Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

07.08.2013 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом. 21.10.2013 по справі було постановлено заочне рішення. 20.12.2013 року ухвалою суду заочне рішення було скасовано. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № КТХRFD10001704 від 03.02.2007 року. Згідно договору відповідач отримав кредит у розмірі 3193,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 17.06.2013 року має заборгованість 29236,97 грн., яка складається з наступного: 1561,27 грн. - заборгованість за кредитом; 7934,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 17872,93 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3. Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. - штраф; 1368,43 грн. - штраф. Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 29236,97 грн. за кредитним договором №КТХRFD10001704 від 03.02.2007 року; судові витрати у розмірі 292,37 грн. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, але надала до суду заяву з проханням застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитор) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) у розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до кредитного договору № КТХRFD10001704 від 03.02.2007 року позивачка отримала кредит у розмірі 3193,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.(а.с.7) У відповідності до розрахунку, наданого позивачем, відповідач станом на 17.06.2013 року має заборгованість 29236,97 грн., яка складається з наступного: 1561,27 грн. - заборгованість за кредитом; 7934,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 17872,93 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3. Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. - штраф; 1368,43 грн. - штраф(а.с. 4,5). Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, при цьому згідно ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені) застосовуються спеціальна позовна давність тривалістю в один рік. За змістом ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, однак вказані положення Закону стосуються позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямовані на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку ( іншої фінансової установи). Як вбачається із наданого розрахунку заборгованості, останній платіж здійснений відповідачем 04.07.2007 року(а.с.4). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач такими своїми діями визнав борг перед позивачем, перервав перебіг позовної давності, який, у зв'язку з наведеним, слід відліковувати саме із вказаної дати. Отже, початок перебігу позовної давності за зверненням ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача [PERSON] за кредитним договором розпочався 04.07.2007 року й сплинув 05.07.2007 року. Долучені до матеріалів справи позивачем Умови та Правила надання банківських послуг за підписом голови ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.8-26), згідно п. 1.7.31 яких строки позовної давності визначені в 50 років, суд до уваги не приймає з наступних підстав. Долучені позивачем до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг на думку суду не є зазначеними в заяві відповідача умовами кредитування, наданими останньому в письмовій формі при укладенні договору (а.с. 6,7), оскільки такі підписані головою правління ПАТ КБ «Приватбанк», в той час як договір укладався в 2007 році між відповідачем та ЗАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до копії Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.33), за рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип Банку з «ЗАТ» змінено на «ПАТ», тобто така зміна відбулася в 2009 році, про що також свідчить копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.32). А отже, станом на 2007 рік надані позивачем Умови не могли бути підписані головою ПАТ КБ « ПриватБанк » та не були тими умовами кредитування, з якими була ознайомлена відповідачка та про які йдеться в заяві останньої. Долучення позивачем вищевказаних Умов та правил надання банківських послуг на підтвердження того, що така домовленість встановлена не може бути прийнята судом до уваги оскільки позивачем не подано доказів про те, що саме із цими Умовами була ознайомлена відповідачка по справі та саме їх отримала в письмовому вигляді при укладенні між сторонами договору в 2007 році. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, у зв'язку з пропуском строку позовної давності позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed