Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

06 липня 2018 року [PERSON] звернувся до Кобеляцького районного суду із позовом про захист прав споживача (стягнення коштів). В позовній заяві позивач вказує, що скориставшись оголошенням в мережі Інтернет про продаж автомобіля, [PERSON] 28.03.2018 року прибув у торговий офіс відповідача в м. Павлоград Дніпропетровської області, де йому повідомили, що автомобіль є в наявності та для його придбання позивачу слід сплатити попередню оплату в сумі 35490 грн та надали йому рахунок-фактуру та договір фінансового лізингу, який був підписаний позивачем без попереднього ознайомлення з його змістом. 30 березня 2018 року після ознайомлення із змістом договору, позивач направив ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» заяву про розірвання договору та повернення сплачених коштів, однак відповідач відмовився від повернення коштів пославшись на п. 12.1 Договору. Оскільки договір укладений з порушення вимог законодавства, зокрема не посвідчений нотаріально, та укладений стороною, яка не має на це відповідної ліцензії, позивач прохає суд взнати договір недійсним та стягнути із відповідача на користь [PERSON] грошові кошти, сплачені за договором. Крім цього подав до суду заяву про відшкодування судових витрат. Ухвалою Кобеляцького районного суду від 12 липня 2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалами суду від 01 листопада 2018 року та 11 грудня 2018 року відповідача викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення опубліковано 05.11.2018 року та 12.12.2018 року. Ухвалою суду від 24.01.2019 року постановлено ухвалити заочне рішення. Позивач, [PERSON] та його представник, адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явились. [PERSON] надав письмову заяву, у якій просив справу розглянути без його присутності та повністю задовольнити позовні вимоги. У разі неявки в судове засідання відповідача, прохав провести заочний розгляд справи. Представник відповідача, ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28 березня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАКСУС ЛІЗИНГ» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № 01046. Предметом договору є транспортний засіб (а.с.11-25). На виконання умов договору [PERSON] сплатив комісію за організацію по Договору в сумі 35490 грн (а.с.10,26). У розірванні договору фінансового лізингу [PERSON] відмовлено з посиланням на п. 12.1 Договору, в якому зазначено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку не повертається (а.с.28). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про те, що в разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч.3 ст. 18 Закону). Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 28 березня 2018 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця та одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Договір фінансового лізингу від 28.03.2018 року нотаріально не посвідчений. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Крім того, відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Згідно з п.4 ч.1 статті 34 цього Закону діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Згідно п. 2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як надання фінансових послуг. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо укладення договору фінансового лізингу, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище викладене, оскільки договір № 01046 від 28.03.2018 року укладений ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» без відповідної на це ліцензії, а також нотаріально не посвідчений, то такий договір є нікчемним. Статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом встановлено, що договір, укладений сторонами є нікчемним, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути 35490 грн, які сплачені [PERSON] за договором. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] в зв'язку з розглядом справи, поніс судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6900 грн (а.с. 47-55), а тому дані витрати слід стягнути із відповідача на користь позивача. Крім цього, судом встановлено, що відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» [PERSON] звільнений від сплати судового збору, а тому із ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved