Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

06.08.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що 19.08.2008 між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . 13.09.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітній син проживає з нею та повністю знаходиться на утриманні матері. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини. На даний час позивач не має постійного доходу. Утримання дитини потребує значних витрат. Окрім витрат на придбання одягу, харчування, позивач витрачає кошти на духовний та фізичний розвиток сина, а саме відвідування басейну 600 грн, англійська мова 800 грн, шкільні витрати та гімназійний збір 250 грн, господарчі витрати 350 грн. з відповідачем була домовленість що він добровільно буде надавати 4000 грн, але [PERSON] сплачує аліменти нерегулярно. На неодноразові прохання щодо матеріальної підтримки сина відповідач відмовляв. [PERSON] працює за кордоном та отримує 30 000 грн щомісяця. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 4000 грн щомісяця (а.с. 1-2). 19.10.2020 відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування якої зазначає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів необґрунтовані. Син проживає з [PERSON] [PERSON] не вживає алкогольні напої та наркотичні засоби, бажає виховувати сина, піклуватись про нього, забезпечувати його, вважає, що проживання дитини з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини. У зв`язку з чим [PERSON] просить визначити місце проживання [PERSON] з батьком [PERSON] . (а.с. 37-39). 30.10.2020 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів. (а.с. 53). 18.11.2020 відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву. В обґрунтування якого вказано, що позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню. Твердження позивача, що проживання сина з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини неправдиві та не підтверджені належними доказами. До теперішнього часу [PERSON] недобросовісно ставився до виконання своїх батьківських обов`язків, що підтверджується характеристикою, відповіддю поліклініки, актом, складеним мешканцями будинку за адресою місця проживання малолітнього [PERSON] . Окрім того, [PERSON] збирається виїхати за межі України і не буде мати можливості приділяти увагу вихованню дитини. Натомість робочий день позивач дозволяє відводити сина до школи, займатись з ним підготовкою уроків. У зв`язку з чим відповідач за зустрічним позовом просила відмовити у задоволенні зустрічного позову (а.с. 57-58). 16.12.2020 представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] - Кулабуховим О.В. подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що доводи у відзиві безпідставні і не відповідають дійсності. На теперішній час [PERSON] має самостійний дохід, не вживає алкогольні напої, наркотичні засоби, бажає виховувати сина, піклуватись про нього. Твердження [PERSON] про недобросовісне ставлення батька до дитини не відповідає дійсності. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] має намір виїхати за межі України є лише припущенням [PERSON] . Робочий день [PERSON] також дозволяє відводити сина до школи, займатись з ним підготовкою до уроків. Наданий [PERSON] договір підтверджує, що вона влаштована на роботу на один місць, після чого вказаний договір буде розірвано, з огляду на що є незрозумілим за який кошт вона буде утримувати сина. Окрім того, договір є цивільно- правовим, а виплату заробітної плати може передбачати лише трудовий договір. Твердження [PERSON] щодо протиправної поведінки [PERSON] є неправдими, а докази штучно створені, задля дискредитації [PERSON] у зв`язку з чим представник позивач за зустрічним позовом просить задовольнити зустрічний позов. (а.с. 91-92). 10.03.2021 Департаментом служб у справах дітей подано висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , у якому зазначено, що проти позовних вимог [PERSON] . Департамент заперечує, вважає за доцільне не змінювати місце проживання малолітнього [PERSON] (а.с.98-99). 15.03.2021 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова підготовче засідання у зазначеній справі закрито, призначено судовий розгляд (а.с. 104). Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов та просила задовольнити з підстав, викладених у ньому, проти зустрічного позову заперечували , просила відмовити у його задоволенні, підтримала доводи викладені у відзиві на зустрічну позову заяву. Окрім того, 04.06.2021 у судовому засіданні позивач [PERSON] була допитана у якості свідка. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач за первісним позовом її колишній чоловік. Від шлюбу у них народився син [PERSON] . На теперішній час відповідач у Чехії. Дитина проживає з нею та знаходить на її утриманні. Раніше з позовом про аліменти не зверталась, у зв`язку з тим, що відповідач обіцяв у добровільному порядку надавати допомогу на утримання дитини. Проте, матеріальне утримання [PERSON] надає не регулярно, останній раз у липні 2020 року, інколи дарує подарунки. Також [PERSON] не бачиться з дитиною, приходив до сина давно. Перешкод у спілкуванні з сином відповідачу не здійснює. Дитина сумує за батьком. [PERSON] хоче жити з нею. Представник позивач [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов про стягнення аліментів, просила задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала, просила врахувати висновок Департаменту щодо недоцільності визначення місця проживання дитини з батьком. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, уповноважив представника Кулабухова О.В. представляти його інтереси. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кулабухов О.В. у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги про стягнення аліментів визнає частково, відповідач згоден щомісяця сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. Зустрічну позовну заяву підтримав, у подальшому представник позивача зазначив, що з урахуванням думки дитини, який хоче проживати з матір`ю, з приводу зустрічного позову покладається на розсуд суду. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/11398/19 від 13.09.2019 (а.с.4). Від шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с.5). Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю. Згідно ст. ст.180, 181 Сімейного Кодексу України, якими передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, суд приходить до висновку про стягнення аліментів на утримання дитини щомісяця. Разом с тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд приймає до уваги, що відповідач працездатна особа, інших утриманців не має, тоді як утримання малолітньої дитини потребує значних матеріальних витрат і сума у розмірі по 2500 грн на дитину суд вважає достатньою, в якості участі відповідача в цих витратах. Зазначена сума є вищої за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який визначений ЗУ «Про державний бюджет на 2021». Суд не бере до уваги доводи позивача, що розмір аліментів на дитину повинен становити по 4000 щомісяця, оскільки [PERSON] в обґрунтування такого розміру аліментів вказує, зокрема, що дитина відвідує басейн, додаткові заняття з англійської мови, позивач сплачує гімназійні та шкільні витрати. Так як відповідно до ст. 53 Конституції України Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Отже, сплачувати гімназійні\\шкільні внески це є виключно бажанням матері. Аліменти у розмірі 2500 грн щомісяця є достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, в тому числі і відвідування басейну, занять з англійської мови та інше. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей щомісяця підлягають задоволенню частково, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком. З висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , складеного Департаментом служб у справах дітей, вбачається, що Департамент служб у справах дітей проти позовних вимог [PERSON] заперечує, вважає за доцільне не змінювати місце проживання малолітнього [PERSON] . Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, надалі також - «Конвенція», держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. В судовому засіданні, за участі професійного психолога, Радунцевої Д.Б. , було опитано дитину [PERSON] , який зазначив, що він навчається в школі, живе з матір`ю. Батько грошових коштів не надає. З батьком спілкується рідко. Колись з батьком він відвідував магазин та батько купував йому шкільні приладдя. З батьком жити він не хоче, проте бажає з ним спілкуватись. Виходячи із обставин справи, враховуючи думку дитини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову про визначення місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком, оскільки зазначене не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини з огляду на його вік, потребу у материнській турботі, догляді, повноцінному вихованні та розвитку. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів. Судові витрат за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустріним позовом [PERSON] .

Outcome: partial