Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-01 00:00:00

06 вересня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та визначення місця проживання дітей з матір'ю. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 22 серпня 2009 року Єнакіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 340. У шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] та [INFO] - син [PERSON]. Сумісне життя не склалося в зв'язку з різними поглядами на життя, внаслідок чого виникають постійні суперечки. На теперішній час шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, спільно не проживають. Малолітні сини залишилися разом з нею, повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач участі в вихованні дітей не приймає, матеріально їх не забезпечує. Відповідач є працездатною особою, який має мінливий та нерегулярний дохід, тому на її думку може сплачувати аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 1200 грн. на кожну дитину щомісяця. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. При чому, просила залишити їй прізвище [PERSON]. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей військово - цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області в судове засідання не з'явився, тому суд розглядав справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 280-289 ЦПК України, заочно, у зв'язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Виходячи з того, що сторони по справі припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе і подальше збереження шлюбу не буде відповідати інтересам подружжя. Майнового спору у сторін не має. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сім'ї, фактичні обставини справи, а також той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сім'ю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Позивачу залишити прізвище [PERSON]. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітніх синів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [INFO] під час спільного проживання у сторін по справі народився син [PERSON], а [INFO] - син [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження батьком дітей є відповідач по справі [PERSON] (а.с. 12-13). Проте, із змісту позовної заяви вбачається, що відповідач по справі з сім'єю не проживає, участі в вихованні дітей, синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не приймає, матеріально не забезпечує (а.с. 3-5). При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, батьків, дітей. Враховуючи, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, при цьому відповідач, будучи завчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з'явився, заперечень проти позову не подав, суд вважає, що відповідач, як батько може надавати синам, які знаходиться на утриманні матері матеріальну допомогу (аліменти) в твердій грошовій сумі по 1200 грн. на кожну дитину щомісяця, як вимагає позивач. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 182, 184 СК України розмір аліментів на утримання дітей може складати в твердій грошовій сумі по 1200 грн. на кожну дитину з усіх видів доходу відповідача щомісяця. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність заявлених позовних вимог в цій частині, тому вони підлягають задоволенню. Згідно ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Виходячи з того, що позивач не надала суду жодних доказів і не виявила бажання довести в суді той факт, що між нею та відповідачем по справі існує спір з ким із них будуть проживати малолітні діти, що вони не можуть дійти згоди з вирішення цього питання, суд вважає, що в задоволенні цих вимог необхідно відмовити за їх необґрунтованістю та недоведеністю в суді. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір, пов'язаний з розглядом справи, покладається на відповідача. У зв'язку з тим, що позивач [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, то судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial