Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

05 серпня 2014 року позивач звернуся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі ордера № 32 від 28.11.2008 року він є наймачем квартири [ADDRESS]. 11 грудня 2008 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON], на той час вони мешкали в м. Київ. З 09.06.2009 року відповідачка була з його згоди зареєстрована в спірній квартирі, однак сторони туди не вселилися, оскільки квартира на той час не була пристосована для проживання. З вересня 2013 року сторони фактично припинили подружні стосунки, в листопаді 2013 року позивач відновив сімейні відносини зі своєю першою дружиною [PERSON] і, відремонтувавши квартиру, вселився в квартиру з першою дружиною та дітьми. 06 травня 2014 року шлюб між позивачем і другою дружиною - відповідачкою [PERSON] було розірвано. Позивач вважає, що відповідачка втратила право проживання в [ADDRESS] оскільки, вона не проживала там ні одного дня, і взагалі не збиралася там проживати, так як мала постійну роботу в м. Києві. Більше шести років вона не користується даним житлом. Та обставина, що відповідачка залишається зареєстрованою в його квартирі, тягне за собою додаткові втрати на оплату комунальних послуг, а тому посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України, позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснив, що дана квартира була йому виділена міською радою на сім'ю, що складається з чотирьох осіб: він, його перша дружина [PERSON] та двоє дітей. Потім він зареєстрував шлюб з відповідачкою, і вони обоє мешкали в Києві, а в квартирі йшов ремонт. Відповідачку він також прописав у вказаній квартирі. Однак їх спільне життя з відповідачкою не склалось, він вирішив повернутись до першої дружини, і вони з відповідачкою фактично перестали підтримувати подружні стосунки з вересня 2013 року, хоча розірвали шлюб лише в травні 2014 року. Так як відповідачка не бажає виписуватись з квартири добровільно, він вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечували. Так, відповідач зазначила, що вона уклала шлюб з позивачем 11.12.2008 року, а 09.06.2009 року за його згодою зареєструвалась у спірній квартирі. При цьому вона не знала, що квартира надавалась позивачу, його першій дружині і дітям, так як позивач їй про це не казав. Квартира була в непридатному для проживання стані, і вони з позивачем спільно і за спільні кошти робили ремонт у даній квартирі з червня 2009 року по вересень 2013 року, тобто більше 3 років. Відповідачка зазначає, що вони на спільні кошти придбали в спірну квартиру пластикові вікна, вхідні та міжкімнатні двері, керамічну плитку, підвісні стелі, настінний 2-х контурний газовий котел, опалювальні батареї, раковину та унітаз в ванну кімнату, ламінат для підлоги, а також із спільних коштів оплачували роботу найманих працівників, що робили перепланування в квартирі, проводили електропроводку, штукатурили стіни, клали плитку, робили стелю. На ремонт квартири було витрачено близько 80 000 грн., при цьому відповідачка вказує, що крім спільних коштів, в ремонт вона вклала значну суму своїх особистих коштів, що їй передала її мати, яка продала будинок в с. Локня Кролевецького району. Оскільки позивач не повернув їй вкладені нею в ремонт квартири кошти, то вона заперечує проти визнання її втратившою право користування житлом. На даний час іншого житла у відповідачки немає. Вона зазначає, що причини її не проживання в спірній квартирі були поважними, оскільки спочатку в квартирі йшов ремонт, а після розірвання шлюбу вселитись у житлове приміщення перешкоджає позивач, який на даний час проживає там з першою дружиною. Відповідачка вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що він проживає в квартирі з листопада 2013 року, і не погоджується з актом про її не проживання в квартирі, вважаючи його неналежним доказом. Також відповідачка вважає, що на час подачі позову не сплив шестимісячний строк зберігання за нею житлового приміщення як за колишнім членом сім'ї, і у неї є поважна причина не проживання в квартирі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, заперечення відповідача та її представника, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], і крім позивача, право заняття квартири згідно ордеру на житлове приміщення мають члені сім'ї: [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька) (а.с. 3). Як пояснив позивач в судовому засіданні, на даний час квартира не приватизована. Згідно довідки про реєстрацію, виданої МЖК «Миранта», [PERSON] дійсно зареєстрована в [ADDRESS] з 09.06.2009 року (а.с.5). Рішенням Глухівського міськрайонного суду від 06.05.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з акту, складеному з участю сусідів позивача по будинку, затвердженому старшим будинку та погодженому в ТОВ МЖК «Миранта», що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але ніколи там не проживала (а.с.7). Підстав не довіряти вказаному акту у суду немає, більше того, відповідачка сама підтвердила в судовому засіданні, що вона постійно проживала в м. Києві і дійсно не проживала у спірній квартирі, так як вони спочатку робили там ремонт, а потім припинили шлюбні стосунки з позивачем. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідачки, що на час подачі позову не сплив шестимісячний строк зберігання за нею житлового приміщення як за колишнім членом сім'ї, оскільки сторони підтвердили в судовому засіданні ту обставину, що вони з вересня 2013 року не проживають разом, відповідачка сама вказала це у своїх запереченнях на позов. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. А як вбачається з рішення Глухівського міськрайонного суду від 06.05.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, судом було встановлено, що з вересня 2013 року сторони не проживають разом (а.с.6). Виходячи з норм ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд вважає, що відповідач втратила право користування квартирою, так як вона більше шести місяців були відсутня в ній без поважних причин. Відповідач не надала суду будь-яких доказів того, що вона проживала в спірній квартирі. Посилання ж відповідачки на поважність причин свого не проживання в квартирі, зокрема, що позивач перешкоджає їй вселитися в квартиру - суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що відповідачка не мала наміру і не намагалась вселитися в спірну квартиру і жити там. Більше того, відповідачка в судовому засіданні пояснила, що вона і в подальшому не має наміру вселятись та проживати в спірній квартирі, оскільки стосунки між нею та позивачем припинені. Доводи відповідачки про те, що вони з позивачем вкладали спільні кошти в ремонт квартири і позивач повинен їй відшкодувати ці витрати, та надані нею на підтвердження довідки та товарні чеки - в даному випадку не стосуються предмету спору, так як в даній справі вирішується питання щодо прав, що виникають із житлових правовідносин. Крім того, суд вважає, що відповідачка і раніше, і на даний час не позбавлена можливості звернутись до суду за захистом своїх порушених прав стосовно відшкодування їй частини витрат на ремонт квартири. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання відповідачки втратившою право користування житлом є обґрунтованими, і відповідач [PERSON] втратила право користування квартирою [ADDRESS] в зв'язку з її відсутністю і не проживанням в даній квартирі більше шести місяців без поважних причин. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved