Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

05 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Після того, як її донька, [PERSON], вийшла заміж за [PERSON], вони разом з онучкою, [PERSON], [INFO], стали проживати в її квартирі за вказаною адресою, де і зареєструвалися. У подальшому сімейне життя у дочки не склалося, та у 2012 році вона розірвала шлюб з [PERSON], який виїхав з міста Маріуполя на постійне місце проживання до Російської Федерації та на даний час проживає в Москві, точна адреса їй невідома. Проте з реєстрації в її квартирі відповідач не знявся та вже протягом 4-х років залишається зареєстрованим у належній їй на праві власності квартирі. Оскільки ціни за комунальні послуги були прийнятними, то вона оплачувала за всіх зареєстрованих осіб, та не ставила питання про зняття відповідача з реєстрації в її квартирі. Проте на даний час їй скрутно оплачувати комунальні послуги. Крім того, відповідач [PERSON] вже чотири роки добровільно не проживає у спірній квартирі, тому наявність його реєстрації чинить перешкоди у реалізації нею права власності даною квартирою. Просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору міни від 15 липня 2006 року, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 02 серпня 2006 року. Як вбачається з довідки, виданої директором ПП «Ваш двір» [PERSON] від 04 липня 2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] власник, [PERSON] донька, [PERSON] онучка та [PERSON] зять. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Відповідно до акту від 29 червня 2016 року, складеного головою КСН «Жемчужний», [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] квартира № , проте з 01 серпня 2011 року фактично за даною адресою не проживає. Даний факт підтверджено сусідами [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Згідно даних Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області станом на 14 листопада 2016 року, [PERSON], [INFO], у розшуку не перебуває. Отже, відповідач [PERSON] добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником квартири № 42, розташованої в будинку № 107/21 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі, а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування даною квартирою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved