Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

04 лютого 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11482299000 від 05.08.2016 року у розмірі 221\~192, 60 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 11482299000 від 05.08.2016 року. Підписавши цей договір, відповідач погодився з умовами, викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників AT «УКРСИББАНК», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку www.my.ukrsibbank.com. Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 216\~721, 84 гривень, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, а відповідач зобов`язався 25 числа кожного місяця повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 3\~020, 71, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 14.07.2031 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. В порушення умов кредитного договору відповідач тривалий час не здійснює своєчасних платежів в повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, процентам, комісії, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушень кредитного договору та про дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів у разі не погашення простроченої заборгованості, однак, відповідач вимогу не виконав, заборгованість у повному обсязі не погашена. Станом на 29 січня 2021 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 221\~192, 60 гривень, з яких: 197\~115, 88 гривень - заборгованість за кредитом; заборгованість за процентами за користування кредитом за ставкою 15, 00 % річних за період з 27.04.2020 року по 05.01.2021 року 23\~683, 65 грн.; заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін за ставкою 15, 00 % річних за період з 26.03.2020 року по 24.01.2021 року 393, 07 грн.. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено судове засідання. 24 березня 2021 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Укрсиббанк» посилаючись на те, що вона не сплачувала кредит відповідно до графіку погашення у зв`язку з сімейними обставинами, а саме знаходженням на тривалому лікуванні. Увесь час відповідач підтримувала зв`язок з банком та намагається і наразі укласти договір індивідуальної реструктуризації. Окрім того, позивач направив на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення коштів 02.10.2020 року, яку вона не отримувала, однак не зважаючи на це, позивач продовжує нараховувати відсотки за договором, хоча фактично відбулася зміна умов кредитного договору. Також позивач посилається на те, що матеріали справи не містять у собі жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачу були передані у власність грошові кошти за кредитним договором. 07 квітня 2021 року позивач надав до суду відповідь на відзив у якій зазначає, що виписки по кредитному договору, у відповідності до діючого законодавства є належним та допустимим доказом на підтвердження наявності у відповідача заборгованості. Щодо нарахування відсотків після направлення вимоги, то відповідно розрахунок заборгованості проводився відповідно до вимог законодавства та є правильним. Представник позивача Кір`ян Б.Є., який діє на підставі Довіреності від 04.03.2021 року № 25-1-01/16880, та Демчук О.В., який діє на підставі Довіреності від 01.09.2020 року № 24-1/116038, в судовому засіданні заявлений позов підтримали, просили суд його задовольнити. Представник відповідача адвокат Захаров О.О., який діє на підставі Ордеру ПТ № 171872 від 02.03.2021 року, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 05 серпня 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 11482299000. (а.с. 13, 14-17, 18-20) Підписавши цей договір, відповідач погодився з умовами, викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників AT «УКРСИББАНК», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку www.my.ukrsibbank.com. Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 216 721, 84 гривень, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, а відповідач зобов`язався 25 числа кожного місяця повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 3 020, 71, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 14.07.2031 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Представник відповідача в судовому засіданні заперечував сам факт укладання договору з відповідачем посилаючись на те, що фактично на руки відповідач кошти не отримувала, а тому кредитних договір не може вважатися таким, що укладений. В свою чергу суд не погоджується з зазначеними твердженнями представника відповідача та зазначає, що як вбачається із кредитного договору, кошти надавалися відповідача шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, а не в готівковій формі. Окрім того, як вбачається із розрахунку заборгованості, заборгованість частково погашалася відповідачем по справі, що свідчить про визнання відповідачем факту укладання кредитного договору. (а.с.23-29) Окрім того, представник відповідача сам вказав, що заборгованість за кредитним договором відповідач не мала змоги погашати у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та погіршенням стану здоров`я. (а.с. 72, 73, 74) Представник позивача вказує, що відповідач не виконує в повному обсязі зобов`язання за кредитним договором, а саме: не вносить грошові кошти для погашення заборгованості зі кредитом та відсотками у розміру та строки, передбачені Договором. У зв`язку з порушенням відповідачем порядку сплати кредиту банком 02.10.2020 року було направлено вимогу про дострокове повернення коштів, в якій було зазначено, що станом на 01.10.2020 року заборгованість позивальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за кредитом становить 211\~337, 81 грн., з яких: -193\~069, 31 грн. кредитна заборгованість; -4\~046, 57 грн. прострочена кредитна заборгованість; -14\~221, 68 грн. прострочена заборгованість по процентах. (а.с. 21) В матеріалах справи міститься Список згрупованих поштових відправлень з якого вбачається, що 07.10.2021 дана вимога була направлена на адресу відповідача у справі. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем вимоги матеріали справи не містять. (а.с. 22) У зв`язку із невиконання відповідачем вимоги про дострокове повернення коштів, позивач вирішив захистити своє право в судовому порядку та звернувся до суду з цим позовом де зазначає, що станом на 29 січня 2021 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 221 192, 60 гривень, з яких: -197 115, 88 гривень - заборгованість за кредитом; -23 683, 65 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом за ставкою 15, 00 % річних за період з 27.04.2020 року по 05.01.2021 року ; -393, 07 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін за ставкою 15, 00 % річних за період з 26.03.2020 року по 24.01.2021 року. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Судом установлено, що банк, у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором направивши 02 жовтня 2020 року на адресу відповідача письмову вимогу про дострокове повернення коштів. Звернення до боржника з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У справі, яка є предметом розгляду, встановлено, що банк скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, підлягають застосуванню тільки за період, що передував даті направлення вимоги про повернення коштів, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Із матеріалів справи вбачається, що згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк 02.10.2020 банк використав право вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Так, суд вважає, що розрахунок розміру заборгованості позивачем було проведено невірно та з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками відповідно до ст. 1048 ЦК України за період з 27.04.2020 року по 02.10.2021 року (до дати направлення вимоги) у розмірі 14\~075, 08 грн., та заборгованість за відсотками нарахованими відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 02.10.2020 року (дати направлення вимоги) по 24.01.2021 року у розмірі 246, 22 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ціна позову 221\~192, 60 грн. = 100%, сума задоволених позовних вимог 211\~437, 18 грн. = 95, 59 %; сума судового збору, яка була сплачена позивачем 3\~317, 89 грн. = 100%, сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача 95, 59% = 3\~171, 68 грн.) На підставі викладеного та

Outcome: partial