Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

05.05.2016 позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що у червні 2010 року вже зверталася до Солом'янського районного суду м. Києва із позовом, в якому просила стягнути з відповідача, [PERSON], 120 000 доларів США авансового (гарантійного) платежу, що станом на 14.06.2010 року згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 949 896,00 грн. за попереднім договором купівлі-продажу житлового приміщення від 30.01.2008 року, та 19 250 дол. США авансового (гарантійного) платежу, що станом на 14.06.2010 року згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 152 379,15 грн. за попереднім договором купівлі-продажу індивідуального автомісця (паркінгу) від 25.02.2008 року, посилаючись на нікчемність укладених правочинів. 26 листопада 2010 року Солом'янським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, яким позов [PERSON] задоволено повністю, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 102 275 (один мільйон сто дві тисячі двісті сімдесят п'ять) гривень 15 коп., 1 700 гривень витрат по сплаті державного мита, 120,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього 1 104 095 (один мільйон сто чотири тисячі дев'яносто п'ять) гривень 15 коп. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15.03.2011 апеляційна скарга представника [PERSON] - [PERSON] була відхилена, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26.11.2010 залишено без змін. На виконанні у Відділі державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2- 2733 від 19.04.2011, виданого Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 1 104 095,15 грн. Не дивлячись на вжиття заходів примусового виконання рішення суду, [PERSON] тривалий час не виконує вищевказане рішення і за весь цей час не повернув [PERSON] жодної копійки. Таким чином, позивач просить стягнути а [PERSON] суму інфляційних витрат та три проценти річних за період з 06.05.2013 по 01.12.2016. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, подав клопотання про збільшення розміру позовних вимог та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, про розгляд справи за його відсутності не просив, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 листопада 2010 року Солом'янським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, яким позов [PERSON] задоволено повністю, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 102 275 (один мільйон сто дві тисячі двісті сімдесят п'ять) гривень 15 коп., 1 700 гривень витрат по сплаті державного мита, 120,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього 1 104 095 (один мільйон сто чотири тисячі дев'яносто п'ять) гривень 15 коп. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15.03.2011 апеляційна скарга представника [PERSON] - [PERSON] була відхилена, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26.11.2010 залишено без змін. Разом з цим, не дивлячись на вжиття заходів примусового виконання рішення суду, [PERSON] не виконує. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу . Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Як вбачається з наданого позивачкою розрахунку заборгованості, останньою здійснено нарахування суму інфляційних витрат за період з 06.05.2013 по 31.10.2016, в розмірі 823 477,02 грн. (вісімсот двадцять три тисячі чотириста сімдесят сім грн. 02 коп.), три проценти річних за період з 06.05.2013 по 01.12.2016, що складає 118 516,31 грн. (сто вісімнадцять тисяч п'ятсот шістнадцять грн. 31 коп.), а всього разом 941 993,33 грн. Суд приймає розрахунок заборгованості наданий позивачем, оскільки він детально складений, достатньо аргументований. В той же час, розрахунок по суті відповідачем не оспорено, доказів невідповідності проведеного позивачем розрахунку положенням закону відповідачем не надано, як і не наданого іншого розрахунку. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]та стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 823 477,02 грн. , трьох процентів річних у розмірі 118 516,31грн. В силу вимог статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачкою сума судового збору в розмірі 6 890,00 грн.

Outcome: approved