Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

05 січня 2015 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про виселення. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 03.07.2008 року було укладено кредитний договір №DNI0GA00000198 відповідно до якого банк зобовязався надати відповідачу [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 37628,51 долари США строком до 03.07.2018 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами 03.07.2008 року було укладено договір іпотеки №DNIGA00000198, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, квартиру загальною площею 30,30 житловою площею 16,80 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав. Відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2014 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк». Рішення набрало законної сили. Позивачем було направлено відповідачам письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останніми законні вимоги позивача були проігноровані. Представник позивача просив ухвалити рішення, яким виселити відповідачів зареєстрованих у [INFO]. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору іпотеки від 03.07.2008 року №DNIGA00000198, згідно якого відповідач надав позивачу в іпотеку нерухоме майно, квартиру загальною площею 30,30 кв.м., житловою площею 16,80 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-9). Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2014 року було звернуто стягнення на предмет застави квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу даного предмету іпотеки з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем (а.с.10-12). Рішення набрало законної сили. Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Однак перешкодою для здійснення права власності стала реєстрація у квартирі відповідача [PERSON] Відповідно до положень ч.1 ст.109 ЖК УРСР позивачем було направлено відповідач письмову претензію про добровільне звільнення з приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останніми законні вимоги позивача виконані не були. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та виселити відповідача із зняттям з реєстраційного обліку, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved