Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

05.06.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, який в подальшому був уточнений, та просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] та визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 6,4 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 29.09.1997 року Арцизькою районною державною адміністрацією, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER], що перебуває у колективній власності Агрофірма «ДНЕСТРОВСКАЯ» с. Теплиця Арцизького району Одеської області, що залишилась після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] та визнати за нею право власності на спадкове майно на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого 20.02.2002 року Теплицькою сільською радою Арцизького району Одеської області, що залишилась після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO]. помер її батько - [PERSON]. Після смерті батька залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку пай та майновий пай, що знаходяться на території Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області. Дані обставини підтверджуються сертифікатом на право на земельну частку (пай) і свідоцтвом про право власності на майновий пай. На час смерті батька, позивач не була прописана разом з померлим, але фактично проживала з ним, доглядала за ним, вела господарство, сплачувала комунальні платежі, здійснювала поточні ремонти, проживала з ним за однією адресою: [ADDRESS]. Відповідачі по наявній справі [PERSON] є невісткою позивача, а [PERSON] - онукою, які проживали разом з позивачем та померлим спадкодавцем [PERSON] Син позивача [PERSON] помер [INFO] та проживав разом зі своєю адресою за вищевказаною адресою. Позивач зазначає, що у визначений законом термін не звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, вважає, що вона як спадкоємець, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, - є такою, що прийняла спадщину, якщо протягом строку встановленого цивільним законодавством, вона не заявила відмову від неї. На підставі викладеного, позивач просить встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, також визнати право власності на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) і майнового паю, що залишились після смерті батька. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.07.2018 року провадження у справі відкрито. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] та позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, звернулися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, згідно якій вони позов підтримали повністю та просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, до суду надали заяви, вказавши, що проти уточнених позовних вимог позивача не заперечують та просять розглянути справу за їх відсутності. Крім того, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачами позову та вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з питань, пов'язаних з правом особи на спадкування, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися положеннями Цивільного кодексу України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 липня 2004 року (а.с. 6). За життя [PERSON] належав майновий пай, який складається з будівель та споруд, автомашин, тракторів та іншого майна на загальну суму 15 950,00 гривень, що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії [NUMBER], виданого Теплицькою сільською радою Арцизького району Одеської області 20.02.2002 р. (а.с. 7), а також право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 29 вересня 1997 року на підставі рішення Арцизької районної державної адміністрації від 11 липня 1997 року № 282 та зареєстрованого 30 вересня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до постанови державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 447/02-14 від 14.03.2017 р. [PERSON], позивачу по справі, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 9). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05 січня 2017 року (а.с. 10). Відповідно до рішення Арцизького районного суду Одеської області від 03 лютого 2009 року [PERSON], позивач по наявній справі, доводилася донькою [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 11). Як вбачається з акту від 31.08.2017 року, з опитування сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON] дійсно проживала разом з померлим [PERSON], останні півроку по день його смерті, яка наступила [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно повідомлення завідувача Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Головного територіального управління юстиції в Одеській області Панашенка І.П. від 03.08.2018 року № 1441/01-16, Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, після смерті [PERSON], померлого [INFO], спадкоємцем за законом, є донька померлого [PERSON], яка подала заяву на прийняття спадщини - 10.03.2017 року за № 256, та додана до спадкової справи № 106/2017. Свідоцтва про право на спадщину станом на 03.08.2018 року не видавалось. Щодо позовних вимог [PERSON] щодо встановлення факту проживання однією сім'єю позивача разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, слід звернути увагу на наступне. Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Зі змісту Закону вбачається, що місцем проживання особи вважається місце її державної реєстрації у встановленому законом порядку. Відповідно до роз'яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Також п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Встановлення факту спільного проживання необхідно позивачу для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] Судом встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] на момент його смерті, яка наступила [INFO]. Встановлення даного факту породжує для позивача юридичні наслідки, пов'язані з прийняттям спадщини як спадкоємця за законом. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, тому суд вважає, що позовна заява [PERSON] в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, слід звернути увагу на наступне. Згідно ст. ст. 1216, 1217, 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Відповідно до ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Із зазначеного випливає, право на спадкування мають особи, визначені згаданими нормами, зокрема або за заповітом, або за законом, перелік яких визначено нормами 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належить не лише тільки жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали із спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON], звернулась до Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини на вищевказану земельну частку (пай), майновий пай, однак, постановою державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенка І.П. від 14.03.2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання за нею права на земельну частку (пай), яка залишилась після смерті спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] та визнання права власності на спадкове майно. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі ст. ст. 1216, 1225, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved