Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

06.11.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що спільне життя між сторонами не склалося через відсутність спільної мови з більшості питань стосовно спільного співжиття та відношення один до одного, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Ухвалою суду від 15.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 29.11.2019 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] , надійшла заява, в якій остання позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнала, просить справу слухати за її відсутності, заперечивши щодо можливості примирення сторін. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». 18.12.2019 року через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій останній позовні вимоги підтримує, просить про їх задоволення, заперечивши щодо можливості примирення сторін. Сторони у підготовче засідання 27.12.2019 року не з`явились. На підставі ч. 4 ст. 200 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи у підготовчому засіданні у зв`язку із визнанням відповідачем позову в порядку, встановленому\~ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 29.11.2011 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №98). Від шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 12.03.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №34). Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання сторін. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, відповідач в заяві просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище набуте під час шлюбу « [PERSON] ». Згідно з ч.1\~ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, тобто у розмірі 384 грн. 20 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, у відповідності до ч.1\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved