Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

07.09.2015 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 02.10.2007 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір №MR14G40000000418, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 102262,50 грн., згідно заяви [PERSON] від 15.07.2008 року переведений в долари 22436,56 дол.США на термін до 02.10.2033 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Представник позивача до суду не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника та не заперечува проти заочного рішення у випадку неявки відповідачів у судові засідання. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, тому суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Фіксація судового процессу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково. При цьому суд виходить з наступного. Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір №MR14G40000000418 від 02.10.2007 року, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 102262,50 грн., переведений в долари 22436,56 дол.США, на термін до 02.10.2033 року (а.с.15-19). Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №MR14G40000000418 від 02.10.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір поруки №MR14G40000000418 (а.с.27-28). Відповідач не виконав належним чином зобовязання за кредитним договором, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 03.08.2015 року має заборгованість в сумі 25908,11 дол.США., яка складається з: - 21171,88 дол.США - заборгованість за кредитом; - 2988,65 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 477,38 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 25,21 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 11,84 дол. США штраф (фіксована частина); - 1233,16 дол. США штраф (процента складова). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повертати кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного Кодексу України, якщо договором позики (кредиту) встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.ст.526-527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 1054 ч.2 та 1050 ч.2 ЦК України передбачено, що наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Факт виконання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засідання встановлено, що позивач свої зобовязання за даним кредитним договором виконав. \~ Згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Крім того, в порушення ст.ст. 61 ч.1 Конституції України, 509 ч.3 ЦК України банком покладено на відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність за порушення одного й того самого кредитного зобовязання, оскільки за наведеними законодавчими нормами ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи вищевказані норми закону, суд не може стягнути з боржників штраф у вигляді фіксованої частини. Відповідно до статті 38 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 360-7 Цивільно-процесуального кодексу України, сформульовані Верховним Судом України правові позиції обов'язкові для всіх судів України. Згідно з частиною 2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України. Висловлена Верховним Судом України правова позиція в постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс14 відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду, який зобов'язаний привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як зазначено в постанові ВСУ від 02.07.2014 року№6-79цс14 згідно зі ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК). Такими випадками є ст.193, ч.4 ст.654 ЦК, закон «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.91 №959-XII, декрет КМ від 19.02.93 №15-93, закон «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 23.09.94 №185/94-ВР.Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Згідно з ч.3 ст.533 ЦК використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2ст.192 ЦК). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Отже, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК, та при застосуванні ст.625 ЦК. В іншій частині заявлених вимог суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає, що наведені вище обставини свідчать про невиконання відповідачами зобовязань перед позивачем (Банком) по кредитному договору, що є підставою для часткового задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 25896,27 дол.США, що курсом 21,12 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.08.2015 року складає 546929,22 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 8207,69 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 546929,22 грн. *100% : 547179,28 грн. ціни позову = 99,95%), тобто 99,95% від ціни позову (99,95% *1218,00 грн. :100%), що складає 8203,59 грн. На підставі ч.1 ст.61 Конституції України, 15,16, 526,527, 530,549, 554, 634, ч.2 ст.651, ст.1048, ч.2 ст.1050, ст.1054 ЦК України,

Outcome: partial