Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

06 вересня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 13.05.2008 року на загальну суму 39142 грн. та судові витрати по справі в сумі 1921,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 13 травня 2008 року між сторонами існують договірні відносини, зокрема відповідач одержала від Банку кредит в сумі 24000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та правом Банку самостійно збільшувати кредитний ліміт. \~ \~ \~ \~Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. \~ \~ \~ \~Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач належним чином не виконувала умови договору та не сплачувала в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 15 серпня 2019 року має загальну заборгованість в сумі 39142 грн., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, клопотав про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 16). Відповідач [PERSON] до суду не прибула, відзиву не подала, про час та місце судового засідання повідомлена належно за місцем реєстрації та з розміщенням оголошення на офіційному сайті Жовтневого районного суду Миколаївської області вебпорталу судової влади України (а.с. 59, 63-64, 69), у зв`язку з чим, з урахуванням вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 13 травня 2008 року відповідач подала анкету-заяву до Банку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідно даної заяви, позичальник погодилася, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. В цій же заяві визначена відповідальність позичальника у виді штрафу в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову у разі порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань за вказаним договором більш як на 120 днів. Відповідачкою отримано кредитну карту «Універсальна», з тарифним планом «30 днів пільгового періоду». В той же день відповідачкою підписано довідку про умови кредитування (а.с. 24-25). З 01.01.2013 року банком змінено тарифний план на «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, з відповідною зміною умов кредитування (а.с. 28), в тому числі процентною ставкою, та зміною тарифів відповідальності за порушення кредитних зобов`язань. Після змінити тарифного плану відповідачкою отримано нові картки, зокрема 15.09.2014 року - картку за № [NUMBER] , та 07.12.2015 року 5168755602222263 (а.с. 27), здійснювалось використання грошових коштів, згідно даних особового рахунку по вересень 2018 року включно (а.с. 29-34), що свідчить про продовження між сторонами кредитних правовідносин за новими тарифами. Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, залишивши за собою право зміни кредитного ліміту в самостійному порядку (п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил). Згідно довідки про кредитування, що підписана позичальницею, сторонами визначено щомісячний мінімальний платіж, що становив 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, термін сплати до 25 числа місяця, наступного за звітним. Також передбачено відповідальність у виді пені та штрафу за порушення грошових зобов`язань. Відповідно до п. п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручила Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених нею операцій, а також вартості послуг, визначеній Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виконанні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законом порядку. На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок кредиту (тобто шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів). В разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за користування кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифі, що діють на дату нарахування. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів, а відповідно до п. 2.1.1.12.2.2 у разі виникнення такого прострочення понад 90 днів, Клієнт сплачує пеню в розмірах, визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов також передбачена відповідальність клієнта за порушення з грошових зобов`язань у виді штрафу, в розмірах, що визначені Тарифами. Згідно п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. У разі порушення Клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості перед Банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень змінити умови кредиту, встановивши термін повернення кредиту дев`яносто першого дня з моменту порушення зобов`язання. При цьому, згідно ст.ст.212,611, 651 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями строк виконання яких не настав, вважається, що термін наступив в 91-й день з моменту настання порушення зобов`язань клієнта з погашення заборгованості по кредиту. На цю дату клієнт зобов`язаний повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його використання, в повному обсязі виконати всі інші зобов`язання за договором. Відповідач до суду не прибула, відзив чи заперечення не подала, умови Договору (його складові, що надані Банком) не спростувала. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 і 2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом 634\~ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються\~главою 71\~ЦК України\~та загальними нормами\~Цивільного кодексу\~щодо зобов`язань. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. За положеннями ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання, а позичальниця навпаки, порушила умови Договору в частині строків та сум, що передбачені для внесення мінімального платежу. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач використовувала кредитні кошти, при цьому допустила випадки порушенням вимог стосовно щомісячного обов`язкового платежу та мінімального його розміру, зокрема з січня 2019 року систематично, у зв`язку з чим Банк скористався своїм правом ( п. 2.1.1.4.2 та п.2.1.1.4.6 Умов) на дострокове стягнення всієї суми заборгованості, окрім простроченої (а.с.17-23). Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованості за кредитом підлягає стягненню в повному обсязі. Окрім цих сум, Банком нарахована пеня в розмірі 10451,01 грн., при цьому, відповідно до п.2.1.1.12.2.2 Умов та Правил, про стягнення відсотків з боржника Банком не заявлено. Окрім цих сум, Банком як неустойка нараховано суми штрафу також за порушення щодо строків виконання договірних зобов`язань, а саме: штраф 250 грн. (фіксована частина), штраф 1852 грн. (процентна складова). Тобто, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф одночасно. Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду (неустойка) за одне й те саме порушення договірних зобов`язань (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена в ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 р., від 6 листопада 2013 року (№6-116цс13). За правилами\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати\~\~кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.\~\~\~\~ Вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною (зокрема розмір пені перевищує прострочену заборгованість), не відповідає передбаченим у п. 6 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509\~та ч.ч. 1, 2 ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. За такого, з урахуванням критеріїв справедливості та добросовісності, недопустимості подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, враховуючи, що розмір пені перевищує прострочену заборгованість, тому суд вважає за необхідне стягнути неустойку лише у виді штрафу, при цьому лише в сумі 250 грн., адже визначений умовами Договору розмір пені у виді 5 % від ціни позову не відповідає положенням\~\~ч.2\~ст. 549 ЦК України, згідно яких штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. \~ \~ \~ \~Враховуючи вище викладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 26738 грн. 99 коп., з яких: 20143,57 грн. - заборгованість за кредитом, 6345,42 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 250 грн. - штраф (фіксована складова). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням роз`яснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1312 грн. (26738 грн. 99 коп. х 100 /39142грн. = 68,3%, 1921 х 68,3% = 1312).

Outcome: partial