Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

05.01.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулось МТСБУ із вказаним позовом та в обґрунтування позовних вимог послалося на те, що 01.11.2017р. о 09год.20хв. в м. Вінниця по просп. Юності, 12, [PERSON] керуючи автомобілем марки «Мерседес», номерний знак « [NUMBER] », не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечної дистанції, здійснив зіткнення з іншим автомобілем марки «Форд», номерний знак « [NUMBER] », чим порушив п.13.1 ПДР України. Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області Михайленка А.В. від 29.11.2017р., [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На час скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до звіту № 17/149 від 05.12.2017р. про визначення вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, вартість збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля марки\~«Форд», номерний знак « [NUMBER] », складає 62148,92грн. Загальний розмір завданої шкоди з урахуванням витрат на збір документів (1300,00грн.) та вартості збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля, становить 63448,92грн., яка відшкодована не була, у зв`язку із чим потерпіла [PERSON] з метою отримання страхового відшкодування звернулася до МТСБУ з відповідною заявою. 27.02.2018р. згідно Платіжного доручення № 902266 сума у розмірі 62148,92грн. була виплачена [PERSON] . А тому, посилаючись на вимоги ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом, який просить задовольнити. Позивач МТСБУ в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] неодноразово повідомлявся про день, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Відповідно до ч.2\~ст.43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані: 1)\~виявляти повагу\~до суду\~та до\~інших учасників\~судового процесу; 2)\~сприяти своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~об`єктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; 3)\~з`являтися в\~судове засідання\~за викликом\~суду,\~якщо їх\~явка визнана\~судом обов`язковою; 4)\~подавати усі\~наявні у\~них докази\~в порядку\~та строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; 5)\~надавати суду\~повні і\~достовірні пояснення\~з питань,\~які ставляться\~судом,\~а також\~учасниками справи\~в судовому\~засіданні; 6)\~виконувати процесуальні\~дії у\~встановлені законом\~або судом\~строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача [PERSON] . Згідно ч.1\~ст.280\~ЦПК України, суд\~може ухвалити\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~справі доказів\~за одночасного\~існування таких\~умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.11.2017р. о 09год.20хв. в місті Вінниця по проспекту Юності, 12, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Мерседес», номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «Форд», номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області Михайленка А.В. від 29.11.2017р. у справі № 127/23702/17, яка набула законної сили 12.12.2017р., [PERSON] визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до положень ч.ч.4, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль\~марки «Ford» моделі «Fiesta», реєстраційний номер « [NUMBER] », згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , на праві власності належить [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Ford» моделі «Fiesta», реєстраційний номер « [NUMBER] », на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до Полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2658357 від 01.03.2017р. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Мерседес», номерний знак « [NUMBER] », на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди не застрахована. Потерпіла [PERSON] звернулася до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 17/149, складеного 05.12.2017р. ФОП [PERSON] , вартість збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля марки\~«Форд», номерний знак « [NUMBER] », складає 62148,92грн., який згідно Платіжного доручення № 902266 від 27.02.2018р. був сплачений [PERSON] . За організацію збору документів, МТСБУ було сплачено 1300,00грн., що підтверджується Платіжним дорученням № 541985 від 19.01.2018р. Відповідно до\~статті 41 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі\~Закон №1961-ІV) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7\~статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2\~статті 38 цього Закону № 1961-ІV,\~МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті\~11,\~599,\~1166 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК)). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за\~статтею 1191 ЦК\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК). Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Спеціальний\~Закон №1961-ІV\~регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі\~обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За змістом цього\~Закону\~страхове відшкодування, яке за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик виплатив третій особі, а не своєму страхувальнику, є одночасно й відшкодуванням шкоди третій особі (потерпілому) в деліктному зобов`язанні, оскільки страховик у договірних правовідносинах обов`язкового страхування відповідальності є одночасно боржником у цьому деліктному зобов`язанні. Отже, правові наслідки виплати страховиком страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування та виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності різняться. Суд звертає увагу на те, що на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] , винний у скоєні ДТП, не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Викладене свідчить про обґрунтованість звернення другого учасника пригоди до позивача і одержання ним відповідного страхового відшкодування. Встановлені судом обставини свідчать про те, що понесені витрати позивачем, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування потерпілому у ДТП з вини відповідача, підлягають стягненню з останнього в порядку регресу. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved