Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

05.09.2017 року позивач звернулась з позовом до суду, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину двокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS]. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. З 21.06.1985 року позивач перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер [INFO]. У період шлюбу за спільні кошти подружжя придбало квартиру та сплатили до ОЖК «Дом сервіс» пайові внески за квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Вартість квартири становить 224920,00 грн., яка була виплачена повністю. Постановою ПН Харченко Л.Л. від 27.06.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку спільного майна подружжя в зв'язку з відсутності правових документів на квартиру. Тому в порядку ст. 70 ч.1, позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином та своєчасно, надала до суду заяву про розгляд справи без своєї участі, та позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав до суду заяву, в якій просить справу слухати за своєї відсутності, та позовні вимоги визнав. Представник відповідача ОЖК «Дом Сервіс» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 21.06.1985 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. (а.с. 7). Відповідно до довідки відповідача ОЖК «Дом Сервіс» від 31.01.2017 року №102, [PERSON] був членом кооперативу ЖК «Околица-5» та мав право власності на квартиру [ADDRESS]. Повна вартість квартиру складає 224920,00 грн. Пайовий внесок виплачений повністю 13.01.1992 року. (а.с. 10). Позивач та відповідач [PERSON], який є сином позивача та померлого [PERSON], мешкають та зареєстровані у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою ОЖК «Дом-Сервіс» від 27.01.2017 року №87. (а.с. 9). [INFO] [PERSON] помер. (а.с. 8). Спадкоємцями першої черги після його смерті є позивач як дружина, відповідач [PERSON], як матір померлого, та відповідач [PERSON], як син померлого. Позивачу постановою ПН ХМНО Харченко Л.Л. від 27.06.2017 року №324/02-31 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку спільного майна подружжя після смерті [PERSON] у зв'язку з не наданням документу, що підтверджує право власності подружжя на зазначену квартиру. Положення ст.328 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст.384 ЦК України від 2003 року, де зазначено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Таким чином, момент виникнення права власності на кооперативне майно визначається внесенням пайового внеску за нього у повному обсязі та не пов'язується із фактом його реєстрації. Отже, моментом виникнення права власності на зазначену квартиру у члена ОЖК «Дом Сервіс» являється 1992 рік, який не пов'язаний із фактом реєстрації даної квартири у визначеному на той час порядку. Згідно п.6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», чинним на той період, передбачено при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Згідно ст. 146 ЖК УРСР поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його подружжям допускається у разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя, і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване житлове приміщення у займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а у разі відсутності згоди за рішенням суду. Відповідно вимог ст. 22 КпШС України, який був чинним на час набуття квартири у власність, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Отже, після внесення паю в ОЖК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнакопичення - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. При цьому у підпункті «а» п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987р. (із змінами, які вносилися постановами Пленуму Верховного Суду України №13 від 25.12.1992р. та №15 від 25.05.1998р.) судам роз'яснювалось, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном. За загальними правилами, визначеними ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сімю України від 20.06.1969р. за вказаних вище обставин частки кожного з подружжя у майні вважалися рівними. Також суд звертає увагу на те, що зазначеному вище не суперечать положення п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» та п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Таким чином, вказана квартира є сумісною власністю подружжя. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved