Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

05.03.2015р. до суду надійшов позов КС «Світовид» до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № 325/К13 від 27.12.2013р.. На обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 27.12.2013р. між позивачем та відповідачем-1 [PERSON] укладено кредитний договір № 3258/К13 про надання кредиту в сумі 4350грн. під 60% річних, згідно з яким відповідач-1 зобов'язався протягом 20 місяців виплатити суму кредиту та виплатити передбачені договором проценти за користування кредитом. У якості забезпечення за даним договором стала порука [PERSON], з якою був укладений договір поруки. Відповідно до п. 2.3 кредитного договору відповідач-1 зобов'язувався здійснювати повернення кредиту та процентів відповідно до Графіку розрахунків, який є невід'ємною частиною договору, тобто щомісячно рівними платежами не пізніше 27-го числа кожного місяця (що передбачено п.п. 3.5 Кредитного договору). Відповідачем-1 [PERSON] у порушення умов договору, повернення кредиту та процентів вчасно та в повному обсязі не здійснювалося. У зв'язку з цим у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 01.03.2015р. складає 2854,89грн.. Неодноразові звернення до [PERSON] з вимогою виконати взяті на себе зобов'язання, на поведінку останньої не вплинули. З урахуванням зазначеного вимоги щодо погашення заборгованості за кредитом, отриманим відповідачем-1, були висунуті поручителю, а саме відповідачу-2 - [PERSON], однак остання не вжила заходів для вирішення цього питання. Відповідач-1 взявши на себе обов'язки за кредитним договором, а відповідач-2 - обов'язки за договором поруки, в односторонньому порядку ці обов'язки не виконують та допускають прострочення платежів більше ніж за один платіжний період, що спонукало позивача звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог в повному обсязі, не заперечував проти винесення судом заочного рішення (а. с. 25). Відповідачі в судове засідання не з'явилися повторно, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду вказаної справи. Про причини неявки та неможливість явки в судове засідання не повідомили (а. с. 23; 24). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2013р. між сторонами укладено кредитний договір № 325/К13 про надання кредиту в сумі 4350грн. під 60% річних, згідно з яким відповідач-1 зобов'язався протягом 20 місяців виплатити суму кредиту та виплатити передбачені договором проценти за користування кредитом. Відповідно до п.п. 3.5 зазначеного договору відповідач-1 зобов'язувався повернути кредит та проценти за користування ним на протязі 20 місяців у відповідності до графіку розрахунків, який є невід'ємною частиною кредитного договору, тобто щомісячно рівними платежами не пізніше 08-го числа кожного місяця (а. с. 9-10; 11; 12). Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 4350грн.. Станом на 01.03.2015р. у відповідача-1 виникла заборгованість, яка складає 2854,89грн., з яких 2523,08грн. - заборгованість по кредиту, 331,81грн. - заборгованість по процентам (а. с. 8). Неодноразові звернення до [PERSON] з вимогою виконати взяті на себе зобов'язання, на поведінку останньої не вплинули. З урахуванням зазначеного вимоги щодо погашення заборгованості за кредитом, отриманим відповідачем-1, були висунуті поручителю, а саме відповідачу-2 - [PERSON], однак остання не вжила заходів для вирішення цього питання. Відповідач-1 взявши на себе обов'язки за кредитним договором, а відповідач-2 - обов'язки за договором поруки, в односторонньому порядку ці обов'язки не виконують та допускають прострочення платежів більше ніж за один платіжний період. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Не виконання своїх зобов'язань відповідачами позбавляє позивача змоги в повному обсязі та своєчасно провадити господарську діяльність, що породжує погіршення конкурентоспроможності підприємства на фінансовому ринку України, неможливість виконання зобов'язань перед іншими банківськими, фінансовими та комерційними установами. Зважаючи на зазначене суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №52 від 26.02.2015р. (а. с. 1). Таким чином суд вважає, що з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved