Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

07.07.2021р.\~ [PERSON] \~звернулася до\~Жовтневого районного\~суду м.\~Дніпропетровська \~із позовом\~до [PERSON] \~ про\~ стягнення\~ грошових\~коштів (а.с.\~№3-6) Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.07.2021р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №23). В обґрунтування позовних вимог представник позивачки - адвокат Коган Р.В. (діє на підставі ордера серія АЕ №1077877 від 02.07.2021р. - а.с. №19) в позові зазначав, що 31.05.2021р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено розписку, на підставі якої було узгоджено, що [PERSON] отримав від [PERSON] 1 000 дол.США в рахунок задатка за земельну ділянку №1223285500:01:014:0090 та земельну ділянку № 1223285500:01:014:0096 та те, що [PERSON] планово до 22.06.2021р. вводить будинок, який буде розташований на земельній ділянці № 1223285500:01:014:0096, в експлуатацію. Строк готовності продавця, з урахуванням усіх обставин не має перевищувати 30.06.2021р. Однак, відповідачем не було продано, а позивачкою не було придбано вищевказані земельні ділянки та житловий будинок, який мав би бути розташований на одній з ділянок. Таким чином, угода за даною розпискою не відбулася, більше того, позивачкою було отримано інформацію, що вищевказані земельні ділянки не перебували і на сьогоднішній день не перебувають у праві власності відповідача, власником вищевказаних земельних ділянок є [PERSON] . Отже відповідач, підписуючи розписку, та отримуючи грошові кошти, мав намір на розпорядження чужою власністю, оскільки за розпискою продавцем в основній угоді мав би бути саме [PERSON] . Позивачка вважає, що передані грошові кошти за розпискою у розмірі 1 000 дол. США, які на момент фактичної передачі становили еквівалент у розмірі 27 500грн. за офіційним курсом НБУ на 31.05.2021р., є авансом в розумінні цивільного законодавства України, оскільки завдатком можна вважати лише той платіж, який забезпечує виконання вже укладеної угоди. Оскільки угода з продажу відповідних земельних ділянок та житлового будинку не відбулася, то аванс має бути повернуто позивачці у повному розмірі. Враховуючи викладене, представник позивачки просив стягнути з відповідача на користь позивачки грошові кошти у розмірі 27 500 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивачки\~ адвокат\~Коган Р.В.\~ 01.12.2021р. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов підтримав та просив задовольнити повністю, заперечував проти заочного рішення, оскільки відповідачу було вчасно направлено претензію про повернення боргу (а.с.№ 38). Крім того, 01.12.2021р. до вищезазначеної заяви представником позивачки до суду було надано клопотання про огляд судом оригіналу розписки від 31.05.2021р. (а.с. №36). Відповідач - [PERSON] в судові засідання, які призначалися на 25.10.2021р. та 01.12.2021р., двічі не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою проживання підтвердженою відповіддю наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 15.07.2021р.(а.с.№22). Конверт з судовою повісткою на 25.10.2021р. був повернутий до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання (а.с.№27). Про дату та час слухання справи на 01.12.2021р. відповідач також повідомлявся шляхом направлення судової повістки (а.с. №34, 35) та через розміщення оголошення на сайті Судова влада (а.с. №33). Отже відповідно до положень ч.8, ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про дати судових засідань. З урахуванням того, що в заяві від 01.12.2021р. представник позивачки не надав згоду на ухвалення заочного рішення суду, то справі відсутня сукупність підстав, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, для ухвалення заочного рішення. З урахуванням заяви представника позивача від 01.12.2021р., а також повторної неявки відповідача у відповідності до положень ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу 01.12.2021р. за відсутності обох сторін і без фіксування процесу технічними засобами з винесенням судового рішення на загальних засадах. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, оглянувши оригінал розписки, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Як встановлено судом, 31.05.2021р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено розписку, на підставі якої було узгоджено, що [PERSON] отримав від [PERSON] 1 000 дол. США задаток в рахунок укладення угоди по будинку та земельних ділянок №1223285500:01:014:0090, № 1223285500:01:014:0096 та те, що [PERSON] планово, до 22.06.2021р., вводить будинок, який буде розташований на земельній ділянці №1223285500:01:014:0096 в експлуатацію. Строк готовності з урахуванням можливим форс-мажорів не мав бути пізніше, ніж 30.06.2021р. (а.с. №37). \~ \~ \~ \~ 01.12.2021р. за клопотання представника позивачки судом було оглянуто оригінал розписки від 31.05.2021р., копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. №37). \~ \~ \~ \~ Позивачкою було отримано інформацію, що земельні ділянки, щодо яких планувалося укладення угоди, не перебували і на сьогоднішній день не належать на праві власності відповідачу [PERSON] , власником земельних ділянок №1223285500:01:014:0090, №1223285500:01:014:0096 є [PERSON] (а.с. №15-18). Таким чином відповідач, підписуючи розписку, мав намір на розпорядження чужою власністю. \~ \~ \~ \~У встановлений в розписці строк відповідачем не було продано, а позивачкою не було придбано вищевказані земельні ділянки та житловий будинок, який мав би бути розташований на одній з ділянок. Таким чином, угода за даною розпискою не відбулася. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). \~ \~ \~ \~ Згідно ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За змістом норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. \~ \~ \~ \~Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс, повинен його повернути. Згідно зі ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. \~ \~ \~ \~Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума у розмірі 1 000 дол.США є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком. Тому суд дійшов висновку, що сума, яка названа в розписці від 31.05.2021р. завдатком фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов визначених ст.570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу, на виконання якого передано кошти. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах від 25.09.2012р. у справі № 6-82цс13 та від 13.02.2013р. у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30.01.2019р. № 461/5297/16-ц. 16.06.2021р. представником позивачки - адвокатом Коган Р.В. на адресу відповідача засобами поштового зв`язку було направлено вимогу вих.№15/06.21 про повернення останній сплаченого нею авансу у розмірі 1 000 дол .США протягом 3 календарних днів з дня отримання вимоги (а.с. №12, 13), вимога [PERSON] була залишена без задоволення. Таким чином, приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не повернув [PERSON] сплачену нею суму авансу, порушене право позивачки підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення на її користь з відповідача суми 1 000 доларів США. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст.533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, який встановлено для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже,\~гривня,\~ як\~національна валюта,\~є єдиним\~ законним\~ платіжним\~ засобом\~ \~на \~території \~України. Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 01.03.2017р. у справі № 6-284цс17. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.12.2021р. - 1 дол.США дорівнює 27,2142 грн. (а.с.\~№ 40). Отже,\~з відповідача\~ на\~користь позивачки\~ підлягають\~ стягненню\~ грошові\~кошти у\~розмірі \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~27\~214\~грн.20коп. \~що \~еквівалентно \~1\~000\~ дол.США. (з розрахунку 1 000 дол.США х 27,2142 грн.). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у розмірі 908 грн. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved