Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

06.09.2018 позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, на обґрунтування якої зазначила, що 10.07.2013 між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, вартість земельної ділянки становила 905581 грн., яка за домовленістю між сторонами повинна була сплачена до 10.07.2014. Проте, на час звернення до суду відповідач вказані кошти не сплатив, в зв'язку з цим, позивач просить визнати вказаний договір недійним, скасувати його державну реєстрацію та зобов'язати позивача повернути спірну земельну ділянку. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л.М. направила відзив на позову заяву, де зазначила, що вона посвідчувала оспорюваних правочин купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами, яка належала позивача, проте оскільки на час вчинення правочину у відповідача були відсутні кошти, сторони відстрочили оплату на інший час, тому акту приймання - передачі земельної ділянки не було. Оскільки кошти не були передані відповідачем, позов визнає в повному обсязі, справу просить розглядати без її участі. Представник позивача підготовчому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в підготовчому засіданні позов визнав в повному обсязі, про що подав відповідну заяву, пояснив, що на даний час відповідач не має можливості сплатити кошти за дану земельну ділянку, а від так не має інтересу до неї. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л.М. подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 10 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 0.2290га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка, яка відчужувалась, належала позивачці на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданого [PERSON] Управлінням земельних ресурсів у Обухівському районі Київської області 04 серпня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010833100471 на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 15 червня 2005 року за №2484, 2487. Вказаний договір був посвідчений Відповідачем-2 - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. та зареєстровано в реєстрі за №5061 і провела одночасно державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно п.2.1. договору продаж земельної ділянки за домовленістю між сторонами вчинявся за ціною 905581,00грн. Вартість земельної ділянки повинна була бути сплачена покупцем (Відповідачем-1) до 10.07.2014р., тобто договір укладався з відстрочкою платежу. Станом на 20 серпня 2018 року, відповідачем-1 не було сплачено вартість відчужуваної земельної ділянки, що визнається стороною відповідача. Відповідно до п.4.6. договору було передбачено, що право власності на земельну ділянки посвідчується цим договором. Згідно п.4.7. договору було визначено, що відповідно до ст..125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає в Покупця (Відповідача-1 по справі) з моменту державної реєстрації цього права. Таким чином, Відповідач-1 10.07.2013р. набув право власності на землю до проведення розрахунку з позивачем. Отже, з урахуванням приписів ст. 655 Цивільного кодексу України, сплата покупцем вартості вказаної земельної ділянки за договором від 10.07.2013 року була однією із істотних умов цього договору, а отримати кошти - було основною метою укладення договору для продавця (позивача) і основним, на що розраховував продавець при укладенні договору. Розділом 3 договору (останній абзац розділу), п.4.10, 4.11 договору передбачено право кожної з сторін договору на захист своїх цивільних прав та визначено, що сторони несуть відповідальність, визначену чинним на момент укладення договору законодавством України. 28 серпня 2018р. позивачкою вкотре було сплачено земельний податок в розмірі 5419,80 грн., відповідно до копії квитанції. За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК). Виходячи з цього визначення, договір купівлі-продажу має такі родові ознаки: по-перше, він спрямований на передачу майна у власність; по-друге, передача майна здійснюється на визначено-еквівалентній основі; по-третє, це оплатний договір, в якому зустрічне надання відбувається, як правило, у грошовій формі. За загальним правилом покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, хоча договором може бути передбачено розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК). Відповідно до ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ст..215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст..203 Цивільного кодексу України. Ч.3.ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1.ст.230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Позивач оспорює договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10.07.2018р. і вважає, що він має бути визнаний недійсним з огляду на те, що покупцем його було укладено без наміру реального набуття права власності на землю, всупереч засадам цивільного права (оплатності та гарантій права власності). Єдиним наслідком недійсності правочину буде повернення земельної ділянки позивачеві, оскільки відповідач-1 жодних оплат не здійснював і наміру здійснювати не має. Також позивачем заявляється вимога до відповідача-2 щодо скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.07.2018р. шляхом вилучення запису з ДРРПНМ про реєстрацію прав на об'єкт нерухомості на відповідача-1, що є похідною вимогою для виконання вимоги щодо повернення земельної ділянки її власнику - позивачці [PERSON]. У відповідності до ч.1.ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З тих підстав, що при укладанні 10 липня 2013 року договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] покупцем порушено вимоги ч. 5 ст. 203 ЦК України, так як з його боку правочин не був спрямований на реальне настання тих правових наслідків, що обумовлені ним - сплату продавцю за придбану земельну ділянку коштів у тому обсязі, у якому вони домовилися - у сумі 905581,00грн, а тому, згідно з вимогами ст. 215 ЦК України суд приходить до висновку, що є всі законні підстави визнати цей договір, як оспорюваний правочин, недійсним. При визнанні договору недійсним слід зобов'язати сторони повернути одна-одній в натурі все, що вони набули на виконання цього договору, тобто застосувати реституцію, як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України). Стосовно скасування державної реєстрації набуття права власності, то Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр). За приписами пункту 1 частини другої статті 9 цього Закону державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Згідно з частиною четвертою статті 15 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Питання щодо скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. індексний номер: 3830600 від 10.07.2013року о 15:34:49 про державну реєстрацію права власності гр.[PERSON] на придбану земельну ділянку площею 0,2290 га (кадастровий номер [NUMBER]) є похідним від визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. При цьому, до відповідача-2 заявляються пов'язані між собою вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речового права та зобов'язання державного реєстратора відновити запис (провести державну реєстрацію) речового права на земельну ділянку гр.[PERSON]. Таким чином, позовні вимоги про скасування державної реєстрації також підлягають до задоволення як і вимога щодо звільнення земельної ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: approved