Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

05.01.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Вимоги позивача мотивовано відмовою нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,7731 га, кадастровий номер 1421255100:02:001:0357, яка розташована на території Великоновосілківської селищної ради, Донецької області, через відсутність належного оформлення права власності на цю земельну ділянку померлим спадкодавцем. Зазначене змушує її звернутись до суду. В судове засідання позивач, її представник не з`явилися, до суду надійшла заява, в якій, представник позивача підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити, вважаючи вимоги законними та обґрунтованими. Відповідач в судове засідання не з`явився, разом з тим, на адресу суду надійшла заява, в якій Великоновосілківська селищна рада Донецької області з позовними вимогами погодилася повністю та клопотала про розгляд справи без участі представника ради. При даних обставинах суд прийшов до висновку про можливість вирішення справи за наявними документами у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено: [INFO] на території республіки Білорусь помер чоловік позивача [PERSON] , [INFO] , про що свідчать свідоцтва: про смерть [NUMBER] від 10.02.2016 року, виданого відділом РАЦС Світлогірського райвиконкому, м. Світлогірськ, Гомельська область р. Білорусь та про реєстрацію шлюбу [NUMBER] від 09.05.1975 року виданого Сосоновською с/р, Любанського району Мінської області, респ. Білорусь (а.с. 5, 8). Згідно довідки нотаріуса Гомельського нотаріального округу р. Білорусь Канькова Василя Михайловича № 251/2016/245-4305 від 13.10.2020 року, спадщину за законом, у вигляді квартири та грошових коштів після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] залишилось і інше спадкове майно, а саме: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,7731 га, кадастровий номер 1421255100:02:001:0357, яка розташована на території Великоновосілківської селищної ради Донецької області. Дана земельна ділянка належала батьку [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 21.01.2020 року та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9, 12)) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН №0172547 від 22.10.1996 року, підтвердженням даного факту є відповідь головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 34/142-20 від 28.01.2020 року (а.с. 11). Згідно позовної заяви право власності на вищезазначену земельну ділянку [PERSON] набув на підставі ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на момент відкриття спадщини, шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, яке залишилось після смерті його батька, проте належним чином дану спадщину не оформив. Підтвердженням даного факту є довідка виконавчого комітету Великоновосілківської селищної ради № 02-28-01459 від 05.08.2020 року, згідно якої [PERSON] на момент смерті мешкав разом зі своїм сином [PERSON] , що фактично є підтвердженням вступу останнього в управління майном (а.с. 13). Позивач звернулась до приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Касицької Л.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.12.2020 року їй було відмовлено, зокрема з підстави втрати документа, що підтверджує право власності на земельну ділянку (а.с. 10). Неможливість оформити право власності на земельну ділянку в позасудовому порядку, стало підставою для звернення позивачки до суду з вимогою про відновленні порушених прав. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. ст. 79-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Поданими позивачем доказами, визнаними відповідачем, доведено обґрунтованість заявлених вимог. В порядку ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами ст.ст. 1216-1220 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Право власності на вищезазначену земельну ділянку померлий спадкодавець набув на підставі ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на момент відкриття спадщини, шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, яке залишилось після смерті його батька, проте належним чином дану спадщину не оформив. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлюється, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи зі змісту наведеної норми і відповідно до встановлених у даній справі обставин неможливість отримати дублікату правовстановлюючого документу на землю - Державного акту на право власності на земельну ділянку на померлу особу не може обмежувати права власника, з огляду на що, позивач не може ефективно скористатися своїм правом власності, яке гарантує стаття 1 Протоколу N 1. Одночасно, у відповідності до змісту статті 386 ЦК України, захисту підлягають не тільки права і законні інтереси власників майна, а й осіб які є потенційними власниками та правомірно володіють майном на підставах передбачених законом виходячи зі змісту правочину, тобто в яких із зверненням до суду лише виникне право власності. Судом встановлено, що [PERSON] , у відповідності з діючим законодавством, позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, через відсутність законодавчої урегульованості порядку видачі дублікатів втрачених Державних актів на право власності на земельну ділянку особам, які на теперішній час вже померли. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивачки знайшли своє повне підтвердження, в зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved