Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

05.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду з вище зазначеним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. В позові посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 4,36 га., яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Спадщину після смерті батька прийняла вона, позивачка по справі, але позбавлена можливості оформити через нотаріальну контору таке спадкове майно, як земельна ділянка, оскільки втрачений правовстановлюючий документ-оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку, зважаючи на що постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, що спонукало її звернутися з даним позовом до суду. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на земельну ділянку площею 4,36 га. призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Остапівської сільської ради Миргородського району кадастровий номер [NUMBER], яка належала її батьку на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача -Остапівської сільської ради Миргородського району в судове засідання не з'явився. Установа належним чином повідомлена про день та час судового розгляду, направила на адресу суду лист з якого вбачається, що позов сільською радою визнається, а справу вона просить розглянути у відсутності представника. Третя особа - приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Пазинич Р.В. в судове засідання не з'явився. Про день та час судового розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає що заявлений позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). За свого життя [PERSON] на підставі розпорядження Миргородської райдержадміністрації від 30 вересня 2004 року №218 отримав у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Остапівської сільської ради Миргородського району площею 4,36 га., що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку(а.с.4). В той же час, у спадкоємця відсутній оригінал Державного акта на право власності на спірну земельну ділянку, в зв'язку з чим, [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину і нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 7). Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 316,317,319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Право власності є непорушним Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відсутність оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку позбавляє позивачку можливості оформити право власності на це спадкове майно через нотаріальну контору, зважаючи на що її порушене право підлягає судовому захисту. Під час судового розгляду справи не встановлено інших осіб, крім позивачки, які прийняли б спадщину після смерті [PERSON] Оскільки вищезазначені обставини перешкоджають позивачеві [PERSON] оформити право власності на спадкове майно в позасудовому порядку, суд вважає можливим постановити рішення про задоволення позову.

Outcome: approved