Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

05.03.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із наведеним вище позовом до [PERSON], в обґрунтування якого зазначав наступне. 15.04.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви уклали договір № б/н (далі - Договір), згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 2 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,30 % на місяць (27,60 % на рік) (відсотки в подальшому змінювались згідно до умов кредитування), на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит, водночас відповідач порушила умови Договору і має прострочену заборгованість станом на 31.12.2017 року в сумі 39 370, 86 грн., яка склалась із заборгованості за кредитом - 2 489, 61 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 31 041, 75 грн., заборгованості за пенею - 3 488, 51 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процентної складової) - 1 850, 99 грн. Відповідач в добровільному порядку не вжила заходів щодо погашення заборгованості, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищевказаним позовом. З огляду на вказане, позивач просив стягнути з [PERSON] зазначену вище суму заборгованості за кредитним договором, а також суму понесених судових витрат у розмірі 1 762 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянуті малозначні справи. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 24.04.2018 року у вказаній справі було відкрито провадження та її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 17.05.2018 року, і відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В подальшому розгляд справи було відкладено на 08.06.2018 року. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, повідомивши, зокрема про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Крім того, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі за наявності до цього правових підстав. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час, дату і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явилася без повідомлення (поважних) причин, відзиву на позовну заяву не подала. За письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ст. 280 ЦПК України, судовий розгляд даної справи можливо здійснити за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до частин 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 15.04.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви уклали Договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2 000, 00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,30 % на місяць (27,60 % на рік) (відсотки в подальшому змінювались згідно до умов кредитування), на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у цій анкеті-заяві (а.с. 54). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд приходить до висновку, що укладений між сторонами кредитний договір від 15.04.2013 року, по своїй суті є договором приєднання, відповідно до ст. 634 ЦК України. Частиною 1 статті 1054 ЦК України, визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Нормами статті 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов'язання, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 2.1.1.5.5, п 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умов), позичальник зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, а у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди Банку (а.с. 84 зворотна сторона). Виходячи зі змісту пункту 1.1.3.2.3 Умов, Банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п. 1.1.3.1.9 Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови (а.с. 71 зворотна сторона). Пунктом 1.1.5.25 Умов передбачено застосування пені за несвоєчасну сплату кожного грошового зобов'язання, передбаченого Договором та Умовами, у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення (а.с. 76). При порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язався сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (п. 2.1.1.7.6 Умов) (а.с. 85). Позичальник [PERSON] користувалася коштами, разом з цим, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с. 52-53). Таким чином, [PERSON] станом на 31.12.2017 року має заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 39 370, 86 грн., яка склалась із заборгованості за кредитом - 2 489, 61 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 31 041, 75 грн., заборгованості за пенею - 3 488, 51 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процентної складової) - 1 850, 99 грн. Водночас суд доходить до висновку про відсутність підстав для стягнення штрафів: 500 гривень (фіксована частина) та 1 850, 99 гривень (процентна складова), виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею), є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 1.1.5.25 Умов передбачено застосування пені за несвоєчасну сплату кожного грошового зобов'язання, передбаченого Договором та Умовами, у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення (а.с. 76). У той самий час, умовами цього Договору передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, а саме порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому Договором, більш ніж на 30 днів (п.2.1.1.7.6 Умов) (а.с. 85). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). В даному випадку пеня і два види штрафу, нараховані в один і той же період, тобто є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов, а саме штрафу (фіксована частина) в розмірі 500, 00 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 1 850, 99 грн., не підлягають задоволенню, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню відповідно до пункту 1.1.5.25 Умов. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається ПАТ КБ «ПриватБанк», як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON], а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором станом на 31.12.2017 року в сумі 37 019, 87 грн., де 2 489, 61 грн. - заборгованість за кредитом, 31 041, 75 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 488,51 грн. - заборгованість за пенею. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з [PERSON] в сумі виходячи з розрахунку: (37 019, 87 грн. (розмір задоволених позовних вимог) * 1 762, 00 грн. (розмір судових витрат) / 39 370, 86 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1 656, 78 грн.

Outcome: partial