Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

06 листопада 2014 року [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 жовтня 2010 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. На протязі останніх декілька років сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Між ними постійно виникають сварки. Спільне життя сторін не склалось, тому вона вважає, що і подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам та інтересам дитини, яке мають суттєве значення. Розірвання шлюбу для неї є в край важливим, оскільки вона має намір створити нову сім'ю та знаходиться в стані вагітності. При цьому батьківство зачатої дитини не належить відповідачу. Позивач просить задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб. Позивач надала до суду заяву, в якій просила цивільну справу розглядати без її участі та задовольнити позов в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, при цьому зазначила, що з відповідачем не проживає з грудня 2013 року (а.с. 15). Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив цивільну справу розглядати без його участі, не заперечував проти задоволення вимог позивача (а.с. 17). Третя особа, [PERSON] надав суду заяву, в якій просив вимогу позивача задовольнити та розірвати шлюб при цьому зазначив, що він визнає батьківство майбутньої дитини (а.с. 16). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 жовтня 2010 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 408 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку: [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], від 25 січня 2011 року, актовий запис № 57 (а.с. 5). Дані правовідносини регулюються СК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 110 СК України чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Так, третьою особою - [PERSON] визнано батьківство зачатої дитини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Заходів до примирення сторони не бажають приймати. Спільна дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що дублює ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені з грудня 2013 року та більше не відновлювались, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Крім того, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved