Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

07.05.2019 [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, неодноразово уточнював позовні вимоги та відповідно до заяви про зміну предмету позову від 02.10.2019 просить суд: - визнати незаконним наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 22.03.2019 №281/о «З особового складу»; - визнати незаконним наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 23.04.2019 №407/о «З особового складу», з врахуванням змін, які були внесені в нього Державним підприємством обслуговування повітряного руху України наказами від 02.05.2019 №447/о, від 13.05.2019№ 486/о, від 27.05.2019 № 537/о, від 19.06.2019 № 640/о, від 05.07.2019 №721/о, від 16.07.2019 №773/о, від 23.07.2019 №807/о, від 30.07.2019 №831/о, від 12.08.2019 №880/о, від 06.09.2019 №967/о та від 19.09.2019 №1007/о; - визнати незаконними накази Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Про внесення змін до наказу» від 02.05.2019 №447/о, від 13.05.2019№ 486/о, від 27.05.2019 № 537/о, від 19.06.2019 № 640/о, від 05.07.2019 №721/о, від 16.07.2019 №773/о, від 23.07.2019 №807/о, від 30.07.2019 №831/о, від 12.08.2019 №880/о, від 06.09.2019 №967/о та від 19.09.2019 №1007/о; - поновити [PERSON] на посаді директора Авіакомпанії «Украерорух» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (а.с.1-7, 96-99, 209-210). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 24.10.2014 Державним підприємством обслуговування повітряного руху України позивача було призначено на посаду директора авіакомпанії «Украерорух» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, яка є структурним підрозділом Украероруху та не має статусу юридичної особи. 05.06.2015 було видано наказ №193 «Про проведення перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності авіакомпанії «Украерорух», яким позивача відсторонено від виконання обов`язків на період проведення перевірки, який позивач оскаржив до суду. 07.07.2015 Бориспільським міськрайонним судом Київської області було задоволено його позов та визнано незаконним його відсторонення від виконання обов`язків, яке не оскаржувалось та набрало законної сили та яке обґрунтовано тим, що ст.46 КЗпП України не передбачено причин відсторонення, зазначених у наказі №193. Також зазначив, що протягом чотирьох днів наказами т.в.о. директора Украероруху [PERSON] до позивача було застосовано догану (наказ від 10.08.2015) та звільнено (наказ від 14.08.2015), які позивач оскаржив до суду, та що 06.09.2016 Солом`янським районним судом м.Києва було винесено рішення, залишене в силі ухвалою ВССУ від 17.05.2017, яким визнано незаконними накази про оголошення позивачу догани та про звільнення, поновлено позивача на роботі. 12.06.2017 позивач фактично приступив до виконання посадових обов`язків, а також в червні 2017 року він звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 20.12.2017 Апеляційним судом Київської області було винесено постанову, якою частково задоволено вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнуто на користь позивача 251863 грн. 84 коп. Після цього позивач вжив заходів щодо виконання постанови та фактичного отримання свого середнього заробітку від Украероруху, що викликало негативну реакцію керівництва Украероруху. За ініціативою прямого керівника позивача в грудні 2017 року було розпочато процедуру включення та включено посаду позивача до переліку посад, що потребують доступу до державної таємниці, внаслідок цього позивач пройшов перевірку СБУ та отримав допуск о державно таємниці. Позивач також зазначає, що раніше посада директора авіакомпанії існувала понад 25 років без включення до такого переліку, а з моменту включення та до моменту звільнення позивача, понад 2 роки, позивачу не було повідомлено чи довірено жодної державної таємниці. В січні 2019 року позивачу зателефонували з відділу кадрів Украероруху та повідомили, що його допуск було скасовано, з тих підстав, що позивач, якому не було довірено жодної державної таємниці, влітку 2018 року під час відпустки виїхав за кордон без попереднього письмового повідомлення. На думку позивача, зазначені ним обставини, а також оскаржувані ним дії вказують на систематичне притискання та цькування його з боку керівництва ДП «Украерорух», системне та цілеспрямоване порушення його трудових прав. 22.03.2019 р. ДП «Украерорух» було винесено наказ № 281/о «З особового складу», яким Позивача було відсторонено від роботи. Зокрема, в п. 1 Наказу про відсторонення зазначено: « [PERSON] , директора авіакомпанії «Украерорух», відсторонити від роботи на підставі пункту статті 46 КЗпП України з 22 березня 2019 року, у зв`язку зі скасуванням йому допуску до державної таємниці, до вирішення питання можливості переведення на іншу роботу, не пов`язану з державною таємницею, а у разі неможливості такого переведення - звільнити». Жодної з перерахованих в ст. 46 КЗпП України підстав для відсторонення позивача від виконання обов`язків директора авіакомпанії «Украерорух» не існувало. Єдиною зазначеною в наказі підставою відсторонення позивача від виконання обов`язків директора авіакомпанії «Украерорух» є скасування допуску до державної таємниці, проте така підстава відсторонення працівника від роботи чинним законодавством не передбачена, а тому відсторонення його від виконання обов`язків директора авіакомпанії «Украерорух» позивач вважає незаконним. З 23.04.2019 р. по 26.04.2019 р. позивач був тимчасово непрацездатним, оскільки захворів та перебував на стаціонарному лікуванні згідно листка непрацездатності серії АДЧ № 332173. 23.04.2019 р. під час тимчасової непрацездатності позивача ДП «Украерорух» було винесено наказ № 407/о «З особового складу», яким звільнено позивача з 23.04.2019 р. на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (підписано т.в.о. заступника директора з адміністративно-господарських питань). Також зазначає, що на момент звільнення він був членом Первинної профспілкової організації працівників авіакомпанії «Украерорух», яка входить до Всеукраїнської профспілки «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України». ДП «Украерорух» зверталось до Профспілки з листом від 24.01.2019 №1-16-401 «Про надання згоди на звільнення» позивача, проте, у відповідь Профспілка відмовила у звільненні позивача, про що направила директору ДП «Украерорух» письмове повідомлення від 08.02.2019 №23, а тому його звільнення на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України було здійснено відповідачем без згоди профспілкової організації, членом якої він є, чим порушено вимоги ч.1 ст.43 КЗпП України, що вказує на незаконність наказу. Змінюючи предмет позову, позивач зазначив, що після звернення з позовом до суду з наданих відповідачем документів, а також з отриманих ним по пошті копій наказів йому стало відомо, що оспорюваними ним наказами, які були винесені під час його тимчасової непрацездатності, були внесені зміни в наказ про його звільнення від 23.04.2019 №407/о «З особового складу», а саме: змінена дата його звільнення,- які він просить визнати незаконними та скасувати з вищенаведених підстав. 06.06.2019 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.79-80). Ухвалою суду від 29.08.2019 було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Федонюка М.І. про закриття провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю предмету спору (а.с.164-165). Ухвалою суду від 02.10.2019 було відмовлено задоволенні клопотання представника відповідача Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Федонюка М.І. про зупинення провадження у даній цивільній справі № 359/3935/19 за позовом [PERSON] до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про відсторонення та про звільнення та про поновлення на роботі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/13887/19, що розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва за позовом [PERSON] до Служби безпеки України про визнання противоправним та скасування розпорядження Центрального управління СБУ від 04.01.2019 № 9д (має гриф «Для службового користування») (а.с.238-240). В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені доповнені позовні вимоги та викладені в позовній заяві, а також в заявах про зміну предмета позову обставини, просив суд позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві (а.с.124-128). Так, заперечуючи проти позову, відповідач зазначив наступне. 22.01.2019 Украерорухом отримано лист Служби безпеки України від 04.01.2019 № 26/2/1-336 (який має гриф «для службового користування») з повідомленням про скасування директору авіакомпанії «Украерорух» [PERSON] допуску до держаної таємниці. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про державну таємницю» громадянина, якому відмовлено у допуску до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено. На підставі вказаного листа Украерорухом видано наказ від 22.03.2019 № 281/o «З особового складу» про відсторонення від роботи директора авіакомпанії [PERSON] на підставі ст. 46 КЗпП України з 22.03.2019, у зв`язку зі скасуванням йому допуску до державної таємниці, до вирішення питання можливості переведення на іншу роботу, не пов`язану з державною таємницею, а у разу неможливості такого переведення - звільнення. 08.02.2019 Украерорухом направлено лист №1-24.2.2-727 з попередженням про наступне вивільнення із переліком вакантних посад, які не вимагають наявності допуску до державної таємниці, який був також направлений позивачу засобами електронного зв`язку, оскільки він знаходився на лікарняному, а саме: 25.01.2019 електронною поштою, 31.01.2019 телефоном за допомогою повідомлень, на які позивачем не було надано відповідь та не виявлено бажання стосовно переведення на іншу посаду, яка не потребує допуску до державної таємниці. Відповідач не міг з власної ініціативи перевести позивача на іншу посаду, а тому 23.04.2019 Украерорухом було видано наказ №407/о «З особового складу» про звільнення [PERSON] з роботи з 23.04.2019 у зв`язку із скасуванням допуску до державної таємниці, на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України. Зазначають, що наказ датований 23.04.2019, коли позивач повинен був перебувати на своєму робочому місці, та лише в другій половині дня відповідач дізнався, що [PERSON] 23.04.2019 відкрито лікарняний лист, і позивач не попередив роботодавця про свою відсутність на робочому місці. У зв`язку з перебуванням [PERSON] на лікарняному до наказу від 23.04.2019 №407/о про звільнення позивача вносились зміни іншими наказами (№447/о від 02.05.2019, №486/о від 13.05.2019, № 537/о від 27.05.2019, № 640/о, від 19.06.2019), відповідно до яких дата звільнення відтерміновувалася. В зв`язку з чим зазначають, що позивача звільнено в перший робочий день, який слідує за останнім днем періоду тимчасової непрацездатності та відсутній предмет спору. Також зазначають, що листом від 24.01.2019 № 1-16-401 Украерорух звернувся до голови первинної професійної спілки авіакомпанії «Украерорух» [PERSON] щодо надання згоди на звільнення [PERSON] та листом від 08.02.2019 № 23 голова первинної профспілки [PERSON] відмовив у звільненні [PERSON] з зазначенням, що [PERSON] має право оскаржити рішення СБУ про зняття з нього допуску до державної таємниці. На думку відповідача в листі первинної профспілки не викладено обґрунтованих підстав для відмови у звільненні [PERSON] , однак наказ про звільнення позивача датований 23.04.2019 та станом на 23.04.2019 до Украероруху не дійшла інформація щодо оскарження [PERSON] зняття з нього допуску до державної таємниці. Звертають увагу, що відповідно до п.1.5 Положення «Про авіакомпанію «Украерорух» від 29.12.2018 № 2.2-06-92 авіакомпанія «Украерорух» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України є самостійним відокремленим структурним підрозділом Украероруху без права юридичної особи, що підпорядковується безпосередньо заступнику директора з адміністративно-господарських питань, а також, що п.1.5 Положення визначає, що директор авіакомпанії «Украерорух» призначається та звільняється з посади за наказом директора підприємства. У зв`язку з цим вважають, що порушень з боку Украероруху щодо відсторонення та звільнення [PERSON] не було. Представники Первинної профспілкової організації працівників авіакомпанії «Украерорух» та Всеукраїнської профспілки «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України», залучених до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, позов підтримали з наведених в позовній заяві та в заявах про зміну предмету позову підстав. Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з вимогами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як визнано сторонами та, як встановлено рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 06 вересня 2016 року у справі №2-478/16 за позовом [PERSON] до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с.23-30,31-37), наказом в.о.директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 24 жовтня 2014 року №551/о [PERSON] було прийнято на роботу до Украероруху з 27 жовтня 2014 року на посаду директора авіакомпанії «Украерорух». Вказаним рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 06 вересня 2016 року, частково задовольняючи позов [PERSON] , суд, зокрема, визнав незаконним наказ т.в.о. директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України відвід 14 серпня 2015 року №401/о «Про звільнення [PERSON] » та поновлено [PERSON] на роботі на посаді директора авіакомпанії «Украерорух» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з 14 серпня 2015 року (а.с.23-30). Як визнано сторонами, розпорядженням Центрального управління СБУ від 04.01.2019 №9д директору авіакомпанії «Украерорух» [PERSON] скасовано допуск до держаної таємниці, і дане рішення суб`єкту владних повноважень на даний час є предметом у справі № 640/13887/19 що розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва за позовом [PERSON] до Служби безпеки України про визнання противоправним та скасування розпорядження Центрального управління СБУ від 04.01.2019 № 9д (має гриф «Для службового користування») (а.с.221-223). Встановлено, що наказом т.в.о директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Мельнікова В.А від 22 березня 2019 року №281/о «З особового складу» наказано: [PERSON] , директора авіакомпанії «Украерорух» відсторонити від роботи на підставі пункту статті 46 КЗпП України з 22 березня 2019 року у зв`язку зі скасуванням йому допуску до державної таємниці, до вирішенням питання можливості переведення на іншу роботу, не пов`язану з державною таємницею, а у разі неможливості такого переведення - звільнити (а.с.130). Відповідно до п.3 наказу зазначено: наказ довести до відома [PERSON] під особистий підпис. Встановлено, що зазначеної вимоги наказу щодо особистого повідомлення позивача під його особистий підпис відповідачем дотримано не було. Як зазначено в оскаржуваному наказі від 22 березня 2019 року №281/о, він прийнятий на виконання Закону України «Про державну таємницю», висновків Служби безпеки України, викладених у листі від 04.01.2019 №26/2/1-336ДСК, враховуючи обов`язкову наявність допуску до державної таємниці при виконанні покладених посадових обов`язків (а.с.130). Відповідно до ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Закон України «Про державну таємницю» не містить таких положень щодо можливого відсторонення працівника від роботи. Так, відповідно до ст. 23 Закону України «Про державну таємницю» громадянина, якому відмовлено у допуску до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено. Отже, оскаржуваний позивачем наказ т.в.о директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Мельнікова В.А від 22 березня 2019 року №281/о «З особового складу», яким позивача [PERSON] , директора авіакомпанії «Украерорух», відсторонено від роботи є незаконним та підлягає скасуванню. Строк звернення до суду, визначений ст.233 КЗпП України позивачем не порушений. Також, встановлено, що 23 квітня 2019 року був виданий оскаржуваний позивачем наказ т.в.о заступника директора з адміністративно-господарських питань [PERSON] за №401/о «З особового складу», згідно з яким наказано: [PERSON] , директора авіакомпанії «Украерорух», звільнити з роботи 23 квітня 2019 року, в зв`язку із скасуванням допуску до державної таємниці, п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.131). За змістом вказаного наказу підставою для звільнення зазначено: службова записка начальника режимно-секретного відділу Філіної Г.Ю від 24.01.2019 №14-02-13, лист СБУ від 04.01.2019 №26/2/1-336ДСК, попередження про наступне вивільнення від 24.01.2019 №1-23-394, лист голови ППО ПАКУ [PERSON] від 08.02.2019 №2, лист т.в.о. директора Украероруху [PERSON] від 24.01.2019 №116-401, листки непрацездатності АДС №977704 та АДС №863161. Згідно з наданими сторонами та дослідженими в судовому засіданні копіями наказів Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Про внесення змін до наказу», підписані в.о.заступника директора з адміністративно-господарських питань Гомболевським С.Є., а саме: від 02.05.2019 №447/о, від 13.05.2019№ 486/о, від 27.05.2019 № 537/о, від 19.06.2019 № 640/о, від 06.09.2019 №967/о, та від 19.09.2019 №1007/о, - якими внесені зміни до п.1 вищевказаного наказу від 23.04.2019 №407/о в частині дати звільнення та компенсації за невикористану щорічну відпустку щодо [PERSON] (а.с.132,133,134,135, 198,214,235). Зокрема, останнім виданим від імені відповідача наказом в.о.заступника директора з адміністративно-господарських питань Гомболевського С.Є. від 19.09.2019 за №1007/о «Про внесення змін до наказу» (а.с.235) наказано: внести зміни до п.1 наказу від 23.04.2019 №407/о в частині даті звільнення та компенсації за невикористану відпустку, а саме викласти його в такій редакції: «1. [PERSON] , директора авіакомпанії «Украерорух», звільнити з роботи 16 вересня 2019 року, в зв`язку із скасуванням допуску до державної таємниці, п.2 ст.40 КЗпП України». Підставою для видачі якого : листок непрацездатності серії АДТ №258424. Одночасно в п.2 наказу зазначено, що наказ Украероруху від 06.09.2019 №967/о вважати таким, що втратив чинність (а.с.235) Інші оскаржувані позивачем накази Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Про внесення змін до наказу» від 05.07.2019 №721/о, від 16.07.2019 №773/о, від 23.07.2019 №807/о, від 30.07.2019 №831/о, від 12.08.2019 №880/о суду сторонами надані не були. Суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Водночас, за змістом ч.2 та 3 цієї статті звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Встановлено, що оскаржуваний позивачем наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 23.04.2019 №407/о «З особового складу», прийнятий з грубим порушенням вищенаведених вимог ст.ст.40,43 КЗпП України Так, наказ виданий від імені відповідача т.в.о. заступника директора з адміністративно-господарських питань [PERSON] .. Жодного належного і допустимого доказу, що за своєю посадою вказана особа була уповноважена власником на звільнення працівників, зокрема директора авіакомпанії «Украерорух» [PERSON] , суду надано не було. Відсутні такі докази і щодо таких повноважень в.о.заступника директора з адміністративно-господарських питань. Встановлено, що це прямо суперечить діючому на підприємстві Положенню «Про авіакомпанію «Украерорух» від 29.12.2018 № 2.2-06-92, затвердженому т.в.о. директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху [PERSON] (а.с.8-19), за змістом п.1.5 якого директор авіакомпанії «Украерорух» призначається та звільняється з посади за наказом директора підприємства. Крім того, встановлено, що оспорюваний наказ про звільнення позивача, а також наступні, видані відповідачем оспорювані накази про внесення змін щодо дати звільнення позивача були видані без згоди Первинної профспілкової організації працівників авіакомпанії «Украерорух», членом якої є позивач. Наведене підтверджується листом голови Первинної профспілкової організації працівників авіакомпанії «Украерорух» [PERSON] за №23 від 08.02.2019 «Про звільнення [PERSON] » на звернення т.в.о. директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху [PERSON] від 2401.2019 №1-16-401 «Про надання згоди на звільнення» (а.с.136,137). Як вбачається з відповіді Первинної профспілкової організації працівників авіакомпанії «Украерорух» (ППО ПАКУ) відмова у наданні згоди на звільнення директора авіакомпанії «Украерорух», члена профкому ППО ПАКУ [PERSON] обґрунтована тим, що відповідно до ст.25 Закону України «Про державну таємницю» громадянин, якому надано відмову у наданні допуску до державної таємниці чи скасовано допуск до державної таємниці, користуючись правом, наданим Законом, має право оскаржити рішення Служби безпеки України в порядку, встановленому законом до суду або в порядку підлеглості посадовій особі вищого рівня. Крім того, зазначено, що з 04.02.2019 директор авіакомпанії «Украерорух» [PERSON] знаходиться на листі непрацездатності, з наказом про зняття з нього допуску до державної таємниці не ознайомлений, рішення СБУ про зняття допуску не оскаржував (а.с.137). В цьому зв`язку, суд зазначає, що відповідач, видаючи оспорюваний наказ про звільнення позивача, який, не зважаючи на внесені в нього зміни, до цього часу не скасований, проігнорував відмову первинної профспілкової організації у наданні згоди на звільнення позивача, яка є обґрунтованою, а також наведену в листі інформацію, що працівник, директор авіакомпанії «Украерорух» [PERSON] є членом профкому ППО ПАКУ, а також, що він перебуває на лікарняному. Так, відповідно до ч.3 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок). Така згода Всеукраїнської профспілки «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України» на звільнення позивача відповідачем не запитувалась та не надавалась. Як визнано сторонами, позивач [PERSON] з 04.02.2019 року перебував на лікарняному. Факт видачі відповідачем оспорюваних наказів в період тимчасової непрацездатності позивача підтверджується долученими до матеріалів цивільної справи копіями листків непрацездатності : серії АДЧ №332173 від 23.04.2019, серії АДТ №295150 від 02.05.2019,серії АДТ №007255 від 13.05.2019, серії АДЧ №344189 від 27.05.2019, серії АДТ №007553 від 19.06.2019, серії АДЧ №064653 від 19.07.2019, серії АДЧ №064705 від 29.07.2019, серії АДЧ №365004 від 12.08.2019, серії АДТ №258424 від 02.09.2019,серії АДХ №610213 від 15.09.2019, серії АДТ №250885 від 18.09.2019 (а.с. 46, 101, 102, 103, 104, 105, 119, 211, 212, 213, 216, 217). Також встановлено, що при звільненні позивача йому не було запропоновано вакантні посади, оскільки, як визнано відповідачем, та як підтверджується письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, позивач знаходився на лікарняному, ознайомлення з переліком вакантних посад під розпис здійснено не було, рекомендований лист з переліком вакантних посад та попередженням про наступне вивільнення позивачем не отриманий (а.с.138-141). Отримання позивачем пропозиції щодо вакантних посад електронними засобами зв`язку також не підтверджено. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст. 43 Конституції України). Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України). Відповідно до вимог ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що звільнення позивача [PERSON] із займаної директора авіакомпанії «Украерорух» здійснено з грубим порушенням вищенаведених вимог ст.ст.40,43 КЗпП України та ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а отже оспорювані ним, досліджені судом накази слід визнати незаконними та поновити позивача на займаній посаді. Водночас, в частині оскаржуваних позивачем наказів Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Про внесення змін до наказу» від 05.07.2019 №721/о, від 16.07.2019 №773/о, від 23.07.2019 №807/о, від 30.07.2019 №831/о, від 12.08.2019 №880/о, які не були надані судом жодною із сторін, в задоволенні позову слід відмовити з урахуванням вищенаведених вимог ч.6 ст.81 ЦПК України. Проте, така часткова відмова в задоволенні позовних вимог не впливає на загальний висновок суду щодо наявності підстав для поновлення позивача на раніше займаній посаді директора авіакомпанії «Украерору» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. Відповідно до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України та ст.ст.4,5,6 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач звільнений від сплати судового збору щодо вимоги про поновлення на роботі, на користь держави слід стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн.40коп. за немайновою вимогою про поновлення на роботі, а також стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн.40 коп. (а.с.78) за немайновою вимогою щодо визнання незаконним наказу про відсторонення від виконання обов`язків. Відповідно до п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. На підставі викладеного,

Outcome: partial