Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

07.06.2017р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей біля нього до їх повноліття та стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн. на утримання двох дітей до їх повноліття, посилаючись на те, що 26.05.2012р. він з відповідачкою зареєстрував шлюб, за час якого у них народилося двоє дітей: [INFO]. - [PERSON] і [INFO]. - [PERSON], але під час подружнього життя з'ясувалося, що вони з відповідачкою мають різні погляди на життя та шлюб, між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин. Крім того, відповідачка веде аморальний спосіб життя, маючи чоловіка та дітей вона зустрічається і проживає з іншими чоловіками, вихованням та утриманням дітей не займається, залишає дітей без нагляду на тривалий час, у зв'язку з чим позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, а тому звернувся до суду з вказаним позовом (а.с.2-6). В подальшому, в порядку ст.31 ЦПК України, позивач збільшив позовні вимоги і просив суд також позбавити відповідачку батьківських прав за ухилення від виконання батьківських обов'язків відносно їх малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] (а.с.25-27). Ухвалою Савранського районного суду від 20.07.2017р. до участі у справі на підставі ч.3 ст.45 ЦПК України і ч.4 ст.19 СК України було залучено Орган опіки та піклування Савранської селищної ради і Службу у справах дітей Савранської РДА (а.с.29). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, представник Органу опіки та піклування Савранської селищної ради Паламарчук Н.М., яка також є представником Служби у справах дітей Савранської РДА, позов підтримала, просила його задовольнити, вважає за доцільне в інтересах дітей позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON], а також стягнути з неї аліменти на користь позивача на утримання дітей до їх повноліття. Відповідачка в судове засідання не з'явилася повторно, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за її відсутністю не надала. За таких обставин, враховуючи повторну неявку відповідачки, повідомленої належним чином, та приймаючи до уваги приписи ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України і згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника Органу опіки та піклування і Служби у справах дітей, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Встановлено, що позивач і відповідачка знаходяться у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції Одеської області (а.с.8). За час шлюбу у подружжя [PERSON] народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], і дочка [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження яких відповідачка вказана їх матір'ю (а.с.9, 10). З пояснень позивача встановлено, що з березня 2017 року він з відповідачкою проживають окремо, сімейні стосунки припинили, на примирення позивач категорично не згоден; діти проживають біля позивача та знаходяться на його утриманні, відповідачка в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, між ним та відповідачкою відсутня домовленість про сплату аліментів на дітей; крім того, з березня цього року відповідачка залишила позивача з дітьми і до теперішнього часу не з'являється, не виконує своїх батьківськіх обов'язків по відношенню до дітей, не піклується про них та в загалі з ними не спілкується. В силу ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Частиною 3 ст.105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу відповідають дійсній волі позивача, подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має для нього істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. За змістом ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки відповідачка не надала заперечення проти позову та не скористалася своїм правом, передбаченим ч.1 ст.113 СК України, щодо відновлення свого дошлюбного прізвища, тому суд після розірвання шлюбу надалі залишає прізвище відповідачки незмінним. При визначенні місця проживання дітей суд враховує той факт, що малолітні діти [PERSON] і [PERSON] з березня 2017 року і по теперішній час проживають біля позивача, а відповідачка протягом цього часу жодного разу дітей не відвідувала, з ними не спілкувалась і про них не піклувалась, а тому вважає, що місце проживання дітей слід визначити біля позивача - батька цих дітей. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн. суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За змістом ст.180, ч.2 ст.141 цього Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому, проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язку щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (в редакції Закону України №2037-VIII від 17.05.2017р.). З огляду на те, що мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років у 2017 році за період з 01.05.2017р. по 30.11.2017р. складає 713,00грн. (1426грн. х 50% = 713,00грн., де 1426грн. - це розмір прожиткового мінімуму на 2017 рік, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 р. №1801-VIII), та враховуючи обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дітей і відповідачки, відсутність у неї інших дітей, непрацездатних батьків та інших обставин, що мають істотне значення, з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості, встановлених ч.3 ст.23 ЦК України, суд вважає, що вимоги в частині стягнення аліментів на дітей підлягають частковому задоволенню в розмірі по 750грн. на кожну дитину. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць (п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України). Суд роз'яснює, що згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд також роз'яснює, що відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав суд прийшов до наступного. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов'язані серед іншого виховувати дитину, поважати її, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, при цьому, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» також встановлено, що батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 цієї статті). Як зазначено у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається із свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] від 12.03.2013р. та серії [NUMBER] від 25.03.2015р. матір'ю дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], є відповідачка (а.с.9. 10). В судовому засіданні встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу, а саме з березня 2017 року і до теперішнього часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо утримання, виховання та розвитку дітей [PERSON] і [PERSON], не піклується про них, не спілкується з ними, не проявляє щодо дітей щонайменшої батьківської турботи, не забезпечує їм необхідного медичного догляду і взагалі ніякої участі у вихованні своїх дітей не приймає, тобто протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Савранської селищної ради позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] є доцільним. Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про ухилення відповідачки від виконання обов'язків щодо утримання і виховання своїх малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON]. Її вина полягає у тому, що вона, в порушення вимог ст.ст.150, 180 СК України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо утримання, виховання та розвитку дітей, не піклується про них, не спілкується з ними, не проявляє щодо дітей щонайменшої батьківської турботи, не забезпечує їм необхідного медичного догляду, а тому суд дійшов висновку, що виходячи з інтересів дітей відповідачку слід позбавити батьківських прав. Суд роз'яснює, що згідно з ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Суд також роз'яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України). На підставі п.6 ст.214, ч.ч.1, 2 ст.79, ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, з урахуванням положень п.п.3, 7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4, ч.3 ст.6 цього Закону, а також враховуючи, що позовна заява має одночасно майновий і немайновий характер, суд стягує з відповідачки судовий збір в сумі 1920,00грн. (640грн. + 640грн. + 640грн.).

Outcome: approved