Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

05 травня 2012 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, зазначаючи, що він є власником жилого будинку [ADDRESS], в якому він проживає з дружиною. Відповідач [PERSON] є його рідним сином, який зареєстрований у зазначеному будинку, але фактично з 20 грудня 1991 року не мешкає у ньому, бо фактично проживає у своєї дружини у м.Маріуполі, не знявшись з реєстрації в будинку. Ця обставина створює позивачеві проблеми матеріального характеру, оскільки він вимушений через реєстрацію відповідача в будинку [ADDRESS] оплачувати за нього всі комунальні послуги. Крім того, відповідач має заборгованість по кредиту, на зазначену адресу приходять листи про погашення заборгованості по кредиту. Вважає, що відповідач, не проживаючи в його будинку з 20 грудня 1991 року, підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим будинком з дня вибуття на інше місце проживання в інший населений пункт. Просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком на підставі ст.405 ЖК України зі зняттям з реєстрації у жилому будинку. Позивач до суду не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.17). Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності на а.с.21, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та просила задовольнити їх в повному обсязі з зазначених у позові підстав. Будучи належним чином, у відповідності до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України, повідомленим про розгляд справи, відповідач у судове засідання не явився, причину неявки суду не повідомив, з заявами про розгляд справи у його відсутності або про відкладення розгляду справи з певних підстав до суду не звертався, у зв'язку з чим суд розглядає справу за його відсутності з винесенням заочного рішення в порядку ст.224 ЦПК України за наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача у судовому засіданні. Суд, вислухав представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Так, судом з копії договору купівлі-продажу жилого будинку від 20 грудня 1991 року і довідки Козацької сільської ради встановлено у судовому засіданні, що позивач є власником жилого будинку [ADDRESS] (а.с.7,11). З довідки Козацької сільської ради Новоазовського району Донецької області від 25 квітня 2014 року вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 01 січня 2009 року (а.с.6). З належним чином завіреної посадовою особою сільської ради ксерокопії форми А Козацької сільради Новоазовського району Донецької області на а.с.10 судом встановлено, що [PERSON] з січня 1990 року зареєстрований у [ADDRESS]. З акту комісії Козацької сільської ради Новоазовського району Донецької області від 06 червня 2014 року вбачається, що [PERSON] у [ADDRESS] не проживає протягом останніх п'яти років, але значиться зареєстрованим. Фактично [PERSON] проживає у м.Маріуполі у своєї фактичної дружини (а.с.26). У відповідності до ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Суд, проаналізувавши добуті у судовому засіданні докази, вважає позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, доведеним, оскільки на час винесення судового рішення відповідач не є власником (співвласником) спірного жилого будинку і є членом родини позивача в розумінні ст.3 Сімейного кодексу України, на підставі чого суд приходить до висновку, що при вирішенні справи слід застосувати ст.405 ЦК України, згідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Задовольняючи позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд виходить з того, що факт вибуття відповідача з жилого будинку позивача на постійне місце проживання в інше жиле приміщення у іншому населеному пункті понад один рік знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, і що відповідач не надав суду доказів поважності причин цьому. Між тим, суд вважає, що позов в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку у жилому будинку позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Суд, відмовляючи позивачу в цій частині позовних вимог, виходить з того, що визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком позивача, є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, і таке рішення є адміністративною функцією державних органів. На підставі викладеного,

Outcome: partial