. Позивачка надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність; позов підтримує; проти заочного розгляду справи не заперечує; судові витрати з відповідачів просить не стягувати. Причини неявки відповідачів суду не відомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу у їх відсутність та на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на даний час відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 28.12.2000 р. та свідоцтва про право на спадщину, № 1-4417 від 01.10.2009 р. (а.с. 24). Згідно особового рахунку у спірній квартирі зареєстровані: з 01.01.1990 р. позивачка, з 14.08.2003 р. відповідачі: [PERSON], [PERSON] (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт не проживання відповідачів понад один рік без поважних причин в спірній квартирі підтверджується, також актом від 04.03.2015 р., складеним КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради Дільниця з обслуговування житлового фонду № 1 (а.с.7). Таким чином відповідачі зареєстровані, але не проживають понад один рік без поважних причин - за місцем реєстрації: в [ADDRESS], тому їх необхідно визнати такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Судові витрати не стягуються, так як позивачка просить цього не робити. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглянув позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

06.04.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], просив ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ним та відповідачем; дитину залишити на вихованні відповідача до її повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15.02.2012 року з відповідачем був укладений шлюб. Від спільного сумісного проживання народилася дочка [PERSON], [INFO]. З відповідачем припинили шлюбні відносини через постійні побутові конфлікти, які виникали на ґрунті ревнощів. Примирення неможливе, тому змушений звертатися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву від 07.05.2015 року, якою підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву від 05.05.2015 року, якою визнала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.02.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Першотравенської селищної ради Баранівського району Житомирської області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15.02.2012 року (а.с. 5). Від спільного сумісного проживання народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися він не бажає, відповідачка не заперечувала проти розірвання шлюбу та визнала позовні вимоги, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, дитину суд залишає на виховання з відповідачкою, оскільки спору про це у сторін не виникло. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та залишення на виховання для відповідачки малолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

06.04.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору № 0904-Н купівлі-продажу квартири №66 за адресою м. Миколаїв, вул. Лазурна,36 - дійсним. В позовній заяві позивач зазначила, що 08.08.2001 року на Універсальній Біржі «Номінал» між ним та відповідачами було укладено договір № 0904-Н купівлі-продажу квартири №66 за адресою м. Миколаїв, вул. Лазурна,36, але договір не був нотаріально посвідчений, у звязку з чим позивач змушений звертатися до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, причину неявки суду не повідомили, про час та дату слухання справи були повідомлені належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2001 року на Універсальній Біржі «Номінал», між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], було укладено договір № 0904-Н купівлі-продажу квартири №66 за адресою м. Миколаїв, вул. Лазурна,36. Судом встановлено, що всі умови договору сторонами по угоді виконані в повному обсязі, однак у порушення ст.227 ЦК України, договір нотаріально не засвідчений. У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

06.04.2015 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] щомісячно у розмірі 1000,00 гривеньщомісячно і до повноліття дитини. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, просила слухати справу за її відсутнсоті, позовні вимоги підтримала частково в сумі 650,. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву, просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав частково, а саме в сумі 650 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає частковому задоволенню. Відповідно до наданих позивачкою документів, вона зареєстровала шлюб з відповідачем 27.12.2003 року. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалось, шлюбні відносини фактично припинились, шлюб між ними розірвано 27.12.2012 року та вони почали проживати окремо один від одного. Дитина залишилась проживати разом з позивачкою і знаходиться на ії утриманні, матеріальна допомога з боку відповідача не надається. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.12.2012 року з відповідача стягнуто на мою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1000 гривень щомісячно і до повноліття дитини, починаючи з 21.11.2012 року. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.05.2014 року було зменшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] з 1000 гривень до 500 гривень. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості №37359425/01/02.-47/2 від 23.02.2015 року наданої Заводським відділом Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, з якої вбачається, що за відповідачем існує заборгованість по сплаті аліментів, як за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.12.2012 року так і за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.05.2014 року. Матеріальний стан у відповідача не погіршувався і на даний час покращився. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліменти у разі зміни матеріального або сімейного стану Відповідно до ст. ст. 180 182 Сімейного Кодекса України батьки зобов'язані утримавати дітей до досягнення ними повноліття. На виконання цього обов'язку за рішенням суду можуть стягатися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров'я і матеріального положення дітей і інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів зЛисенко С.А., суд враховує матеріальний і сімейний стан відповідача, що він офіційно не працює, інших неповнолітніх дітей на утриманні немає і вважає можливим стягнути аліменти у розмірі 650гривень щомісячно, починаючи з набрання законної сили рішення суду і до повноліття дитини. Одночасно, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

06.04.2015 року [PERSON] звернулась до Новоград-Волинського міськрайонного суду з заявою про визнання [PERSON], [INFO], недієздатним, посилаючись на те, що останній внаслідок психічної хвороби не усвідомлює значення своїх дій, має другу групу інвалідності. В судовому засіданні заявник просила визнати недієздатним свого сина [PERSON] та призначити її опікуном. Представник заінтересованої особи - органу опіки і піклування, в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення заяви в повному обсязі та надав подання про призначення заявника опікуном. Заслухавши у судовому засіданні пояснення заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи і подані докази та давши їм належну оцінку, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-ТП № 822099 від 25.05.1981р., виданого виконавчим комітетом Новоград-Волинської міської ради, встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO]. (а.с. 3) Згідно висновку судово-психіатричного експертизи № 269-2015 від 23.06.2015 року, встановлено, що [PERSON] з 2010 року страждає на хронічне психічне захворювання у формі параноїдної шизофренії, з безперервним типом перебігу, галюцинаційно-маячним синдромом та змішаним типом дефекту. З приводу даного захворювання неодноразово лікувався в психіатричній лікарні та психіатричною МСЕК був визнаний інвалідом 2 групи. (а.с. 33,34) Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦПК України, cуд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно з ч. 1 ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ст.ст. 60, 62, 63 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою за місцем її проживання у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування, ким може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Виконавчий комітет Новоград-Волинської міської ради як орган опіки та піклування вніс до суду письмове подання про доцільність призначення опікуном над [PERSON] [PERSON], [INFO], в якому просить призначити останню опікуном . (а.с.18) та докази на обґрунтування подання (а.с.19-25). Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає подання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки встановлення опіки над [PERSON] необхідне для забезпечення його особистих немайнових і майнових прав та інтересів, як особи, яка за станом здоров'я, не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

06.04.2015 року [PERSON]. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 09 квітня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом №181. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - дочку, [PERSON], [INFO]. Подружні відносини припинились рік тому, у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та несумісністю характерів, що призвело до втрати поваги та розпаду сім'ї. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви в яких просить розглянути справу у їх відсутність. Позивач просила позов задовольнити та залишити після розірвання шлюбу прізвище [PERSON], відповідач позов визнав в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З поданих матеріалів встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 квітня 2011 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 181. Від шлюбних відносин сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом сімейні відносини сторони не підтримують протягом року, спільне господарство не ведуть. Відповідно до частини 3 ст. 105 СК України Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки судом встановлено, що сторони шлюбні відносини припинили, однією сім'єю не мешкають і сукупність даних обставин дає підстави суду вважати, що сім'я розпалася і її збереження не можливо, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

06.04.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що в 2002 році позивач та відповідач зареєстрували шлюб, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стаханов міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 346. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON] Діти перебуває на утриманні позивача. Відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку не надає, чим ставить у скрутне матеріальне положення позивача. Тому позивач звернулася до суду та просить стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня подачі заяви до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивачка, не зявилася, але надала заяву в якій позов підтримує в повному обсязі та просила позовну заяву розглядати у її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не зявився, але був повідомлений належним чином, через засоби масової інформації, а саме газети «Урядовий Курєр» від 18 квітня 2015 року № 71, суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі заочне рішення. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов обґрунтований, позовні вимоги витікають із сімейних правовідносин i на підставі ст.ст. 180 - 184 СК України підлягають задоволенню, так як у судовому засіданні було встановлено, що під час спільного проживання у сторін народилися діти. Відповідно до довідки від 26.02.2015 року № [NUMBER] про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції виданої [PERSON], позивач та її діти [PERSON] та [PERSON], перемістилися з тимчасово окупованої території в с. Грунь, Охтирського району, Сумської області./а.с.7/ Батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до свідоцтва про народження 1-БП № 182447 [PERSON], [INFO], в графі батько вказаний [PERSON] /а.с.6/. Таким чином, суд вважає за можливе позов задовольнити i стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно. Оскільки мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає необхідним стягнути аліменти не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого державою для дитини відповідного віку на час сплати аліментів. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

06.04.2015 року, а уточнивши вимоги 05.05.2015 року, 18.05.2015 року та 23.06.2015 року, [PERSON] звернулася в суд із заявою та просить встановити факт постійного проживання з чоловіком [PERSON], який помер [INFO], тобто на час відкриття спадщини.(а.с.а.с.2-7,65-66,69-70,85) Заяву мотивує тим, що станом на [INFO], вона з чоловіком та сином [PERSON], [INFO], проживали разом за адресою: [ADDRESS], у батьків - [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON], вона звернулася до 14-ої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено по причині пропуску 6-ти місячного строку для його прийняття, а тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні, [PERSON]та її представник - [PERSON] заяву підтримали, просять її задовольнити. [PERSON] та представник Служби у справах дітей Подільської районної в м.Києві державної адміністрації - Бойко М.В. про задоволення заяви не заперечують. [PERSON] та представник ГУЮ у м.Києві в судове засідання не з»явилися, хоча про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили.(а.с.а.с.78,81) Заслухавши думку учасників судового засідання, які не заперечують про розгляд справи без участі сторін, які не з»явилися, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

06.04.2015 року Виконавчий комітет Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В судове засідання зявився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] не приватизована, не службова належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва. Вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 31,3 кв.м. та перебуває на балансі ЖКП Миколаївської міської ради ЖЕК 2. Відповідно до довідки по формі 3 від 20.02.2015 року відповідальним квартиронаймачем вказаної квартири значиться [PERSON], [INFO]. який був зареєстрований у даній квартирі 15.11.1996 року. [PERSON] не проживає в [INFO] з січня 2014 року. Вказані обставини підтверджуються актом від 20.02.2015. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила суду, що працює старшим майстром уч. 4 по вул.. Лазурній 4 «г», та з 2013 року з періодичністю зявлялись з перевіркою до даної квартири, що підтверджується актом від 20.09.2013 року. Також пояснила суду, що при перевірці даної квартири, двері ніхто не відкрив, сусіди повідомили, що в даній квартирі [PERSON] не проживає. Статтею 71 Житлового кодексу УРСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понадшість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовженонаймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідач не надавав заяви про те, що буде відсутнім у житловому приміщенні понад шість місяців з поважних причин. Оскільки [PERSON] не мешкає у вищевказаній квартирі понад рік без поважних причин, суд вважає, що він втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст.71 Житлового кодексу УРСР. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved