Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

05 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 25 травня 2016 року. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю проживали до травня 2018 року. Сімейні стосунки з відповідачем не склалися внаслідок втрати взаєморозуміння. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, суперечить її інтересам та інтересам дитини, [PERSON] просить розірвати шлюб з [PERSON] Ухвалою від 19 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 15-16). Ухвалою від 15 березня 2019 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті (а. с. 24). У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 23). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи в його відсутність позов визнає в повному обсязі. Разом з цим, просить суд не зазначати в рішенні про обставини, на які посилається позивач, оскільки вони не підтверджуються жодним доказом та в майбутньому будуть порушувати його права при розгляді іншої справи (а. с. 21). У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв'язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 25 травня 2016 року у Зарічному районному у м. Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, про що складено відповідний актовий запис №156. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно спільне прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а. с. 7). У шлюбі у подружжя народилася дитина, [PERSON], [INFO] (а. с. 7). Зі змісту позовної заяви вбачається, що внаслідок втрати взаєморозуміння з травня 2018 року сторони в справі припинили шлюбні стосунки та проживають окремо. Позивач не бажає продовжувати сімейні відносини з відповідачем. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, враховуючи обставини, викладені позивачем в заяві до суду, та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що намір [PERSON] розірвати шлюб з відповідачем є виваженим та свідомим. Причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливе. Сторони у справі не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Разом з цим суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з нею, так як вони є передчасними, а матеріали справи не містять даних про те, що між сторонами в справі існує спір про визначення місця проживання дитини. На підставі ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище та відповідно до заяви позивача, суд вважає за можливе залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Вирішуючи питання щодо судового збору, суд керується положеннями ст. ст. 141-142 ЦПК України та враховує, що відповідач визнав позов повністю до початку розгляду справи по суті, у зв'язку стягненню з останнього на користь позивача підлягає 384 грн. 20 коп. судового збору та така ж сума підлягає поверненню [PERSON] з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved