Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

06.12.2019 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини, на обґрунтування якої вказала, що з 09.11.2012 року перебуває у шлюбі з [PERSON] . За час шлюбу у сторін народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 10.08.2016 року з відповідача в користь позивача на утримання двох дітей - дочки [PERSON] та дочки [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини від доходу відповідача. Зазначає, що на утримання малолітнього сина відповідач добровільно кошти не надає, хоча має таку можливість, оскільки є здоровим, працездатним, з 2016 року працює заступником директора ТзОВ «КЕМІКАЛ ЕЛЕМЕНТС ЮКРЕЙН» в м.Черкаси, у власності має нерухомість. Коштів, які вона отримує недостатньо для належного забезпечення дитини, у зв`язку з чим просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/7 частини від його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з [PERSON] на її утримання аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. до досягнення дитиною 3-х років. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, суду надана заява про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, суду подано заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам цивільного законодавства, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.2012 року, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 14.11.2019 року розірваний (а.с.18). За час шлюбу у сторін народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.8-10). Малолітні діти зареєстровані та проживають з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 10.08.2016 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини від його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 19.07.2016 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.11). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх малолітнього сина, тобто між ними існує спір. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені, зокрема, у частці від заробітку платника аліментів. Згідно абз. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, працює заступником директора ТзОВ «КЕМІКАЛ ЕЛЕМЕНТС ЮКРЕЙН» в м.Черкаси. Доказів іншого суду не надано. Малолітній [PERSON] на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів немає. Судом встановлено, що [PERSON] станом на день подачі позовної заяви перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Її дохід складається з одноразової допомоги при народженні дитини та становить 2 560 грн. щомісячно. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на її утримання. Частиною 2 ст.182 СК України, передбачений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання їх спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/7 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позовної заяви - 06.12.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст.84 СК України передбачено, що право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища , за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як було встановлено судом, [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та отримує одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 2 560 грн. щомісячно, інших доходів не має. Враховуючи вищевикладене, виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача і того, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача коштів (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. Згідно ч.1 ст.192 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналізуючи положення сімейного законодавства України, суд зазначає, що у даному випадку аліменти на утримання дружини від чоловіка до досягнення дитиною трьох років підлягають стягненню з моменту звернення позивачки з позовною заявою до суду та до досягнення дитиною 3-річного віку, тобто до [INFO] . З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася 06.12.2019 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати мають стягуватися аліменти з відповідача. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини про стягнення аліментів підлягає до задоволення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. При цьому частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому з відповідача на користь держави за дві позовних вимоги слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 75, 84, 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: approved