overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

06 червня 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У позовній заяві посилається на ту обставину, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач по справі. Вказує, що відповідач не бере участі у вихованні дітей, матеріально їх не забезпечує, діти повністю перебувають на її утриманні. Вона сама не може забезпечити дітям належного життєвого рівня. Добровільно відповідач не бажає надавати коштів на утримання дітей. Оскільки їй невідоме місце роботи відповідача, то просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 800 гривень на кожну дитину щомісячно. У судовому засіданні під час розгляду справи позивачка [PERSON] позов підтримала, просить його задовільнити. Заявила клопотання про зменшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача по 400 грн аліментів щомісячно. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному позивачкою. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають від нього двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], 11.09.20074 року народження, і сина [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач по справі. Дані обставини стверджуються копіями свідоцтв про народження дітей. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки судом встановлено, що відповідач не працює, відповідно його дохід має мінливий характер, з врахуванням даних про стан здоров»я дітей та відповідача, то розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей відповідно до ст.ст.181, 183 СК України, визначає у твердій грошовій сумі у розмірі по 400 грн на кожну дитину щомісячно з дня подачі заяви в суд і до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі ст. ст.198-200 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

06 червня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

06 червня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Пояснює, що наразі шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина мешкає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Стверджує, що згоди щодо добровільної сплати аліментів на утримання дитини з відповідачем у них не досягнуто. Вказує, що вона працевлаштована вихователем в дошкільному навчальному закладі та має офіційний заробіток, проте цих коштів не вистачає на забезпечення дитини всім необхідним. Зазначає, що відповідач має стабільний дохід, а тому аліменти слід призначити в частині від його заробітку. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. В своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином (а.с. 20). Через канцелярію суду надав письмові заперечення на позов (а.с. 22), зміст яких зводиться до того, що він добровільно і самостійно сплачує позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів своєї заробітної плати і заперечує проти твердження позивачки у позовній заяві щодо відсутності його згоди на добровільну сплату аліментів на утримання дитини. Додатково в своїх запереченнях відповідач просить провести розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення позивача, беручи до уваги письмові пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи: копію свідоцтва про шлюб (а.с. 2); копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 3); довідку Чернігівського ДНЗ № 54 про те, що [PERSON], [INFO], відвідує цей ДНЗ (а.с. 4); довідку про склад сімї (а.с. 5); довідку про доходи [PERSON] (а.с. 6); копії квитанцій про здійснення грошових переказів (а.с. 23-25), суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначені розміру аліментів, судом враховується стан здоровя дитини і відповідача по справі, матеріальне становище та інші обставини справи, стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача. Суд визнає необхідним застосувати норми п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

06 червня 2016 року [PERSON]. звернулася до суду з заявою про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що вона з відповідачем по справі перебуває у шлюбі з 26.12.2014 року, який було зареєстровано Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 298. Від шлюбу дітей не мають. Основною причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач засуджений та відбуває покарання у Первомайській виправній колонії № 117, за останні півтора року заявниця втратила усі почуття, які відчувала до [PERSON], ніхто з подружжя не цікавиться життям одне одного, фактично подружжя стало чужими людьми. Все вищевикладене призвело до розпаду сімї, шлюбних стосунків подружжя не підтримує та спільного господарства з обєктивних причин не веде. Заявник [PERSON] у судове засідання не прибула, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Начальником Первомайської виправної колонії № 117 суду було надано заяву від засудженого [PERSON]В.з якої вбачається, що він згоден на розірвання шлюбу, просить заяву задовольнити та розглянути справу без його участі. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сімї на які посилається заявник, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам заявника, що має істотне значення. Суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

06 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Ізюмської міської ради Харківської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому вказує, що 28 травня 2015 року помер її батько [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований в м. Ізюмі, вул. Північна, 28 Харківської області. Вона є єдиною спадкоємицею за законом першої черги після смерті [PERSON].М. Строк на прийняття спадщини пропустила в звязку тим, що після смерті батька зазнала психо-емоціонального стресу, що загострило хронічні хвороби, зокрема: вегето-судинну дистонію, мікроаденому головного мозку, цукровий діабет, остеоартроз колінного суглоба та викликало необхідність лікування. В зв'язку з наведеним позивач просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 501688 від 02 червня 2015 року [PERSON] помер 28 травня 2015 року (а.с.7) [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджено в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії IV-УР № 490179 та свідоцтвом про шлюб серії ІІ-ВЛ № 405553. Таким чином позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Відповідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою. У відповідності до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно повідомлення Ізюмської державної нотаріальної контори № 1162/02-14 від 13 червня 2016 року спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 28 травня 2015 року не заводилась. Враховуючи стан здоровя позивача, суд вважає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини позивачем у справі пропущено з поважних причин. За таких обставин, суд призначає [PERSON] додатковий строк, достатній для подання нею заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

06 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Куньєвської сільської ради Ізюмського району Харківської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому вказує, що 15 вересня 2005 року померла її тітка по матері [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну частку (пай) розміром 7,91 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі (на місцевості), розташовану на території Куньєвської сільської ради Ізюмського району Харківської області, відповідно до сертифікату серії ХР № 0197347 виданого на підставі розпорядження Ізюмської районної державної адміністрації № 493 від 18 вересня 2000 року. Вона є єдиною спадкоємицею [PERSON] за законом. Строк на прийняття спадщини пропустила в звязку тим, що про наявність спадкового майна дізналась в березні 2016 року від голови Куньєвської сільської ради Ізюмського району Харківської області [PERSON] Крім того має похилий вік 88 років, потребує постійного стороннього догляду, з 2004 року мешкає у доньки, яка здійснює за нею догляд. В зв'язку з наведеним позивач просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник Куньєвської сільської ради Ізюмського району Харківської області в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив. Згідно актового запису про смерть № 108 від 15 вересня 2005 року [PERSON] померла 15 вересня 2005 року. (а.с.7) Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 травня 2016 року встановлено факт родинних відносин, що померла 15 березня 2005 року [PERSON], [INFO] є рідною тіткою по матері [PERSON], [INFO]. Таким чином позивач [PERSON] є спадкоємцем майна, що належало [PERSON] за законом. Відповідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою. У відповідності до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно повідомлення Ізюмської державної нотаріальної контори № 994/02-14 від 26 травня 2016 року спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 15 вересня 2005 року, не заводилась, з заявою про прийняття або відмову від спадщини ніхто із спадкоємців не звертався. Враховуючи похилий вік та стан здоровя позивача, суд вважає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини позивачем у справі пропущено з поважних причин. За таких обставин, суд призначає [PERSON] додатковий строк, достатній для подання нею заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

06 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вимоги обгрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем має малолітнього сина [PERSON], [INFO], який на даний час знаходиться лише на її утриманні через відокремлене від сімї проживання його батька та відсутність матеріальної допомоги з його сторони. У звязку з тим, що їй не відомо чи має відповідач постійну роботу чи заробіток, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в межах місячного платежу. Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Тому, зважаючи на надану позивачем заяву про можливість розгляду справи у заочному порядку, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності учасників провадження, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 19 серпня 2008 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає [INFO] разом із сином [PERSON], який знаходиться на її утриманні. [PERSON] проживає [INFO]. Встановивши зазначені обставини та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що малолітній син сторін потребує матеріальної допомоги на своє утримання, а в силу ст.180 СК України відповідач, як його батько, може і зобовязаний утримувати свою дитину шляхом сплати щомісячно аліментів на користь матері дитини. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1228 грн. Враховуючи, як того вимагають положення ст.182 СК України, матеріальне становище дитини, платника аліментів (зокрема відсутність відомостей про наявність у нього сталого регулярного доходу, про наявність інших утриманців), та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

06 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вказувала, що вона є власником житлового будинку по вул.Молодіжна,25 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області, у якому зареєстрований відповідач - її колишній чоловік [PERSON] [PERSON] червня 2015 року відповідач не проживає за вказаною адресою, виїхав як їй відомо в Київську область, 03 вересня 2015 року шлюб між ними розірвано. Через вказані обставини вона не має можливості оформити субсидію, а тому вимушена звернутись до суду. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за вказаною адресою. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти проведення судового засідання у заочному порядку. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином за місцем його реєстрації, від нього заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Свідок [PERSON] пояснив, що проживає по сусідству з позивачкою по вул. Молодіжна, 33 у с. Панасівка, та добре знає, що її колишній чоловік [PERSON] у червні 2015 року виїхав до своїх батьків і жодного разу додому не повертався. Свідок [PERSON] який проживає поряд із належним [PERSON] будинком у с.Панасівка, повідомив, що з червня 2015 року відповідач не проживає з позивачкою, поїхав до своїх батьків. До цього майже кожного дня бачив [PERSON], оскільки він працював на пилорамі, яка знаходиться поряд з його будинком. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, із 24 квітня 2010 року по 03 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6,7). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 травня 2016 року [PERSON] належить житловий будинок по вул.Молодіжна,25 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області (а.с.5). Із довідки виконкому Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 30 травня 2016 року вбачається, що в будинку за вказаною адресою зареєстрований [PERSON], однак з червня 2015 року він у вказаному будинку не проживає. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили допитані в якості свідків сусіди, односельчяни позивача - [PERSON] та [PERSON] Так, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим будинком по вул.Молодіжна,25 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області, у звязку зі своєю відсутністю в жилому приміщенні понад один рік без поважних причин.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

06 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вказувала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 2008 року, мають спільну дитину, [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Зазначала, що спільне життя у них не склалося через різність характерів, життєвих інтересів та поглядів на життя, внаслідок чого між ними почали виникати сварки та непорозуміння, проживають окремо, тому через неможливість подальшого спільного проживання однією сімєю, просила шлюб розірвати, стягнувши на її користь судові витрати. Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Тому, зважаючи на надану позивачем заяву про підтримання позовних вимог та можливість розгляду справи у заочному порядку, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності учасників провадження, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 19 серпня 2008 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1335. Сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За таких обставин, за відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст.3, ч.ч.5, 6 ст.7, ст.51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч.2 ст.112 СК України є підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст.113 СК України позивач вправі після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке вона взяла у звязку з реєстрацією шлюбу, тому ця обставина не потребує встановленню судом та не залежить від волі відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

06 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вказувала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2008 року. Від шлюбу мають малолітню дитину, [INFO]. Зазначала, що спільне життя у них не склалося через різність характерів, життєвих інтересів та поглядів на життя, внаслідок чого між ними почали виникати сварки та непорозуміння, з квітня 2012 року проживають окремо, тому через неможливість подальшого спільного проживання однією сімєю, просила шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Тому, зважаючи на надану позивачем заяву про підтримання позовних вимог та можливості розгляду справи у заочному порядку, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності учасників провадження, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 29 квітня 2008 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Гадяцького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №51. Мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Згідно з довідкою Липоводолинської селищної ради Сумської області від 31 травня 2016 року, [PERSON] [PERSON] знаходиться на утриманні матері [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За таких обставин, за відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст.3, ч.ч.5, 6 ст.7, ст.51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч.2 ст.112 СК України є підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved