Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

06 грудня 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що 01.03.2011 року між банком та [PERSON] була підписана заява №б/н, відповідно до умов якої остання отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач [PERSON] порушила умови договору та не виконала покладені на неї зобов'язання за даним договором, у зв'язку з чим станом на 23.11.2017 р. має заборгованість - 26000 грн. 26 коп. Просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 26000 грн. 26 коп. за кредитним договором №б/н від 01.03.2011 року та судові витрати у розмірі 1600 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Від відповідача через канцелярію суду до початку судового засідання надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності та частково задовольнити позовні вимоги та зменшити розмір пені. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що 01.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була підписана заява №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с.8-24). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом із умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак вказані зобов'язання та вимоги закону відповідачем не виконані. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. З розрахунку заборгованості за заявою №б/н від 01.03.2011 року між позивачем та відповідачем вбачається, що станом на 23.11.2017 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 26000 грн. 26 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 11043 грн. 23 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 6060 грн. 72 коп., заборгованості за пенею - 7182 грн. 01 коп., штрафу (фіксована складова) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) - 1214 грн. 30 коп. (а.с.4-7). Враховуючи викладене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути суму заборгованості за договором кредиту, заборгованість по відсоткам за користування кредитом, штрафи та суму сплаченого судового збору з відповідача [PERSON] Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією за несвоєчасне виконання зобов'язання, то суд приходить до висновку про необхідність відмовити в цій частині позовних вимог. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Як встановлено судом, позивачем нарахована відповідачу пеня та комісія за несвоєчасне виконання зобов'язання в розмірі 7802,08 грн. Проте наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як пеню і штрафи, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання пеня і штрафи перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення - свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до договору зобов'язання, у зв'язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають частковому задоволенню. Отже, з урахуванням того, що відповідачу [PERSON] за несвоєчасне виконання зобов'язання за заявою від 01.03.2011 року, було одночасно нараховано, як заборгованість за пенею та комісією в розмірі 7182,01грн., так і штрафи, які складаються зі штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1214,30грн. розміру нарахованої пені, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11043,23грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 6060,72грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00грн., штраф (процентна складова) в розмірі 1214,30грн. Згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1600 грн.

Outcome: partial