Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

04 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди,посилаючись на те,що 03 травня 2014 року [PERSON] отримав від неї грошові кошти в сумі 5000гривень,які він зобов'язався повертати кожного наступного місяця по 1000грн,починаючи з 07 червня 2014 року до повного погашення суми боргу,що підтверджується наданою відповідачем розпискою від 03 травня 2014 року. Після отримання грошових коштів від неї відповідач до теперішнього часу не повернув їй жодної копійки.На її неодноразові пропозиції повернути суму боргу у добровільному порядку,відповідач відповів відмовою,під різними приводами прохав відстрочити строк виконання зобов»язання,нанісши їй матеріальну шкоду у розмірі 5000гривень ,які вона просить стягнути з відповідача,та спричинивши їй моральну шкоду від тривалого неповернення суми боргу,її емоційних та душевних страждань,хвилювань,від чого у неї погіршився стан здоров'я,від спричинення їй психологічної травми,внаслідок якої був порушений її душевний стан і спосіб життя.Моральну шкода позивачка оцінює в 5000гривень,яку просить стягнути з відповідача. Позивач подала суду заяву про слухання справи у її відсутність,позовні вимоги підтримує у повному обсязі,просить винести заочне рішення. Відповідач у справі [PERSON] в судове засідання не з'явився,про день розгляду справи повідомлений належним чином,причину неявки суду не повідомив,заяву про розгляд справи у його відсутність не подав,зі згоди позивача справу розглянуто у порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи суд вважає,що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав: Як вбачається з ксерокопії боргової розписки,оригінал якої знаходиться у позивачки, 03 травня 2014 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 5000гривень з обов'язком повернення боргу частинами починаючи з 07 чеврня 2014 року по 1000гривень до повного повернення боргу. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргову розписку відповідача,яка знаходяться у позивача,суд встановив укладення між сторонами договору позики. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Предметом договору позики у справі є національна валюта-гривні. Отже суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику; Відповідно до ст.530 ЦК України: Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. З наведеного випливає, що кредитор в даному випадку повинен видати розписку лише на вимогу боржника. Якщо такої вимоги від боржника не надійшло, зазначений обов'язок у кредитора не наступає. Тому для боржника вкрай важливо документально підтвердити факт виконання свого зобов'язання. Якщо ж боржник при отриманні позики видав кредиторові борговий документ (розписку), кредитор, приймаючи її повернення, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. Якщо кредитор з якоїсь причини не може повернути борговий документ (розписку) (наприклад, у випадку її втрати, знищення, передачі іншим особам і т.п.), він зобов'язаний видати боржникові свою розписку, вказавши в ній про це. Наявність розписки (чи іншого боргового документа) у боржника підтверджує виконання ним своїх обов'язків. Відповідно ж наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов'язку, в тому числі і щодо повернення боргу, що підтверджується і судовою практикою (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.02.2011р. по справі №6-2573св10). Якщо кредитор відмовляється повернути боргову розписку або видати свою розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. Зазначені дії кредитора розцінюються як його прострочення. Аналізуючи зазначені обставини справи,вимоги закону,та враховуючи що боргова розписка знаходяться у позивача,як кредитора, а не у відповідача,як боржника,відповідач у справі [PERSON] не надав суду жодних письмових доказів повернення ним боргу [PERSON],також не надав і не побажав надати суду жодних доказів оспорювання ним наданої позивачем боргової розписки,суд вважає не доведеним належними доказами в суді відповідачем відсутності у нього боргу позивачу чи повернення ним боргу позивачу. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди суд вважає,що вони не підлягають задоволенню,оскільки діючим законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди по зобов»язаннях за договором позики,так як відшкодування моральної шкоди провадиться лише у випадках прямо передбачених діючим законодавством. Тому законні підстави для стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень відсутні. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з врахуванням часткового задоволення позовних вимог на користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати у справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 243,60грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial