Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

05.03.2014 р. позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення та визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], право власності на земельну ділянку, площею 1,6709 га, кадастровий номер 7122582900010140021, що знаходиться в адміністративних межах Зарічанської сільської ради і належала померлому на підставі державного акта серії ЧР №119341, виданого 30 грудня 2003 року на підставі розпорядження Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації № 421 від 25 грудня 2003 року. Свій позов позивач мотивує тим, що [INFO] помер його батько, який проживав у с. Миколаївка Корсунь-Шевченківського району, після смерті якого відкрилася спадщина на вказану земельну ділянку. Спадщину позивач прийняв, подавши до Корсунь-Шевченківської нотаріальної контори в передбачений законом строк заяву, та заведена спадкова справа №330/2012, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 30739938, виданим 12.06.2012 р. вказаною нотаріальною конторою, але не може одержати дану спадщину, бо державний акт на вказану земельну ділянку був зіпсований, допущено підчистку в графі: прізвище, ім»я по батькові. В судовому засіданні позивач підтримав даний позов та дав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Від відповідача - Зарічанської сільської ради, за підписом сільського голови поступила заява з визнанням позову та проханням слухати справу у відсутність представника сільської ради. Представники 3-х осіб були належно повідомлені про день,час та місце слухання справи, але у судове засідання не з»явилися, не повідомили про причини неявки, не направили заяви про відкладення розгляду справи, а тому така слухається у їх відсутність. Суд, заслухавши позивача, свідка [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що дійсно [INFO] помер [PERSON], проживавший у с. Миколаївка Корсунь-Шевченківського району, який залишив заповіт на своє майно на позивача та свідка [PERSON], яку позивач прийняв, звернувшись із заявою про прийняття спадщини у 6-ти місячний строк з дня смерті спадкодавця до нотаріальної контори( а.с. 21-22). Від інших осіб заяв не поступило. Нотаріус відмовив у видачі спадщини на вказану земельну ділянку, оскільки у документі дійсно видно явні виправлення у прізвищі, імені та по батькові власника земельного паю. Спадкодавець залишив заповіт, вчинений ним та посвідчений 27 листопада 2007 року секретарем виконавчого комітету Зарічанської сільської ради Корсунь- Шевченківського району Черкаської області, зареєстрований в реєстрі за №173, яким заповідав все своє майно позивачу та [PERSON]. Цей заповіт не змінено і не скасовано, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти, спадкові договори) № 30738943 від 12.06.2012 та відміткою сільської ради на заповіті. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, видану 18.06.2013 р. за № 551 відділом Держземагенства померлому належала земельна ділянка на території Зарічанської сільської ради площею 16709 кв.м. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємцем майна померлого є позивач за заповітом, який прийняв спадщину, та який на день смерті не змінено і не скасовано спадкодавцем. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], на якого також складено заповіт на дане майно, але який в передбачений законом строк спадщину не прийняв і не бажає приймати, пояснив у суді, що не бажав приймати спадщину після смерті батька в передбачений законом строк. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування це є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування за заповітом мають особи, що визначені у заповіті, яке виникає у день відкриття спадщини. Земельний кодекс України регулює земельні правовідносини в Україні. Зокрема в ст. 125 ЗК України зазначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно наданих суду документів позивач не має належного оригіналу державного акта на право приватної власності на земельну частку ( пай). Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень,це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою, а це значить, що це дає право особі довести це право у судовому порядку. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 N 325, зареєстрованого у МЮ України 06.08.2009 р. за № 735/16751 «Про затвердження Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянки і на право постійного користування земельною ділянкою», із змінами, внесеними згідно з наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 631 від 30.08.2010 р., передбачено, що лише особа, якій видано державний акт і у якому маються помилки, виправлення може звернутися до відповідного територіального органу Держкомзему із заявою (клопотанням) про видачу нового державного акта, але це стосується земельних ділянок, але не земельних часток ( паїв). Відповідно до п. 4.11 вказаної Інструкції спадкоємець не є набувачем права на земельну ділянку, а у територіальних органів Держкомзему відсутні підстави для проведення державної реєстрації земельної ділянки та державного акта на право власності на земельну ділянку на ім'я померлого спадкодавця та видачі нового державного акта спадкоємцю. Тобто зареєструвати земельну ділянку на померлу людину відповідно до цієї Інструкції та інших нормативних актів неможливо, так само як і видати державний акт не його власнику, а внесення змін до акту не передбачено, а тому способом захисту прав позивача є звернення до суду. Про що надано письмове ро»яснення позивачу відділом Держкомзему. Таким чином, з урахуванням того, що сільський голова Зарічанської сільської ради, як представник відповідача, проти задоволення позову не заперечував та визнає такий, чим підтверджує належність вказаної земельної ділянки померлому,належність померлому вказаної земельної ділянки підтверджується вказаними у рішенні доказами, тому суд задовольняє позов і визнає за ним право власності на вказану земельну ділянку ( пай), яка має цільове призначення : для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в адміністративних межах Зарічанської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Хоч позов і задовольняється, але оскільки відповідач прав позивача не порушував, тому судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: approved