Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

05 жовтня 2017 року до суду звернувся позивач з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову вказує, що 25 вересня 2015 року між ним та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Актовий запис № 918. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, так як протягом останнього року шлюбні відносини між ними поступово погіршувались. За час спільного проживання стало видно, що у них різні характери, погляди на життя, також відсутня психологічна сумісність, повністю страчено почуття кохання та поваги. Тепер у їх відносинах взагалі відсутнє порозуміння. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Спільне господарство не ведеться. Вказує, що вона проживає фактично у будинку своїх батьків, а він у своїх, так як спільне проживання із відповідачем неможливо із за постійних сварок. Стверджує, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю та місце проживання дитини на час предявлення позову до суду немає. Позивач [PERSON], належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON], у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечує. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, беручи до уваги заяву позивача та відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 Сімейного кодексу України, підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами 25 вересня 2015 року укладений шлюб, який зареєстрований Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 918, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 316268 від 25.09.2015 року (а.с. 4). Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-КИ № 580755 від 16.03.2016 року (а.с.5). Згідно довідки виданої Вакулівською сільською радою [PERSON] проживає за адресою [INFO], разом із ним зареєстрована дитина (а.с. 6). Нормами\~ст.51 Конституції України\~встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання\~\~шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 235 ЦПК України, які на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем заявлено суду про намір залишення прізвища, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з позивачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвище відповідачу «Мотузкіна».

Outcome: approved