Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

07.06.2016 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради звернувся в суд з позовом до відповідача про повернення надміру виплачених коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі заяви відповідача від 26.12.2012 р., та наданих документів йому було призначено компенсаційну виплату на догляд за інвалідом І групи [PERSON] з 26.12.2012 року в розмірі 4,80 грн. щомісячно. Дана допомога призначається непрацюючим працездатним особам. Однак, в березні 2016 року було виявлено, що відповідач з 26.06.2015 року працевлаштований. Внаслідок подання недостовірних відомостей, відповідачу були виплачені кошти на отримання яких він не мав права в розмірі 131,97 грн. Відповідачу було запропоновано повернути неправомірно виплачені кошти, однак станом на день звернення з позовом до суду такі кошти не сплачені. Просить суд, стягнути з [PERSON] в користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради 131,97 грн. неправильно виплаченої компенсаційної виплати на догляд за інвалідом І групи та сплачений судовий збір. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Вимоги позову підтримала з підстав викладених в заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі заяви від 26.12.2012 р., та наданих документів [PERSON] було призначено компенсаційну виплату на догляд за інвалідом І групи [PERSON] з 26.12.2012 року в розмірі 4,80 грн. щомісячно (а.с. 3,4). Відповідно до п. 2 постанови КМУ «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян» від 26.07.1996 року №832, така виплата призначається непрацюючим працездатним особам. 01.02.2016 року відповідач [PERSON] подав заяву про припинення виплати соціальної допомоги у звязку із смертю [PERSON] (а.с. 5). З індивідуальної відомості УПФ про застраховану особу [PERSON] встановлено, що останній був працевлаштований з червня 2015 року, сплачувалися страхові внески (а.с. 7). Таким чином, відповідач з червня 2015 року не мав права на отримання компенсаційної виплати на догляд за інвалідом. Відповідно до вимог ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Рішеннями позивача від 10.02.2016 року, 17.03.2016 року визначено обсяг надміру виплачених відповідачу коштів, що в сумі становить 131,97 грн. (а.с. 6,8). Відповідачу було направлено повідомлення про повернення надміру виплачених коштів (а.с. 6 зворот, 8 зворот), однак в добровільному порядку вони повернуті не були. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідачу [PERSON] було виплачено компенсаційну виплату на догляд за інвалідом І групи, на яку він не мала права, тому позов щодо стягнення надміру виплачених коштів підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати у справі.

Outcome: approved