Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

06.07.2020 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що в період з 10 листопада 2007 року по 17 листопада 2010 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Дитина мешкає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Дитині створено належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку. Відповідач не має ніякого зв`язку із дитиною, не спілкується з нею та не підтримує жодних стосунків. Він не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька у вихованні. Вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання батька виконувати відносно своєї дитини батьківських обов`язків, покладених на нього законом, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, не бажання цікавитись життям, станом здоров`я дитини, її духовним та моральним розвитком. Тому позивач вважає, що наявні всі правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина. Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на ст. 27 Конвенції про права дитини, статті 150, 157, 164 СК України. Ухвалою суду від 20 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по зазначеній справі, призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 38-39). Ухвалою суду від 20 серпня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району. (а.с. 51-52) Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року підготовче провадження по зазначеній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 63-64) Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району в судовому засіданні просила ухвалити рішення по справі з урахуванням прав та інтересів неповнолітньої дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення № 69063 0229417 9, № 69063 0238488 7, № 69063 0247718 4, які повернулися до суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 47, 60, 75). Причини неявки суду не відома. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. (а.с. 48, 49, 61, 77) Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, вислухавши пояснення представника позивача, та думку представника органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 10 листопада 2007 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №05, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 10.11.2007 р., серія [NUMBER] . (а.с. 13). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають сина - [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 05, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 12). Спільне життя з відповідачем не склалося, заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.11.2010 р., шлюб - розірвано, та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частин, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від усіх видів заробітку [PERSON] , до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12.07.2010 року (а.с. 14) Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17 березня 2020 року, який надано Олександрівським ВДВС м. Запоріжжя, відповідач аліменти не сплачує та має заборгованість станом на 29.02.2020 р. у розмір 157 475,96 гривень (а.с. 16-17). Згідно довідки сімейного лікаря Чепіжко Н.Р. від 29.05.2020 р., лікуванням дитини опікується мати, батько до сімейного лікаря жодного разу не з`являвся. (а.с. 20) Згідно з корінцем медичного висновку №361 про дитину-інваліда віком до 18 p. від 15.02.2019 p., [PERSON] , [INFO] є дитиною-інвалідом, а отже потребує додаткової підтримки, догляду, спеціалізованого лікування та харчування, додаткових коштів на утримання (а.с. 21) Згідно акта обстеження по факту проживання [PERSON] на території с. Мирне Оріхівського району Запорізької області № 897 від 01.06.2020 p., встановлено, що за адресою [ADDRESS] , [PERSON] не проживав та не проживає, при спілкуванні з сусідами встановлено, що вони його не знають та ніколи не бачили. (а.с. 22) Згідно акта матеріально - побутового обстеження № 898 від 01.06.2020 р. встановлено, що за адресою [ADDRESS] проживає [PERSON] та її малолітній син [PERSON] , батько участі у вихованні та утриманні сина не брав і не бере. (а.с. 23) Згідно довідки КЗДО «Колобок» від 29.05.2020 р. за весь період відвідування [PERSON] з 2010 по 2014 р.р., комунального закладу дошкільної освіти «Колобок», батько жодного разу до садочку не приходив, участі у вихованні та утриманні сина не брав. (а.с. 24) Відповідно до довідки КЗ «Нестерянська СР ЗОШ І-ІІІ ступенів» № 41 від 20.05.2020 р. та характеристики [PERSON] з місця навчання, протягом 2018-2020 p.p. до школи сина возить мати, екскурсії сина оплачує мати, батько протягом вказаного періоду до школи не приходив, не цікавився успіхами сина у навчанні, у вихованні та утриманні сина участі не брав. (а.с. 25-26) Відповідно до довідки КЗ «Мирненська ЗОШ І-ІІІ ступенів ім. воїна-інтернаціоналіста С.В. Падалки» №27 від 14.05.2020 р. та характеристики [PERSON] з місця навчання, протягом 2014-2018 p.p., батько контакту зі школою не підтримував, із вчителями не спілкувався. Дитину до школи приводила і забирала мати. (а.с. 27-28) Відповідно до висновку психолога від 09.06.2020 р. образ батька не виявив і не проявив себе під час проведення діагностики. Дитина абстрагується від теми «про батька», так як не має практичного досвіду взаємодії з ним, не проявляє зацікавленості в темі. (а.с. 31) Статтю 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров`ям, не утримує матеріально. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків підтверджуються належними та допустимими доказами. Згідно рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області № 103 від 20.02.2020 р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та висновку № 103 від 20.02.2020 р. щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Оріхівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (29-30) Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] не досягла вісімнадцяти років; батько не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками. Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В статті 12 цього Закону зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьків батьківських прав, зокрема те, що батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати по справі суд розподіляє у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved