Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

04 серпня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на утримання дружини. В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем у справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2017 року. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалось, на даний час вони проживають окремо один від одного, син проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на її утримання та на утримання дитини не надає, хоча зобов`язаний надавати. Їй одній утримувати сина дуже важко, так як вона ніде не працює, постійно зайнята доглядом за сином, допомоги, яку вона отримує в розмірі 860 грн. щомісячно не достатньо для належного утримання сина, інших доходів в неї немає. Відповідач є працездатним, має постійний, регулярний дохід. Просить стягнути з відповідача на утримання сина на її користь аліменти в розмірі в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 04 серпня 2020 року до досягнення дитиною повноліття та на її утримання, як непрацюючої матері по перебуванню за доглядом дитини до досягнення трьохрічного віку, в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно . просила також стягнути з відповідача в її користь судові витрати по справі. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться заяви сторін, де [PERSON] , [PERSON] просять справу розглядати за їх відсутності. При цьому, позивач позовні вимоги підтримала і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня подачі заяви в суд і до досягнення сином повноліття, а також на своє утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку щомісячно, відповідач позов визнає, також зазначає, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 04 серпня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття та на утримання позивачки як непрацюючої матері по перебуванню за доглядом дитини до досягнення трьохрічного віку, в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних права обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України (далі - СК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізької області, актовий запис № 130 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного подружнього життя у них [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Оваднівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області. На даний час позивач та відповідач проживають окремо. Дитина проживає разом із матір`ю. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За правилами ч.1-2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 180 Сімейного Кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.2 ст.181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відтак, обрання способу стягнення аліментів є виключним правом позивача та не залежить від волі відповідача у такій категорії справ. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно своїх вимог, позивач просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу). За аргументами позивача, відповідач є здоровим працездатним чоловіком, офіційно працює має постійний, регулярний дохід. Доказів з приводу наявності об`єктивних причин, які б не дозволяли відповідачу сплачувати кошти на утримання своєї неповнолітньої дитини, ним до суду не надано. Відповідач є батьком, який у відповідності до Закону зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину та повинен самостійно визначати необхідність та достатність своїх доходів, які мають бути еквівалентними та в повній мірі кореспондуватися із обов`язковими витратами, до яких в даному випадку відносяться аліменти на утримання неповнолітніх дітей. При вирішенні питання про розмір аліментів суд першочергово враховує життєвонеобхідні потреби дитини, матеріальне ставище позивача, яка самостійно не здатна забезпечити їй необхідний рівень проживання та розвитку. Приймає суд також до уваги і той факт, що позивач на період догляду за дитиною є непрацездатною, у зв`язку з чим вона потребує додаткові ресурси та кошти для забезпечення дитини. При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує встановлені законодавством мінімальні та рекомендовані мінімальні розміри аліментів, а також те, що відповідач являється працездатною молодою особою, а також те, що у відповідності до ч.3 ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, а тому вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , необхідно визначити в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, дружина, з якою проживає дитина має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що жінка, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить жінці - матері незалежно від цієї обставини. З огляду на зазначене та з врахуванням всіх вище перелічених обставин, суд приходить до переконання, що з відповідача додатково слід стягувати кошти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною 3-х річного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину та дружину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 04.08.2020 року. Згідно ст. 430 ЦПК України, стягнення аліментів за один місяць звернути до негайного виконання. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі - 1 681,60 грн. (840,80 грн.+ 840,80 грн.=1 681,60 грн). Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таку правову позицію щодо застосування норм права висловив Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. На підтвердження понесених витрат, позивачем було надано договір про надання правової допомоги від 27 липня 2020 року укладеного між [PERSON] та адвокатом Сацюк І.В. Відповідно до п.1.1 даного договору сторони погодили участь адвоката Сацюк І.В. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на утримання дружини . На підставі додаткової угоди № 1 від 03 серпня 2020 року до договору про надання правової допомоги б/н від 27 липня 2020 року [PERSON] та адвокат Сацюк І.В. погодили, що вартість послуг адвоката буде складати 2142,75 гривень. Також позивачем до матеріалів були долучені копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Сацюк І.В. серії ВЛ № 746; квитанцію № 2 від 03 серпня 2020 року про отримання Сацюк І.В. від позивача [PERSON] на підставі договору б/н від 27 липня 2020 року за надання правничої допомоги 2142,75 гривень. Тому, суд вважає, що позивачем надано необхідні докази про понесення судових витрат по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на утримання дружини на суму 2142,75 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з чим, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати у сумі 2142, 75 гривень на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved