Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

05 травня 2020 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою : [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником житлового приміщення за адресою : [ADDRESS] . У спірному житлі зареєстрований [PERSON] , який не перебуває та ніколи не перебував у родинних стосунках з позивачем, а являється сином колишньої власниці квартири. Наявність реєстрації відповідача у спірному житлі позбавляє позивача, як власника житла, можливості користуватися та розпоряджатися ним у повному обсязі, позбавляє можливості оформити субсидію та пільги по оплаті комунальних послуг. Крім того, позивач вимушений здійснювати оплату комунальних послуг з розрахунку всіх зареєстрованих у спірному житлі осіб, включаючи відповідача, що вводить його у зайві витрати. Ухвалою суду від 26 червня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Натомість, позивач подав до суду заяву, якою позов підтримав і просив задовольнити, проти заочного розгляду справи без фіксації судового процесу не заперечує. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Згідно ч. 2-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.01.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. Наведене підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 196909980 від 20.02.2020 року (а.с. 8-10). Згідно довідки виконавчого комітету Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 2-14/03/454 від 22.05.2020 року вбачається, що у вищевказаній квартирі зареєстрований : [PERSON] , [INFO] з 11.03.2014 року і по теперішній час (а.с. 16). Відповідно Акту про непроживання від 15 червня 2020 року, складеного головою правління ОСББ «Яблуневий-8» Лесінською Т.А., відповідач [PERSON] , [INFO] не проживає за адресою : [ADDRESS] з 2014 року і до сьогоднішнього дня. Даний факт підтверджується підписами сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.22). Доказами, відповідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Ці дані, зокрема, встановлюються показами свідків. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] , будучи зареєстрованим в спірній квартирі, там не проживає з 2014 року; перешкод в користуванні цим приміщенням не має; витрат по його утриманню не несе; дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ним право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Родичем позивачу не являється. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Наведене вище свідчить про відсутність відповідача за адресою : [ADDRESS] без поважних на те причин більш ніж шість місяців, які передували зверненню [PERSON] з даним позовом до суду. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Заяв чи клопотань від відповідача [PERSON] на ім`я [PERSON] чи суду, визначених ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР, не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тимчасову відсутність [PERSON] у спірній квартирі поважною, не зазначено і до суду не подано. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користувач-ня житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зважаючи на вказане, суд приходить переконання про відсутність поважних причин тривалої відсутності відповідача у спірній квартирі, а тому вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Наведене підтверджується квитанцією від 27 квітня 2020 року (а.с. 11). З урахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved