Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

05.09.2018 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом про визнання припиненими трудових відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Калєт» (далі по тексту - ТОВ «Калєт», відповідач) з 22.08.2018. Позов обґрунтований такими обставинами. 17.08.2017 [PERSON] призначено на посаду директора ТОВ «Калєт». Єдиним учасником ТОВ «Калєт» є [PERSON] . Відповідач жодної господарської діяльності не здійснює, у зв`язку з чим 06.08.2018 позивачем на ім`я [PERSON] було направлено заяву про звільнення за власним бажанням у порядку статті 38 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України). Заяву позивача про звільнення за власним бажанням відповідачем отримано 08.08.2018. Однак уповноважений на звільнення директора орган ТОВ «Калєт» повідомлення про звільнення проігнорував і не розглянув по суті заяву позивача протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладені на нього статутом обов`язки по створенню нового виконавчого органу (призначення директора). Відповідачем були порушені трудові права позивача, зокрема, його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. Ухвалою від 10.10.2018 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, запропонувавши відповідачу надати відзив на позовну заяву. Відповідач ТОВ «Калєт» викликався в судове засідання за адресою місцезнаходження юридичної адреси, проте до суду не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав. Представник позивача подав заяву про підтримання позовних вимогта розгляд справи за його відсутності. Зважаючи на викладене, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. З 17.08.2017 [PERSON] призначено на посаду директора ТОВ «Калєт» на підставі протоколу № 1 Загальних зборів учасників ТОВ «Калєт» від 16.08.2017 (а.с. 9). 06.08.2018 [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про звільнення її за власним бажанням, яку надіслала за місцезнаходженням ТОВ «Калєт», що підтверджується поштовим відправленням (а.с. 10, 11). З позовної заяви вбачається, що уповноважений на звільнення директора орган ТОВ «КАЛЄТ» проігнорував повідомлення позивача про його звільнення і не розглянув по суті заяву позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладені на нього статутом обов`язки по створенню нового виконавчого органу (призначення директора). Стаття 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк (пункт 1 частини першої статті 23 КЗпП України). У відповідності до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмовою заявою за два тижні. Власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що ТОВ «Калєт» своєю бездіяльністю, яка виразилася у нерозгляді заяви позивача про звільнення щодо порушеню трудові права позивача, зокрема, право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. За таких обставин суд визнає належним способом захисту порушених прав позивача визнання трудових відносин припиненими. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved