Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

07.02.2019. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що згідно з договором купівлі-продажу Н6-720 від 11.09.1995 р. він є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані позивач, [PERSON] , його дружина - [PERSON] , їх сини - [PERSON] і [PERSON] , а також колишня дружина [PERSON] - [PERSON] і її повнолітній син - [PERSON] . Шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний 31 жовтня 2002 р. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з вересня 2003 року за своїм місцем реєстрації відсутні без поважних причини, їх речей в квартирі немає, але нарахування по комунальним платежам проводяться з урахуванням їх реєстрації. Ніяких відносин ані позивач, ані члени його сім`ї з відповідачами не підтримують. Відповідачі добровільно залишили житлову площу, забрали усі свої речі, більше 15 років за місце реєстрації не проживають без поважних причин, квартирою не цікавляться, ніяких платежів по квартирі не здійснюють. Ймовірно, [PERSON] зареєструвала шлюб та має іншу сім`ю. Позивач позбавлений можливості звернутися за оформленням субсидії по сплаті комунальних послуг. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на вищенаведене, та просив позов задовольнити. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] направили суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, цивільний позов підтримали та просили його задовольнити. Третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради направили суду клопотання, в якому просили розглянути справу відповідно до норм матеріального та процесуального права без участі їх представника. Відповідачі про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, в тому числі через судове оголошення, причину своєї неявки не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] , жилою площею 27,3 кв.м, загальною площею 45,6 кв.м, належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу Н6-720 від 11.09.1995 р., посвідченому на Харківській товарній біржі, та зареєстрованому в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 12.09.1995 р. (а.с. 6). Згідно з Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 20.12.2018, в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , його дружина - [PERSON] , їх сини - [PERSON] і [PERSON] , а також колишня дружина [PERSON] - [PERSON] і її повнолітній син - [PERSON] (а.с.7) Шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний 31 жовтня 2002 р., що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.8). Згідно з листом Московського ВП ГУНП в Харківській області від 26.12.2018, копія якого знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] та [PERSON] до органів Національної поліції України та до 2015 року - до органів внутрішніх справ України за фактами перешкоджання їм у здійсненні права на мешкання не звертались (а.с.13). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що мешкає в кв. [ADDRESS] з 1984 року. Сім`я [PERSON] є її сусідами, вони мешкають в квартирі [ADDRESS] . Сім`я у сусідів дружня, батьки любили невістку та онука, але потім останні добровільно пішли з квартири. [PERSON] та [PERSON] свідок бачила вже дуже давно. Чула, що нібито колишня невістка сусідів знову уклала шлюб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді справи про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11). Статтею 47 Конституції України визначено право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Факту порушення позивачем права [PERSON] , [PERSON] на проживання за вказаною адресою судом не встановлено. З зустрічною позовною заявою про поновлення його порушеного права відповідач не звернувся. На підставі викладеного, суд вважає можливим позов [PERSON] задовольнити та визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , загальною площею 45,6 кв.м.

Outcome: approved