Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

05.02.2014 року позивач звернулась із зазначеним позовом, який 25.03.2014 року уточнила, посилаючись на слідуючи обставини. Відповідно до свідоцтва № 17222 про право власності на житло від 13.01.2006 року на праві спільної сумісної власності однокімнатна квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] 01.11.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки по кредитному договору [PERSON] Рішенням Алчевського міського суду Луганської області від 07.04.2011 року було стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по кредитному договору у розмірі 54531, 95 грн. Пізніше ВДВС Алчевського МУЮ було накладено арешт на вищезазначену квартиру, яка також є у власності позивача. [INFO] [PERSON] помер. Позивач вважає, що накладення арешту на спірну кварту є порушенням її прав, оскільки дана квартира належить на праві власності не тільки [PERSON], а і їй також. 16.01.2014 року позивач отримала повний витяг з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, який надала Луганська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, де 22.06.2011 року борг у сумі 54531,95 грн. добровільно сплачено боржником і виконавчий документ фактично виконано, але обмеження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не знято. Таким чином ні [PERSON], ні позивач не мають боргових зобов'язань перед відповідачем. За таких обставин, позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить звільнити спірну квартиру з-під арешту; зобов'язати відповідача зняти заборону на відчуження спірної квартири (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - 262848644112). Представник позивача [PERSON] - [PERSON], діюча на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 10.01.2014 року, у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача ВДВС Алчевського МУЮ - Антонова Т.Ю., діюча на підставі довіреності № 16 від 08.01.2014 року, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, про що надала суду письмові заперечення (а.с. 37-38). Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та представниками сторін не оскаржується той факт, що на примусовому виконанні ВДВС Алчевського МУЮ знаходився виконавчий документ № 2-676/11 від 07.04.2011 року про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредитному договору у розмірі 54531, 95 грн. [PERSON] [INFO] помер (а.с. 16). 22.06.2011 року по вищезазначеному виконавчому листу державним виконавцем ВДВС Алчевського МУЮ було відкрите виконавче провадження № 27393010 (а.с. 17). Також в даній постанові було зазначено щодо заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON], адреса: [ADDRESS], у межах суми боргу. Арешт накласти з моменту надходження постанови. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.01.2014 року, індексний номер 15895609 (а.с. 18-19), на квартиру [ADDRESS], на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 07.07.2011 року було накладено арешт. Згідно повного витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 16.01.2014 року, наданого Луганською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, виконавче провадження № 27393010 завершено, оскільки 15.11.2012 року виконавчий документ фактично виконано - рішення боржником виконано добровільно (а.с. 20-21). Посилання представника відповідача про те, що постанова про закінчення виконавчого провадження № 27393010, винесена помилково, та вона не була роздрукована та підписана, а також те, що 21.01.2014 року державним виконавцем дану постанову було скасовано у зв'язку з помилкою, суд не приймає до уваги. Оскільки державним виконавцем не надано жодного підтверджуючого та належного доказу про даний факт. Крім того, у суду є сумніви щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження саме через помилковість, оскільки вона знаходиться у офіційних відомостях Луганської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Крім того, постанова про скасування вищезазначеної постанови винесена тільки 21.01.2014 року, тобто після того, як пройшло більше року після її винесення, та лише після звернення позивача до ВДВС Алчевського МУЮ зі спірним питанням. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Судом встановлено, що за позивачем [PERSON] та [PERSON] дійсно визнано право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва № 17222 про право власності на житло, виданого 13.01.2006 року Головним управлінням економіки і ринкових відносин Алчевської міської ради (а.с. 8). Право власності належним чином зареєстроване КП АБТІ» 16.01.2006 року за реєстраційним номером 13551639 (а.с. 9). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності отримується на підставах, не заборонених законом. Право власності передбачається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не виходить із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Отже, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позивач на законних підставах звернулась з даним позовом до суду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України та ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що позивач [PERSON] та її представник [PERSON] довели суду, що позивач не має ніяких боргових зобов'язань перед відповідачем, а тому позбавлення її майна в рахунок погашення зобов'язань за третіх осіб є протиправним позбавленням права власності, що забороняється законодавством України, суд дійшов висновку про задоволення уточнених позовних вимог позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved