Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

05 лютого 2016 року представник позивача [PERSON] звернувся із вказаним позовом до суду. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 26 серпня 1967 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, до складу якої зокрема, входить домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS], власником якого він був на підставі свідоцтва про право власності від 06.08.1980 року, виданого Самарським районним відділом комунального господарства. На час відкриття спадщини разом з [PERSON] у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] постійно проживала його дружина [PERSON] та його син [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не заявляли про відмову від спадщини після смерті [PERSON] та вважаються такими, що прийняли спадщину. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. У 2015 році [PERSON] звернулася до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями розташований за адресою: [ADDRESS]. 31 липня 2015 року постановою державного нотаріуса дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті [INFO] року чоловіка [PERSON] з підстав відсутності у [PERSON] правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями на ім'я спадкодавця. Спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку загальною площею 87,7 кв.м. з господарсько-побутовими будівлями розташованого за адресою: [ADDRESS], який складався із: літ. А-1 - житловий будинок, літ. Б, Б' - літня кухня, літ. Д, Г - душ, вбиральня, літ. И, К, Л - навіси, літ. З - сарай, літ. Е - погріб з шийкою, літ. Ж - гараж, №1-10, 1- споруди, мостіння та розташоване на земельній ділянці загальною площею 766 кв.м. 18.11.2015р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення у справі № 206/4573/15-ц (суддя Сухоруков А.О.), яким позовну заяву було задоволено повністю та визнано за [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що розташоване на земельній ділянці загальною площею 778 кв. м. та складається з: літ. А-1 - житловий будинок загальною площею 87,7 кв. м., літ. Б - літня кухня жила, літ. В - сарай, літ. Г - вбиральня, літ. Д - сарай-душ, літ. Е - погріб з шийкою, літ. М 1, 2 - паркан, літ. М 3 - водоколонка, літ. І - мощення. Дане рішення набрало законної сили та [PERSON] звернулася до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області з заявою про реєстрацію за нею права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Державним реєстратором прав на нерухоме майно було направлено запит до КП «ДМБТІ» щодо надання відомостей з інвентаризаційної справи та встановлено, що у технічному паспорті на житловий будинок (домоволодіння) по [ADDRESS] ум. Дніпропетровську, який було виготовлено станом на 09.07.1984 було допущено помилку та на плані присадибної ділянки, а також розділі IV «Оцінка всіх споруд домоволодіння» технічного паспорта не було зазначено літ. Ж - гараж, збудований у 1981 році. Даний гараж було узаконено рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів від 25.03.1983 № 318. Таким чином Самарським районним судом м. Дніпропетровська 18.11.2015 року було прийнято рішення у справі № 206/4573/15-ц виходячи з наявних у ній документів, а право власності [PERSON] на гараж літ. Ж, що розташований на території домоволодіння по [ADDRESS] не визнано та не зареєстровано. 20.01.2016 року ФОП [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] ум. Дніпропетровську з відображенням у ньому гаражу - літ. Ж площею 21,1 кв.м. збудованого у 1981 році. У зв'язку з наведеними обставинами [PERSON] змушена у судовому порядку визнавати право власності на гараж - літ. Ж площею 21,1 кв.м., розташований на території домоволодіння по [ADDRESS] ум. Дніпропетровську. На підставі викладеного просить суд визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на гараж - літ. Ж площею 21,1 кв.м., що знаходиться на території домоволодіння за адресою: [ADDRESS].(а.с.1-5). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлена, її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений до суду надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. (а.с. 32). Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. 26 серпня 1967 року [PERSON], [INFO] зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO] після чого змінила прізвище на [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 26 серпня 1967 року, серії [NUMBER] актовий запис № 1227 (а.с.10). В шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 вересня 1981 року, актовий запис 805 (а.с.13). З відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради вид 21.12.2015 року №15561 вбачається, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 06.08.1980 року виданого Самарським районним відділом комунального господарства згідно рішення виконкому Самарської районної Ради народних депутатів №769 від 18.07.1980 року, зареєстрованого БТІ в реєстрову книгу №284 за реєстровим №43 є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Рішенням Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області №318 від 25.03.1983 року було вирішено узаконити за громадянином [PERSON] гараж, побудований на земельній ділянці [ADDRESS] Із технічного паспорту станом на 20.01.2016р. на житловий будинок по [ADDRESS] вбачається, що він складається із: літ. А-1 - житловий будинок, літ. Б, Б' - літня кухня, літ. Д, Г - душ, вбиральня, літ. И, К, Л - навіси, літ. З - сарай, літ. Е - погріб з шийкою, літ. Ж - гараж, №1-10, 1- споруди, мостіння та розташоване на земельній ділянці загальною площею 766 кв.м. (а.с.22-27). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії № [NUMBER], виданого 09 червня 2009 року, актовий запис № 577 (а.с.11). [PERSON] станом на [INFO] року на день смерті [PERSON] проживала разом з ним та їхнім сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї виданою головою територіального комітету ж/м Шевченко від 20.08.2015 року (а.с.12). 18.11.2015р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська було прийнято рішення у справі № 206/4573/15-ц, яким позовну заяву було задоволено повністю та визнано за [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що розташоване на земельній ділянці загальною площею 778 кв. м. та складається з: літ. А-1 - житловий будинок загальною площею 87,7 кв. м., літ. Б - літня кухня жила, літ. В - сарай, літ. Г - вбиральня, літ. Д - сарай-душ, літ. Е - погріб з шийкою, літ. М 1, 2 - паркан, літ. М 3 - водоколонка, літ. І - мощення. (а.с. 18-19). Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд доходить до наступного. У відповідності до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положенням ст. 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Змістом ст. 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки, [PERSON] була дружиною [PERSON] та проживали разом з ним, всі спадкоємці відмовилися від належної їм за законом частки спадщини на користь [PERSON], у технічному паспорті на житловий будинок (домоволодіння) по [ADDRESS] ум. Дніпропетровську, який було виготовлено станом на 09.07.1984 було допущено помилку та на плані присадибної ділянки, а також розділі IV «Оцінка всіх споруд домоволодіння» технічного паспорта не було зазначено літ. Ж - гараж, збудований у 1981 році, а даний гараж було узаконено рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів від 25.03.1983 № 318, та 20.01.2016 року ФОП [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] ум. Дніпропетровську з відображенням у ньому гаражу - літ. Ж площею 21,1 кв.м. збудованого у 1981 році, тому суд, вважає, що [PERSON] в порядку спадкування за законом успадкувала домоволодіння і гараж. Так, ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Положеннями ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ч. 3 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved