Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

04 травня 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідачів на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх їх заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування цих вимог вказувала, що [INFO] р. між її донькою [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] року народилась їх донька, а її - позивачки онука - [PERSON], яка з листопада 2015 року проживає та перебуває на її утриманні і утриманні її чоловіка [PERSON]. Відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її здров'я, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, взагалі не спілкуються і не відвідують дитину, не виявляють інтересу до неї. На сьогоднішній день дитині вже рік і дев'ять місяців, вона не пам'ятає батьків і не виявляє до них жодних почуттів, оскільки їх не бачить. Відповідачі ведуть анти суспільний спосіб життя, а 19.02.2017 р. написали нотаріально завірені заяви про згоду на позбавлення їх батьківських прав. Посилаючись на вказане, просить про позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів на її корись на утримання дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала та пояснила про вище викладене. Зазначила, що її онука [PERSON] майже з народження проживає із нею та її чоловіком і перебуває на їх утриманні. Батьки дівчинки - її донька [PERSON] та зять - [PERSON] зловживають спиртними напоями, мешкають окремо у м.Миколаєві, і не проявляють будь-якого інтересу до дівчинки, тому для захисту інтересів дитини та можливості офіційного набуття статусу її опікуна, вона була змушена звернутися до суду із позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав, що також здійснено в інтересах онуки, а також підтримала вимоги щодо стягнення аліментів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належно, про що свідчать дані зворотніх поштових повідомлень, у звязку з чим суд вважає можливим розгляд справи за їх відсутності. Представник служби у справах дітей Зелінська Р.Б. пояснила, що відповідачі жодним чином не цікавляться їх донькою [PERSON], а її вихованням та утримання повністю займаються позивачка та її чоловік. [PERSON] віддала доньку матері, пославши на те, що дитина їй не потрібна. Вважає, що заявлені вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав відповідають інтересам малолітньої [PERSON]. Вислухавши пояснення позивачки, представника служби у справах дітей, свідків [PERSON] - чоловіка позивачки та діда [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з [INFO] року та є батьками малолітньої [PERSON], яка народилась [INFO] року, що підтверджується даними копій свідоцтва про шлюб [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а.с. 15-16). Зі змісту нотаріально посвідчених заяв від 19 січня 2017 року, відповідачі написали заяви, згідно яких не заперечували проти позбавлення їх батьківських прав відносно їх доньки [PERSON] [INFO]. Також останні не прибули в судове засідання для участі у даній справі, хоча про час та місце судового розгляду повідомлені належно, що також свідчить про їх байдуже ставлення до своєї дитини та її долі. Наразі захищає інтереси своєї онуки позивач [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» (далі - Постанова ВСУ) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п. 15 Постанови ВСУ позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. В даному випадку, батьки від самого народження не займаються вихованням та утримання своєї малолітньої дитини, яка за віком є безпорадною та потребує постійного догляду та турботи. Навпаки передали дівчинку на виховання батьків [PERSON] та відсторонилися від виконання своїх батьківських обов'язків. Зі змісту висновку Вітовської РДА, остання дійшла думки щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав, адже останні взагалі не виявляють будь-яких дії як батьки, не взяли на себе батьківських обов'язків відносно їх доньки [PERSON]. Дівчинка проживає із бабусею та дідусем, повністю перебуває на їх утриманні та ними виховується, своїх біологічних батьків не знає. Положення ч.1 ст. 3 і ч. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, у тому числі і при вирішенні судом питань про права батьків та інших осіб щодо дітей. З пояснень учасників справи та досліджених письмових доказів, суд дійшов висновку, що вищевказані обставини свідчать про ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків відносно їх малолітньої доньки [PERSON] [INFO], яку вони від народження передали на виховання позивачці - бабусі дівчинки та відсторонилися від своїх обов'язків щодо неї як батьків, та що відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, є підставами для позбавлення відповідачів батьківських прав, і таке рішення відповідає інтересам дитини. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів аліментів на утримання доньки, то за встановлених в ході судового розгляду обставин, а саме ухилення відповідачів від виконання обов'язків щодо матеріального утримання дитини, та враховуючи положення ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, суд вважає необхідним стягнути з кожного із відповідачів аліменти в розмірі 1/ 4 частини усіх видів їх доходу на утримання [PERSON] до її повноліття. На підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», на користь держави з відповідачів підлягають стягненню судові витрати - судовий збір в сумі 640грн., тобто з кожного по 320 грн., та на користь позивачки понесені нею судові витрати за вимогами про позбавлення батьківських прав в сумі 640 грн.

Outcome: approved