Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

07.02.2015 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] із позовом в якому просив визнати недійсним договір довічного утримання за жовтень 2012 року на імя [PERSON], засвідчений приватним нотаріусом [PERSON] між [PERSON] та [PERSON], також позивач просив визнати законним засвідчений у грудні 2009 року Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою заповіт про розподіл квартири та майна на імя [PERSON] та [PERSON] та зобовязати нотаріальну контору видати свідоцтва про право вступу у спадщину. 09.04.2015 року та 11.08.2015 року представник позивача подав до суду заяви, в яких змінив предмет позову та просив суд визнати спадковий договір від 30.10.2012 року № 6520 (№ 45) недійсним. Визнати дійсним заповіт від 21.12.2009 року та зобовязати [PERSON] повернути витрачені кошти [PERSON] до маси спадщини. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на момент укладення договору [PERSON] була недієздатною, бо страждала тяжким розумовим захворюванням і не могла усвідомлювати вчинюваних нею дій. Також позивач зазначає, що у спадковому договорі, укладеному між [PERSON] та [PERSON] відсутній підпис [PERSON] Позивач просив позовні вимоги задовольнити, з підстав, зазначених вище. Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.09.2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 250548 (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження ЩЗ № 106657 батьками [PERSON] записано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). 16.08.1993 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, остання заповіла [PERSON] олені Петрівні та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с. 93). 21.10.1999 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого належний їй садівничий будиночок № 30 в Чернігівському садівничому товаристві «Жавинкавона заповідала [PERSON] (а.с. 94). 21.12.2009 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, остання заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с. 62). 28.01.2015 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, який засвідчив справжність підпису [PERSON] на заяві про прийняття спадщини (а.с. 63), яка була надіслана за місцем відкриття спадщини 09.02.2015 року. 04.02.2015 року [PERSON] звернувся до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про надання йому копії заповіту [PERSON] від 2009 року (а.с. 64). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 09.07.1993 року право власності на квартиру № 43, що розташована по вул.. Шевченка, 53 в м. Чернігові належало [PERSON] (а.с. 80). 13.10.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір, відповідно до п.1.1. набувач зобовязується виконати передбачені в ньому розпорядження відчужувача і в разі її смерті набуває право власності на належне відчужувану майно - квартиру № 43, що розташована по вул.. Шевченка, 53 в м. Чернігові (а.с. 77-78). Згідно п. 3.1. обовязками набувача було встановлено дії майнового характеру, але за рахунок відчужувача (придбання лікарських засобів і виробів медичного призначення, інших предметів першої необхідності, виконання дрібного ремонту квартири та ін..), а також немайнового характеру (шанобливе ставлення з боку набувача до особи відчужувача, регулярне відвідування відчужувача, толерантність до окремих недоліків його характеру, організація прогулянок, оплата за дорученням і за рахунок відчужувача комунальних послуг, надання іншої допомоги немайнового характеру. Відповідно до копії із акту огляду у МСЕК до довідки Сер СМЕ-ЧНВ № 403707 [PERSON] було встановлено першу (1Б) групу інвалідності загального захворювання із 29.04.2010 року безтерміново (а.с. 96). Допитані в судовому засіданні, що відбулося 20.03.2015 року свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили суду, що [PERSON] на час укладення спадкового договору жовтень 2012 року мала охайний вигляд, була доглянута, розмовляла чітко, цікавилась справами знайомих, адекватно реагувала на навколишню дійсність. Допитана в судовому засіданні, що відбулося 09.04.2015 року свідок [PERSON], повідомила суду, що в кінці 2008 року у [PERSON] почалися проблеми з памяттю, зявилась підозрілість, часто перевіряла двері, вмикала газ але не підпалювала, на двері кухні був поставлений замок. Допитані за клопотанням експертів Київського міського центру судово-психіатричної експертизи у судовому засіданні, що відбулося 25.01.2016 року свідок [PERSON] повідомив суду, що [PERSON] звернулась до нього зі скаргами на те, що близько двох років почалися прогресуючі порушення памяті, вона відкривала газ, воду, бачила злодіїв, що її обкрадають. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що [PERSON] поводила себе адекватно, відповідала на питання правильно, називала свої паспортні дані, орієнтувалась в оточуючій дійсності, пам'ять була знижена помірно. Письмові пояснення [PERSON], які знаходяться на а.с. 174, а також письмові пояснення [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки вони не є допустимими доказами в силу ч. 2 ст. 57 ЦПК України та ч. 2 ст. 59 ЦПК України. Згідно із висновком Чернігівського науково-дослідного криміналістичного центру № 586 від 24.11.2015 року в якому вказано що «У графі «Відчужувач» в оригіналі спадкового договору від 30.10.2012 року, укладеному між [PERSON] (яка померла 01 вересня 2014 року) та [PERSON] виконаному на нотаріальному бланку підпис відсутній. Текст від руки у спадковому договорі від 30.10.2012 року, укладеному між [PERSON] (яка померла 01 вересня 2014 року) та [PERSON], виконано на нотаріальному бланку, а саме «Амонс Степания Ивановна» після слова «Відчужувач» - виконаний [PERSON]». Згідно із висновком судово-психіатричної експертизи № 155 від 26.02.2016 року виконаного експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, яким було встановлено, що [PERSON] на період осені 2010 р. виявляла ознаки психічного розладу у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу зі значними інтелектуально-мнестичним зниженням та параноїчним синдромом, а з вересня 2012 року психічний розлад у вигляді Атеросклерозу судин головного мозку з помірним мнестичним зниженням. [PERSON] на час складання спадкового договору від 30.10.2012 року виявляла ознаки психічного розраду у вигляді Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з помірним мне стичним зниженням (F07.9) прояви якого відмічалися в неї з вересня 2012 р. (згідно з медичною документацією). [PERSON] за своїм психічним станом на час укладення спадкового договору від 30.10.2012 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Відповідно до вимог ч. 1 ст.. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ст.. 658 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.. 1304 ЦК України спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як зазначено у п. п. 1, 2, 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до п. 5.23 Національного Стандарту України ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлювання документів» затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 р. № 55 підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ, особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища. Суд вважає за можливе застосувати вказану норму до даних правовідносин за аналогією закону. Для письмового правочину недостатньо викласти текст правочину, сформульований текст обовязково повинен бути підписаний його стороною. Під підписанням правочину слід розуміти скріплення його тексту оригінальною позначкою, притаманною лише даній особі. З огляду на вищенаведене позовна вимога позивача стосовно визнання спадкового договору недійсним підлягає задоволенню з тих підстав, що, спадковий договір від 30 жовтня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] не містить такого реквізиту як «підпис» [PERSON], після зазначення прізвища, імені, по-батькові, а отже у неї не було волі на укладання спадкового договору. У задоволенні позовних вимог стосовно визнання дійсним заповіту від 21.12.2009 року слід відмовити, оскільки відповідно до ч. 1 ст.. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, отже діє презумпція правомірності правочину, в тому числі і заповіту. У задоволенні позовної вимоги стосовно зобовязання [PERSON] повернути витрачені кошти [PERSON] до маси спадщини слід відмовити, оскільки позивачем не надано жодних відомостей стосовно того скільки витрачених коштів було за спадковим договором саме [PERSON], позовні вимоги в цій частині не були уточнені позивачем, крім того за спадковим договором був передбачений обовязок відповідача доглядати померлу [PERSON] за її рахунок та не було передбачено право [PERSON] отримувати кошти від [PERSON] в рахунок виконання умов договору, отож обовязок повернути кошти на неї не може бути покладений, у випадку визнання спадкового договору недійсним, крім того відповідно до ст.. 3 ЦПК України, особа може звернутись до суду з позовом за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, звертаючись з позовом про зобовязання повернути кошти до спадкової маси, а не про стягнення цих коштів на свою користь чи зобовязання повернути ці кошти собі, позивач діє в інтересах невизначеного кола осіб. Також позивачем подано заяву про відшкодування судових витрат, якими є витрати на проведення експертизи в сумі 4300 грн, також витрати, повязані із переїздом до суду із м. Києва, а також витрати на правову допомогу. Позивачем зазначено, що суд обізнаний про вартість проведених експертиз, однак повідомлення, надіслані суду про вартість таких експертиз не є підставою для їх відшкодування, обовязок надати докази на підтвердження здійснення таких витрат покладається на сторін. Вказані позивачем витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки ці витрати документально не підтверджені, суду не надано жодної квитанції про здійснення позивачем таких витрат, що виключає їх стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial