Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

07.06.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» через свого представника за довіреністю звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором без номеру від 17.12.2007 року у розмірі 14493,62 грн., яка складається з заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 2011,60 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6050,04 грн., нарахованої пені у розмірі 5265,62 грн., а також штрафів у розмірі 1166,36 грн., з яких 500,00 грн. - фіксована частина та 666,36 грн. - процентна складова штрафу. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 17.12.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті у мережі інтернет. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач належним чином зобов'язання не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість та для стягнення якої позивач звернувся до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.44), надав разом із позовною заявою окреме клопотання, в якому просив розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав згоду на заочний розгляд справи (а.с.36). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час, день та місце судового засідання двічі (а.с.42 - повернуте до суду зворотне повідомлення про отримання дружиною відповідача 27.07.2017 року повістки про виклик у судове засідання на 01.08.2017 року разом з позовною заявою, доданими до неї документами та ухвалою суду про відкриття провадження по справі від 18.07.2017 року та а.с.43 - повернуте до суду зворотне повідомлення про отримання дружиною відповідачем 05.08.2017 року повістки про виклик у судове засідання 29.08.2017 року) повідомлявся належним чином відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Таким чином, судом встановлена повторність неприбуття відповідача до суду без поважних причин відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити судове рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе зі згоди представника позивача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 17.12.20070 року між позивачем та відповідачем первинно був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до якого [PERSON] отримав у позивача кредит у розмірі 7000,00 грн., який в подальшому неодноразово змінювався, оскільки між сторонами продовжували існувати кредитні відносини, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем по справі (а.с.11-12). Кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника - відповідача по справі (а.с.13), довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.14), витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» (а.с.15-29) та «Тарифами банку», копія яких або витяг з яких до матеріалів справи представником позивача не долучені, а є лише посилання на адресу таких тарифів в мережі інтернет. З «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» позичальник відповідно до взятих на себе обов`язків повинен був (за бажанням) ознайомитися самостійно через мережу інтернет. Відповідно до п.2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов'язується погашати заборгованість за отриманим кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач умови кредитного договору виконував не належним чином, внаслідок чого станом на 17.04.2017 року допустив заборгованість перед позивачем у розмірі 14493,62 грн., яка складається з: - 2011,60 грн. - заборгованості за кредитом; - 6050,04 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 5265,62 грн. - нарахованої пені; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 666,36 грн. - штраф (процентна складова). Розрахунок штрафів проведено відповідно до п.2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг», які відповідач прийняв, отримавши кошти від позивача. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до умов ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В той же час вимоги позивача щодо стягнення штрафів суд відхиляє, оскільки відповідно до матеріалів справи, штраф (фіксована частина та процентна складова) і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу (фіксована частина та процентна складова) та пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року №6-2003цс15, яку суд вважає за необхідне застосувати відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України. За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу у вигляді 500 грн. (фіксована частина) та 666,36 грн. (процентна складова), відсутні. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими частково без урахування нарахованих штрафів, в цій частині не суперечать закону та підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати, в даному випадку у розмірі судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial