Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

06.04.2015 року позивач [PERSON] до суду із позовом до [PERSON] про дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини з України за кордон, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07.08.2004 року Красноармійським міським відділом РАЦС Донецького обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем [PERSON]. Від шлюбу в них народилася дитина, син [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею і знаходиться на її утриманні. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06.01.2015 року з відповідача на її користь на утримання сина стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.12.2014 року до повноліття дитини. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06.01.2015 року шлюб між сторонами розірваний. З того часу, як шлюбно-сімейні відносини припинилися, а саме з 16.08.2014 року вона сама матеріально утримує сина. Батько життям сина не піклується, добровільну допомогу на його утримання не надає, має заборгованість по сплаті аліментів за період з 24.12.2014 року по 31 березня 2015 року в сумі 4095,39 грн. У звязку з нестабільною ситуацією в Донецькій області, її родичі з Росії запросили її з сином до себе погостювати у м. Москву, також вона бажає оздоровити сина у Криму, але коли вона звернулася до відповідача з проханням оформити нотаріальний дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон України він їй відмовив. Оскільки вона кожен рік оздоровлює свого сина [PERSON] в Криму у м. Феодосія і не має фінансової можливості кожен рік подавати позов до суду для надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Просить дозволити їй перетинати кордон України разом з дитиною на протязі 2015-2022 років, та дозволити їй оформлювати усі необхідні документи для виїзду за кордон неповнолітнього сина [PERSON] без згоди його батька [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом оголошення у пресі, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, оскільки при задоволенні позову будуть порушені права батька на спілкування із сином. Дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.08.2004 року Красноармійським міським відділом РАЦС Донецького обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] (а.с. 15). Від даного шлюбу в них народилася дитина, син [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою і знаходиться на її утриманні (а.с. 09, 14). Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06.01.2015 року з відповідача на користь позивача на утримання сина стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.12.2014 року до повноліття дитини (а.с. 11). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06.01.2015 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 10). Відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів за період з 24.12.2014 року по 31 березня 2015 року в сумі 4095,39 грн. перед позивачкою (а.с. 08). Згідно виписки з історії хвороби [PERSON] від 29.06.2010 року йому рекомендовано санаторно-курортне лікування атопічного дерматиту у стадії дифузного нейродерміту (а.с. 13). Однак позивачем у судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів, зокрема відповідного медичного висновку, про необхідність лікування малолітнього сина у медичних закладах Росії або Криму. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, належно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно зі ст.. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Також, позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон України, а останній такого дозволу не надавав та чинить у цьому перешкоди. Таким чином з врахуванням вимог ст.. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», оскільки позивачем не було зазначено конкретну назву держави, відповідний часовий проміжок перебування у державі, у суду відсутні правові підстави надавати позивачу дозвіл для тимчасового виїзду неповнолітнього [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька за межі України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed