Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

05 лютого 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути аліменти на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. щомісяця до її повноліття та на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. щомісяця до його повноліття, починаючи з дня предявлення позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісяця до досягнення сином - [PERSON] трьох років. Представник позивача у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. на кожну дитину та 500 грн. на дружину. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2014 року (а/с 5). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а/с 6, 7), які проживають з позивачем (а/с 9). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. \~Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вимоги закону, обовязок відповідача утримувати неповнолітніх дітей, що відповідач працює, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на двох неповнолітніх дітей, у розмірі 1000 грн. на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття та 500 грн. на дружину. Крім того, згідно ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 Сімейного кодексу України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Статтею 79 Сімейного кодексу України визначено час, протягом якого сплачуються аліменти одному з подружжя. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. За таких обставин, оскільки діти сторін проживають з позивачем, позивач не працює, отримує одноразову допомогу при народженні дитини, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач працездатний та може надавати таку допомогу, а тому суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, проте вважає за доцільне стягнути їх у розмірі меншому, ніж просить позивач. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial