Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

07.05.2019 р. до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області надійшла з Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду України цивільна справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 р. (справа № 318/2896/16-ц, провадження № 61-27185св18) касаційну скаргу представника [PERSON] задоволено, заочне рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 03.01.2017 р. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 06.07.2017 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 08.05.2019 р. ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області цивільну справу було прийнято до свого провадження. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак одночасно з подачею позовної заяви додав до неї клопотання про розгляд справи в його відсутність. Електронною поштою суду надіслав на адресу суду відповідь на заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, в ході розгляду справи, 10.01.2020 року через канцелярію суду надійшла заява від представника відповідача, в якій вона просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що 10 червня 2013 року між позивачем ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає дії строку дії картки. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приват Банк» на ПАТ КБ «Приват Банк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). На підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват банк». АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк». Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач ознайомившись із переліком послуг, що можуть бути надані, а саме: 1) платіжна картка кредитка «Універсальна», 2) зарплатна картка; 3) картка Gold; 4) пенсійна картка; 5) ощадкнижка; 6) дебетова особиста картка, зазначив, що бажає оформити на своє ім`я саме платіжну картку кредитка «Універсальна». Факт видачі та отримання картки жодна із сторін договору не заперечує, тому не підлягає доказуванню. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві і відповідно до якого він зобов`язався погашати заборгованість за кредитом та відсотками за його використання. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З вимог статті 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як зазначив в позовній заяві позивач у порушення ст. 526, 1054 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 28.11.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 30 885 грн. 50 коп. Разом з тим, пунктом 1.1 Умов і правил надання банківських послуг, передбачено, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг і тарифами складають договір про надання банківських послуг. За правилами п. 3.1 Умов, для надання послуг банк відкриває клієнту картковий рахунок та видає картку, вид і трок дії якої визначено в заяві і пам`ятці клієнта, підписом якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання такого договору є дата відкриття рахунку, зазначеної в розділі «відмітки банка» заяви. Згідно п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою» банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно з п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Судом встановлено, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається зі закінчення строку дії картки. Зазначена правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2015 року №6-1926цс15, постанові Верховного Суду від 11.03.2015 року по справі №6-16цс15, а також постанові 19 березня 2014 року №6-14цс14. Згідно з частиною 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Так, відповідно до 3.1.1. Правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, строк дії картки вказаний на її лицевій стороні, картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Враховуючи правову позицію зазначеної в постанові Верховного суду України від 19 березня 2014 року №6-14цс14, саме з даної дати починається перебіг строку позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно строк позовної давності сплинув. Таким чином, судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву у грудні 2016 року, звернувся в суд із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив і який обчислюється з моменту закінчення строку дії платіжної картки. Поважних причин пропуску Банком строку звернення до суду судом не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило. Крім того, відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України, Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Будь-яких доказів, які б підтверджували про укладення Договору про збільшення тривалості позовної давності представником позивача не надано, тому застосуванню підлягають положення ст. 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. (правова позиція ВСУ, висловлена в постанові від 19.03.2014 року). Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (Правовий Висновок зробив ВСУ у справі №6-1138цс15 від 25.05.2016 року). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. 11 червня 2019 року [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення доказів, шляхом витребування в АТ КБ «ПриватБанк» копій документів кредитної справи за кредитним договором, який укладався сторонами у справі. Ухвалою суду від 03.09.2019 року було задоволено заяву [PERSON] та ухвалено: забезпечити докази шляхом витребування у ПАТ «ПриватБанк» завірених належним чином копій документів: кредитний договір № б/н від 09.02.2007 р. на ім`я [PERSON] ; заяву-анкету; заяву на відкриття поточного рахунку; договір на обслуговування карткового рахунку з [PERSON] ; виписку по картці; Положення про обслуговування карткових рахунків; документи, які підтверджують видачу та погашення кредиту (виписка банка, платіжні доручення і т.д.) - у термін до 01.10.2019 року. Станом на 10.01.2020 року ухвала суду про забезпечення доказів по справі позивачем не виконана. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки ПАТ «КБ «ПриватБанк» пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом як до основної вимоги так і до додаткової вимоги, то згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України це є підставою для відмови у позові. А також підставою для відмови у позові є не доведення стороною позивача отримання відповідачем кредитних коштів та не надання на вимогу суду відповідних доказів. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed