Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

06.11.2013 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕс БАНК» в особі його попередника (ПАТ «ФОЛЬКСБАНК») (надалі -Банк), з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог (Т. 2, а.с. 169, 204) та уточнених позовних вимог представником позивача у судовому засіданні 26.08.201, звернулося до суду з первісним позовом до малого підприємства «Нова», [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06.12.2010 року №КU007143 в загальній сумі 21003,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 26.06.2015 року становить 445 189,94 грн., а також 124 104, 17 грн. - пені, шляхом солідарного стягнення вищевказаної суми заборгованості з боржника (МП «Нова») та кожного з поручителів окремо. Як на підставу для задоволення вищевказаних збільшених позовних вимог, банківська установа посилається на те, що в процесі цивільно - правової реалізації укладених між позивачем та відповідачами договорів кредиту та поруки, зобов'язання відповідачів перед банківською установою зі сплати кредиту та інших нарахувань залишилися невиконаними, внаслідок чого відповідачі заборгували перед Банком станом на 26.06.2015 року суму за предметом позову. Нормативно - правовою підставою для задоволення первісних позовних вимог вказані приписи ст. ст. 536, 554, 611, 651, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 12.05.2015 року закрито провадження по справі в частині позовних вимог ПАТ «ВіЕс Банк» про солідарне стягнення з МП «Нова» та ТОВ «Ківін» заборгованості у сумі 17591,41 дол. США. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 03 липня 2015 року прийнято до спільного розгляду з первісним зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «ВіЕсБанк», третя особа Мале підприємство «Нова» про визнання припиненим договір поруки від 06.12.2010 №КU007143/S-3, укладеного між ПАТ «Фольксбанк» та поручителем [PERSON]. Як на підставу для задоволення зустрічного позову (Т. 2, а.с. 140-142), [PERSON] посилаються на те, що Банком пропущений, передбачений ст. 559 ЦК України строк пред'явлення до нього вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором. Внаслідок припинення поруки в нього, як Поручителя, відсутні будь-які зобов'язання перед Банком за кредитним договором від 06.12.2010. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) збільшені позовні вимоги ПАТ «ВіЕс БАНК» підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Поряд з цим, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, з посиланням на дотримання Банком встановленого законодавством строку сповіщення [PERSON] про стан заборгованості за кредитним договором №KU 007143 від 06.10.2010 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія повідомлення-вимога, яка отримана останнім. Також, за доводами представника позивача, банківська установа до закінчення строку виконання основного зобов'язання звернулася до суду з позовом, тому підстави для визнання договору поруки припиненим є відсутніми. Представник відповідача (2) за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) [PERSON], з позицією якої погодився також представник відповідача (4), прийнявши участь в судовому розгляді справи, просила відмовити у задоволенні збільшених вимог за первісним позовом, оскільки задоволення позову в уточненому представником позивача варіанті призведе до необґрунтованого збагачення позивача за рахунок відповідачів, оскільки банківська установа зможе отримати суму за предметом позову одночасно з боржника та кожного з поручителів окремо. Зустрічний позов просила задоволити з підстав викладених у заяві її довірителя. Представник відповідача (4) за первісним позовом в судовому засіданні збільшені позовні вимоги за первісним позовом не визнав, посилаючись окрім вищевказаного на те, що Банком сфальсифіковані рекомендовані поштові повідомлення про вручення повідомлень - вимог щодо необхідності сплати кредитної заборгованості, тому його довіритель не знав про необхідність виконання будь - яких фінансових зобов'язань перед позивачем. Відповідач (1) за первісним позовом (третя особа за зустрічним позовом), а також відповідач (3) за первісним позовом у судові засідання по справі не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили, тому суд розглянув справу без їх участі, за наявними у ній матеріалами. Заслухавши пояснення та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. Відповідно до умов, укладеного 06 грудня 2010 року між публічним акціонерним товариством «Фольксбанк», назву якого змінено на публічне акціонерне товариство «ВіЕс БАНК» (Статут Т. 1, а.с. 118-121) (надалі - Банк) та малим підприємством «Нова» (надалі - Позичальник) кредитного договору №КU007143 (надалі - Кредитний договір), Банк відкрив Позичальнику моновалютну кредитну лінію з лімітом 75000 доларів США строком на 36 місяців, а саме до 06 грудня 2013 року на поновлювальній основі на умовах часткового погашення, згідно з графіком зменшення ліміту для поповнення обігових коштів під відсотки за користування кредитом (додаток № 1 до кредитного договору Т. 1 а.с. 8-11, 12), який є невід'ємною його частиною (п. 1.1 Договору). Відповідно до умов п. 5.2 Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний повернути Банку отриманий транш (і) в повному обсязі, в строк та у порядку, встановлені Кредитним договором. Сплатити Банку проценти за користування траншами по кредитній лінії у розмірі та порядку, що встановлені Кредитним договором. Згідно з положеннями п. 5.3.1 Кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором Банк має право списати з рахунків Позичальника суми боргу на підставі наказу на примусову сплату боргового зобов'язання, звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором від поручителя (гаранта). За несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання (п. 6.2 та 6.3 Кредитного договору). Фактичне отримання Позичальником кредитних коштів підтверджується копією меморіального ордеру від 09.12.2010 №1222 (Т. 1, а.с. 26). В подальшому, між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, на підставі якої сторони, серед іншого, збільшили відсоткову ставку за користування кредитними коштами (Т. 1, а.с. 13-17). Зазначені зміни до Кредитного договору були також погоджені з поручителями, тобто відповідачами (2), (3), (4). В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Банком та відповідачами (2), (3), (4) 06.10.2010 року були укладені договори поруки № KU 007143/S-3, № KU007143/S-4, №KU 007143/S-5, у відповідності до умов яких, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] поручилися перед Банком за виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором (Т. 1, а.с. 18-19, 20-21, 22-23). На підставі повідомлень-вимог від 16.05.2013, позивачем належним чином було повідомлено відповідачів (1), (2), (3), (4) про стан заборгованості та необхідність її погашення перед банківською установо (Т. 1, а.с. 27, 28, 29, 30), які останні отримали, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень від 20-21.05.2013 , з особистими підписами відповідачів (Т. 1, а.с. 27 зворот, 28 зворот, 29 зворот, 30 зворот). Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга ст. 1050 Цивільного кодексу України). Нормативним правилом, яке міститься в частині першій ст. 543 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до частин першої та другої статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент ухвалення судового рішення по справі, зобов'язання за Кредитним договором відповідачами (1), (2), (3), (4) по первісному позову не виконані. Заборгованість Позичальника станом на 26.06.2015 (розрахунок, Т. 2 а.с. 170-175) за предметом первісного позову у сумі 21003,19 доларів США - (в т.ч. 16893,00 доларів США - основний борг, 4110,39 доларів США - відсотки), а також 124104,17 грн. - пені за період з 25.06.2014 по 26.06.2015, підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 57-60 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачами (1), (2), (3), (4) не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 549, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Доводи та заперечення представника відповідача (4) щодо передчасного звернення позивача до суду із вказаним позовом, внаслідок порушення Банком процедури сповіщення про стан кредитної заборгованості, судом відхиляються виходячи з наступного. У матеріалах справи містяться повідомлення - вимоги від 16.05.2013, які свідчать про належне сповіщення позивачем відповідачів про наявність заборгованості за Кредитним договором, а також наслідки невиконання ними взятих на себе зобов'язань, отримання яких відповідачами підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (Т. 1, а.с. 27 зворот, 28 зворот, 29 зворот, 30 зворот). Посилання представника відповідача (4) щодо неналежності таких доказів судом не приймаються, оскільки спірні моменти щодо приналежності підпису на вищевказаних повідомленнях не спростовують їх фактичну наявність і не виключають можливість їх вручення адресату. Крім того, такі повідомлення містять всі необхідні реквізити визначені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку» з відбитком календарного штемпеля. Також, в матеріалах справи відсутні фактичні дані з приводу вчинення відповідачами будь-яких дій, які б свідчили про їх намагання врегулювати спірну ситуацію з Банком в позасудовому порядку, тому обставини, на які посилається представник, не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні первісного позову. Не є підставою для відмови у задоволенні первісного позову і доводи представників відповідачів (2) та (4) щодо необґрунтованого збагачення позивача за рахунок відповідачів, внаслідок заявлення окремих вимог про солідарне стягнення кредитної заборгованості з боржника та кожного з поручителів окремо, оскільки статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. З матеріалів справи судом встановлено, що зобов'язання за Кредитним договором забезпечувалося кількома поручителями, які надали поруку за різними самостійними договорами. У такому випадку останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором, тому Кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору окремо, що у спірній по справі ситуації і зроблено позивачем в особі його представника в судовому засіданні 26.08.2015. У спірній по справі ситуації, відповідачі (2), (3), (4) разом не поручалися солідарно відповідати перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов'язань, однак на підставі укладених з банківською установою договорів (Т. 1, а.с. 18-19, 20-21, 22-23), кожен окремо, поручилися разом з МП «Нова» відповідати перед позивачем за виконання кредитних зобов'язань позичальника. Щодо зустрічного позову, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті даної частини застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Роз'яснюючи вищевказані законодавчі положення Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» звернув увагу суддів на те, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З Договорів поруки (Т. 1, а.с. 18-19, 20-21, 22-23) вбачається, що в них не встановлено конкретного строку, після якого порука припиняється. Зазначена у договорах поруки умова про їх дію до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 Цивільного кодексу України. Отже, в цьому разі підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Такі самі умови для припинення поруки, узгоджені сторонами і в самих договорах (п. 4.2). Поряд з цим, у Кредитному договорі (п.п. 1.1., 1.3.) строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - «до 06 грудня 2013 року». За таких обставин справи, право на пред'явлення вимоги Банком до Поручителів про виконання зобов'язань позичальника з повернення кредитних ресурсів (в т.ч. відсотків та пені), виникло з 06.12.2013 та могло бути реалізовано банківською установою протягом наступних шести місяців від вказаної дати. В свою чергу Банк звертався до Поручителів з вимогою погасити заборгованість за кредитними зобов'язаннями позичальника 16.05.2013, які отримані відповідно 20 та 21 травня 2013 (Т. 1, а.с. 27-30), а до суду 06.11.2013 (Т. 1, а.с. 3). Вищевказане свідчить про те, що вимоги до Поручителів заявлені Банком до спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку. За таких обставин справи зустрічний позов задоволенню не підлягає. Судові витрати по справі у сумі 3654 грн. (судовий збір, Т. 1, а.с. 2, Т.2, а.с. 168) підлягають віднесенню на відповідачів відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням приписів, які містяться у п. 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». На підставі наведеного,

Outcome: approved