Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

06.02.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору щодо надання споживчого кредиту неукладеним. У позові посилається на те, що вона, наприкінці серпня 2007 року, маючи намір отримати на власні споживчі потреби грошову позику, за сприянням свого племінника [PERSON], вона звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» де в процесі переговорів підписала проект Кредитного договору № ZRW1GA00004030 на суму 15000,00 доларів США. При проведенні переговорів їй було роз'яснено, що банк прийме своє остаточне рішення щодо видачі їй коштів після висновків кредитного комітету та підписання іпотеки на належну їй квартиру [ADDRESS]. Однак, в подальшому, після підписання 27.08.2007 року Договору іпотеки, та 28.07.2007 року вона до каси банку не зверталася. При цьому, довіряючи [PERSON], вона мала домовленість з ним, що він самостійно дізнається чи є у банку гроші для її кредиту. За перебігом деякого часу [PERSON] цинічно її повідомив, що замість неї сам отримав кредит для власних підприємницьких інтересів і для неї банк не має можливості надати коштів оскільки такі кошти відсутні у касі банку. Тому, будучи ображеною вона більше до банку не зверталася втративши інтерес до позики. Вважала, що підписаний нею нереалізований кредитний договір від 27.08.2007 року є таким, що не створив жодних зобов'язань правового характеру так як по ньому у банку коштів не отримувала. Однак, відповідач вимагає від неї повернення кредиту погрожуючи звернути стягнення на належну їй квартиру як предмет іпотеки. У в'язку з цим вона змушена звернутися до суду із цим позовом про визнання кредитного договору щодо надання споживчого кредиту неукладеним. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив визнати договір кредиту неукладеним. Представник відповідача Кармазін Г.Д. позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши сторін, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи та висновок експерта, давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку. Встановлено, що 27.08.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № ZRW1GA00004030 на суму 15000,00 доларів США (а.с. 5-7). Із пояснення представника відповідача та свідків [PERSON] та [PERSON] випливає, що готівка клієнту видається на підставі заяви про видачу готівки. Відповідачем надана суду заяву на видачу готівки № 1 від 27.08.2007 року (а.с. 125). За клопотанням позивача 09.08.2013 року у справі було призначено почеркознавчу експертизу для вирішення питання чи виконано [PERSON] підпис на заяві про видачу готівки № 1 від 27.08.2007 року у графі «отримувач». Згідно висновку експерта № 1/1599 від 15.04.2014 року підпис, розташований в графі «отримувач» заяви про видачу готівки № 1 від 27.08.2007 року про отримання готівки у сумі 15000 доларів США виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 120-124). Вказану невідповідність підпису у заяві на видачу готівки представник відповідача та свідки пояснюють тим, що на експертизу надана копія заяви, і вказана копія могла бути не підписана саме [PERSON]. Копію могла підписати будь-яка особа. Пояснили, що оригінал заяви на видачу готівки № 1 від 27.08.2007 року, як касовий документ, знищено, оскільки строк їхнього зберігання становить 5 років. На підтвердження вказаних пояснень відповідачем надано Акт № 1 (а.с. 59-62). Інших доказів відповідач на підтвердження того, що [PERSON] отримала готівкою кредит у розмірі 15000,00 доларів США суду не надав. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності та диспозитивності в межах заявлених позивачем позовних вимог із зазначенням фактичних та правових підстав та на підставі наданих сторонами. Кожна сторона доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, відповідач не довів суду факт отримання коштів [PERSON] Однак, відповідач просить застосувати строк позовної давності, що на думку суду підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] належним чином повідомлялась про наявну заборгованість, про що свідчить копія листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.11.2008 року № 1708/08 та повідомлення про вручення поштового відправлення з довідником відправлень (а.с. 90-92). Отже, [PERSON] з 2008 року знала про наявну заборгованість і про порушене, на її думку, право. Крім цього, з наданого розрахунку заборгованості випливає, що у 2007 році на погашення кредиту за договором № ZRW1GA00004030 робилися проплати, що також є доказом на підтвердження існування факту договірних зобов'язань та поінформованість [PERSON] про наявний кредит. Доказів на те, що кредит сплачувався іншою особою а не [PERSON] нею не надано. Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як слідує із змісту статей 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed