Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

04 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії. Позов мотивував тим, що він являється власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Рішенням Михайловецької сільської ради 5 сесії 7 скликання за № 35 від 30.03.2016 йому надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою зі складанням свідоцтва на право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,29 га, 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,04 га для особистого селянського господарства в [ADDRESS] . ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянину [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] на території Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Рішенням Михайловецької сільської ради 26 (позачергової) сесії 7 скликання № 192 від 28.12.2018 йому було відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с. [ADDRESS] з наступних підстав: зміна меж та конфігурації земельної ділянки площею 0,02500 га; відсутності свідоцтва про право власності на одну із будівель (№ 5); відсутності підписів користувачів суміжних земельних ділянок в акті приймання-передачі межових знаків; претензії [PERSON] стосовно порушення межових знаків ним. Позивач вважав, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства та просив його скасувати з тих підстав, що сільська рада безпідставно відмовила йому у погодженні проекту землеустрою. Крім того, позивач просив зобов`язати Михайловецьку сільську раду затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Ухвалою від 05.02.2019 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 15.03.2019 у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . Ухвалою від 16.05.2019 у справі закрито підготовче провадження та призначеного її до судового розгляду на 05.06.2019. 05.06.2019 у справі оголошено перерву до 01.07.2019 для витребування додаткових доказів. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали за обставин викладених у ньому та відповіді на відзив (Т.1 а.с. 63-65), просили його задоволити. Представник позивача додатково суду пояснив, що у поданій його довірителем технічної документації із землеустрою фігурують дві земельні ділянки площею 0,25 га та 0,04 га з двома кадастровими номерами. Разом з тим, рішенням Михайловецької сільської ради 26 (позачергової) сесії 7 скликання № 192 від 28.12.2018 [PERSON] повністю відмовлено в затвердженні технічної документації, при цьому не зазначено підстав відмови в затвердженні техдокументації на земельну ділянку площею 0,04 га. Щодо підстав відмови в затвердженні техдокументації на земельну ділянку площею 0,25 га вказав, що по-перше, відсутність свідоцтва на будівлю [NUMBER] не може бути підставою для відмови у затвердженні технічної документації, оскільки при приватизації земельної ділянки сторона взагалі не повинна подавати документи на підтвердження права власності на будівлі, лише документи правомірності набуття земельної ділянки та її використання. По-друге, порушення межових знаків також не є порушенням приватизації, оскільки сільська рада при погодженні техдокументації повинна встановлювати лише наявність межових знаків і погодження суміжних землекористувачів щодо підписання Акту приймання-передачі межових знаків на зберігання. По-третє, сільська рада не надала доказів зміни конфігурації земельної ділянки, остання не є спеціалістом в галузі геодезії, а тому не може визначати зміни меж та конфігурації земельної ділянки. Щодо відсутності підписів користувачів суміжних земельних ділянок в акті приймання-передачі межових знаків зазначив, що на час погодження та підписання акту від 27.05.2016 [PERSON] не був власником земельної ділянки, а також власником будівель, тому від нього не вимагалось підпису, інші ж суміжні землекористувачі погодили межі, підписавши акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Акт приймання-передачі межових знаків на зберігання від 05.07.2018 також був підписаний головою Михайловецької сільської ради щодо межових знаків по 2-х земельних ділянках площею 0,25 га та 0,04 га. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві (Т.1 а.с. 23-25). Додатково суду пояснила, що на момент погодження межових знаків [PERSON] та його дружина [PERSON] не були власниками земельних ділянок, а на момент затвердження технічної документації Сіфорови подали сільській раді документи про право власності на земельні ділянки та будівлі по [ADDRESS] , тому сільською радою було враховано претензії Сіфорових щодо межових знаків. Стосовно будівлі [NUMBER] - теж зазначила, що на час затвердження техдокументації [PERSON] вже був власником будівлі [NUMBER] , тому сільською радою було враховано, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені. Зміна ж конфігурації земельної ділянки була встановлена шляхом порівняння наданого позивачем схематичного плану земельної ділянки [PERSON] за фактичним користуванням станом на квітень 2011 року та журналу GPS-зйомки за 2018 рік, відповідно до яких з технічного плану слідує, що у 2011 році 2/3 будівлі [NUMBER] відходило [PERSON] , а станом на 2018 рік згідно журналу зйомки 100% даної будівлі відходить [PERSON] . Крім того, в плані забудови [PERSON] будівлі [NUMBER] не було. Також зазначила, що оскільки технічна документація подавалася на одну земельну ділянку площею 0,29 га, з двома кадастровими номерами, тому зауваження щодо земельної ділянки площею 0,004 га не відображались. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову в судовому засіданні заперечував, вважає рішення Михайловецької сільської ради від 28.12.2018 про відмову у затвердженні технічної документації законним та правомірним. З підставами відмови абсолютно погоджується, оскільки [PERSON] самовільно переніс межові знаки, захватив частину його земельної ділянки, внаслідок чого належна йому на праві власності будівля [NUMBER] відійшла до нього. В зв`язку з цим він має претензії щодо існуючих меж. Тому, просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] (Т.1 а.с. 8-9). Рішенням виконавчого комітету Михайловецької сільської ради № 13 від 15.03.1994 [PERSON] безоплатно передано у власність земельну ділянку розміром 0,22 га (Т.1 а.с. 81). 15.10.2004 рішенням Михайловецької сільської ради 11 сесії 4 скликання до зазначеного вище рішення виконкому внесено зміни та вирішено виділити [PERSON] дві земельні ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , - для обслуговування жилого будинку - 0,22 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,07 га (Т.1 а.с. 82). Рішенням 5 сесії 7 скликання Михайловецької сільської ради № 35 від 30.03.2016 [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою зі складання свідоцтв на право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,29 га: 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,04 га - для особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] ( Т .1 а.с. 10). У 2018 році на замовлення [PERSON] , ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] на території Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (Т.1 а.с. 11-16, 210-226). 28 грудня 2018 року 26 (позачергова) сесія 7 скликання Михайловецької сільської ради прийняла рішення № 192, яким відмовила [PERSON] в затвердженні технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] на території Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (Т.1 а.с. 14). Як зазначено у вказаному рішенні, воно прийняте з урахуванням зміни меж та конфігурації земельної ділянки площею 0,2500 га; відсутності свідоцтва про право власності на одну із будівель (№ 5); відсутності підписів користувачів суміжних земельних ділянок в акті приймання-передачі межових знаків та претензії [PERSON] стосовно порушення межових знаків його сусідом [PERSON] . Згідно витягу із протоколу при винесенні даного рішення були присутні 9 депутатів з 12. За затвердження технічної документації проголосувало 0 чоловік, проти - 8; утримались - 1 (Т.1 а.с. 144). Відносини, пов`язані з набуттям громадянами прав на землю, розробленням та затвердженням технічної документації для цього, врегульовані Конституцією України, Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій». Так, ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Зокрема, відповідно до положень вказаної норми, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу. Разом з тим, відповідно до ч. 14 ст. 186-1 ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності. Згідно ч.ч. 9-11 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Як встановлено судом, в даному випадку позивач розробив технічну документацію із землеустрою, затвердити яку відмовився відповідач з тих підстав, що [PERSON] змінено межі та конфігурацію земельної ділянки площею 0,2500 га, внаслідок чого захоплено частину земельної ділянки на якій розташована будівля, що належить іншій особі - [PERSON] , у зв`язку з чим існують претензії останнього стосовно межі їх земельних ділянок. Законом, який визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування, є Закон України «Про землеустрій». Згідно ст. 25 вказаного Закону, документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Одним з видів документації з землеустрою є зокрема технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. В даному випадку, судом встановлено, що позивач бажає приватизувати земельну ділянку на частині якої знаходиться літня кухня (будівля № 5), яка перебуває у власності його сусіда - [PERSON] , що підтверджується схематичним планом земельної ділянки (Т.1 а.с. 27), журналом GPS-зйомки (Т.1 а.с. 28), кадастровим планом земельної ділянки (а.с. 29), планом присадибної ділянки [PERSON] (Т.1 а.с. 128), технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду [PERSON] (Т.1 а.с. 119-122), технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [PERSON] (Т.1 а.с. 164-168), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Т.1 а.с. 163). При цьому, позивачем в судовому засіданні зазначалося, що вказана будівля № 5 дійсно була побудована ще за життя батьків [PERSON] . Однак дане будівництво було самочинним і здійснене на належній його батькам земельній ділянці. Разом з тим, постановою Вінницького апеляційного суду від 15.05.2019 встановлено, що твердження [PERSON] про самочинне зведення [PERSON] (матір`ю [PERSON] ) за життя усіх будівель на використовуваній садибній земельній ділянці, пізніше переданій їй чинним рішенням 1994 року органу місцевого самоврядування у приватну власність, є безпідставним та надуманим. До будівництва житла [PERSON] спірна літня кухня «Б» Сіфорової Н.Л. уже існувала з 1978 року і претензій до тієї частини земельної ділянки [PERSON] не мав. Лише у 2009 році після самовільного перенесення межі [PERSON] звернувся в суд з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. При цьому, слід звернути увагу, що лише 11 вересня 1979 року рішенням виконкому Мурованокуриловецької сільської Ради народних депутатів [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва власного житла по сусідству із [PERSON] , рішенням виконкому Мурованокуриловецької сільської ради від 29 квітня 2010 року № 25 за ним оформлено право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями (Т.1 а.с. 192-201). Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07.04.2010, акту обстеження земельних ділянок від 19.04.2010, [PERSON] здійснив самовільний захват земельної ділянки площею 0,04 га (Т.1 а.с. 36, 39). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області № 0216/2-10/2010 від 12.08.2011, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19.09.2011, [PERSON] було відмовлено у його позові до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, згідно яких судами встановлено, що до будівництва [PERSON] житлового будинку існувала спірна «літня кухня» [PERSON] В . Г., претензій до тієї частини земельної ділянки [PERSON] не мав, між ними склався певний порядок користування і лише у 2009 році, після самовільного перенесення меж [PERSON] звернувся з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (Т.1 а.с. 40-46). Постановою Барського районного суду Вінницької області № 139/1164/16-а від 18.04.2017, яка набрала законної сили 29.04.2017 було скасовано рішення 5 сесії 7 скликання Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області № 33 від 30.03.2016 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж ділянки в натурі (на місцевості) та передачу даної земельної ділянки у власність [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( Т . 1 а.с. 91-95). Вказаною постановою, яка була винесена за участі осіб, які беруть участь у цій справі, встановлено, що в порушення Закону України «Про землеустрій», п. 2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010, затверджено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) без акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Суд встановив, що технічна документація вважається незакінченою, не виготовленою та не відповідає законодавству України, оскільки акт прийомки-передачі межових знаків не підписаний [PERSON] Фактичні межі між сусідніми земельними ділянками не були встановлені. Між сусідами існує спір, який не врегульований і не вирішений, що підтверджується протоколом № 1 засідання постійної комісії з питань земельних відносин Михайловецької сільської ради від 19.01.2016. В подальшому, згідно постанови Вінницького окружного адміністративного суду №802/1574/17-а від 15.11.2017, яка не містить відмітки про набрання нею законної сили, враховуючи, що рішення 5 сесії 7 скликання Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області № 33 від 30.03.2016, що слугувало підставою виникнення права власності у [PERSON] , скасовано зазначеною вище постановою Барського районного суду Вінницької області, суд вважав за необхідне скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у скасуванні № 36884739 від 04.09.2017, яким відмовлено у скасуванні запису про реєстрацію об`єкта нерухомого майна, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 952524605228 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та скасовано вказаний запис (Т.1 а.с. 96-99). Таким чином, між суміжними землекористувачами ( [PERSON] та [PERSON] ) існує спір щодо погодження меж суміжних земельних ділянок. Межа між їх земельними ділянками у встановленому законом порядку не встановлена, а без вирішення даного спору в спосіб, визначений ст.ст. 106, 107, 158 ЗК України, ст. 55 Закону України «Про землеустрій», і вирішення якого входить виключно до компетенції Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, а не суду, оскільки першочерговим є вирішення питання щодо встановлення та погодження меж в натурі (на місцевості), не може бути вирішене питання щодо затвердження технічної документації із землеустрою. Як вбачається з матеріалів справи, при виготовлені [PERSON] технічної документації, акти прийому-передачі межових знаків на зберігання від 27.05.2016 та від 05.07.2018 [PERSON] не погоджувалися (Т.1 а.с. 15-16). При цьому, судом враховано, що згідно позиції Верховного Суду викладеній у постанові № 61-8450св18 від 18.04.2018, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є саме по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність. Разом з тим, в даному випадку, вказана обставина має суттєве значення, оскільки вона випливає із спору суміжних землекористувачів щодо межі і того, що позивач намагається приватизувати частину земельної ділянки на якій знаходиться капітальна будівля, що належить іншій особі. В судовому засіданні представник позивача посилався також на те, що на момент підписання акту від 27.05.2016 [PERSON] не був власником суміжної земельної ділянки та будівель, які на ній розміщені. Дійсно, судом встановлено, що земельна ділянка [PERSON] з двох сторін межує із земельними ділянками якими володіє [PERSON] та його дружина [PERSON] При цьому, земельна ділянка [PERSON] належала його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] оформив право власності на вказану земельну ділянку як спадкоємець [PERSON] лише 26 квітня 2018 року. Його дружина, [PERSON] , володіє іншою суміжною із [PERSON] земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку вона прийняла у спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] року Однак, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, [PERSON] , починаючи з 30.05.1999 належить усе майна, в тому числі нерухоме, яке він прийняв у спадщину після своєї матері, а [PERSON] , починаючи з 24.07.2016 земельна ділянка, яку вона прийняла у спадщину після смерті [PERSON] . Усі зазначені вище обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами - рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 21.03.2018 (Т.2 а.с. 3-5), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Т.2 а.с. 6), викопіюваннями з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування (Т.2 а.с. 7-8, 11-12), заявою [PERSON] від 25.11.2016 (Т.2 а.с. 9), заповітом (Т.2 а.с. 13), Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (Т.2 а.с. 14), які підтверджують прийняття [PERSON] та його дружиною [PERSON] у спадщину земельних ділянок, суміжних із земельною ділянкою [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно положень ст. 120 ЗК України саме до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, а не навпаки. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, які підлягають доказуванню у цій справі, зокрема, щодо того чи не порушує розроблена ним технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) вимог чинного законодавства (ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України та ст. 120 ЗК України) в частині права інших осіб на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Крім того, посилання представника позивача на те, що у технічній документації із землеустрою у затвердженні якої було відмовлено відповідачем фігурують дві земельні ділянки площею 0,25 га та 0,04 га з двома кадастровими номерами і що в оскаржуваному рішенні сільської ради не зазначено підстав відмови в затвердженні техдокументації на земельну ділянку площею 0,04 га, є безпідставним, оскільки чинним законодавством, зокрема ст. 118 ЗК України, передбачена можливість затвердження або відмова у затвердженні проекту землеустрою як такого, а не окремих його частин. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у позовних вимогах [PERSON] в заявлених ним межах.

Outcome: dismissed