Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

05 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період його навчання, який був уточнений в процесі розгляду справи, посилаючись на слідуючи обставини. [PERSON] народився [INFO] в м.Дніпропетровську. Батьками його є [PERSON] (яка діє в його інтересах в якості представника позивача) та [PERSON]- відповідач по справі. Позивач є студентом 5 курсу Дніпропетровського національного університету імені Олесі Гончара, навчається на денному відділенні економічного факультету, стипендію не отримує, оскільки навчається за контрактом. Вартість навчання у 2015-2016 р.р. становить 12 100 грн. Позивач проживає разом з матір'ю. Шлюб батьків припинений внаслідок розірвання його на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року. З травня 2015 року відповідач в односторонньому порядку припинив будь-яку участь в його утриманні, не надає йому матеріальної допомоги, тоді як позивач зобов'язаний сплатити навчання в університеті. Відповідач до розірвання шлюбу забезпечував їх родину. На час звернення до суду мати не працює. Надання позивачу утримання відповідач пов'язує лише з однією умовою: мати відмовиться від поділу майна, яке було придбано в період шлюбу. Позивач вказав, що він потребує матеріального утримання з боку батька, оскільки продовжує навчання і просив суд винести рішення про стягнення з відповідача на його користь аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з часу звернення до суду до закінчення навчання, тобто до 01 липня 2016 року. У судовому засіданні позивач та його представники підтримали уточнені позовні вимоги. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі, оскільки заявлені позовні вимоги є передчасними, безпідставними та необґрунтованими. Стороною відповідача звертається увага на слідуюче. Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказав, що він потребує матеріальної допомоги батька, оскільки у позивача відсутня можливість здійснити оплату свого навчання в університеті, в той час як батько з травня 2015 року припинив надавати йому матеріальну допомогу. В той же час, в день подання позову, відповідач самостійно і добровільно здійснив оплату на весь період навчання позивача в розмірі 12 060 грн. 00 коп. Позивач не надав суду доказів потреби отримання матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням. Стороною позивача також було приховано те, що позивач працював і отримував заробітну плату, його матір також працює і отримує заробітну плату, тобто наявна можливість матеріального забезпечення позивача, в тому числі і іншим із батьків позивача- його матір'ю, з якою проживає позивач і яка також повинна приймати участь в утриманні сина. Одночасно, відповідач не працює і відсутні докази отримання ним доходів. Враховуючи, що оплата за навчання була сплачена його батьком в повному обсязі до подачі позову, позивачем не доказані доводи відносно потреби допомоги у придбанні підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Взагалі незвернення позивача до батька з приводу надання допомоги (до моменту звернення до суду) представник відповідача вважає свідченням про відсутність взагалі потреби у позивача надання матеріальної допомоги як такої, а тому відсутнє порушення права у позивача, і тому подання позову безпідставне та передчасне. Представником відповідача визначається, що причиною звернення до суду з вказаним позовом є не потреба матеріального утримання на період навчання, а продовження конфлікту батьків щодо поділу майна. Заявлені позивачем вимоги про стягнення 3000 грн. щомісячно є намаганням стягнення з відповідача витрат, не пов'язаних з продовженням навчання. Суд, вислухавши учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. У відповідності зі ст.199 СК України, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати її до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, а також сама дитина, яка продовжує навчання. Як видно зі свідоцтва про народження (а.с.5) [PERSON] народився [INFO] в м.Дніпропетровську. Батьками його є [PERSON] (яка діє в його інтересах в якості представника позивача) та [PERSON]- відповідач по справі. Шлюбні відносини батьків позивача припинені, вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, що підтверджено рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року (а.с.7-8), ухвалою судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року (а.с.9-10), що і не заперечується учасниками процесу. Позивач є студентом 5 курсу Дніпропетровського національного університету імені Олесі Гончара, навчається на денному відділенні економічного факультету, стипендію не отримує, навчається за контрактом. Вказане підтверджено договором № 715-10 від 11 серпня 2010 року (а.с.13), договором № 583-14 від 01 серпня 2015 року, з яких видно, що термін навчання позивача по 30 червня 2015 року. Дійсна вартість навчання у 2015-2016 р.р. становить 12 060 грн. Позивач проживає разом з матір'ю, що також учасниками процесу не заперечується. Ст.181 СК України передбачає, що одним із способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України судом при визначенні розміру аліментів враховуються слідуючи обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку платника аліментів, з урахуванням обставин, вказаних в ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Суд, з урахуванням вищезазначених норм, наявних по справі доказів, визнає, що позивач на законних правах звернувся до суду з вказаним позовом, інтереси якого представлені його матірю- [PERSON]., якій він надав відповідні повноваження згідно нотаріально посвідченої довіреності (а.с.4), в тому числі надав їй право подавати та підписувати позовні заяви. Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд визнає, що в межах вказаної справи стороною позивача надано докази щодо правомірності звернення позивача до суду, позивач потребує матеріальної допомоги для здійснення свого навчання, ці потреби визначаються не тільки необхідністю оплати навчання за відповідним договором, а і у тому, що позивач, у зв'язку з навчанням, вимушений нести інші навіть елементарні витрати, пов'язані з цим, зокрема здійснення оплат за транспортні послуги для прибуття до місця навчання, харчування, придбання канцелярського приладдя, тощо. В позовній заяві вказано, що відповідач з весни 2015 року припинив брати будь-яку участь в утриманні позивача, тобто позивач мав на увазі не тільки необхідність матеріальної допомоги у вигляді оплати за навчання в рамках договору, а і інші витрати, пов'язані з навчанням. Суд вважає логічними посилання сторони позивача на те, що позивач, у зв'язку з продовженням навчання, несе матеріальні витрати, але які не повинні підтверджуватися виключно наданням квитанцій, чеків і т.д. В судовому засіданні позивач підтвердив, що він згоден з обставинами, вказаними в позовній заяві, яка дійсно підписана його матір'ю, вона і отримувала від нього повноваження на подання позову, він підтримав позовні вимоги в судовому засіданні. Позивач підтвердив, що після суперечки з батьком він не звертався особисто до нього з питання отримання матеріальної допомоги на навчання. Однак, в даному випадку звернення його до суду з вказаним позовом є правом позивача. Тобто, суд визнає безпідставними доводи сторони відповідача стосовно того, що відсутня потреба у позивача на отримання матеріальної допомоги від батька у зв'язку з продовженням навчання і що поданий позов є передчасним. В той же час, суд враховує, що відповідач дійсно 05 серпня 2015 року добровільно здійснив оплату навчання позивача в повному обсязі в розмірі 12 060 грн. 00 коп. Це підтверджено платіжним дорученням № В881011088 від 05 серпня 2015 року (а.с.53), що не заперечується стороною позивача, однак нею звернуто увагу, що про здійснення вказаної оплати на час подання позову до суду позивачу відомо не було. Стороною позивача не надано належних доказів щодо отримання заробітної плати, доходів відповідачем, а приймати рішення лише на припущеннях суд не має права. В процесі розгляду справи, судом отримані документи, які визнані належними доказами: витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.107-110, 115-117, 205-212), детальна інформація ЄДРПОУ про фізичну особу (а.с.172-173, 180-191), лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з додатками (а.с.174-177), довідка ТОВ «Проммінерал» (а.с.192), виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Проммінерал»(а.с.193), які вказують про відсутність отримання доходів відповідачем. Втім, з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з додатками (а.с.174-177), листа Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з додатками (а.с.214-216) ) видно, що позивач з 04 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року працював у ТОВ «Кіно тема», отримував заробітну плату, його мати працевлаштована і працює з 11 вересня 2015 року в об'єднанні метисних заводів України «Укрметиз», де отримує заробітну плату, ці обставини стороною позивача не заперечуються. В судовому засіданні за клопотанням сторони позивача була допитана в якості свідка [PERSON] (бабуся позивача), яка підтвердила, що відносини позивача з батьком припинені. Відповідач відмовив у наданні допомоги сину, а вона, як бабуся, вимушена надавати матеріальну допомогу позивачу. Суд не погоджується з наполяганнями сторони відповідача на те, що причиною звернення позивача до суду з позовом є не потреба в отриманні матеріальної допомоги батька у зв'язку з продовженням навчання, а це є наслідком конфлікту батьків позивача у зв'язку з припинення шлюбу та поділом спільно нажитого майна подружжя, і що фактично позов про стягнення аліментів є прямим наслідком впливу на позивача його матері, з якою він залишився проживати, тобто має місце «завуальований» позов. Факт конфлікту батьків позивача дійсно існує. Однак, стороною позивача доведено, що позивач потребує матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчання, в даному випадку позивач правомірно звернувся до суду з позовом. Вирішуючи питання про розмір стягуваних аліментів, суд враховує, що отримання доходів та постійної заробітної плати відповідачем належним чином не доведено. В той же час, відповідач є працездатним чоловіком, спроможним до працевлаштування, отримання доходів, надання допомоги сину. Враховується, що відповідач, згідно платіжного доручення від 05 серпня 2015 року сплатив на рахунок навчального закладу суму за весь період навчання сина з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2016 року. Сума прожиткового мінімуму в Україні на 2015 рік встановлено Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ. Станом на момент звернення до суду розмір прожиткового мінімуму для працездатних складав 1218 грн., на грудень 2015 року- 1378 грн. Тобто, розмір здійсненої відповідачем оплати навчання сина (пропорційно до терміну навчання), практично дорівнював розміру мінімального прожиткового мінімуму. Стороною ж позивача, незважаючи на такий істотній розмір суми допомоги, не аргументовано належним чином свою позицію, щодо залишення своїх вимог про стягнення аліментів з відповідача в тому ж розмірі 3000 грн. щомісячно. Суд сприяв сторонам у витребуванні належних доказів по справі, зокрема щодо витребування доказів працевлаштування, отримання заробітної плати, доходів. Така інформація витренувалась. Судом аргументовано відмовлялось в задоволенні клопотань сторони позивача: щодо витребування декларації про доходи відповідача, оскільки така інформація є конфіденційною, а суд застосував право отримання інформації у відповідних органах Пенсійного фонду, ДФС; щодо витребування відомостей про комунальні витрати відповідача, оскільки така вимога здійснювалась на підставі ст. 137 ЦПК України, яка передбачає, що витребування можливе в разі, коли отримання доказів у сторони, яка бере участь у справі, є складнощі, втім позивач не вжив елементарних засобів витребування такої інформації (адвокатський запит тощо), відсутні докази складнощів щодо отримання такої інформації. Факт навмисного не надання суду представниками відповідача його трудової книжки не підтверджується. Спростувати твердження про те, що відповідач втратив трудову книжку і її неможливо надати суду, не виявляється можливим. Надані позивачем відомості про стан свого здоров'я (а.с.64-70) не містять відомостей про його патологію, непрацездатність, потребу у додатковому матеріальному утриманні, а в разі наявності такого це навіть не є підставою для стягнення коштів в рамках позову про стягнення аліментів у зв'язку з продовження навчання. Не визнаються належними доказами надані позивачем по справі відомості, отримані з інтернетсайтів (а.с.119-121), відомості щодо діяльності ТОВ «Легіон» (а.с.122-131), рекламне фото продажу будинку (а.с. 41-42), оскільки вони містять інформацію про минуле, належних доказів про матеріальний стан відповідача на теперішній час не надано, окрім того, джерело отримання інформації не є належним. Суд вважає, що позов повинно задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на період навчання в розмірі 300 грн. щомісячно, решта вимог не підлягає задоволенню, як необґрунтована. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп., з урахуванням Крім цього, відповідно до ч.2 ст.367 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial