Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

05.09. 2013 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до ТзОВ «Авто Просто» про захист прав споживача. У позовній заяві позивач просить суд застосувати наслідки нікчемного правочину; стягнути з відповідача в користь позивача кошти за договором про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі від 31.05. 2013 року за № 702925 в розмірі 25 981, 74 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 31.05.2013р. позивач уклав з відповідачем ТзОВ «Авто Просто» договір №702925 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі. Договір укладався з метою придбання автомобіля марки ZAZ Sens за ціною 57900,00 грн. За умовами договору повинен сплачувати щомісячні платежі. Вважає, що даний договір вчинений із використанням нечесної підприємницької практики з боку відповідача, яка полягає у введені його в оману та порушує його права, як споживача, а відтак є нікчемним (недійсним). Просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з відповідача на свою користь кошти сплачені ним за договором в розмірі 25981,74 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте його представник [PERSON] подав до суду письмову заяву у якій вказує, що позовні вимоги заявлені позивачем він підтримує повністю, розгляд справи просить проводити за його відсутності. Представник відповідача ТзОВ «Авто Просто» в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] 31.05.2013р. уклав з відповідачем ТзОВ «Авто Просто» договір №702925 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі. Даний договір був укладений з метою придбання позивачем автомобіля марки ZAZ Sens, що вбачається з додатку №1 до цього договору. Статтею 1 розділу І Договору визначено, що предметом цього договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему, що умовно називається «Авто Так». Авто Просто є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах АвтоТак. Авто Просто забезпечує придбання автомобіля за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених договором про адміністрування. Як вбачається із п. 1.1 ст. 1 та п. 4.1 ст. 4 р. ІІ Договору, надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів полягає в тому, що учасник сплачує передбачені договором кошти, а ТзОВ «Авто Просто» формує групу учасників та за рахунок сплачених ними сум періодичних платежів формує фонд групи для придбання автомобіля. За договором учасник сплачує: винагороду за послуги, пов'язані з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи в розмірі 2084,40 грн.; винагороду адміністратора за послуги, пов'язані з передачею автомобіля учаснику, після надання права на отримання автомобіля в розмірі 3% від поточної ціни автомобіля; періодичні платежі в розмірі 1,1905% та щомісячну винагороду - 0,415% від поточної вартості автомобіля. ТзОВ «Авто Просто» надає право на отримання автомобіля тому учаснику, який має найбільшу загальну кількість балів згідно даних, повідомлених відповідачу банківськими установами, через які учасники сплачують внески, станом на 20 (двадцяте) число місяця, в якому проводиться розподіл товару згідно (п. 6.2 ст. 6 р. ІІ Договору). Згідно п. 1.2 ст. 1 та п. 4.2 ст. 4 р. ІІ Договору, кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можливо придбати виключно за рахунок фонду цієї групи. Відтак, суд приходить до висновку, що даним договором передбачено лише можливість одержання права на купівлю автомобіля за рахунок сплачуваних всіма учасниками групи коштів, без залучення власних коштів ТзОВ «Авто Просто» та не передбачено жодних гарантій отримання автомобіля, навіть у разі повної оплати його вартості. Діяльність відповідача вводить позивача, як споживача його послуг, в оману та є елементом нечесної підприємницької практики у вигляді створення та діяльності пірамідальної схеми, до якої був залучений позивач при укладанні договору. Оскільки, програма системи «АвтоТак» формується виключно на коштах учасників групи, без залучення коштів відповідача. Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками групи. Таким чином, розподіл коштів фонду групи між учасниками системи має ознаки фінансової піраміди, тобто, коли один учасник системи за свої власні кошти, без залучення коштів відповідача, оплачує автомобіль іншому учаснику групи. Як визначено преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 даного Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Виконавець це - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги відповідно (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону). Таким чином, суд приходить до переконання, що до правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем на підставі договору про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі від 31.05.2013р. №702925, підлягають застосуванню норми Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач виступає виконавцем певних послуг, а позивач є споживачем. Відповідно до ч. 1 ст. 19 даного Закону України, нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону, забороняється як такі, що вводять оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним (ч. 6 ст. 19 Закону). Таким чином, укладений між позивачем та відповідачем договір здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, яка полягає у введені в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку, що договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі №702925 укладений 31.05.2013р. між позивачем та ТзОВ «Авто Просто» є нікчемним, тобто недійсним. Таку ж позицію висловлює Судова палата у цивільних справах Верховного суду України по аналогічних справах, зокрема, в постановах від 23.05.2012р. та від 16.01.2013р. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як вбачається із квитанції, копії яких є в матеріалах справи, а оригінали досліджувались в судовому засіданні, на виконання умов договору, позивач сплатив на рахунок відповідача кошти на загальну суму 25981,74 грн. 07.08.2013 р. позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення сплачених ним коштів, з огляду на недійсність укладеного між ними договору. Відповідач, своїм листом від 15.08.2013р., відмовив позивачу в поверненні коштів. Відтак, сплачені позивачем кошти в розмірі 25981,74 грн. підлягають стягненню з відповідача. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 259, 81 грн., тобто 1 % від ціни позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved