Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

06.09.2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті її матері [PERSON], яка померла 23.08.2010року, залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок в м.Мостиська, вул.Зелена, 4а, Львівської області, та земельна ділянка площею 0,085 га для обслуговування зазначеного житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за вищевказаною адресою, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії 1-ЛВ №011550 від 02.03.2001року. Вказує, що будівництво вищевказаного будинку її мати здійснювала на підставі рішення виконкому Мостиської міської ради народних депутатів Мостиського району Львівської області № 78 від 25.05.1990 року, проекту забудови земельної ділянки від 15.06.1990 року, акту виносу в натуру плану земельної ділянки, складеного 25.06.1991 року, рішення Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області № 7/39 від 29.12.1995 року, проте, до моменту смерті нею не було належно проведено державної реєстрації права власності на житловий будинок, у звязку з чим на зазначений будинок відсутні правовстановлюючі документи, зокрема Свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг про реєстрацію права власності. Стверджує, що після смерті матері вона у встановленому законом порядку, звернулася до Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області за оформленням своїх спадкових прав, і на частину майна, зокрема, на вищевказану земельну ділянку площею 0,085 га, з урахуванням часток від яких відмовилися інші спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON], їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане спадкове майно. Зазначає, що відповідно до звіту про технічний огляд на відповідність державним будівельним нормам садибного житлового будинку №4-а по вул..Зелена в м.Мостиська Львівської області, складеного ПП «Мостиське архітектурно-планувальне бюро» будинок відповідає чинним будівельним нормам і правилам, є технічно придатний для експлуатації та відповідає державним будівельним нормам садибного житлового будинку. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок №4а по вул. Зелена в м.Мостиська Львівської області. В судове засідання позивачка не зявилася, проте подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності, проти позову не заперечує. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду копію спадкової справи №441/2010, заведеної після смерті [PERSON], та заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.08.2010 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До маси спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №4-а по вул.Зелена в м.Мостиська Львівської області, проте право власності на дане майно належним чином спадкодавцем за життя оформлено не було, правовстановлюючі документи відсутні. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №441/2010, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є діти померлої дочки [PERSON] (позивачка у справі) та [PERSON] (третя особа), в рівних частках кожна, (з урахуванням часток від яких відмовилися інші спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON]В.), які спадщину прийняли, подавши відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України у встановлений законом строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до угоди про розподіл спадкового майна від 06.04.2011року, укладеної між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON], до позивачки [PERSON] перейшло на праві власності в порядку спадкування, зокрема, право власності на земельну ділянку площею 0,085 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: м.Мостиська, вул.Зелена, 4а, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії 1-ЛВ №011550 від 02.03.2001року. Інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б прийняли спадщину чи претендують на таку, немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Відповідно до звіту про технічний огляд на відповідність державним будівельним нормам садибного житлового будинку №4-а по вул.Зелена в м.Мостиська Львівської області, складеного ПП «Мостиське архітектурно-планувальне бюро», спірний житловий будинок відповідає чинним будівельним нормам і правилам, є технічно придатний для експлуатації та відповідає державним будівельним нормам садибного житлового будинку. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії 1-ЛВ №011550 від 02.03.2001року; копією рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради народних депутатів Мостиського району Львівської області №78 від 25.05.1990року; копією акту виносу в натуру плану земельної ділянки, складеного 25.06.1991 року; копією рішення Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області № 7/39 від 29.12.1995 року; копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №26617076 від 06.04.2011року; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.2011року; листом Мостиської державної нотаріальної контори Вих.№01-16/322 від 23.05.2016року; копією звіту про технічний огляд на відповідність державним будівельним нормам садибного житлового будинку №4а по вул.Зелена в м.Мостиська Львівської області; копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №4а по вул.Зелена в м.Мостиська Львівської області, виготовленого станом на 18.06.2012року; копією свідоцтва про народження позивачки [PERSON]; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копією паспорта громадянина України позивачки [PERSON]; копією спадкової справи №441/2010, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1,2 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч.3 та ч.5 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved