Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

05.11.2013 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам по виконавчим листам згідно рішень суду від 27.09.2010 р.: на утримання [PERSON] до досягнення донькою [PERSON] трьох років до [INFO]. в сумі 12909,76 грн. / ВЛ №1/; та виконавчому листу на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку за період по 01.03.2013 р. в сумі 8577,76 грн. /ВЛ №2/. 03.02.2014 р. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки за прострочення сплати аліментів. Вказує, що [PERSON] був згоден з постановленими судом рішеннями про стягнення аліментів від 27.09.2010 р., ні на які пропозиції про добровільну сплату позивач не реагував, та вже в жовтні 2010 р. вона пред'явила виконавчі листи до стягнення в Саксаганський ВДВС. Зазначений орган направив ВЛ до Дніпровського ВДВС м.Києва за місцем роботи [PERSON], та ВЛ при пересилці були втрачені. Вона змушена була звертатися до суду з заявами про видачу дублікатів ВЛ №1 і ВЛ №2, та дублікати були пред'явлені до виконання до Саксаганського ВДВС вже 01.03.2013 р. Весь цей час [PERSON] ухилявся від сплати аліментів, тому просить стягнути: по ВЛ №2 заборгованість по аліментам на своє утримання в сумі 20626,86 грн. за період з 17.08.2010 р. по 02.04.2010 р., пеню в розмірі 1% в сумі 6284,96 грн. за цей же період; по ВЛ №2 на утримання доньки заборгованість в сумі 27421,46 грн. з 17.08.2010 р. по 01.01.2014 р., та пеню в сумі 8114,54 грн. В судовому засіданні позивач по первісному позову [PERSON] позов підтримав, проти зустрічного позову заперечував вказує, що стягувач [PERSON] пред'явила виконавчі листи до стягнення до Саксаганського ВДВС лише 01.03.2013 р., заборгованість по ВЛ №1 становить станом на [INFO]. - 12909,76 грн., позивач просила не навідуватися до дитини, не мала ніяких претензій, та заборгованість виникла внаслідок не пред'явлення виконавчого листа до стягнення без поважних причин. З цих же причин виникла заборгованість по ВЛ №2 заборгованість по якому становить 16577,76 грн., станом на 01.09.2013 р., та відповідно до ст.197 СК України просить звільнити його від сплати заборгованості. На теперішній час від перебуває в шлюбі має двох малолітніх дітей, працює та не в змозі погасити такий розмір заборгованості. Відповідач по первісному позову [PERSON] проти позову заперечувала, зустрічний позов підтримала. Вказує, що [PERSON] не платив аліменти не з її вини, вона пред'явила ВЛ до стягнення, та на теперішній час донька досягла віку трьох років, заборгованість відповідачем не погашена, як мається заборгованість і по ВЛ №2 на утримання доньки. Вона сама виховує дитину, змушена була працювати, здійснює заходи для отримання освіти, тому знаходиться в тяжкому фінансовому становищі. Матеріальне становище [PERSON] не дає йому підстав для звільнення від заборгованості. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, вказує, що його дохід не дозволяє погашати заборгованість,та сплачувати аліменти по всім виконавчим листам. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, матеріали цивільних справ по яким були видані ВЛ, суд вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, зустрічний позов [PERSON] задовольнити частково, відмовивши в частині позову про стягнення заборгованості по аліментам на утримання дитини, та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Згідно ст.ст.195, 197 ч.2-3 СК України - розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем, за позовом платника аліментів, суд може повністю, або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою, або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є платником аліментів на утримання доньки [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на користь [PERSON] по виконавчому листу №2-3489/10- ВЛ №1, та по виконавчому листу №2-3490/10 на утримання матері дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку до досягнення дитиною трьох років до 02.04.2010 р. Вказані виконавчі листи були видані на підставі рішень Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 27.09.2010 р. а.с.8, 9. На обґрунтування первісного позову [PERSON] посилається на виконавчі листи №6/215/24/13, 6/215/13/13 які видані 28.01.2013 р. та 23.01.2013 р., пред'явлені стягувачем [PERSON] до стягнення до Саксаганського ВДВС лише 01.03.2013 р. Але вказані виконавчі листи є дублікатами ВЛ №1 і ВЛ №2 а.с.10-11. Видані на підставі ухвал суду від 17.01.2013 р. про видачу дублікатів виконавчих листів, за поданням державного виконавця Довгинцівського ВДВС а.с.16-20 справи №2-3489/2010, а.с.16-21 справи №2-3490/2010. Згідно довідки Саксаганського ВДВС від 12.03.2011 р. а.с.45 то по ВЛ №2 про стягнення аліментів на утримання [PERSON] вже 26.10.2010 р. було відкрито виконавче провадження, та 18.11.2010 р. зазначений ВЛ№2 було направлено до ГУЮ м.Києва за місцем роботи боржника [PERSON] Такі ж дії були вчинені і по ВЛ №1 про стягнення аліментів на утримання дитини, та згідно довідки вже Довгинцівського ВДВС а.с.48, вказані виконавчі листи надійшли з ВДВС Дніпровського РУЮ в м.Києві 20.10.2011 р., та 24.10.2011 р. були направлені знову до Дніпровського РУЮ як помилково направлені. Таким чином встановлено, що відповідач [PERSON] вчасно пред'явила виконавчі листи до стягнення, стягнення аліментів не відбувалося з за необґрунтованої пересилки виконавчих листів, підстав для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам немає. [PERSON] працює слюсарем ПАТ «ПІВДГЗК» а.с.21, дійсно має заборгованість за обома виконавчими листами: на утримання дитини в сумі16577,76 станом на 01.09.2013 р.а.с.16, і на утримання [PERSON] 12909, 45 грн. станом на [INFO]. а.с.15. Але законодавець не ставить в залежність розмір доходу відповідача з можливістю звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. Позивач посилається на великий обсяг стягнень по виконавчим листам, на думку суду ці обставини не є істотними обставинами, та такими, що нарівні з тяжкою хворобою, дають боржнику право на звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Таким чином первісний позов [PERSON] є необгрунтованим, та в його задоволенні слід відмовити. Стосовно зустрічного позову [PERSON] то він підлягає частковому задоволенню. Як вказувалося згідно довідки ВДВС, та виконавчого листа, заборгованість по аліментам на утримання [PERSON] становить 12909,45 грн., та виконавче провадження згідно відмітки виконавця закінчено а.с.11, 15. Згідно ст.194 ч.2, 196 ч.1 СК України - якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином оскільки розмір заборгованості по аліментам на утримання [PERSON] до досягнення дитиною віку 3-х років визначений державним виконавцем, аліменти по ньому не стягувалися, у суду є підстави для стягнення з [PERSON] суми заборгованості в розмірі 12909,45 грн. Заборгованість по аліментам на утримання дитини визначена державним виконавцем, проводиться стягнення по вказаному ВЛ №1, в разі спору відповідно до ст.195 СК України розмір заборгованості може бути визначений судом, тому окремому стягненню заборгованість по аліментам на утримання дитини стягненню не підлягає, в цій частині позову [PERSON] слід відмовити. Як видно з досліджених судом доказів, не підлягає задоволенню і частина зустрічного позову [PERSON] про стягнення неустойки. Суд вважає, що [PERSON] не довела, що заборгованість виникла з вини боржника [PERSON] Як видно з трудової книжки а.с.61-64, то на час постановлення рішень про стягнення аліментів 27.09.2010 р. та пред'явлення ВЛ до стягнення 26.10.2010 р. то боржник [PERSON] з 21.01.2010 р. вже не працював в ТОВ «ІВАР плюс» м.Києва. Виконавчі листи необґрунтовано направлялися до виконання в Дніпровське РУЮ м.Києва, оскільки боржник за місцем виконання вже не працював а.с.46. Вказаним ВДВС виконавчі листи були повернуті не за належністю, згодом були втрачені при пересилці, а разом з тим боржник [PERSON] з 01.06.2011 р. вже працевлаштувався, мав постійні місця роботи в м.Кривому Розі, та при належному виконанні було можливе стягнення аліментів з його заробітної плати. При задоволенні зустрічного позову, і звільнення позивача від сплати судового збору, з [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. на користь держави згідно ст.ст.81, 88 ЦПК України. На підставі ст.194, 195, 197 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial