Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

05 грудня 2018 року [PERSON], звернулася до суду із позовом до Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] року помер [PERSON], батько позивача, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим 07.09.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області. [INFO] року померла [PERSON], мати позивача, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданого 07.09.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області. Родинні відносини, підтверджуються свідоцтвами про народження та одруження позивача. Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], становить земельна ділянка площею 1,5825 та, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,4862га, та площею 0,0964 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області, і які належали спадкодавцю, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] виданого 02.04.2001 року, Куликівською сільською радою народних депутатів, на підставі рішення XIII сесії III демократичного скликання Куликівської сільської ради від 29.03.2001 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № [NUMBER]. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця, за законом, що підтверджується рішенням Радехівського районного суду Львівської області, позивач мав намір оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку, у Радехівській державній нотаріальній конторі, однак не може у зв'язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано на ім'я спадкодавця після його смерті, та наявних у даному державному акті помилки у написанні імені власника , а від так державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, за загальним правилом здійснив це в усній формі, та рекомендував звернутися з позовом в суд. Крім цього, звертає увагу суду на те, що з метою встановлення її права на отримання спадкового майна після смерті матері [PERSON], необхідно встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документу спадкодавцю, а саме Державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано на ім»я [PERSON], замість правильно [PERSON]. Оскільки позивач, як спадкоємець, не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. За таких обставин позивач звертається до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт, що Державний акт на право приватної власності па землю, серії 1 серії [NUMBER] виданого 02.04.2001 року, Куликівською сільською радою народних депутатів, на підставі рішення XIII сесії III демократичного скликання Куликівської сільської ради від 29.03.2001 року, і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], належить [PERSON]. Визнати за [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 1,5825 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1.4862га, та площею 0,0964га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач в судове засідання не з»явилася, подала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с.33). Представник відповідача Куликівської сільської ради Радехівського району, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повній мірі, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.34). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області 07 вересня 2010 року (а.с.10). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області 07 вересня 2010 року (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], вбачається, що [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.13). Відповідно до рішення Радехівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2011 року, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с.14). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданого 02.04.2001 року головою Куликівської сільської ради народних депутатів на підставі рішення ХІІІ сесії ІІІ демократичного скликання Куликівської сільської ради народних депутатів від 29.03.2001 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], вбачається, що земельна ділянка, площею 1,5825 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.15 - зворот). Відповідно до довідки № 402 від 27.11.2018 року, виданої виконкомом Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] [INFO], яка проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] та [PERSON] одна і та сама особа (а.с.16). З довідки №403 від 27.11.2018 року, виданої виконкомом Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON], яка померла [INFO] року, проживала і була зареєстрована в [ADDRESS]. На день смерті разом із померлою проживала [PERSON] - дочка (а.с.17). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON]. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved