Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

06.07.2020 року Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила стягнути із [PERSON] на їх користь безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , площею 90 кв.м. (кадастровий номер 5310436500:09:004:0302) в сумі 40392,94 за період з 10.06.2017 р. по 10.06.2020 року включно та судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову Кременчуцька міська рада Полтавської області зазначила, що з 06.08.2007 року на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.03.2007 року відповідачу [PERSON] належить приміщення магазину, розташованого за адресою [ADDRESS] . Дане приміщення розташоване на сформованій земельній ділянці, яка знаходиться у комунальній власності, загальною площею 90 кв.м., кадастровий номер 5310436500:09:004:0302, за адресою [ADDRESS] . Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27.03.2008 року «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду фізичним і юридичним особам в м. Кременчуці», [PERSON] було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання договору оренди землі для експлуатації та обслуговування приміщення магазину по [ADDRESS] . Проте [PERSON] не оформив належним чином право користування земельною ділянкою, що належить Кременчуцькій міській раді Полтавської області, на якій розташоване належне йому нерухоме майно. Так, у період з 10.06.2017 року по 10.06.2020 року відповідач використовував земельну ділянку площею 90 кв.м. без правовстановлюючих документів, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою доходу від орендної плати за землю, відповідно до положень ст.125, 126, 120, 206 Земельного Кодексу України. Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Тому [PERSON] , як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути їх власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК. Розмір коштів, безпідставно збережених [PERSON] , внаслідок не укладання договору оренди земельної ділянки за період з 10.06.2017 року по 10.06.2020 року, з врахуванням витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, становить 40392,94 грн. За таких обставин Кременчуцька міська рада звернулася до суду за захистом майнових прав з позов про стягнення з [PERSON] безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою кадастровий номер 5310436500:09:004:0302. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.09.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача Кременчуцької міської ради Полтавської області не з`явився в судове засідання, хоча був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. Надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням. Проте [PERSON] не повідомив причини неявки, не звертався із заявою про відкладення розгляду справи до суду. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В відповідності до ст.280 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом установлено, що з 06.08.2007 року [PERSON] зареєстрував право власності на приміщення магазину за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.03.2007 року. Даний факт підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.06.2020 р. за №212249602 (а.с.10). Рішенням ХХVІ сесії міської ради V скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27 березня 2008 року «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду фізичним і юридичним особам в м. Кременчуці», затверджено фізичній особі-підприємцю [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо складання договору оренди землі для експлуатації та обслуговування приміщення магазину по [ADDRESS] та передано за умови виконання п.11.1 цього рішення, в оренду терміном на 5 років земельну ділянку площею 90 кв.м., у тому числі по угіддях: графа 42 - землі, які використовуються в комерційних цілях - 90 кв.м., за рахунок земель, не наданих у власність та користування в межах населених пунктів (які не надані у тимчасове користування), для експлуатації та обслуговування приміщення магазину по [ADDRESS] (а.с.8-9). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.07.2020 року за номером НВ-0005188772020, земельна ділянка площею 0,0090 га, цільове призначення: роздрібна торгівля та комерційні послуги, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування приміщення магазину, кадастровий номер: 5310436500:09:004:0302, місце розташування: [ADDRESS] , власність: комунальна, інформація про власника: Кременчуцька міська рада Полтавської області, Документ, який є підставою для виникнення права: Рішення органу місцевого самоврядування Кременчуцької міської ради від 27.03.2008, 26 сесія 5 скликання. Відомості про оренду: Орендар - [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] , площа земельної ділянки переданої в оренду: 0,0090 гектарів, дата державної реєстрації речового права: 15.05.2008, строк дії речового права: 5 років (а.с.16-18). Відсутні відомості про продовження дії договору оренди [PERSON] земельної ділянки кадастровий номер: 5310436500:09:004:0302, місце розташування: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Таким чином, усі землі комунальної власності в межах м. Кременчук Полтавської області належать територіальній громаді міста. Управління земельними ділянками комунальної власності здійснює Кременчуцька міська рада Полтавської області. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України, власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України). Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу). За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України). Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. Суд установив, що відповідач є власником нерухомого майна, розміщеного на відповідній земельній ділянці, право власності зареєстровано 06.08.2007 року на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.03.2007 року. При цьому з матеріалів справи вбачається, що 15.05.2008 року [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки площею 0,0090 гектарів, строком дії 5 років. В подальшому відповідні договори оренди з Кременчуцькою міською радою не укладалися, державна реєстрація такого права не проводилася, а отже відсутні і докази належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою [PERSON] . Таким чином, відповідач користується даною земельною ділянкою без достатньої правової підстави. Відтак суд вважає, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. З огляду на викладене [PERSON] як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки Кременчуцької міської ради зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15 (провадження № 3-1348гс16), від 12 квітня 2017 року у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і № 922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18). За таких обставин суд вважає слушними позовні вимоги Кременчуцької міської ради Полтавської області про стягнення з власника нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS] , [PERSON] безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою, на якій розташоване належне йому нерухоме майно. Вирішуючи питання про суму безпідставно збережених [PERSON] коштів за користування земельною ділянкою для експлуатації та обслуговування приміщення магазину, розташованого за адресою [ADDRESS] , суд виходив з наступного. В ст.79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно з частинами 1-4, 9 статті 791 ЗК України,формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка, на якій розташоване приміщення магазину за адресою: [ADDRESS] , була сформована з 15.05.2008 року саме площею 0,0090 гектарів та їй присвоєно кадастровий номер 5310436500:09:004:0302, тобто протягом усього періоду, зазначеному у позові. На підтвердження сформованості земельної ділянки Кременчуцькою міською радою надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з датою її державної реєстрації, схему земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS] , витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, розташованої за вище вказаною адресою загальною площею 90 м2 . Оцінивши подані суду докази, суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] користується земельною ділянкою саме площею 90 м2, кадастровий номер 5310536500:09:004:0302, за адресою: [ADDRESS] , на якій розташоване належне відповідачу на праві власності нерухоме майно. Суд встановив обставини правомірного володіння і використання відповідачем [PERSON] належного йому нерухомого майна - приміщення магазину за адресою: [ADDRESS] , що само по собі свідчить про фактичне використання відповідачем спірної земельної ділянки кадастровий номер 5310536500:09:004:0302 площею 90 м2, за адресою: [ADDRESS] , сформованої як об`єкт цивільних прав, позаяк відповідач не надав жодних доказів на підтвердження формування за зазначеною адресою земельної ділянки меншою чи більшою площею для експлуатації та обслуговування вказаної нежитлової будівлі. До аналогічних висновків у подібній справі прийшов ВС у постанові від 29.05.2020 року по справі №922/2843/19. Суд вважає, що виконаний позивачем Кременчуцькою міською радою розрахунок суми безпідставно збережених відповідачем [PERSON] коштів за користування земельною ділянкою для експлуатації та обслуговування приміщення магазину, розташованого за адресою [ADDRESS] , проведений з врахуванням вихідних даних (коефіцієнтів та нормативної грошової оцінки земельної ділянки), зазначених у Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 18.02.2020 р., виконаного ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, рішенні Кременчуцької міської ради Полтавської області від 21.04.2011 року «Про внесення змін до рішення міської рад від 23 вересня 2008 року «Про орендну плату за землю в м. Кременчук». До аналогічних висновків у подібній справі прийшов ВС у постанові від 17.03.2020 року по справі №917/353/19. За таких обставин суд вважає слушними позовні вимоги Кременчуцької міської ради Полтавської області про стягнення з власника нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS] , [PERSON] безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, на якій розташоване належне йому нерухоме майно, за період з 10.06.2017 року по 10.06.2020 року в розмірі 40392,94 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги Кременчуцької міської ради є законними та обґрунтованими, тому суд вважає за необхідне їх задовольнити. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2102 грн.

Outcome: approved