Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

07.04.2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, указуючи, що 03.07.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-302/210/2007. Відповідно до умов Договору, Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 65 100,00 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом до 03.07.2031 року, а він зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому Договором. Зобов'язання позичальника [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з [PERSON] договору поруки № SR-302/210/2007 від 03.07.2007 року, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Втім, [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов Договору, таким чином порушивши умови кредитного договору. У зв'язку з зазначеним, станом на 22.03.2016 року виникла заборгованість у розмірі 54 790,75 швейцарських франків (що еквівалентно 1 504 870,08 грн. за офіційним курсом НБУ на 22.03.2016 року), що складається з: 54 579,51 швейцарських франків (що еквівалентно 1 440 337,88 грн.) - залишку заборгованості за кредитом; 2 349,55 швейцарських франків (що еквівалентно 64 532,20 грн.) - заборгованості по процентам. Відповідно до укладеного 07.09.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору купівлі-продажу кредитного портфелю», ПАТ «ОТП Банк» передало, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором № ML-302/210/2007 від 03.07.2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], та за договором поруки № SR-302/210/2007 від 03/07/2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] У зв'язку з викладеним, позивач просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 1 504 870,08 грн. за кредитним договором № ML-302/210/2007 від 03.07.2007 року. Ухвалою суду від 29.12.2016 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишені без розгляду на підставі ч.3 ст.169,п.3ч.1ст.207 ЦПК України в редакції 2004 року. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.06.2017 року ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.20176 року скасована, справа повернута для продовження розгляду. Під час розгляду справи представник позивача Лисакова І.В. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідачів, [PERSON] в судовому засіданні 14.11.2018 року заперечувала проти позову зазначаючи, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, про що свідчить досудова вимога позивача від 04.04.2013 року. Тобто про порушення свого права позивач дізнався ще до вказаної дати і як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився. Крім того, представник відповідачів зазначила, що позивач не має права вимагати від відповідачів повернення кредитних коштів в іноземній валюті, а саме у швейцарських франках, оскільки відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 1993 року «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» національна валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, а позивачем не надано жодного документа на підтвердження наявності у позивача права приймати платежі від відповідачів у швейцарських франках. Також представник відповідачів зазначила, що сторонам кредитного договору обумовлений строк його дії до 03.07.2031 року. Натомість, позивач просить стягнути грошові кошти за кредитним договором достроково. Однак позивачем не дотримано процедуру дострокового вимагання виконання кредитного зобов'язання. Пунктом 1.9.1 кредитного договору визначено, що право дострокового вимагання повернення грошових коштів виникає у кредитора після того, як кредитне зобов'язання не виконано протягом 30 днів з дня отримання позичальником вимоги про дострокове повернення кредиту. Оскільки відповідачами не було отримано від позивача вимоги про дострокове повернення кредиту, позивач не має права вимагати дострокового повернення кредиту. У зв'язку з викладеним, представник відповідачів просила суд відмовити позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.07.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № ML-302/210/2007. Відповідно до умов Договору, Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 65 100,00 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом до 03.07.2031 року, а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому Договором (а.с. 7-10). Втім, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, таким чином порушивши умови кредитного договору. У зв'язку з зазначеним, станом на 22.03.2016 року виникла заборгованість у розмірі 54 790,75 швейцарських франків (що еквівалентно 1 504 870,08 грн. за офіційним курсом НБУ на 22.03.2016 року), що складається з: 52 441,20 швейцарських франків (що еквівалентно 1 440 337,88 грн.) - залишку заборгованості за кредитом; 2 349,55 швейцарських франків (що еквівалентно 64 532,20 грн.) - заборгованості по процентам (а.с. 6). Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком та випискою з рахунку позичальника (а.с. 143-166, 167). Зобов'язання позичальника [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем [PERSON] договору поруки № SR-302/210/2007 від 03.07.2007 року (а.с. 11). Згідно зі статтею 1050 та частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами статей 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до пункту 1.9.1 кредитного договору № ML-302/210/2007 від 03.07.2007 року Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим Договором. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів від дати одержання позичником відповідної вимоги (а.с. 9). Як встановлено судом, позивачем всупереч вимогам пункту 1.9.1 кредитного договору не направлялася на адресу відповідачів дострокова вимога про повернення кредиту. Вказані обставини не заперечувалися сторонами у судовому засіданні. З урахуванням наведеного, суд вважає, що не пред*явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не виникло право дострокового повернення кредитних коштів по кредитному договору № ML-302/210/2007 від 03.07.2007 року, строк дії якого закінчується у 2031 році. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не було дотримано порядку пред'явлення дострокової вимоги про повернення кредиту за кредитним договором № ML-302/210/2007 від 03.07.2007 року, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Суд не приймає до уваги заяву відповідача щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, оскільки є самостійні підстави для відмови у задоволенні позову у зв*язку з його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed