Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

07.05.2014 р. [PERSON] звернулась з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги є позивач. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки. Права власності на земельну ділянку мати позивачки прийняла в порядку спадкування після смерті батька , але за життя не зареєструвала право власності в передбаченому законом порядку. Позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0679 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивача підтримав заявлені позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.2007 року [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] в тому числі земельної ділянки площею 0,0679 гектарів для будівництва , обслуговування житлового будинку , за адресою: [ADDRESS]. За свідоцтвом про право на спадщину на земельну ділянку не відбулося державної реєстрації права власності на земельну ділянку. [PERSON] померла [INFO]. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є позивач. Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність реєстрації правовстановлюючого документу не є підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Статтею 1299 ЦК України встановлено: якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Вимоги щодо того, що право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна не можуть бути вирішальними, оскільки вказана правова норма, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин, не мала обмежень у часі щодо її застосування, тобто законом не був обмежений строк у період якого особа повинна була скористуватися своїм правом щодо державної реєстрації отриманого нею відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, ч. 5 ст. 1268 ЦК України права на спадщину. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи із змісту наведеної норми і відповідно до встановлених у даній справі обставин несправедливість процедури щодо реєстрації права власності на нерухоме майно не може обмежувати права власника, з огляду на що, [PERSON] не може ефективно скористатися своїм правом власності, яке гарантує стаття 1 Протоколу N 1. У той же час, у відповідності до дійсного змісту статті 386 ЦК України захисту підлягають не тільки права і законні інтереси власників майна, а й осіб які є потенційними власниками, які правомірно володіють майном на підставах передбачених законом виходячи зі змісту договору, тобто в яких із зверненням до суду лише виникне право власності. Таким чином позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, порушене право підлягає відновленню, а позовні вимоги задоволенню.

Outcome: approved