Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

05 березня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») про стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позову зазначено, що 11 листопада 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено заочне рішення по цивільній справі №127/23932/19 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», третя особа без самостійних вимог Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вказаним рішенням, яке набрало законної сили 12 грудня 2019 року, визнано виконавчий напис, вчинений 10 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі №8038, про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 2 8937 грн. 86 коп. за кредитним договором №26255019270982 від 11 серпня 2015 року, який укладений між [PERSON] та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», таким, що не підлягає виконанню. За наведеним виконавчим написом органами державної виконавчої служби (приватним виконацем) в примусовому порядку в період з 01 червня 2019 року по 31 грудня 2019 з позивача на користь АТ «ПУМБ» було стягнуто 8\~929 грн. 10 коп. та на користь приватного виконавця 1\~436 грн. 58 коп. Оскільки правова підстава, на якій АТ «ПУМБ» набуло кошти від позивача, внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, відпала, оскільки рішенням суду зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, позивач просила суд стягнути з відповідачів вказані вище суми, як безпідставно набуті кошти. З огляду на зазначене вище, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 11 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до статті 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до пункту 3 розділу XII «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦПК України, який набув чинності з 02 квітня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема ст. 275 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11 березня 2020 року № 211, з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на усій території України запроваджено карантин. Таким чином, розгляд справи судом здійснюються у встановлені законом строки, оскільки останній день розгляду справи припадає на період дії запровадженого карантину. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №8038 про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 28\~937 грн. 86 коп. за кредитним договором №26255019270982 від 11 серпня 2015 року, який укладений між [PERSON] та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником якого є АТ «Перший Український міжнародний банк» (а.с. 6). Як вбачається з постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименлко О.Л., останнім було відкрито виконавче провадження (№59003139) з виконання виконавчого напису нотаріуса від 10 квітня 2019 року № 8038 (а.с. 7). В ході примусового виконання, приватним виконавцем 07 травня 2019 року було винесено постанову, якою звернуто стягнення на доходи [PERSON] , які отримуються в Управлінні поліції охорони у Вінницькій області (а.с. 8). Як вбачається із звіту про здійснення відрахування та виплати за постановою від 07 травня 2019 року, складеного Управлінням поліції охорони у Вінницькій області, із заробітної плати [PERSON] , за період з 01 червня 2019 року по 31 грудня 2019 року було відраховано кошти на загальну суму 10\~365 грн. 68 коп., з яких: -400 грн. та 1\~036 грн. 58 коп. на користь приватного виконавця, витрати на проведення виконавчих дій та основна винагорода приватного виконавця відповідно; -8\~929 грн. 10 коп. сума боргу, яка сплачена на користь АТ «ПУМБ». Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2019 року у справі № 127/23932/19 задоволено позов [PERSON] до АТ «Перший Український міжнародний банк», третя особа без самостійних вимог Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с. 9-12). Вказаним рішення суду визнано виконавчий напис, вчинений 10 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрований в реєстрі №8038 про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 28\~937 грн. 86 коп. за кредитним договором №26255019270982 від 11 серпня 2015 року, який укладений між [PERSON] та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником якого є АТ «Перший Український міжнародний банк», таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказане узгоджується\~із висновками,\~зроблених Верховним\~Судом в\~Постанові від\~23\~травня 2018\~року при\~розгляді справи\~№910/1531/18. Таким чином, після винесення рішення суду про визнання виконавчого напису за реєстровим номером №8038, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. таким, що не підлягає виконанню, відпала підстава, на якій було примусово з позивача стягнуто сума боргу в розмірі 8\~929 грн. 10 коп. на користь АТ «ПУМБ», а відтак, зазначена сума вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує. При цьому, суд також враховує, що вказана безпідставно набута сума не підпадає під перелік випадків, коли безпідставне набуте не підлягає поверненню у відповідності до вимог ст. 1215 ЦК України. У своїх позовних вимогах позивач просить стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Юхименко О.Л. 1 436 грн. 58 коп. безпідставно набутих коштів (400 грн. - витрати на проведення виконавчих дій та 1 036 грн. 58 коп. - основна винагорода приватного виконавця). Надаючи правову оцінку щодо стягнення вказаних сум, суд виходив з наступного. За своєю правовою природою, витрати на проведення виконавчих дій та основна винагорода приватного виконавця, є коштами виконавчого провадження. Відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються, зокрема, з основної винагороди приватного виконавця. Витрати приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Судом встановлено, що приватним виконавцем, в ході примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, було стягнуто з позивача кошти, пов`язанні з витратами на проведення виконавчих дій та на основну винагороду приватного виконавця. Стягуючи дані кошти, приватний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження». Докази, які б свідчили про протиправність дій приватного виконавця в ході примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, матеріали справи не містять. Таким чином, суд вважає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення саме з приватного виконавця 400 грн. - витрати на проведення виконавчих дій та 1 036 грн. 58 коп. - основної винагороди приватного виконавця, у зв`язку із чим в її задоволенні слід відмовити. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір в розмірі 724 грн. 27 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1\~722 грн. 82 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved