Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

06.05.2021 до Оболонського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Верона») про захист прав споживача шляхом визнання зобов`язання припиненим, стягнення безпідставно набутих грошових коштів. В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд: -визнати зобов`язання за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 1564427 від 20.02.2020, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Верона» та [PERSON] припиненим; -стягнути з ТОВ «ФК «Верона» на користь [PERSON] 3 532,06 грн, з яких: 3 205,00 грн - безпідставно набуті грошові кошти, 238,29 грн - інфляційні втрати, 88,77 грн - 3% річних; -стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Верона» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 20.02.2020 між сторонами було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 1564427 на суму 6000,00 грн на споживчі потреби із строком повернення позики 19.03.2020, зі сплатою процентів 1,9% в день на суму позики, а у разі часткового погашення - на непогашену частину позики. Загальна вартість позики 9 306,00 грн, з яких 6 000,00 грн - сума позики та 3 306,00 грн - сума нарахованих процентів. Як вказує позивач у встановлений договором строк, до 19.03.2020 нею не було сплачено проценти за користування позикою та не було повернуто суму позики. Станом на 19.03.2020 борг за договором позики становив 9 306,00 грн, з яких 6 000,00 грн - сума позики та 3 306,00 грн - сума нарахованих процентів. За твердженням позивача, з 20.03.2020 виникла прострочка, але за рахунок здійсненого нею 11.04.2020 платежу в розмірі 2 228,00 грн суму прострочених процентів частково було погашено, а за рахунок платежу від 13.04.2020 в сумі 6 728,00 грн прострочені проценти були сплачені в повному обсязі, а також частково сплачено основну заборгованість 5 650,00 грн. Відтак, залишок суми позики складав 350,00 грн, який в подальшому за рахунок платежу від 30.04.2020 в сумі 1 130,00 грн був також сплачений, виникла переплата в сумі 780,50 грн. Позивач вважає, що саме 30.04.2020 нею було повністю виконано зобов`язання за договором позики, що є підставою для визнання зобов`язання за ним припиненим. Однак, як зазначає позивач, незважаючи на здійснені оплати на користь кредитора - ТОВ «ФК «Верона», останній не визнає повного погашення позичальником суми боргу, працівники відповідача постійно телефонують їй та її рідним з вимогами про погашення залишку боргу в сумі 18 640,00 грн. Окрім того, в обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що за рахунок здійснених нею платежів від 30.04.2021 у розмірі 1 130,00 грн (з яких 780,50 грн - надлишково сплачені кошти), 13.05.2020 у розмірі 864,50 грн, 27.05.2020 у розмірі 865,00 грн, 28.05.2020 у розмірі 195,00 грн, 14.08.2020 у розмірі 500,00 грн відповідач отримав від [PERSON] без існування на те правових підстав грошові кошти в загальній сумі 3 205,00 грн, що на переконання позивача порушує її право на мирне володіння майном, а тому позивач наділений правом захищати своє право власності та звертатись до відповідача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 3 205,00 грн. Разом з тим, позивач вважає, що зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 238,29 грн - інфляційні втрати та 88,77 грн - 3% річних за період з 30.04.2020 по 30.04.2021. Ухвалою суду від 11.05.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/6963/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.06.2020. Підготовче засідання з підстав, передбачених законодавством неодноразово відкладалося, востаннє на 19.07.2021. Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 19.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 10.09.2021. 10.09.2021 від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких останній заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог, вказавши про те, що у ТОВ «ФК «Верона» немає спору з позивачем з приводу виконання нею зобов`язання за договором позики чи з приводу переплати за вказаним договором. Переплата у сумі 3 138,50 грн згідно платіжного доручення від 06.07.2021 повернуті [PERSON] , а сума процентів у розмірі 66,50 грн нарахована у відповідності до умов договору, оскільки нараховувалась лише протягом 10 днів, тобто до 23.04.2020. Також представник відповідача зазначає про те, що для повернення переплати позивачці необхідно було лише повідомити товариству реквізити свого рахунку, оскільки ТОВ «ФК «Верона» не мало цієї інформації. Тому, вважає, що позов є надуманим, так як відсутні будь - які порушення прав та інтересів позивача з боку ТОВ «ФК «Верона», спору між сторонами з приводу повернення переплати за договором позики фактично немає. Окрім того, представник відповідача вважає надану представником позивача інформацію про блокування особистого кабінету позивача такою, що не відповідає дійсності, оскільки програмне забезпечення за допомогою якого здійснюється робота інформаційно - телекомунікаційної системи ТОВ «ФК «Верона» не містить такого функціоналу. 10.09.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 24.09.2021. Під час судового розгляду справи по суті представник позивача підтвердив факт повернення відповідачем після відкриття провадження у справі [PERSON] суми грошових коштів у розмірі 3 205,00 грн та просив суд задовольнити решту заявлених позовних вимог. В свою чергу, представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях, зазначивши про те, що листом від 15.09.2021 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з оновленням програмного забезпечення, під час перенесення бази даних, стався збій, в результаті якого по деяким клієнтам дані були перенесені з помилками. Тому, певний час у деяких клієнтів була проблема із входом до своїх особистих кабінетів. Всі дані, що були перенесені з помилками виправлені, проблема із входом клієнтами до особистих кабінетів усунена. Разом з тим, вказав про те, що згідно платіжного доручення № 10330 від 14.09.2021 ТОВ «ФК «Верона» повернуло [PERSON] суму нарахованих відсотків у розмірі 66,50 грн, внаслідок здійсненого відповідачем перерахунку та згідно листа № 462-25/06 від 25.06.2021. За таких обставин, зауважив, що відповідачем повернуто позивачу грошові кошти у загальному розмірі 3 205,00 грн. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази судом встановлено наступні обставини. 20.02.2020 між ТОВ «ФК «Верона» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) № 1564427. У даному договорі сторони передбачили, що загальний розмір наданої позики складає 6 000,00 грн. Строк, на який надається позика становить 29 календарних днів з моменту підписання цього договору та перерахування (видачі) коштів позичальнику, а саме з 20.02.2020 по 19.03.2020 включно. Мета отримання позики - на власні (особисті потреби) (п.п.1.2., 1.4., 1.6. договору). Загальна вартість позики становить 9 306,00 грн, з яких 6 000,00 грн - сума позики та 3 306,00 грн - сума нарахованих процентів (п.п. 1.5., 4.2. договору). Проценти за користування позикою нараховуються на суму позики, а у разі часткового погашення - на непогашену частину, та встановлюються в розмірі 1,90% від суми позики в день, що на рік становить 693,5% від суми позики. Проценти за користування позикою нараховуються позикодавцем в день надання позики у фіксованому незмінному розмірі за кожен день за період з моменту списання коштів за позикою з поточного рахунку позикодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок позикодавця, але не більше строку, на який надається позика. Позичальник сплачує позикодавцю проценти за користування позикою за фактичну кількість календарних днів користування грошовими коштами, визначених договором, але не більше строку, на який надається позика (п. 3.2., 3.3. договору). У разі порушення позичальником своїх грошових зобов`язань у вигляді несвоєчасного повернення або неповернення суми позики та несвоєчасної сплати або несплати процентів за користування позикою, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 2,9% від загальної суми належних та несплачених платежів (суми заборгованості) за договором за кожний день прострочення платежу (п.6.1. договору). У п. 4.11. договору сторони визначили, що погашення заборгованості за договором проводиться в наступній черговості: у першу чергу сплачується неустойка - пеня (у разі її нарахування) та суми нараховані за обслуговування позики (у разі використання послуг фінансових посередників); у другу чергу сплачуються проценти за користування позикою; у третю чергу сплачується сума позики. Строк дії договору складає 29 днів, закінчується 19.03.2020 (п. 9.2. договору). Як встановлено судом, позивач у визначений договором строк, до 19.03.2020 не повернув суму позики та не сплатив проценти за користування позикою. Відтак, станом на 19.03.2020 заборгованість позивача перед відповідачем становила 9 306, 00 грн, з яких 6 000,00 грн - сума позики та 3 306,00 грн - сума нарахованих процентів. В подальшому, проценти за користування сумою позики нарахуванню не підлягали у відповідності до положень п. 3.3. договору, згідно якого позичальник сплачує позикодавцю проценти за користування позикою за фактичну кількість календарних днів користування грошовими коштами, визначених договором, але не більше строку, на який надається позика. Як зазначалось судом вище, позика надавалась на строк з 20.02.2020 по 19.03.2020 включно. При цьому, судом встановлено, що незважаючи на прострочку виконання грошових зобов`язань з 20.03.2020 пеня згідно п.6.2. договору позивачу також не нараховувалась в силу Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16.06.2020, яким розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 15, згідно положень якого позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за прострочення, яке виникло під час карантину. Однак, як убачається з платежів за договором № 1564427 від 20.02.2020 (а.с. 16) в подальшому позивач на погашення нарахованих процентів та суми позики сплатила на користь відповідача грошові кошти в загальному розмірі 12 511,00 грн наступними платежами: 11.04.2020 - 2 228,00 грн; 13.04.2020 - 6 728,00 грн; 30.04.2020 - 1 130,50 грн; 13.05.2020 - 864,50 грн; 27.05.2020 - 865,00 грн; 28.05.2020 - 195,00 грн; 14.08.2020 - 500,00 грн. Зокрема, судом встановлено, що за рахунок здійсненого позивачем 11.04.2020 платежу в ромірі 2 228,00 грн було частково погашено суму прострочених процентів у відповідності до положень п.4.11. договору (3 306,00 грн сума нарахованих процентів - 2 228,00 грн сума платежу = 1 078,00 грн сума непогашених нарахованих відсотків), а за рахунок платежу від 13.04.2020 у сумі 6 728,00 грн були сплачені [PERSON] прострочені проценти у розмірі 1078,00 грн в повному обсязі та частково у розмірі 5 650,00 грн (6 728,00 грн - 1 078,00 грн) сплачено основну заборгованість. Відтак, залишок непогашеної суми позики станом на 13.04.2020 складав 350,00 грн (6 000,00 грн загальна сума позики - 5 650,00 грн погашена сума позики). При цьому, за рахунок платежу від 30.04.2020 у сумі 1 130,50 грн позивачем було повністю виконано зобов`язання за договором позики шляхом сплати основної заборгованості в розмірі 350,00 грн. За рахунок вказаного платежу виникла переплата в сумі 780,50 грн (1130,50 грн сума платежу - 350,00 грн сума погашеної заборгованості). Як слідує з матеріалів справи, після 30.04.2020 позивачем було здійснено ще декілька платежів, а саме: 13.05.2020 - 864,50 грн; 27.05.2020 - 865,00 грн; 28.05.2020 - 195,00 грн; 14.08.2020 - 500,00 грн. Тобто, на погашення суми позики позивачем надлишково сплачено відповідачу коштів у розмірі 3 205,00 грн, які станом на час звернення позивача з вищезазначеними позовними вимогами до суду у добровільному порядку відповідачем повернуті не були. Встановивши вищевикладені обставини, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до наступних правових висновків. Щодо позовної вимоги про визнання зобов`язання за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 1564427 від 20.02.2020, укладений між ТОВ «ФК «Верона» та [PERSON] припиненим. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Під припиненням зобов`язання розуміється погашення прав та обов`язків сторін, що складають його зміст. Це означає, що кредитор і боржник більше не пов`язані правами та обов`язками. В силу статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. У пункті 8.2. договору сторони передбачили, що у разі надходження на поточний рахунок позикодавця грошових коштів від позичальника в достатньому обсязі для сплати заборгованості, зобов`язання позичальника вважаються належно виконаним - у такому випадку цей договір припиняє свою дію з дати зарахування грошових коштів на рахунок позикодавця. Судом встановлено, що за рахунок здійсненого 11.04.2020 платежу в розмірі 2 228,00 грн позивачем частково погашено суму прострочених процентів (3 306,00 грн сума нарахованих процентів - 2 228,00 грн сума платежу = 1 078,00 грн сума непогашених нарахованих відсотків), а за рахунок платежу від 13.04.2020 у сумі 6 728,00 грн [PERSON] сплачено прострочені проценти у розмірі 1 078,00 грн в повному обсязі та частково у розмірі 5 650,00 грн (6 728,00 грн - 1 078,00 грн) погашено основну заборгованість. Відтак, залишок непогашеної суми позики станом на 13.04.2020 складав 350,00 грн (6 000,00 грн загальна сума позики - 5 650,00 грн погашена сума позики), який за рахунок платежу від 30.04.2020 у сумі 1 130,50 грн позивачем було повністю погашено. Тобто, станом на 30.04.2020 позивач виконала свої зобов`язання та здійснила платежі в рахунок повного погашення заборгованості за договором № 1564427 від 20.02.2020. Тому, зобов`язання позивача за договором позики припинилося, внаслідок його виконання в повному обсязі. Вказаний факт не заперечується відповідачем та його представником, як в судовому засіданні при наданні пояснень, так і в документах долучених до матеріалів справи (а.с. 25). Зокрема, в довідці про відсутність заборгованості за кредитом від 07.09.2021 ТОВ «ФК «Верона» вказав про повну оплату [PERSON] заборгованості і закриття договору №1564427 від 20.02.2020. За таких обставин, суд вважає, що вищенаведене свідчить про відсутність обстави, які б підтверджували наявність порушеного права позивача на час звернення до суду з позовною вимогою про визнання зобов`язання за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 1564427 від 20.02.2020 припиненим. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у ній, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Отже підставою для звернення до суду є наявність порушеного права та звернення про здійснення його захисту особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15). З огляду на те, що на час звернення з позовом до суду зобов`язання позивача за договором № 1564427 від 20.02.2020 було вже припиненим, внаслідок його фактичного виконання в повному обсязі, що й не заперечується відповідачем, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині визнання зобов`язання за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 1564427 від 20.02.2020 припиненим слід відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення з ТОВ «ФК «Верона» на користь [PERSON] 3 205,00 грн грошових коштів. В обгрунтування даної позовної вимоги позивач посилається на те, що погашаючи нараховані проценти та суму позики згідно договору №1564427 від 20.02.2020 нею було сплачено на користь відповідача грошові кошти в загальному розмірі 12 511,00 грн, з яких грошові кошти у розмірі 3 205,00 грн були отримані ТОВ «ФК «Верона» в якості переплати (надлишково перерахованих коштів) після повного виконання [PERSON] грошового зобов`язання. Тому, позивач вважає, що відповідні грошові кошти у сумі 3 205,00 грн отримані відповідачем без існування на те правових підстав, а відтак підлягають поверненню. Судом установлено, що після відкриття провадження у даній справі, 25.06.2021 ТОВ «ФК «Верона» звернулося з листом - повідомленням № 462-25/06 до [PERSON] з проханням надати платіжні реквізити для можливості повернення надлишково перерахованих коштів у розмірі 3 138,50 грн (а.с.64). Як слідує з письмових пояснень представника позивача (а.с. 75), що водночас було й підтверджено ним у судових засіданнях, у відповідь на вищезазначений лист останнім 02.07.2021 було направлено на електронну пошту відповідача лист із зазначенням реквізитів банківського рахунку [PERSON] 06.07.2021 на банківську картку позивача надійшли від ТОВ «ФК «Верона» кошти в сумі 3 144,00 грн. На підтвердження факту повернення позивачу грошових коштів у розмірі 3 138,50 грн, відповідачем подано до суду 19.07.2021 копію платіжного доручення № 10045 від 06.07.2021. При цьому, поданою 24.09.2021 у судовому засіданні копією платіжного доручення №10330 від 14.09.2021 представник відповідача підтвердив факт перерахування позивачу решти суми переплати у розмірі 66,50 грн. Відтак, вищевказаними платіжними дорученнями підтверджується те, що грошові кошти у розмірі 3 205,00 грн були повернуті ТОВ «ФК «Верона» позивачу після відкриття провадження у справі у повному обсязі. Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору відсутній, зокрема після відкриття провадження у справі. Таким чином, у зв`язку з тим, що після відкриття провадження у справі ТОВ «ФК «Верона» повернув позивачу грошові кошти у розмірі 3 205,00 грн, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 3 205,00 грн грошових коштів підлягає закриттю з огляду на відсутність предмету спору. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 238,29 грн - інфляційних втрат за період з 30.04.2020 по 30.04.2020 та 88,77 грн - 3% річних за період з 30.04.2020 по 30.04.2020 суд вважає за необхідне відмітити про наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Незважаючи на припинення 30.04.2020 грошового зобов`язання за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 1564427 від 20.02.2020, внаслідок його фактичного виконання, позивачем на виконання умов даного договору в подальшому було надлишково сплачено на користь відповідача грошові кошти у розмірі 3 205,00 грн, які на момент звернення [PERSON] з відповідним позовом до суду повернуті їй ТОВ «ФК «Верона» не були. За таких обставин, за невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення грошових коштів у розмірі 3 205,00 грн, позивачем заявлено до стягнення з ТОВ «ФК «Верона» 238,29 грн - інфляційних втрат за період з 30.04.2020 по 30.04.2020 та 88,77 грн - 3% річних за період з 30.04.2020 по 30.04.2020. Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, а також перевіривши період їх нарахування, суд дійшов висновку, що інфляційні втрати за період з 30.04.2020 по 30.04.2020 у розмірі 238,29 грн та 3% річних за період з 30.04.2020 по 30.04.2020 у розмірі 88,77 грн нараховано правомірно, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 у справі №161/4985/17. Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з позовом в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» з метою захисту своїх прав як споживача послуг та в силу закону звільнений від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 908,00 грн підлягає стягненню з відповідача до Державного бюджету України. Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Згідно пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як убачається з матеріалів справи, між [PERSON] та адвокатом Купенко Максимом Сергійовичем було укладено Договір № 33 про надання правової допомоги від 04.03.2021. Згідно Акту № 1 приймання - передачі наданих послуг від 30.04.2021 за договором № 33 про надання правової допомоги від 04.03.2021 адвокат Купенко М.С. у відповідності з умовами договору надав позивачу за період з 04.03.2021 по 30.04.2021 адвокатські послуги згідно переліку вказаному у даному Акті на загальну суму 5 000,00 грн. Довідкою від 30.04.2021, підписаною адвокатом Купенко М.С. останній підтвердив, що 30.04.2021 [PERSON] здійснено оплату готівкою в сумі 5 000,00 грн, наданих правничих послуг за договором № 33 про надання правової допомоги від 04.03.2021. Враховуючи те, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що вони не спростовані відповідачем належними та достатніми доказами, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Outcome: partial