Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

05 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та про зняття її з реєстраційного обліку в квартирі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору дарування від 13 жовтня 1988 року посвідченого державним нотаріусом Восьмої державної дніпропетровської нотаріальній контори [PERSON] йому належить на праві приватної власності належить домоволодіння №113 по вул. Домодєдовська у м. Дніпропетровську. У 2004 році його донька [PERSON] зареєструвала місце свого проживання за адресою: [INFO]. В період з 2004 року по теперішній час [PERSON] не вселялася в домоволодіння і не проживала в ньому, оскільки вона проживає разом з своїм чоловіком за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] не проживає у спірному домоволодінні та не сплачує комунальні послуги з моменту реєстрації, цим суттєво порушує його права, як власника домоволодіння, оскільки він вимушений сплачувати комунальні послуги за [PERSON]В, а також реєстрація [PERSON] позбавляє його права скористатися субсидією, гарантованою державою. На підставі викладеного просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування домоволодінням № 113 по вул. Домодєдовська у м. Дніпропетровську та зняти її з реєстраційного обліку (а.с.2-3). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та ухвалити по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 13.10.1998 року [PERSON] подарував [PERSON] жилий будинок № 113 по вул. Домодєдовська у м. Дніпропетровську, що підтверджується договором дарування, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.11-12). Згідно домової книги та довідки територіальної ради самоорганізації житлового масиву Чаплі №415 від 01.10.2015 року, в домоволодінні № 113 по вул. Домодєдовська у м. Дніпропетровську зареєстровані [PERSON] та [PERSON], однак [PERSON] не проживає у вищевказаному домоволодінні з 2004 року (а.с.4-10). [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], але вона не проживала та на теперішній час не проживає, що підтверджується актами від 05.10.2015 року складеним [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.15-16). Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного: У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; \~\~ В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. У відповідності до ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця\~ проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 \~\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивачі [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], наділений правом володіння, користування та розпорядження цією квартирою. У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в домоволодінні №113 по вул. Домодєдовська\~ у м. Дніпропетровську не мешкає понад десять років, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про її тимчасову відсутність не встановлено, а отже вона не проживає у домоволодінні без поважних причин. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація [PERSON] в домоволодінні носить формальний характер, вимоги позивачі підлягають задоволенню.

Outcome: approved