Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

05 лютого 2020 року [PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON] , в якій просить звільнити його від сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , 2006 р.н., присуджених рішенням суду від 11.04.2013 року, та просить стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання дитини, в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.04.2013 року по справі 410/4905/12, стягнуто з нього [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] . [INFO] , у розмірі 350 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення 28.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Після чого, відповідним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.12.2019 року визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] саме з ним, з батьком [PERSON] та вказане рішення суду набрало законної сили. Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що дитина на даний час проживають з ним та знаходяться на його повному утриманні, тому зазначені обставини зумовлюють його звернутись до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини. Ухвалою суду від 26.02.2020 року відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив пред`явлені вимоги задовольнити повністю з підстав та обґрунтувань викладених у ньому. Крім того, позивач зазначив про можливий розгляд справи без участі відповідачки, яка черговий раз подала безпідставну заяву про відкладення судового засідання без жодної обґрунтованої мотивації, оскільки така заява спрямована на затягування судового розгляду справи по суті. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилась, надавши чергову письмову заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з карантином. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши позовну заяву з додатками, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі доказів наявних в матеріалах справи у загальному порядку. Що стосується чергової заяви відповідачки [PERSON] про необхідність відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином, суд ставиться до неї критично, оскільки як вбачається з матеріалів справи, дана справа тривалий час перебуває на розгляді суду та всі попередні судові засіданні відкладалися за аналогічними заявами відповідачки, яка, у свою чергу жодного відзиву чи заперечень щодо пред`явленого позову, до суду не направляла та у поданих заявах про відкладення судових засідань також не наводила жодних заперечень щодо позовних вимог, тому суд, розцінює такі заяви, як безпідставне затягування судового розгляду даної справи. Встановлено, що згідно з рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.04.2013 року по справі 410/4905/12, стягнуто з нього [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] . [INFO] , у розмірі 350,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення 28.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Після чого, відповідним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.12.2019 року визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] саме з батьком [PERSON] та вказане рішення суду набрало законної сили. Відтак, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо утримання неповнолітнього сина, а саме щодо вирішення питання про звільнення позивача від сплати аліментів, оскільки дитина проживають разом з позивачем та перебуває на його повному утриманні. Вирішуючи цей спір суд виходить з наступних положень закону. Так, відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179\~СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~№3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Виходячи з вищевказаних положень Сімейного кодексу України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного із батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Правовий аналіз вищевказаних норм дозволяє дійти висновку, що з урахуванням предмета даного спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме із батьків проживає дитина - з одержувачем аліментів чи з їх платником. Суд встановив, що на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.04.2013 року позивач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліментів на утримання неповнолітнього сина на користь відповідачки [PERSON] . Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду від 09.12.2019 року визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] саме з батьком [PERSON] оскільки мати не займається вихованням та утриманням сина, а отримані аліменти не витрачає в інтересах дитини. Таким чином, з урахуванням вказаних обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для стягнення аліментів з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2006 р.н., оскільки фактично дитина проживає разом з батьком та перебуває на його повному утриманні. Згідно з ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 273 СК України, передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підставі припинення сплати аліментів. Відповідно до ст.\~188\~СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітній син не проживають з матір`ю, а проживає з батьком - позивачем по даній справі, який повністю його утримує, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення та позивача необхідно звільнити від сплати аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2006 р.н., починаючи з дати подання позову до суду, тобто з 05.02.2020 року. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд вважає, що така вимога є обґрунтована та справедлива, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, дитина проживає з позивачем та знаходяться на його повному отриманні тому також підлягає задоволення. Так, відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191\~СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач фізично здоровий, працездатний, інших утриманців не має, а тому враховуючи матеріальний стан сторін, а також, те що відповідачка у добровільному порядку жодної допомоги на утримання дитини не надає, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки, стягнувши аліменти з відповідачки на утримання сина у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05 лютого 2020 року, тобто з моменту звернення до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України з відповідачки на користь позивача повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 840,80 грн., сплачений ним при зверненні до суду за позовну вимогу щодо звільнення від сплати аліментів. Крім того, згідно вимог ст.\~141\~ЦПК України з відповідачки в дохід Держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даною вимогою.

Outcome: approved