Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

05 червня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що він є власником будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку до 2015 року проживав його син, [PERSON], [INFO], який зареєстрований за вказаною адресою. З 2015 року [PERSON] не проживає в його будинку, що підтверджується актом КСН «Азовстальський», проте залишається зареєстрованим в цьому будинку, у зв'язку з чим він вимушений сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб, що ставить його у скрутне матеріальне становище та позбавляє можливості оформити субсидію. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає в будинку з 2015 року, вважає, що він втратив право користування житловим приміщенням в даному будинку. Таким чином, реєстрація відповідача у належному йому будинку, не дозволяє йому розпоряджатися належною власністю на власний розсуд, чим порушуються його права, за захистом яких він вимушений звертатись до суду. Просив суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в установленому законом порядку шляхом надіслання судових повісток рекомендованою поштою за місцем реєстрації та опублікуванням судових викликів на офіційному веб-сайті «Судова влада». Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 12 травня 1972 року (21/50 частин), дублікату договору дарування від 23 жовтня 1973 року, виданого 10 жовтня 1977 року (29/100 частин) та на підставі рішення народного суду Орджонікідзевського району місті Жданова від 07 вересня 1977 року (29/100 частин), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] від 29 травня 2018 року. Згідно довідки, виданої головою КСН «Азовстальський» [PERSON] № 158 від 05 червня 2018 року, в будинку № 9 по вулиці Брянській в місті Маріуполі зареєстровані: [PERSON], [INFO] - власник, [PERSON], [INFO] - дружина, [PERSON], [INFO] - син. Згідно акту від 12 липня 2018 року, складеного головою КСН «Азовстальський» [PERSON], за підписом сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], фактично не проживає у [ADDRESS] з лютого 2015 року у зв'язку з виїздом за межі України. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому понад трьох років, чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житловим будинком. Зокрема, у позовній заяві позивачем [PERSON] не зазначено вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] сплаченого ним при подачі позову до суду судового збору в сумі 704,80 гривень, тому суд при ухваленні рішення не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved