Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

07.06.2018 року до суду звернувся [PERSON] із позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», філія «Пасажирська компанія», виробничий підрозділ Вагонна дільниця станції Хмельницький про зміну дати формулювання причин звільнення, стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Позивач зазначає, що з 17.08.2008 року по 25.04.2017 року він прийнятий на роботу провідником пасажирських вагонів у Вагонній дільниці станції Хмельницький Відокремленого підрозділу вагонна дільниця станції Хмельницький Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця». Рішенням правління ПАТ «Українська залізниця» від 31.01-01.02.2017 року та Наказом від 31.03.2017 року №-001 «Про підпорядкування підрозділів» Виробничий підрозділ вагонна дільниця станції Хмельницький вилучено зі складу регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та приєднано до філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця». Маючи сумніви щодо нарахування йому заробітної плати в передбаченому законодавством обсязі, [PERSON] звернувся до роботодавця із заявою про здійснення обгрунтованого перерахунку його заробітної плати, на що 05 квітня 2017 року отримав лист-відповідь, однак інформації на його звернення щодо безпідставного заниження виплат посадового окладу не надано, будь-яких розрахунків не здійснено. У зв'язку із чим 10.04.2017 року він повторно звернувся із заявою, в якій ініціював розірвання трудового договору із 24.04.2017 року. В подальшому в період з 14.04.2017 року по 22.04.2017 року перебував на лікарняному. Протягом цього терміну не відбулось покращення його здоров'я, про що свідчить довідка від 23.04.2017 року про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у щелепному відділенні Хмельницької обласної лікарні. 21 травня 2017 року [PERSON] отримав відповідь від роботодавця за № 46 на заяву від 10.04.2017 року, у якій було повідомлено, що його вимога про розірвання контракту не задоволення без пояснення підстав такого рішення. 24 травня 2017 року позивач прибув на роботу, звернувся до роботодавця із проханням звільнення його в результаті заяви від 10.04.2017 року та видати трудову книжку, на що відповіді та книги надано не було. Того ж дня, у зв'язку із тим, що його не було звільнено згідно заяви, позивач звернувся до роботовця із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати на 8 днів, починаючи з 24.04.2017 року у зв'язку із вирішенням сімейних обставин. 25.05.2017 року [PERSON] прибув на роботу та написав письмову заяву із проханням невідкладно видати йому трудову книжку, на що отримав відмову. 28.05.2017 року, роботодавець видав йому трудову книжку, де під формулюванням звільнення було зазначено «Звільнено за прогул без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП України» на підставі Наказу від 28.04.2017 року №15/00. Вказані дії роботодавця щодо його звільнення із Виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Хмельницький філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» та заниження його заробітної плати, вважає незаконними і такими, що здійснені із суттєвими порушення законодавства про працю. Просить змінити формулювання причин звільнення із « звільнено за прогул без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «звільнено на вимогу працівника за порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю ст. 39 КЗпП України» та змінити дату звільнення із «25.04.2017 року» на «24.04.2017 року». Стягнути з ПАТ «Українська Залізниця» Філія «Пасажирська компанія» Виробничий підрозділ Вагонна дільниця Станції Хмельницький 22 037,00 гривень заробітної плати, 16 276,065 гривень суму трьохмісячного середнього заробітку та 13 260,55 гривень втрат внаслідок зростання індексу цін на споживчі товари і тарифів на послуги. Стягнути з відповідача 4 000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові та просять задоволити. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила в повному обсязі, вважає його необгрунтованим, зазначає, що нарахування та утримання з заробітної плати позивачу за період з 2015 по 2017 роки здійснювалась відповідно до фактично виконаних робіт на підставі чинного законодавства та галузевих норм праці. Щодо вимоги про зміну дати і причин звільнення також заперечує, вказує, що форма заяви, яку застосував позивач при зверненні до адміністрації вагонної дільниці не відповідала вимогам кадрового діловодства, про що заявнику було повідомлено та запрошено у відділ кадрів для з'ясування підстав розірвання строкового трудового договору. Заявник в відділ кадрів не з'явився. Крім того, працівник в період з 13.03.17 по 22.04.17 перебував на лікарняних. В період здачі листів непрацездатності, позивачу були запропоновані пропозиції явки на роботу, від яких він відмовився, про що свідчать відповідні внутрішні документи. 24.04.2017 позивач з'явився в резерв провідників для здачі лікарняного листа, техніком йому було запропонована явка на 25.04.2017 для обслуговування потягу сполученням Хмельницький-Київ-Шостка. Від явки та надання пояснень позивач відмовився. 25.04.2017 о 14 годині позивач з'явився на роботу, відмовився від будь-яких пропозицій техніків, пояснень щодо відсутності на роботі не надав. Позивач про хворобу своєчасно не повідомляв. 23, 24, 25 квітня 2017 року допустив прогули.Закон не передбачає права працівника самовільно залишати роботу. За таких обставин, відсутні підстави для зміни формулювання причин звільнення позивача. Факти порушень чинного закондавства работодавцем не підтвердилися, тому немає підстав для задоволення позовних вимог щодо виплати допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 17.07.2017 року представником позивача надано заперечення на позов, які знаходяться в матеріалах справи. 10.10.2017 року позивач заявив клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи, яке судом задоволено, провадження по справі зупинено. У зв'язку із надходженням клопотання експерта про надання додаткових документів, 09.11.2017 року провадження поновлено. Ухвалою від 08.12.2017 року призначено судово-бухгалтерську експертизу, провадження по справі знову зупинено. Надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку, також надходили клопотання про оплату експертизи та надання додаткових документів, необхідних для її проведення. 18.04.2018 року провадження по справі поновлено, витребовано необхідні документи. 21.05.2018 року призначено експертизу та зупинено провадження по справі. 27.09.2018 року провадження поновлено, у зв'язку із надходженням висновку експерта 395/18-26 від 24.09.2018 року, який знаходиться в матеріалах справи. 05.11.2018 року представником відповідача надано письмові пояснення до висновку експерта, які долучені до матеріалів справи. Заслухавши пояснення сторін, іх представників, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював у вагонній дільниці з 17.08.2008 року по 25.04.2017 року на посаді провідник пасажирських вагонів. Дані обставини підтверджені наказом № 342/о від 17.06.2008 року про прийняття на роботу, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Позивача звільнено 25.04.2017 року на підставі ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу №15/00. Відповідно до положень ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, перелік яких включає прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], заявою від 10.04.2017 року звернувся за трьома адресами: до адміністрації підприємства, голови правління ПАТ «Укрзалізниця», в управління Держпраці у Хмельницькій області. За змістом заяви однакові, окрім адрес та найменування адресатів. Форма заяви, яку застосував позивач при зверненні до адміністрації вагонної дільниці не відповідала вимогам кадрового діловодства, про що заявнику було повідомлено листом від 20.04.2017 за № 46 та запрошено у відділ кадрів для з'ясування підстав розірвання строкового трудового договору. [PERSON] у відділ кадрів не з'явився. Крім того, позивач в період з 13.03.17 року по 22.04.17 року перебував на лікарняних. В період здачі листів непрацездатності, позивачу були запропоновані пропозиції явки на роботу, від яких він відмовився, про що свідчать відповідні внутрішні документи. Копії додаються. 24.04.2017 року позивач з'явився в резерв провідників для здачі лікарняного листа серії АДЗ № 166730, техніком йому було запропонована явка на 25.04.17 року для обслуговування потягу сполученням Хмельницький-Київ-Шостка. Від явки та надання пояснень позивач відмовився. 25.04.17 року о 14 годині позивач з'язвився на роботу, відмовився від будь-яких пропозицій техніків, пояснень щодо відсутності на роботі не надав. Згідно з п. 3.7. Правил внутрішнього трудового розпорядку (додаток № 7 до колективного договору) працівник зобов'язаний попередити безпоседнього керівника про відсутність на роботі з причин хвороби або інших поважних причин. Позивач в порушення цієї норми про хворобу своєчасно не повідомляв, доказів іншого не надано. 23, 24, 25 квітня 2017 року допустив прогули. Подання про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності розглянуте на засіданні профспілкового комітету. Було прийнято колегіальне рішення, що підтверджується протоколом № 8 від 28.04.2017 року і наказом по виробничому підрозділу вагонна дільниця станції Хмельницький від 28.04.17 № 15/ос, позивача було звільнено згідно п.4 ст.40 КЗпП України за прогул та відсутність на роботі більше трьох годин без поважних причин та відмову стати до роботи. Суд критично оцінює твердження позивача про те, що 23.04.2017 року він перебував на стаціонарному лікуванні у щелепному відділенні Хмельницької обласної лікарні, оскільки позивач посилається на довідку щелепо-лицьового відділення Хмельницької обласної лікарні, яку йому видано 23.04.2017 року. В довідці зазначено рекомендації про запобігання переохолодженню, травмам та призначено фізіотерапевтичне лікування. Однак в довідці не зазначено про необхідність перебування [PERSON] в стаціонарному відділенні лікарні, а зазначено лише про його амбулаторне лікування. Також в матеріалах справи міститься копія заяви відповідача [PERSON] лікарю Хмельницької обласної лікарні [PERSON] про підтвердження знаходження [PERSON] 23.04.2017 року у щелепно-лицевому відділенні обласної лікарні. На даний запит з Хмельницької обласної лікарні надано відповідь про те, що даних щодо звернення або стаціонарне лікування [PERSON] в зазначені терміни в Хмельницькій обласній лікарні немає, а довідка не відповідає дійсності, так як медичної документації, що підтверджує звернення [PERSON] до щелепно-лицевого хірурга в лікарні немає. За таких обставин по справі, суд вважє, що факт прогулу відповідачем 23, 24 та 25 квітня 2017 року встановлено, а тому вимоги позивача про зміну формулювання причин звільнення з ПАТ «Українська залізниця» Філія «Пасажирська компанія» Виробничий підрозділ Вагонна дільниця станції Хмельницький із «звільнено за прогул без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «звільнено на вимогу працівника за порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю ст. 39 КЗпП України» та зміну дати звільнення із «25.04.2017 року» на «24.04.2017 року», слід залишити без задоволення, оскільки вони є безпідставними та недоведеними. Щодо вимоги про стягнення з ПАТ «Українська Залізниця» Філія «Пасажирська компанія» Виробничий підрозділ Вагонна дільниця Станції Хмельницький 22 037,00 гривень заробітної плати, 16 276,065 гривень суму трьохмісячного середнього заробітку та 13 260,55 гривень втрат внаслідок зростання індексу цін на споживчі товари і тарифів на послуги, суд виходить з наступного. 06 березня 2017 року позивач звернувся до адміністрації вагонної дільниці станції Хмельницький із заявою щодо невідповідності оплати праці умовам трудового договору та контракту. В листі-відповіді за № 462/01-02 від 05.04.2017 року адміністрація підприємства надала роз'яснення про порядок оплати праці працівників залізничного транспорту, яка здійснюється на підставі Закону України «Про оплату праці», Галузевої угоди між Міністерством інфраструктури України і Радою профспілки залізничників від 8 червня 2012 року та наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України Укрзалізниці від 24.03.2011р. № 098-Ц. Провідник пасажирського вагону відноситься до працівників із шестиденним робочим тижнем до змінної категорії працівників (ст. 52 КЗпП). Діючим на підприємстві Колективним договором (п.4.2) для працівників із шестиденним робочим тижнем як працівників із підсумованим робочим тижнем встановлений обліковий період - квартал. Норма робочого часу за квартал реалізується шляхом виходів на роботу за графіком змінності. Підсумований облік робочого часу застосовується на підприємствах, де за умовами виробництва не може бути додержана тижнева тривалість робочого часу , тобто 40 годин. При цьому облік робочого часу регулюється графіками змінності таким чином, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин за квартал вдповідно до вимог ст.50, 51 КЗпП України відповідно Методичних рекомендації щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.04.2006 № 138. З метою дотримання чинних норм законодавства в частинні недопущення понаднормової роботи, враховуючи фактор скорочення обсягів поїзної роботи та перетримання поїзного штату відносно нормативної чисельності, для забезпечення відпрацювання норми робочого часу на протязі кварталу провідникам пасажирських вагонів пропонувалась робота в межах спеціальності та в парку відстою пасажирських вагонів. При оформлені та видачі маршрутного листа, проходженні цільових інструктажів позивач виявив свою згоду на виконання запропонованої роботи та засвідчив цей факт особистим підписом. Міністерством соціальної політики України в роз'ясненнях листом від 5 травня 2011 р. № 149/13/116/11 зазначено, що при зміні істотних умов праці, тобто в даному випадку скорочення обсягів перевезень, допускається продовження роботи за тією ж кваліфікацією. Відповідно до пункту 3 додатку № 25 до Положення «Про вдосконалення заробітної плати і введення нових тарифних ставок та посадових окладів працівників залізничного транспорту», затвердженим наказом Укрзалізниці від 24.03.2011 № 098-Ц, оплата працівників пасажирських вагонів при обслуговуванні вагонів різного типу, виду сполучення та руху проводиться згідно з маршрутним листом за фактично виконану роботу. Позивач в своїй заяві зазначає, що зі змісту розрахунків заробітної плати наданих йому роботодавцем вбачається, що роботодавець без наявності законних підстав зменшував суму посадового окладу за виконану у поточному місяці норму годин відповідно до встановлених листами Міністерства соціальної політики «Про розрахунок тривалості робочого часу у календарному році місячних норм тривалості робочого часу в годинах» та надає свій розрахунок заробітної плати. Відповідно до висновку експерта №95/18-26 від 24.09.2018 року, розрахунок недорахованої заробітної плати, що наданий [PERSON] за період роботи з 07.10.2014 року по 25.04.2017 року на посаді провідника пасажирських вагонів у ПАТ «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» Виробничий підрозділ Вагонна дільниця Станції Хмельницький - не підтверджується. Розмір не донарахованої заробітної плати складає 13 521, 36 грн. Представником відповідача надано пояснення до даного висновку експерта, де вона зазначає, що висновки експерта не є вірні і насправді недоплат або невірно нарахованих сум в оплаті праці [PERSON] немає та надає вірні, на її думку, розрахунки обчислення середнього заробітку позивача, які підготовані фахівцями бухгалтерії та економістом з нормування праці вагонної дільниці станції Хмельницький. Суд, оцінивши дані докази, критично оцінює пояснення представника відповідача відносно недостовірності висновку експерта, оскільки експерт під час проведення експертизи повідомлявся про кримінальну відповідальність, а висновки надані представником відповідача не можуть бути взяті до уваги, оскільки надані фахівцями бухгалтерії та економістом з нормування праці вагонної дільниці станції Хмельницький, які є заінтересованими особами. Заявляти клопотання про призначення комплексної експертизи представник відповідача в судовому засіданні відмовилась. За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з ПАТ «Українська Залізниця» Філія «Пасажирська компанія» Виробничий підрозділ Вагонна дільниця Станції Хмельницький 22 037,00 гривень заробітної плати, 16 276,065 гривень суму трьохмісячного середнього заробітку та 13 260,55 гривень втрат внаслідок зростання індексу цін на споживчі товари і тарифів на послуги, підлягає частковому задоволенню. Слід стягнути не донараховану заробітну плату в розмірі 13 521, 36 грн., в решті відмовити, оскільки заявлені позивачем вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відносно вимоги позивача про стягнення на його користь 4 000 грн. моральної шкоди, суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки, згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, суд погоджується із тим, що позивач має право на відшкодування шкоди, яка полягає у неотриманні ним недонарахованої заробітної плати в сумі 13 351, 36 грн., що призвело до його моральних страждань та на відшкодування моральної шкоди. Згідно абз. 1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В судовому засіданні позивач надавав пояснення щодо заподіяної йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, яка полягає в перенесених ним душевних стражданнях та переживаннях у зв'язку із тим, що отримував систематичні відмови роботодавця перерахувати йому заробітну плату, відмовами на надання інформації про нараховану заробітну плату, він відчуває моральні страждання і нервовий стрес, порушився його нормальний хід життя, він змушений звертаться за захистом своїх прав до юриста і до суду. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності і справедливості та вважає, що така шкода позивачеві завдана в результаті неправомірних дій відповідача, що полягала в недонарахуванні заробітної плати [PERSON], тому визначає розмір завданої моральної шкоди в розмірі 200 грн. Такий розмір шкоди є необхідним і достатнім для покриття завданої шкоди. Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням обставин справи та зібраних доказів, суд вважає за необхідне задоволити позов частково, а саме: стягнути з відповідача на користь [PERSON] 13 521 грн. 36 коп. заробітної плати за період з 07.10.14р. по 25.04.17р. та 200 грн. моральної шкоди. В решті позову слід відмовити.

Outcome: approved