Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

05.11.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві позивач посилається на те, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Окрім позивача у квартирі також зареєстрована з 11.06.1998 року її донька - [PERSON] та з 08.07.2010 року - [PERSON] , який фактично з дня прописки та по даний час в квартирі не проживає та не з`являється, він не є членом сім`ї, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання відмовлявся, на разі місце його перебування позивачу невідоме. Посилається на те, що наявність зареєстрованої особи перешкоджає їй належним чином користуватися квартирою і покладає додатковий фінансовий обов`язок зі сплати комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються. У зв`язку з викладеним, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та залучено до участі у справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В ухвалі сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Відповідач відзив у встановлені судом строки не подав. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.01.2021 року про призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, з якої вбачається, що позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Третя особа також подала до суду заяву у якій просить проводити судове засідання без її участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних долях квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 23.10.2002 року. За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА відповідач зареєстрований в зазначеній квартирі з 08.07.2010 року. Однак, як зазначає позивач у позовній заяві, [PERSON] не проживає в квартирі з моменту реєстрації, на підтвердження чого надала письмові пояснення її сусідів, а саме: [PERSON] та [PERSON] , які проживають в квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] , та які письмово засвідчили, що в кв. [ADDRESS] проживає [PERSON] разом з донькою [PERSON] . Позивач також зазначає, що [PERSON] не є членом її сім`ї. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі №6-709цс16. Наведене свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки відповідач в силу закону втратив право користування житлом. Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу як власнику в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити її права, усунувши перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження власністю. Враховуючи викладене, вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 7Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved