Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

06.07.2020 АТ «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що 09.07.2018 [PERSON] підписала заяву про приєднання №478799716 на підставі якої укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (надалі - Заява про приєднання). На підставі підписаної 09.07.2018 Заяви про приєднання та заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) Банк відкрив відповідачу поточний рахунок та встановив кредит в розмірі 16500 грн. з можливим збільшенням до 250000 грн. на строк 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Процентна ставка за кредитом складає 38% річних і сплачується щомісячно. Разом з тим, відповідач не виконала умови договору належним чином, а тому в [PERSON] станом на 03.06.2020 виникла заборгованість перед АТ «Ощадбанк» в сумі 17125,47 грн. яка складається із: 16169,07 грн. - сума основної заборгованості за кредитом; 893,70 грн. - проценти за користування кредитом; 21,64 грн. - сума пені за несвоєчасне погашення основного боргу; 4,29 грн. - сума непі за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 29,86 грн. - розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 6,91 грн. - розмір 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з [PERSON] 17125,47 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі у розмірі 2102 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 12 жовтня 2020 року, 12 листопада 2020 року, 10 грудня 2020 року та 26 січня 2021 року не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем її реєстації: [ADDRESS] , однак судові повістки повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.71-72). Крім того, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач була повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, призначеного на 26.01.2021 через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження (а.с.73). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, 09.07.2018 [PERSON] підписала заяву про приєднання №478799716 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). (а.с. 11) Відповідно до п. 3.4.1. Заяви про приєднання, Банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкрив Клієнту поточний рахунок на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку (Тарифи). Відповідно до вимог п. 5.1. Заяви про приєднання, ця Заява про приєднання є невід`ємною частиною Договору. Підписанням цієї Заяви про приєднання Клієнт підтверджує, що між ним та Банком досягнута згода щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів та достовірність даних, в т.ч. персональних, вказаних в цій Заяві про приєднання. Відповідно до Блоку 6 Заяви про встановлення відновлюваної кредитної лінії, [PERSON] було встановлено кредит в розмірі 16500 грн. Процентна ставка за Кредитом складає 38% річних і сплачується щомісячно (а.с. 12). Судом встановлено, що позивач виконав свою частину умов кредитного договору. Уклавши з позивачем договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач порушила зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості яка станом на 03.06.2020 становить 17125,47 грн. та складається із: 16169,07 грн. - сума основної заборгованості за кредитом; 893,70 грн. - проценти за користування кредитом; 21,64 грн. - сума пені за несвоєчасне погашення основного боргу; 4,29 грн. - сума непі за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 29,86 грн. - розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 6,91 грн. - розмір 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (а.с. 26-27) Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати кредиту і процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, позовні вимоги АТ «Ощадбанк» є обґрунтованими, а тому з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором в розмірі 17125,47 грн. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір в розмірі 2102 грн. На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved