Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

05.10.2012 між відповідачем та АТ «Брокбізнесбанк» був укладений договір про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку платіжної картки миттєвого випуску Visa Instant Issue № [NUMBER] та в цей же день було укладено додаткову угоду № 1 до цього кредитного договору, згідно з якою відповідач отримав кредит в розмірі 5400,00 грн. на строк з 05.10.2012 по 04.10.2013 зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 28,00% річних. 25.10.2006 між АТ «Брокбізнесбанк» та позивачем було укладено договір страхування фінансового ризику № 014-01. АТ «Брокбізнесбанк» звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 4439,23 грн. на підставі договору страхування фінансового ризику № 014-01 від 25.10.2006. Згідно з актом від 04.06.2013 № 78/фр службового розслідування (страховий акт) по договору страхування кредитів № 014-01 від 25.10.2006, 30 квітня 2013 року настав страховий випадок «непогашена кредитна заборгованість» за кредитним договором № [NUMBER] від 05.10.2012. Платіжним дорученням від 07.06.2013 № 5272 підтверджується сплата позивачем на користь АТ «Брокбізнесбанк» суми страхового відшкодування в розмірі 4 439,23 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За приписами ст. 27 Закону України «Про страхування» та ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Отже, особою, відповідальною за заподіяний АТ «Брокбізнесбанк» збиток, є відповідач, який не виконав належним чином своїх обов'язків за кредитним договором. Таким чином, до позивача, який виплатив страхове відшкодування, від АТ «Брокбізнесбанк» перейшло право вимоги до відповідача за договором про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку платіжної картки миттєвого випуску Visa Instant Issue № [NUMBER] та додатковою угодою № 1 до цього договору в межах фактичних затрат, тобто в сумі 4 439,23 грн. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене та зважаючи на відсутність у справі будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнає його таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано платіжне доручення від 16.03.2015 № 12681, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 243,60 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з відповідача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved