Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

06 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Вказана справа знаходилась в провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2017 року цивільна справа за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом передана для розгляду судді Женеску Е.В. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 25 січня 2017 року зазначену цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 13 липня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із клопотанням про заміну неналежного відповідача виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради на належних відповідачів [PERSON] та [PERSON], та в звязку з зазначеним подала уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 13.07.2017 року замінено відповідача виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради на належних відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 18 червня 2006 року помер її чоловік [PERSON]. Позивач разом з дочками, відповідачами по справі [PERSON], [PERSON] у встановлений строк звернулась до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Позивач подала заяву про прийняття спадщини за законом, відповідачі подали заяви про відмову від спадщини на користь позивачки. 19 січня 2007 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а 30.11.2008 року додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом. Але, крім зазначеного у свідоцтвах про право на спадщину за законом майна, після смерті чоловіка залишилося інше нерухоме майно: - індивідуальний гараж № 9 у дворі будинку № 16 по вул. Велика Діївська (колишня вул. Братів Трофімових) у м. Дніпро; - індивідуальний гараж у дворі будинку № 31 по вул. Володимира Мономаха (колишня вул. Московська) у м. Дніпро; - житловий будинок № 23 по вул. Куйбишева у с. Запоріжжя Магдалинівського району Дніпропетровської області. Індивідуальний гараж № 9 у дворі будинку № 16 по вул. Велика Діївська (колишня вул. Братів Трофімових) у м. Дніпро був побудований чоловіком позивачки, земельна ділянка під нього надана в оренду на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 18.01.01 № 199. В установленому порядку чоловік отримав дозвіл на виконання будівельних робіт. Після завершення будівництва гаражу було присвоєно адресу: вул. Братів Трофімових, 16/9. 26 лютого 2002 року на побудований гараж було видано технічний паспорт КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». Але у звязку з хворобою чоловік позивачки не встиг ввести в експлуатацію гараж та зареєструвати право власності. Індивідуальний гараж у дворі будинку № 31 по вул. Володимира Мономаха (колишня вул. Московська) у м. Дніпро був куплений 10.12.1974 року у заводу ім. Бабушкіна, на якому працював померлий. Право власності зареєстроване не було. Після смерті чоловіка позивачка вступила у фактичне володіння гаражем, 27.07.2016 року отримала технічний паспорт на цей гараж. Житловий будинок № 23 по вул. Куйбишева у с. Запоріжжя Магдалинівського району Дніпропетровської області був придбаний чоловіком позивачки на підставі договору купівлі-продажу 23.09.1989 року. Земельна ділянка, на якій розташований будинок, належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності, виданого Олександрівською сільською радою народних депутатів 27.03.1997 року. Майже всі документи на гаражі та будинок були загублені, а коли знайшлися, позивачка знову звернулася до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на дане майно. Але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, пославшись на відсутність правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно. З огляду на викладене, позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на індивідуальний гараж № 9, що знаходиться у дворі будинку № 16 по вул. Велика Діївська (колишня вул. Братів Трофімових) у м. Дніпро; індивідуальний гараж, що знаходиться у дворі будинку № 31 по вул. Володимира Мономаха (колишня вул. Московська) у м. Дніпро; житловий будинок № 23 по вул. Куйбишева у с. Запоріжжя Дніпропетровської області: будинок літ. А, прибудова літ. а, а1, навіс літ. а2, Г, П, Т, ганок літ. ГН-ГН2, л. душ літ. Б,У, сарай літ. Д,З,Л,Н,Р,С, вбиральня літ.Ж, гараж літ. М,Ф, колодязь літ. К, погріб літ. О, ПГ, колонка літ. К1, огорожа літ. № 1-2. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, та задовольнити заявлені вимоги. Відповідачі в судове засідання не зявився, повідомлялися про час та дату судового засідання належним чином, надали суду заяви, в якій позов визнали у повному обсязі, просили розглядати справу в їх відсутність. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. Державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.01.2007 року [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 18.06.2006 року. Свідоцтво видано на спадкове майно, яке складається з 1/3 частини квартири № 87, що знаходиться в м. Дніпропетровську, пр. Карла Маркса, буд. 46. Крім того, державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] видано додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.11.2008 року [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON]. Свідоцтво видано на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,67 га, цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель тв. Споруд 0,25 га та ведення особистого господарства 0,42 га, розташованої на території Олександрівської сільської ради, с. Запоріжжя, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Олександрівською сільською радою народних депутатів 27.03.1997 року. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, доньки померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадкового майна після смерті батька на користь дружини померлого [PERSON]. З матеріалів справи також вбачається, що померлому [PERSON] за життя належав індивідуальний гараж № 9 у дворі будинку № 16 по вул. Братів Трофімових у м. Дніпропетровську. Зазначена обставина підтверджується технічним звітом по встановленню меж земельної ділянки в натурі гр. [PERSON] для розміщення індивідуального гаражу, рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18.01.01 № 199 «Про надання [PERSON] земельної ділянки на ж/м Червоний камінь в оренду для проектування та будівництва індивідуального гаража», договором оренди земельної ділянки, що знаходиться на ж/м Червоний камінь, від 05.04.2001 року, укладеного між виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та [PERSON], дозволом на виконання будівельних робіт, довідкою про адресу обєкта, з якої вбачається, що індивідуальний гараж розташований за адресою вул. Братів Трофімових, 16/9, технічним паспортом на індивідуальний гараж за адресою вул. Братів Трофімових, 16/9 від 26.02.2002 року, виданим КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». Також, померлому [PERSON] за життя належав індивідуальний гараж № 2 по вул. Володимира Мономаха, 31 у м. Дніпро, що підтверджується копією технічного паспорту на гараж, виданого [PERSON] 27.07.2016 року. Крім того, померлому [PERSON] за життя належав житловий будинок № 23 по вул. Куйбишева у с. Запоріжжя Магдалинівського району Дніпропетровської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.09.1989 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], посвідченим виконавчим комітетом Очеретуватської сільської ради народних депутатів Магдалинівського району Дніпропетровської області. Постановою державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 01.07.2016 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті 18 червня 2006 року її чоловіка [PERSON], а саме: житловий будинок № 23 по вул. Куйбишева у с. Запоріжжя Дніпропетровської області; гараж у дворі будинку № 31 за адресою м. Дніпро, вул. Володимира Мономаха; гараж № 9 у дворі по вул. Велика Діївська, 16 в м. Дніпрі в звязку з відсутністю зареєстрованого у встановленому порядку документа, що підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Згідно з ч.1,2 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до ст.1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив та батьки. Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частинами 1, 3\~статті 1296 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до\~ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За нормами\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1\~ст.182 ЦК України\~право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, та відповідно до ч.4\~ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно зі\~ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам. Відповідно до ч.1\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація прав проводиться на підставі, серед іншого: свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.23\~Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.8 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту. Тому суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту права, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в судовому порядку. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved