Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

06 жовтня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила: стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] кошти (аліменти) на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позову вказує на те, що в період з грудня 2014 року по грудень 2015 року вона [PERSON] та [PERSON] сумісно проживали у цивільному шлюбі, шлюб між ними зареєстрований не був. Від їх сумісного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач добровільно надає грошову допомогу на утримання дитини, однак розмір її постійно змінює та зменшує, у звязку з чим наданих коштів для утримання дитини недостатньо. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатною особою і за віком і за станом здоровя. Відповідач працює в Головному управлінні Національної поліції Житомирської області та додатково отримує пенсію. Позивач на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а отже також потребує матеріального забезпечення. Вона отримує на дитину щомісячно державну соціальну допомогу, однак цих доходів не вистачає на нормальне забезпечення її та дитини. Аліменти на користь третіх осіб з відповідача не стягуються, непрацездатних батьків відповідач не має. За таких обставин позивач змушена звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, а також кошти на її утримання. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що від сумісного життя сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 570896, виданим 20 жовтня 2015 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1138 (а.с. 4). У вказаному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені: мати - позивач [PERSON], батько - відповідач [PERSON]. Неповнолітній [PERSON] проживає разом із матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Позивач [PERSON] з 19 лютого 2016 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею 3-х річного віку, що підтверджується наказом начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 19 лютого 2016 року № 25-к (а.с. 7). Відповідно до\~ст. 180 СК України,\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком особистим і індивідуальним. Згідно\~ст. 181 Сімейного кодексу України,\~за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно\~ч. 1 ст. 183 СК України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що відповідач знаходиться у працездатному віці, суд вважає, що\~\~він спроможний\~надавати позивачу\~аліменти на утримання їх спільної дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписами статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають повному задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання його неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду буде достатнім розміром аліментів на одну дитину. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на її утримання, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач у шлюбі між собою не перебували. Як вже зазначалось вище, спільна малолітня дитина сторін - [PERSON] проживає разом із матірю позивачем по справі. Згідно ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до\~частин другої - четвертої статті 84\~та\~статей 86\~і\~88\~СК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4\~ст. 84 СК України\~право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач перебуває в працездатному віці а отже є таким, що може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача, яка є матірю його сина [PERSON] та з якою проживає останній. Позивач звернувшись до суду з даним позовом просила стягувати аліменти з відповідача на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх його заробітків (доходів) щомісячно. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів на утримання дружини суд також враховує положення ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно ч. 3 якої встановлено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно приписів ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що\~позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку є завищеними, а тому підлягають частковому задоволенню, та з відповідача слід стягувати аліменти на утримання [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, у розмірі 1/10 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, що на думку суду, буде достатнім та справедливим розміром для утримання позивача. Відповідно до\~ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Також суд вважає за необхідне зазначити, що 21.11.2017 року на адресу суд надійшов лист Головного управління національної поліції в Житомирській області № 3547/12/01-2017 від 08.11.2017 року, яким було повідомлено, що [PERSON] було відряджено до ГУНП в Донецькій області та долучено до листа копію свідоцтва [PERSON], [INFO] З цього приводу суд зазначає наступне. Положеннями статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Головного управління національної поліції в Житомирській області не є ані стороною по даній справі, ані третьою особою, а тому не наділене правом подання будь-яких доказів. Крім того, суду не відомо чи є відповідач по справі тією самою особою, яка зазначена батьком дитини у долученій до листа копії свідоцтва про народження [PERSON], яка народилася 28.11.2000 року. Так само суду не відомо, чи дійсно працює [PERSON] в Головному управлінні національної поліції в Житомирській області, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин в матеріалах цивільної справи не міститься. Згідно ч. 1 ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Враховуючи все вищенаведене суд вважає інформацію повідомленою у листі Головного управління національної поліції в Житомирській області № 3547/12/01-2017 від 08.11.2017 року та долучені до нього документи недопустимими, а тому до уваги їх не бере. Крім того, відповідно до вимог ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі ст.ст. 79, 84, 91, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved