Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

05.09.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача частини комунальних витрат по квартирі за адресою м. Львів, вул. Моринецька, 5/4 за період з 01 вересня 2013 року по дату винесення судового рішення у даній справі, що становить 23692 грн. 47 коп., також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 листопада 1993 року вона уклала шлюб з відповідачем. У вересні 2013 року вони з чоловіком фактично перестали жити однією сімєю, хоч їхній шлюб досі офіційно не розірвано. На даний час відповідач прописаний у тій же квартирі м. Львів ([ADDRESS]), де живе вона. Проте, фактично [PERSON] там не проживає. В той же час позивач і надалі змушена самостійно оплачувати усі комунальні витрати. Ст. 156 Житлового кодексу України передбачає, що повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. У п.б ч.І ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги встановлено, що споживач житлово-комунальних послуг має право на «несплату вартості житлово - комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні». На жаль відповідач належним чином не оформив свою відсутність (не змінив місце реєстрації, не повідомив постачальників комунальних послуг. А тому, я сплачую комунальні витрати з урахуванням того, що у моїй квартирі прописаний відповідач. Частка відповідача в загальній сумі комунальних витрат становить 1/5 (одну пяту) частину. Як видно з Довідки з місця проживання про склад сімї і прописки, у її квартирі також прописані і проживають її батько, [PERSON], а також їхні з відповідачем діти ([PERSON] і [PERSON]), які на даний час навчаються та не мають самостійних джерел доходу. Протягом відсутності відповідача, діти знаходились на її утриманні. Вона також сплачувала комунальні витрати з урахуванням того, що у її квартирі проживають двоє їхніх дітей. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (Ст. 180 Сімейного кодексу України). Враховуючи це, відповідач зобовязаний був також сплачувати половину комунальних витрат за нашу малолітню дочку - становить 1/10 (одну десяту) частину комунальних витрат. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Оскільки їхній син, [PERSON], продовжує навчання, відповідач зобовязаний був також сплачувати половину комунальних витрат і за сина, що становить 1/10 (одну десяту) частину комунальних витрат. Отже, в сукупності відповідач за весь час відсутності зобовязаний був сплачувати 2/5 частини комунальних витрат по квартирі (що знаходиться за адресою [ADDRESS]). Позивачка у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] подали письмові заперечення на позов та просили у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не піддягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка дає визначення термінів, що вживаються у цьому Законі, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будників та споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальну послугу. Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема, належить встановлення цін /тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, визначення виконавця житлово-комунальні послуги відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг тощо. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у квартирі №4 по вул. Моринецькій. 5 у м. Львові, що підтверджується актом №187 від 19.06.2017р. Оскільки відповідач не проживає за вказаною адресою, відтак він не споживає жодних послуг, які надаються мешканцям даної квартири. Відповідно до приписів статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З наведеного вбачається, що Закон розмежовує поняття «споживач комунальних послуг» та «члени сімї споживача комунальних послуг». З довідки №452 від 30.08.2017 року, яка видана Ужгородським Національним університетом, вбачається, що [PERSON] навчається у ВНЗ у м. Ужгороді. Обовязок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, а повнолітню дитину, яка продовжує навчатися - на час навчання, але не пізніше ніж до досягнення 23 років, спосіб здійснення такого утримання визначено СК України. Таке утримання може здійснюватися за згодою батьків або шляхом стягнення аліментів. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed