Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

06.02.2018 р. позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 08.09.2012 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 584, від даного шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO] Зазначає, що через постійні конфлікти спільне життя не склалось. Позивач та відповідач мають різні погляди на сімейне життя, виховання дитини та ведення спільного господарства. У зв'язку з цим шлюбні стосунки були фактично припинені. З 2013 року почали жити окремо. Позивач впевнена, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливо. Після розірвання шлюбу спільна дитина за попередньою домовленістю залишиться проживати з позивачем. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2018 р. відкрито провадження та призначено підготовче засідання у вказаній справі. У підготовчому судовому засіданні від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, зазначила, що позов підтримує повністю. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що позов визнає. У зв'язку з неявкою в підготовче судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08.09.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 584 (а.с. 6). Від даного шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 421 (а.с. 8) Позивач та відповідач фактично не живуть однією сім'єю, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам чоловіка, дружини та дитини. На сьогоднішній день спільна дитина проживає з позивачем. Згідно зі ст. ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя та їх дитини. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою,тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Щодо вимог позову про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, судом встановлено, що спільна дитина позивача та відповідача проживає з матір'ю та перебуває на її забезпеченні. У спростування викладених обставин будь-яких доказів та заперечень відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За нормою ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved