Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

06.08.2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернулося із вказаним вище позовом до [PERSON] (далі-відповідач), мотивуючи тим, що 18.01.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надає відповідачеві кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вказані зобов'язання виконав, відповідач скористався кредитним лімітом, але станом на 31.05.2016 року року не виконує належним чином свої зобов'язання згідно вказаного Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 22083,95 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1875,98 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 15780,16 грн., заборгованості за пенею та комісією 2900,00 грн., а також із штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг»: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1027,81 грн. - штраф (процентна складова). З огляду на вказане, просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. Представник позивача та відповідач у судове засідання не з'явились, хоч і повідомлялись належним чином. Представник позивача надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача, до позовних вимог просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог. З'ясувавши обставини та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1056 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При цьому в силу ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 18.01.2012 року відповідач звернувся із заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про отримання кредитного ліміту 3000,00 грн. Крім того, відповідач підписав заяву, що він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, та згоден, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг /а.с. 6/. 18.01.2012 року банк відкрив відповідачу відповідний рахунок /а.с. 74/. Таким чином, 18.01.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір приєднання на умовах, визначених Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, затвердженими позивачем. Представник відповідача 05.09.2016 року подав суду заяву про застосування у справі строку позовної давності /а.с. 53/. В силу ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вказане відповідає правовим позиціям ВСУ, що висловлені, зокрема, у постанові по справі № 6-160цс16 від 19.11.2014 року, по справі № 6-61цс16 від 18.06.2014 року. Водночас, ч. 1 ст. 264 ЦК України встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається із виписки по рахунку відповідача згідно кредитного договору 01.12.2013 року /а.с. 76/ ним було здійснено погашення заборгованості по договору. А таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України строк позовної давності було перервано і згідно ч. 3 цієї ж статті перебіг позовної давності починається заново з 01.12.2013 року. Позивач із позовом звернувся до суду 06.08.2016 року, а тому вимоги про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом заявлені в межах трирічного строку позовної давності; станом на 31.05.2016 року заборгованість за кредитом у розмірі 1 875,98 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 15 780,16 грн. відповідача перед позивачем згідно умов кредитного договору від 18.01.2012 року підтверджується випискою по рахунку відповідача /а.с. 74-77/. Що ж стосується заборгованості по пені, застосовуючи строк позовної давності, з огляду на те, що позивач звернувся до суду із позовом 06.08.2016 року, на підставі розрахунку заборгованості за договором станом на 31.05.2016 року /а.с. 5-6/, розрахунку заборгованості за договором за період з 12.08.2015 року по 31.05.2016 року /а.с. 67/, виписки по рахунку /а.с. 74-77/, суд вважає за можливе стягнути із відповідача заборгованість по пені з 06.08.2015 року станом на 31.05.2016 року, що становить 1 000,00 грн. Окрім цього, згідно п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг при порушення строків по будь-якому із грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний заплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості. Зважаючи на порушення відповідачем строків погашення заборгованості по договору понад 30 днів, що підтверджується випискою по рахунку /а.с. 74-77/, до стягнення підлягає штраф - 500,00 грн. (фіксована частина) та 554,42 грн. (процентна складова), що становить 5 % від суми заборгованості по кредиту та по процентам за користування кредитом, що утворилась в межах 12 місяців перед зверненням до суду з огляду на застосування строку позовної давності до штрафу в один рік. Натомість, вимоги позивача про розрахунок процентної складової штрафу від суми заборгованості із урахуванням розміру пені є неспроможними, оскільки неустойка (штраф) на неустойку (пеню) відповідно до норм чинного законодавства не може бути нарахована, щоб не допускати подвійного стягнення. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем згідно умов кредитного договору від 18.01.2012 року становить 19 710,56 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 1 875,98 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 15 780,16 грн., пені - 1000,00 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500,00 грн., штрафу (процентної складової) - 554,42 грн. З огляду на викладене, зважаючи на те, що відповідач належним чином зобов'язання згідно умов Договору не виконував, що призвело до виникнення заборгованості з огляду на застосування строку позовної давності у розмірі 19 710,56 грн., що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, а позов до часткового задоволення. Враховуючи, що суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, та з урахуванням положень статті ч. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне присудити судові витрати з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 229,87 грн. Таким чином, на підставі ст.ст. 207, 253, 257, 258, 261, 264, 266, 267, 634, 1054, 1056 ЦК України, враховуючи правові позиції ВСУ, викладені у постановах по справах № 6-160цс16 від 19.11.2014 року, № 6-61цс16 від 18.06.2014 року,

Outcome: partial