Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-25 00:00:00

05 квітня 2013 року до Старобешівського районного суду Донецької області звернувся позивач [PERSON] позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову Орган опіки та піклування Старобешіської районної державної адміністрації Донецької області про усунення перешкод у здійсненні батьківського права на спілкування з дітьми. В позові позивач зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою. Від шлюбу народились двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]. Після розірвання шлюбу, сторонами спільно було вирішено, що діти будуть проживати з матір'ю. Позивач зазначає, що відповідач порушує його законне право на спілкування з дітьми та чиняться перешкоди в спілкуванні. 20 серпня 2012 року головою Старобешівської районної державної адміністрації було винесено рішення, згідно із яким було встановлено спосіб участі у вихованні дітей, шляхом побачень з доньками щосуботи і щонеділі з 10 голині до 13 години у громадських місцях без присутності матері, починаючи з 16.08.2012 року. Не дивлячись на рішення органу опіки та піклування, відповідач його не виконує, чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми. Позивач [PERSON], представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити та дали пояснення аналогічним тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON], представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали, пояснили суду, що позивач вчиняэ відносно дітей розпусні дії та застосовує фізичне насильство, просили суд встановити спілкування позивача з дітьми разом з матір'ю. Представник органу опіки та піклування Старобешіської районної державної адміністрації Донецької області Пефтієва Л.С. в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала та пояснила, що на розгляді було питання щодо встановлення способу у вихованні дітей. Комісія дійшла до висновку про можливість участі у вихованні дітей без присутності матері, враховуючи позитивне ставлення дівчаток до батька. З дівчатками проводилися відповідні бесіди психологом центру. Свідок [PERSON] показав суду, що є другом, знайомим позивача [PERSON] [PERSON] гуляв з дітьми в центрі селища, тримав дівчат за руки. Звинувачення на позивача почались після розірвання шлюбу. Останні раз бачив, що позивач гуляв з дітьми в восени 2012 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір'ю позивача. Діду та бабі було заборонено бачитися з дітьми. Дітей налаштовували проти них. Син гарно відноситься до дівчаток. Свідок [PERSON] показала суду, що є матір'ю відповідачки. Дівчатка скаржилися, що батько тягав за волосся, бив по голові. У дітей були постійні кровотечі, діти хворіли. Свідки [PERSON] пояснив, що дуже добре знає позивача [PERSON]. Позивач [PERSON] не може бачитися з дітьми, так як відповідача чинить перешкоди у спілкуванні. Дівчатка позитивно відносяться до батька. Весною 2012 року бачив [PERSON] з дітьми, [PERSON] разом з дівчатками приходив до нього у двір Свідок [PERSON] показав суду, що є батьком позивача. 27 лютого 2012 року сина побили та вигнали з квартири. 06 березня 2013 року син прийшов та повідомив, що дітей не дають. Купив подарунки на день народження дівчаток, його вигнали, подарунки забрали. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є братом відповідачки. Дівчатка були залякані, з батьком гуляти відмовлялися. Одна дівчинка почала скаржитися, що батько домагався, вдарив об стінку. Дівчатка стали розповідати після розлучення. Свідок [PERSON] показав суду, що є батьком відповідачки. Позивач ображав дітей, діти постійно скаржилися, що болять голови. Діти почали розповідати різні випадки. Дітей забрали в березні 2012 року. Дівчаток позивачеві не дамо. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ч.3 ст..11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Позивач [PERSON], представник позивача - адвокат [PERSON] в судових засіданнях заявив, що не бажає заявляти будь-які клопотання про витребування доказів, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення по справі. Відповідач [PERSON], представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні відмовилась подавати докази, вважають, що справу повинно бути розглянуто на підставі доказів, що є в матеріалах справи, просила суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення по справі. Представник органу опіки та піклування Старобешіської районної державної адміністрації Донецької області в судовому засіданні відмовився подавати докази, вважає, що справу повинно бути розглянуто на підставі доказів, що є в матеріалах справи Враховуючи викладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що відповідає ст. 212 ЦПК України, вирішив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено, що сторони по справі з 10 листопада 2007 року перебували у зареєстровану шлюбі. Рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 23 квітня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON]. В судовому засіданні судом встановлено, що під час шлюбу у сторін народилися діти [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] року, що підтверджується матеріалами справи. Судом встановлено, що згідно розпорядження Старобешівської районної державної адміністрації від 20 серпня 2012 року за № 251, встановлено [PERSON] спосіб участі у вихованні [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], шляхом побачень з доньками щосуботи і щонеділі з 10 годині до 13 годин, у громадських місцях без присутності матері починаючи з 16.08.2012 року. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу [PERSON] у спілкуванні з дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] року, що самі сторонами по справі не заперечують та також підтверджується показами свідків по справі, в тому числі, що є родичами відповідачки [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] відвідують дошкільний заклад освіти та мешкають в [ADDRESS], що підтверджуються поясненнями сторін по справі. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. якщо Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. (ст. 157 СК України). Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (ст. 158 СК України). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема кожен із батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не тільки в період канікул, тобто відпочинку, а й під час навчального процесу. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування одного з батьків з дитиною виключно під час канікул, може обмежити його участь у вихованні дитини під час навчального процесу, який в житті дитини займає значний проміжок часу та має вагоме значення у розвитку особистості дитини. Враховуючі надані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON], в частині зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з доньками [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] року підлягають задоволенню як такі, що найшли своє підтвердження в судовому засідання і відповідач [PERSON] не оспорювала зазначену вимогу та визнала, що чинить перешкоди у спілкуванні позивачеві на одинці з дітьми. Суд дістається висновку на підставі наданих доказів, що позовні вимоги [PERSON], в частині встановлення способу участі позивача у вихованні доньок [PERSON] та [PERSON] у суботу та у неділю з 10 години до 17 години без присутності матері [PERSON] підлягають частковому задоволенню враховуючи вік дітей та інтереси обох батьків, як матері так і батька та встановлює [PERSON] час спілкування з малолітніми доньками [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] року кожну суботу та неділю місяця з 10 години та 20 години у громадських місцях, дитячих майданчиках, закладах культури та освіти, торгово - розважальних центрах, міст, селищ та сіл України у присутності матері доньок [PERSON]. Суд вважає, що він не вийшов за межі позовних вимог позивача [PERSON] в частині встановлення спілкування з малолітніми доньками щосуботи та щонеділі до 20 годин у громадських місцях, дитячих майданчиках, закладах культури та освіти, торгово - розважальних центрах, міст, селищ та сіл України, враховуючи інтереси малолітніх доньок, яким незабаром виповниться 6 років, їхнє мешкання в [ADDRESS], враховуючи незначну відстань між селищем Новий світ та містом Донецьк, постійне транспортне сполучення між вказаними населеними пунктами та знаходженням у місті Донецьк закладів культури (цирк, музей, театр та кінотеатр) та торгово - розважальних центрів, графік роботи зазначених закладів та можливе відвідування вказаних закладів буде позитивно впливати на розвиток дітей.

Outcome: partial