Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

05.10.2017 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свій позов мотивує тим, що 04.02.1994 року помер її батько [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на майно, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Вишнева, 11 в селі Городнє Любомльського району, Волинської області, яку, в порядку ст. 549 ЦПК України (в ред. 1963), прийняла дружина спадкодавця [PERSON], яка, в свою чергу, померла 21.12.2015 року. Після смерті матері вона вступила у володіння та управління спадковим майном, та здійснювала догляд за житловим будинком, обробляла земельну ділянку прилеглу до будинку і тому вважала, що прийняла спадщину. Вказує, що в передбачений законом строк не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, через необізнаність із порядком прийняття спадщини. При цьому вона зазначає, що їй не було нічого відомого про існування заповіту, єдиною спадкоємицею по якому є вона. Вважає, що строк був пропущений з поважних причин, а тому просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю два місяця. В судове засідання позивач не зявилась, подала суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутності. Представник Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 259417 [PERSON] помер 04 лютого 1994 року (а.с.6). Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Отже, [PERSON],є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], відповідно як дружина останнього, що стверджується свідоцтвом про одруження від 27.05.1949 року. (а.с.5). З довідки виданої виконавчим комітетом Куснищанської сільської ради Любомльського району від 25.09.2017 року № 468 вбачається, що згідно по господарської книги №9 (особовий рахунок № 020064-5) по вулиці Вишнева, 11 в селі Городнє постійно проживала і була зареєстрована [PERSON]. Відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 019907 від 14.07.2016 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,46 га для ведення особистого селянського господарства яка розташована на території Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області. [PERSON] померла 21 грудня 2015 року, що стверджується\~ копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ№ 181757. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, на нерухоме майно. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за\~заповітом\~або\~за законом. Згідно заповіту, складеного 08 лютого 2001 року [PERSON] заповідала все належне їй майно, де б воно не було і з чого б не складалось, [PERSON]. (а.с.14). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. З свідоцтва про народження серії 1-ЕГ № 027319 від 22.05.2006 року (а.с.5) вбачається, що [PERSON] була матірю позивачки, яка змінила своє дошлюбне прізвище Савош на прізвище чоловіка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЕГ № 316722. (а.с.4). Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. Згідно відповіді приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області № 416/01-16 від 25.10.2017 року спадкова справа після смерті [PERSON] та [PERSON] не заводилась. Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що строк для звернення з заявою про прийняття спадщини позивачем був пропущений, через юридичну необізнаність щодо порядку прийняття спадщини, оскільки остання вважала, що факт догляду за житловим будинком та прибудинковою земельною ділянкою, буде підставою для прийняття спадщини, крім того встановлено, що спадкодавець залишила заповіт, єдиним спадкоємцем усього майна після смерті [PERSON] є позивачка, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину та могли б подати письмову згоду на подання заяви позивачем про прийняття спадщини немає. Представник відповідача в своїй заяві від 26 жовтня 2017 року позов визнав, що в силу ст.ст. 60,\~61 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4\~ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням наведених та проаналізованих доказів, а також обставин справи, суд вважає наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, що є підставою для визначення додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оскільки спадкове майно знаходиться та території Волинської області, на думку суду, достатній строк для подання заяви про прийняття спадщини становитиме два місяці з дня набрання чинності рішенням суду.

Outcome: approved