Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

06.02.2015 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Посилалася на те, що рішенням Волноваського районного суду від 14.09.2002 з відповідача на її користь, на утримання сина [PERSON], [INFO] стягнуто аліменти у розмірі ? частини доходів. Станом на 06.11.2014 відповідач має заборгованість по оплаті аліментів у розмірі 12158,31 грн. Станом з 01.03.2012 по 01.02.2015, 1/% неустойки від суми заборгованості складає - 56513,11 грн., які просила стягнути на її користь. 10.03.2015 в судовому засіданні позивачка зменшила розмір позовних вимог та просила стягнути з відповідача за цей же період 1% неустойки від суми заборгованості в сумі 41422,14 грн. 16.03.2015 позивачка в судовому засіданні зменшила розмір позовних вимог та просила стягнути з відповідача за цей же період 1% неустойки від суми заборгованості в сумі 32319,73 грн. Представник позивачки підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, за участю його представника [PERSON] Надав свої заперечення, в яких посилався на те, що заборгованість виникла не з його вини, оскільки він не працює з причини неможливості працевлаштуватися. Не став на облік до центру зайнятості, оскільки бажає працювати хоча б не офіційно, щоб сплачувати аліменти дитині. До того ж, проживає з іншою жінкою в незареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Жінка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, тому йому доводиться утримувати її і дитину. Крім того, в нього є мати пенсіонерка, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки він єдиний син. З квітня 2014 року він неофіційно влаштувався вантажником на молокозавод в м.Донецьку з мінімальною заробітною платою. Просив прийняти рішення суду відповідно до вимог СК України. Представник відповідача зменшений розмір позовних вимог визнала частково, посилалася на те, що відповідач не працює, має іншу дружину та дитину. Дружина не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, потребує матеріальних витрат. На сьогоднішній день працює вантажником, але не офіційно, заробляє мінімальну заробітну плату. Заборгованість не оспорює, але просить врахувати суд вище зазначені доводи та зменшити розмір пені. Вислухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Ст.196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, передбачена ст. 196 СК України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що 21.01.2003 року шлюб між сторонами розірвано, про що відділом РАГС Волноваського РУЮ в книзі реєстрації про розірвання шлюбу зроблено запис за №5 (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], є сином відповідача (а.с.6). Згідно виконавчого листа за №2-1675/2002, від 20.09.2002 з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (а.с.9). Згідно довідки-розрахунку, виданої ВДВС Волноваського РУЮ від 05.03.2015 за №75, заборгованість відповідача по аліментах, стягнутих на користь [PERSON] на утримання [PERSON] станом на 31.01.2014 складає 8840,58 грн. (а.с.78), що є підставою для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно довідки про доходи, [PERSON] з 01.04.2013 року працював в ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Інстрой» арматурником та загальна сума його доходу за період з 01.04.2013 по 31.08.2013 року склала 9245,44 грн. (а.с.81). На теперішній час відповідач офіційно ніде не працює. Згідно положень СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом статті 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 КУ ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Зокрема судом враховано, що згідно положень частини 1 статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. В Постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81 цс 13 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція «Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму». Розглядаючи позов в межах заявлених вимог, розрахунок пені починається з 1 січня 2012 року по 01.02.2015 року, так як розрахунок заборгованості зроблений позивачкою саме по вказану дату. Враховуючи той факт, що відповідачу було відомо про те, що він зобов'язаний сплачувати аліменти в певному розмірі щомісячно, проте він сплачував аліменти несвоєчасно і не в повному обсязі, розмір неустойки за вказаний період з 01.01.2012 року по 01.02.2015 року складає 32319,73 грн. Однак, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 20000 грн., оскільки сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 32319,73 грн. (згідно змінених позовних вимог), не може бути стягнута з відповідача, оскільки не відповідає вимогам закону щодо урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, оскільки відповідач офіційно ніде не працює, не офіційно працює вантажником на молокозаводі та отримує мінімальну заробітну плату, що не оспорюється сторонами, проживає разом з іншою жінкою [PERSON] (а.с.64), від спільного життя з якою мають дитину [PERSON], [INFO] (а.с.62). Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки за весь час прострочення сплати аліментів з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Тому відповідно до вимог ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшено до 20 000 грн. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову. Згідно ст.80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується. Згідно ст.7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Враховуючи те, що позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 566 грн. із суми 56513,11 грн., а потім розмір позовних вимог зменшено до 32319, 73 грн., то й сума судового збору зменшується до 323,19 грн., а отже їй підлягає поверненню надмірно сплачена сума судового збору в сумі 242,81 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 200 грн.

Outcome: partial