Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

05 грудня 2016 року [PERSON]\~звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа Восьма Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, позовні вимоги були задоволені частково та визнано за [PERSON] право власності на 3/8 частин домоволодіння №32 по вул. Вольногірській у м. Дніпрі в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 23 червня 2014 року. Окрім того, рішенням визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину земельної ділянки загальною площею 0,0819 га за адресою вул. Вольногірська, 32 у м. Дніпрі, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 23 червня 2014 року. Після того, як рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська щодо визнання права власності на частину спадкового майна за [PERSON] набрало законної сили, вона звернулася до Восьмої ДДНК з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. На звернення їй було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у звязку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Оскільки, [PERSON] відмовляється надати правовстановлюючі документи, єдиним можливим за даних обставин є звернення до суду для захисту законних прав з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування. Позивач просила суд ухвалити рішення яким, визнати за нею право власності на 5/8 частин домоволодіння №32 по вул. Вольногірській у м. Дніпрі в порядку спадкування (на 1/4 частину у порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], який помер 03 червня 2013 року, та на 3/8 частин у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 23 червня 2014 року) та визнати право власності на 3/4 частин земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:09:505:0008, загальною площею 0,0819 га за адресою вул. Вольногірська, 32 у м. Дніпрі, в порядку спадкування (на 1/2 частину у порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], який помер 03 червня 2013 року, та на 1/4 частину у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 23 червня 2014 року). В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві.\~\~ Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що позивач не зверталася до відповідача з приводу отримання оригіналів документів на спадкове майно. Відповідач не оспорює право позивача на частину спадкового майна та створює їй перешкод у оформленні спадщини. Представник третьої особи - Восьма дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, але надав заяву, у якій прохав розглянути справу без участі представника нотаріальної контори. Приймаючи до уваги пояснення учасників судового засідання, письмові матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволення позовної заяви з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є рідними сестрами та доньками [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.22-23). 03.06.2013 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КІ №514012 від 10 червня 2013 року, актовий запис 504 (а.с.26). 23.06.2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-К №571086 від 07 липня 2014 року, актовий запис 616 (а.с.25). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, визнано за [PERSON] право власності на 3/8 частин домоволодіння №32 по вул. Вольногірській у м. Дніпрі в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла 23 червня 2014 року та визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину земельної ділянки загальною площею 0,0819 га за адресою вул. Вільногірська, 32 у м. Дніпрі, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 23 червня 2014 року. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2016 року, апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, а рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року залишено без змін (а.с.7-11). Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 29.11.2016 року відмолено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке складається із частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та частини земельної ділянки, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вільногірська, 32 (а.с.6). Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд виходить з наступного.\~\~ Як вбачається із постанови державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 29.11.2016 року відмолено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке складається із частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та частини земельної ділянки, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вільногірська, 32, у звязку із тим, що у [PERSON] відсутні на руках правовстановлюючі документи на частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та частину земельної ділянки, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вільногірська, 32 на імя спадкодавця. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач відмовляється передати їй оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, що перешкоджає їй отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, відповідач в судовому засіданні добровільно передала позивачу оригінал державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ДП №049903 від 17.10.2000 року, оригінал технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №32 по вул. Вільногірська, м. Дніпропетровськ та оригінал свідоцтва про право власності №355 від 25.10.1978 року, що підтверджується розпискою від 23.01.2017 року (а.с.52). Будь-яких доказів того, що відповідач відмовлялася передати позивачу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, чим перешкоджала їй в оформленні права власності, позивачем суду не надано, як не надано доказів того, що позивач взагалі зверталася до відповідача з цього приводу. Крім того, оскільки відповідачем добровільно передані позивачу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, на момент ухвалення судом рішення у позивача не існує перешкод для оформленні свого права власності в позасудовому порядку. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи той факт, що права позивача [PERSON] відповідачем не порушуються та не оспорюються, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed