Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

06 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнювала (в ост. ред. від 11.06.2018) до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 11 листопада 2014 року вона надала в борг відповідачу 14 000 доларів США під розписку, таким чином між ними було укладено договір позики. За домовленістю з відповідачем, останній повинен був повернути борг за першою вимогою, тобто на протязі тридцяти днів з дня її пред'явлення. В лютому 2015 року позивач захворіла і звернулася до відповідача з проханням повернути борг, але відповідач частково виконав свої зобов'язання, повернувши їй 2350 доларів США, незважаючи на неодноразові вимоги про сплату боргу в повному обсязі. Таким чином, відповідач не повернув суму боргу в розмірі 11650 доларів США, що в еквіваленті станом на 10 серпня 2017 року становить 301036 грн., а також 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в сумі 21825, 11 грн., що в еквіваленті становить 844,62 долари США, які позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати. 18 жовтня 2017 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 25.10.2017, який був відкладений за клопотанням відповідача про необхідність звернення за правовою допомогою. 20 листопада 2017 року судовий розгляд було відкладено за клопотанням представника відповідача про надання часу для ознайомлення з матеріалами цивільної справи. 13 грудня 2017 року від представника відповідача надішло заперечення проти позову, в якому зазначено про те, що дійсно 11.11.2014 відповідачем було отримано від позивача в борг грошові кошти в сумі 14 000 доларів США, які за усною домовленістю відповідач зобов'язався повертати за можливістю, без визначення строків їх повернення, про що було складено відповідачем розписку. На теперішній час відповідачем повернуто частково борг в сумі 7450 доларів США, однак через наявність довірчих стосунків між сторонами відповідач не отримував від позивача розписок на вказану суму. Крім того, позивач в позові ставить питання про стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов'язання, тоді як строк виконання зобов'язання за розпискою не настав. З огляну на викладене просив відмовити позивачу в позові в повному обсязі. 14 грудня 2017 року ухвалою суду розгляд справи був відкладений за клопотанням представника відповідача, витребувані докази з Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області. 23 січня 2018 року судовий розгляд відкладено через хворобу позивача, а також в зв'язку з ненадходження витребуваних судом доказів. 21 лютого 2018 року, 08 травня 2018 року судовий розгляд відкладено через неявку учасників справи. 14 травня 2018 року судовий розгляд відкладено за клопотанням представника позивача про надання часу для зменшення позовних вимог. 11 червня 2018 року за клопотанням представника відповідача про надання часу подати відзив на позовну заяву із зменшеними позовними вимогами судовий розгляд відкладений до 05 липня 2018 року. 12 червня 2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (в редакції позову із зменшеними позовними вимогами), в якому просила в задоволенні позову відмовити, зважаючи на те, що відповідач повернув позивачу 7450 доларів США, проте довести це суду немає можливості, а також між сторонами була домовленість про повернення відповідачем позики за можливістю без визначення строку, а тому строк виконання за розпискою не настав, а отже і не має підстав для нарахування 3% річних. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] не з'явився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, в задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених в запереченні та відзиві проти позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 11 листопада 2014 року [PERSON] надала, а [PERSON] отримав у борг грошові кошти в сумі 14 000 доларів США та зобов'язався їх повернути борг, що підтверджується розпискою (а.с.5). Строк повернення боргу, за усною домовленістю сторін, не був визначений певною датою, і, оскільки ця обставина визнається сторонами, відповідно до ст. 82 ЦПК України, вона не підлягає доказуванню в суді. Частину боргу [PERSON] повернув [PERSON] в розмірі 2350 доларів, що стало підставою для зменшення позивачем розміру позовних вимог. Як вбачається з копії матеріалів Покровського ВП, які були витребувані за клопотання сторони відповідача, [PERSON] звернулася 25 липня 2017 року із заявою про кримінальне правопорушення, в якій зазначила, що на її неодноразові звернення про повернення боргу, [PERSON] частково повернув грошові кошти, в подальшому ухиляється від виконання зобов'язання, просила притягнути його до кримінальної відповідальності (а.с. 72-73). В своєму письмовому поясненні [PERSON] зазначав, що дійсно [PERSON] зажадала повернення 14 000 доларів США, він протягом певного часу повернув 7000 доларів і пообіцяв повернути решту суми (а.с. 74). 05 серпня 2017 року [PERSON] була повідомлена про проведення Покровським ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області перевірки її заяви від 25.07.2017 та не встановлення фактичних ознак кримінального правопорушення (а.с. 75). Таким чином, позивач пред'явила відповідачу вимоги про повернення суми грошових коштів, які вона надала йому в борг, і цей факт знайшов підтвердження проаналізованими вище доказами. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. ст. 1046, 1047 ЦК України). Відповідно до ч.1, 2 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідну розписку, складену відповідачем, яка свідчить про те, що між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передав, а відповідач отримав в борг грошові кошти та зобов'язався їх повернути, однак свої зобов'язання за договором позики не виконав в повному обсязі і борг до цього часу не повернув, що є підставою для задоволення позову в частині стягнення боргу з відповідача в сумі 301 036 грн. Доводи представника відповідача про те, що позивач спочатку звернулася до суду та не висувала вимогу про повернення боргу (позики), суд вважає необґрунтованими та такими, що були спростовані дослідженими вище доказами. Що стосується вимоги позивач про сплату 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 844,62 доларів США, суд вважає ці вимоги не підлягаючими задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Проаналізувавши надані сторонами докази, врахувавши їх позиції, викладені в позовній заяві і у запереченнях та відзиві на позовну заяву, суд не встановив конкретної дати пред'явлення вимоги позивача відповідачу про повернення боргу, розрахунок 3% річних наданий позивачем не містить період, за який нараховані відсотки, не зазначено станом на який час обчислено цю суму в еквіваленті, а тому суд вважає недоведеними в цій частині позовні вимоги і відмовляє в їх задоволенні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на оплату судового збору пропорційно задоволеній частині позову, а саме в сумі 3002,60 грн., при цьому суд виходить від суми судового збору, сплаченої позивачем з урахуванням зменшених позовних вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial