Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

06.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його мати [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, в тому числі, на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Він є спадкоємцем першої черги за законом і прийняла спадщину подавши відповідну заяву до органів нотаріату. Однак нотаріус не може видати свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок через відсутність правовстановлюючого документу. Просив визнати за ним право власності на будинок з господарськими спорудами. Позивач до судового засідання не з'явився, просив позовні вимоги задовольнити, розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсягу, просив справу розглянути без його участі. За таких обставин, відповідно до ч.3 ст. 211,ч.2 ст.247 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. У 1960 році [PERSON] побудував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок ( а.с.10-12). Вказаний будинок збудовано на земельній ділянці, відведеної на підставі рішення виконкому Слобідської сільської ради №23 від 20.07.1993 року (а.с. 21) У відповідності із випискою з погосподарської книги №12 Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області, вбачається, що за [PERSON] з 1960 року числиться житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 37) В 1960 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок на той час був сам факт збудування або купівлі ним будинку з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. 13.09.2017 року ТОВ «Буринсье БТІ» було виготовлено технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами, згідно якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] розташовані житловий будинок «А-1» з верандою «а», сарай «Б», сарай «В», літня кухня «Г», сарай «Д», огорожа №1-3 (а.с.10-12). Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта, виконаного Путивльським БТІП, (кваліфікаційний сертифікат [NUMBER] від 08.02.2013 року) вбачається, що спірний житловий будинок збудований відповідно до державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів. Тобто [PERSON], побудувавши у 1960 році житловий будинок на належно відведеній земельній ділянці, за відповідними технічними і санітарними нормами, набув статусу власника житлового будинку та набула право, в межах, установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном, однак за свого життя не оформив належним чином право власності на нього. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 14.05.2008 року (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої ввійшов, в тому числі, вищевказаний будинок. За життя, 15.09.2004 року від імені [PERSON], секретарем виконавчого комітету Слобідської сільської Ради Буринського району Сумської області було складено заповіт, який зареєстровано в реєстрі за №556 на користь [PERSON], яка не скористалась правом на прийняття спадщини. Вказана спадщина була прийнята дружиною померлого - [PERSON], яка прийняла спадщини шляхом спільного проживання з [PERSON].(довідка Слобідської сільської ради № 2321 від 27.09.2017 року а.с. 7) Із свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 17.11.1990 року вбачається, що громадяни [PERSON] та громадянка [PERSON] уклали шлюб і після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 07.09.2017 року (а.с.22). [PERSON] є сином [PERSON], що вбачається із свідоцтва про народження [NUMBER] від 12.05.1965 року ( а.с.24 ). Як вбачається з матеріалів спадкової справи, [PERSON], як єдиний спадкоємець померлої [PERSON], звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок не отримав через відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджено листом №1555/01-16 від 04.12.2017 року приватного нотаріуса Головенської Л.В. (а.с. 28). Наявність інших спадкоємців судом не встановлено. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог щодо спірного будинку та задовольняє позов.

Outcome: approved