Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

06.05.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовна заява надійшла до судді 10.05.2016 року. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що у шлюбі сторони перебувають з 16.11.2000 року, мають двох неповнолітніх дітей, але останнім часом без відповідних причин між ними виникли дуже напружені відносини, які призвели до повного непорозуміння, що в свою чергу негативно впливає на їх спільних дітей. Ухвалою судді від 05.07.2016 року сторонам по справі наданий строк для примирення, строком до 04.10.2016 року, згідно ст.. 111 СК України. В судове засідання 04.10.2016 року з'явилася позивачка [PERSON], яка зазначила, що у неї з відповідачем досить напружені стосунки, які призвели до втрати довіри у зв'язку з чим між ними виникають сварки. Останнім часом позивачка постійно знаходиться в нервовому стані та стресі. Деякий час вона проживала окремо від чоловіка разом із дочкою, спільний син сторін залишався проживати з батьком, але вона приймала активну участь у вихованні сина. В кінці серпня [PERSON] знову почала проживати разом з відповідачем, однак ні це, ні строк, наданий судом для примирення, не допомогли. Стосунки між подружжям не покращились, а навпаки, яка зазначає позивачка у своїх поясненнях, тільки погіршились. Також [PERSON] просила стягнути аліменти на утримання двох спільних дітей сторін у розмірі 3000 грн. кожному щомісячно та встановити місце проживання обох дітей сторін з нею. В судове засідання також з'явилась представник позивачки [PERSON] (діє на підставі ордеру серії ОД №033073 від 30.05.2016 року), яка наполягала на задоволенні позову. В судове засідання з'явився відповідач [PERSON], який зазначив, що у них з позивачкою виникають сварки з приводу грошей. Також відповідач не заперечував проти задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу, однак щодо сплати аліментів зазначив, що дітям він допомагає, однак у зв'язку із нестабільною ситуацією в країні та мінливим доходом не взмозі сплачувати таку суму аліментів, просив стягувати аліменти по 1000 тис. грн. на кожну дитину щомісяця. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши думку позивачки, її представника та відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, позов підлягає частковому задоволенню на підставі наступного. Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 листопада 2000 року у Другому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ (актовий запис № 627). Свідоцтво про шлюб [NUMBER]. (а.с.6). З свідоцтва про одруження вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки «[PERSON]». Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 04.07.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси (а.с. 7) та сина - [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження, видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, (а.с. 8), які проживають разом з батьками. З наданих копій свідоцтв про народження вбачається, що батьком обох дітей вказаний [PERSON], а матір'ю-[PERSON]. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв'язку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Судом встановлено, що неповнолітні діти сторін проживають з батьками, в одній квартирі та відповідно перебувають на їх утриманні. Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю. Враховуючи вищенаведені обставини,

Outcome: partial