Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

05 серпня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] виданим 16.02.2011, він є власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім нього, у зазначеному будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які не є його родичами. В добровільному порядку з реєстрації [PERSON] не знялася, на його телефонні дзвінки не відповідає. З цього він зробив висновок, що вона умисно уникає спілкування з ним. Її місце проживання в даний час йому невідоме, що робить абсолютно неможливим досудове врегулювання спору. Він та його діти (дочка та син) неодноразово зверталися до матері відповідача (його колишньої дружини) по питанню зняття доньки з реєстрації, але безрезультатно. Конструктивної розмови не вийшло. Жінка зациклена на якихось матеріальних претензіях, але після розлучення з ним до суду для їх вирішення не зверталася. Адресу дочки не надає, приховує. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, позивач просив суд визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація відповідачки та її малолітньої дитини у будинку [ADDRESS] порушує його право на оформлення в органах праці і соціального захисту субсидії на комунальні послуги (користування газо, та електропостачанням), а відтак, і право на користування ними, що суттєво погіршує моє матеріальне становище. Фактично він позбавлений права вільно розпоряджатися своєю власністю. У судове засідання позивач, не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримував повністю. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилися не повідомивши суд про причину неявки, про час і місце розгляду справи повідомленні належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого 16 лютого 2011 року Кринківською сільською радою Глобинського району Полтавської області, власником житлового будинку, з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру прав №29572357 від 06.04.2011 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 32913556, за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно довідки № 02-36.13/489, виданої виконавчим комітетом Глобинської міської ради Полтавської області 28.07.2021, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , в складі сім`ї: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не родичі (а.с. 11). Відповідно до письмових пояснень свідків від 04 серпня 2021року [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] більше десяти років, за адресою: [ADDRESS] , не проживають. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~та ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~- власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб.\~\~ Як роз`яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення такої вимоги, як про позбавлення права користування жилим приміщенням. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Статтею\~ст. 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON] більше десяти років не проживають у будинку, належному на праві власності позивачу [PERSON] , у добровільному порядку відповідачі відмовляються знятися з реєстрації, чим обмежують права позивача у вільному користуванні та розпорядженні своїм житловим приміщенням. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved