Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

06 жовтня 2014 року Миколаївський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся до суду в інтересах держави в особі Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області із зазначеним позовом до Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області та [PERSON]. Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що за результатами перевірки додержання вимог земельного законодавства України при передачі земельної ділянки у власність [PERSON] було встановлено, що їй надано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,1250 га за адресою: [ADDRESS], яка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме регіонального ландшафтного парку «Кінбурнська коса» (далі - РЛП «Кінбурнська коса»). При ухваленні Покровською сільською радою рішення № 9 від 31 січня 2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, в порушення норм Земельного кодексу України, Законів України «Про природно-заповідний фонд України», «Про державний земельний кадастр» не було одержано висновку управління екології та природних ресурсів про погодження такого проекту, вилучено земельну ділянку природно-заповідного фонду із комунальної власності та не враховано, що на час прийняття такого рішення земельна ділянка не була сформована та не пройшла реєстрацію у Державному земельному кадастрі. На підставі цього рішення відповідачка [PERSON] зареєструвала за собою право власності на вказану земельну ділянку. Посилаючись на те, що оформлення права власності відповідачки було проведено з порушенням вимог чинного законодавства, просив скасувати вказане рішення Покровської сільської ради, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, а також повернути її у власність держави в особі Покровської сільської ради. Прокурор в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та, в порядку ст. 45 ЦПК України, виступив самостійним позивачем, оскільки представник позивача - Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, в інтересах якої було заявлено цей позов, не підтримав позову прокурора. В якості представника відповідача представник Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що порушень з боку сільської ради при прийнятті оспорюваного рішення допущено не було, воно відповідає вимогам чинного законодавства. Земельна ділянка, що передана у власність [PERSON], відноситься до земель громадської та житлової забудови і знаходиться в [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи - реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області в судове засідання не з'явився, третя особа надала заяву про розгляд справи без участі її представника. В письмових поясненнях, крім цього, зазначила, що не погоджується із вимогою прокурора щодо скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності відповідачки. Представник третьої особи - управління Держземагенства в Очаківському районі Миколаївської області, що його було залучено до участі в справі за клопотанням представника відповідача, в судове засідання не з'явився, третя особа надала письмові пояснення щодо суті спору, в яких вказала, що, оскільки з 1992 року по теперішній час не розроблено проект організації території РЛП «Кінбурнська коса», межі в натурі не встановлені, відсутні підстави відносити земельну ділянку відповідачки до категорії земель природоохоронного призначення. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Рішенням Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області № 9 від 31 січня 2014 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок за рахунок земель житлової та громадської забудови із земель запасу Покровської сільради та передано у власність відповідачці [PERSON] земельну ділянку площею 0,1250 га, розташовану по [ADDRESS], за цільовим призначенням - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 6). Згідно ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №27469215 від 30 вересня 2014 року, на підставі вказаного вище рішення [PERSON] зареєструвала за собою право власності на спірну земельну ділянку (запис № 6081057 від 20 червня 2014 року), одержавши свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною служби Очаківського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області (а. с. 13). Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. Отже, реєстрація за відповідачкою права власності на земельну ділянку є підтвердженням факту виконання вказаного вище рішення Покровської сільської ради як ненормативного правового акту органу місцевого самоврядування. Вирішуючи питання про припинення права власності відповідачки на земельну ділянку, проаналізувавши суб'єктний склад учасників справи та характер правовідносин, суд дійшов висновку, що позов подано з порушеннями принципів земельного законодавства. Так, відповідно до ст. 5 ЗК України, одним з таких принципів є невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Прокурором не зазначено у позові посилання на спеціальний закон чи спеціальну правову норму, на підставі яких відповідачку [PERSON] може бути позбавлено права власності на земельну ділянку. Зі змісту ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України та ст. 153 ЗК України випливає, що громадянин не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку поза його волею інакше, як на підставі рішення суду, у випадках, передбачених законодавчими актами України. Перелік підстав для припинення права власності на земельну ділянку встановлено ст.140 ЗК України. Відповідно до цієї статті, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на землю, смерть власника ділянки за відсутності спадкоємця, відчуження ділянки за рішенням власника, звернення стягнення на землю на вимогу кредитора, відчуження ділянки з мотивів суспільної необхідності, конфіскація за рішенням суду або невідчуження землі іноземними особами та особами без громадянства у визначених випадках. Вичерпний перелік не підлягає розширеному тлумаченню та не містить таких підстав припинення права власності на землю, що про них заявлено прокурором. Таким чином, в позові про позбавлення [PERSON] права власності на набуте майно з огляду на непроведення реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі на час прийняття рішення Покровською сільською радою не враховано, що само по собі вказане порушення не може бути безумовною підставою для скасування такого рішення та повернення спірного майна державі, в порушення права власності набувача, якщо воно не допущено внаслідок винної, протиправної поведінки особи, якій земельну ділянку було передано у власність. Обґрунтовуючи свій позов, прокурор про наявність таких обставин не зазначав. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав вважати рішення Покровської сільської ради № 9 від 31 січня 2014 року таким, що прийняте з перевищенням повноважень, оскільки не порушено сам порядок його прийняття, а правомірність такого рішення ґрунтується на технічній документації та проекті із землеустрою, який складено у відповідності до нормативно-правових актів. Оскільки відсутні підстави для задоволення позову в частині повернення спірної земельної ділянки у власність держави, то й не підлягає задоволенню вимога про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки вона є похідною. Судом також не можуть бути взяті до уваги посилання прокурора на віднесення спірної земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду. При цьому суд враховує наступне. Рішенням Очаківської районної ради Миколаївської області від 26 грудня 2000 року № 11 було затверджено межі сільських населених пунктів Очаківського району, в т.ч. с. Покровка (а. с. 56). Відповідно до інформації управління Держземагентства у Очаківському районі від 23 грудня 2014 року за № 2741/07-38, спірна земельна ділянка була надана у власність [PERSON] із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 62-63). Таке ж цільове призначення земельної ділянки міститься й в зазначеному вище рішенні Покровської сільської ради. Згідно зі схемою генерального плану [ADDRESS], затвердженого рішенням Покровської сільської ради № 2 від 20 серпня 2008 року і який пройшов відповідні погодження, спірна земельна ділянка розташована в межах даного населеного пункту (а. с. 53, 57). Відповідно до п. «б» ст. 80 ЗК України, суб'єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. З положень пункту 12 Перехідних положень ЗК України вбачається, що до розмежування земель державної та комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Згідно ст.ст. 43, 44 ЗК України, до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення відносяться природні території та об'єкти, серед яких зазначено регіональні ландшафтні парки. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Миколаївської обласної ради від 15 жовтня 1992 року № 16 було створено РЛП «Кінбурнська коса» загальною площею 17890,2 га (а. с. 15). Згідно з рішенням Миколаївської обласної ради від 28 квітня 1995 року № 7 (а. с. 16), затверджено проект створення об'єкту природно-заповідного РЛП «Кінбурнська коса» та зобов'язано Очаківську районну раду забезпечити переведення земель зазначеного об'єкту місцевого значення до категорії природно-охоронного призначення, без змін землекористувача. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», обов'язковій державній експертизі підлягають, зокрема, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, а також проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель водного фонду, природоохоронного, рекреаційного та історико-культурного призначення. Разом з тим, на теперішній час проект організації території РЛП «Кінбурнська коса», який також підлягає обов'язковій державній експертизі, не розроблено, а тому відсутні підстави вважати, що спірна земельна ділянка входить до складу території природно-заповідного фонду. Таким чином, спірна земельна ділянка знаходяться в [ADDRESS] і, відповідно до ст. 38 ЗК України, відноситься до земель житлової та громадської забудови, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування відповідно до генерального плану населеного пункту. Відсутність висновку управління екології та природних ресурсів про погодження проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки при складанні технічної документації не може вважатися порушенням, оскільки не доведена належність цієї ділянки до земель природно-заповідного фонду. Проаналізувавши сукупність доказів, наданих сторонами, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог, а тому вважає позов прокурора таким, що не підлягає задоволенню. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 88 ЦПК України, підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом прокурор звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed