overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

05 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 07.02.1976 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. На даний час шлюбні відносини з відповідачем припинені внаслідок несумісності характерів, відсутністю взаєморозуміння, проживають окремо. Вважає, що подальше сімейне життя не можливе. Позивач в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволені позовних вимог. Проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином, про причини неявки суду не повідомлено Відповідно до вимог ст.ст. 224,226 ЦПК України за згодою позивача суд постановляє заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого повторно 11.05.2016 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькі області, [PERSON]та [PERSON](дошлюбне прізвище - [PERSON]) перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.02.1976року, актовий запис №3. Вимогами ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Позивач посилається на те, що шлюбні відносини між подружжям припинені внаслідок несумісність характерів та відсутності взаєморозуміння. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення вважає неможливим. Ухвалою суду від 10.06.2016 року подружжю надавався строк для примирення у три місяці, але після спливу зазначеного строку, позивач продовжує наполягати на задоволені позовних вимог. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 ч.2 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких умовах, суд вважає, що сім'я фактично припинила існування і шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки перебування у шлюбі буде порушувати права та інтереси сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

05 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі ? частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина знаходиться повністю на її утриманні та потребує матеріальної допомоги, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. До початку судового засідання через канцелярію суду позивач подала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач позов визнав, про що також подав письмову заяву. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося відповідно до ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України та розяснень пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому судом встановлено, що сторони перебувають в реєстрованому шлюбі з 13 липня 200 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 3), яка мешкає разом з матірю та перебуває на її утриманні (а.с. 4). За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 180 Сімейного кодексу Україникожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, і зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів надано тому з батьків, з ким проживає дитина. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

05 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором б/н від 14.05.2008 року, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.05.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушила зобовязання за кредитним договором та станом на 31.03.2016 року виникла заборгованість на суму 10945,91 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, яка належним чином була повідомлена про слухання справи, до суду не зявилася. Справа заслухана у відповідності з ч.1 ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим Акціонерним Товариством комерційний [PERSON] «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] «Приват-Банк» та [PERSON] був укладений договір № б/н від 14.05.2008 року, за умовами якого остання отримала від позивача кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов укладеного договору договір складається з заяви позичальника та умов надання кредиту фізичним особам. Відповідно умов та правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач порушила зобовязання за кредитним договором та станом на 31 березня 2016 року виникла заборгованість на суму 10945,91 грн., яка складається з наступного: 5678,53 грн. - заборгованість за кредитом; 4508,05 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 509,33 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком ( а.с. 4-6). На день розгляду справи заборгованість відповідача перед банком у добровільному порядку не сплачена, а тому підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват-Банк» підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

05 травня 2016 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаїва із позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився,про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справа розглянута у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 29 липня 2004 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.09.2004 року. У 2008 році в зазначеній квартирі був зареєстрований брат її чоловіка- відповідач [PERSON] та її син -[PERSON] З 2009 року і по сьогоднішній день відповідачі не проживають за місцем свого проживання. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач сплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідачів не отримує. Вищевказані обставини підтвердили свідки - [PERSON] та [PERSON] у Акті від 14.01.2016 року. Відповідно до ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, у відповідності у відповідності зі ст. 405 ЦК України, суд дійшов до висновку про відсутність відповідачів понад один рік в квартирі [ADDRESS], враховуючи тривалість не проживання, без поважних причин, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування вищезазначеною квартирою. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. та на користь держави 64 грн.-в рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

05 травня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач звернулась до суду з заявою про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, прізвище просила залишити «Бажинова» Відповідач звернувся до суду з заявою про слухання справи за його відсутності зазначив, що позов визнає та проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.08.2011 року Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені понад 1 року потому, у звязку з тим, що сторони не досягли порозуміння щодо сімейних стосунків, сімя існує формально, позивач з відповідачем спільне господарство не ведуть, тривалий час проживають окремо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи у сторін не склались подальші шлюбні відносини, у звязку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

05 травня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 21 червня 2014 року у відділі ДРАЦС по м.Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 143, від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], також зазначила, що шлюбно-сімейні відносини припинили з березня 2016 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, після розірвання шлюбу просила залишити за нею прізвище - [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, з'ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 червня 2014 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 143, що підтверджується повторним свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим відділом ДРАЦС по м.Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.4). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом ДРАЦС по м.Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.8). З березня 2016 року сторони мешкають окремо, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

05 травня 2016 року позивач звернулась з позовом до суду про стягнення аліментів. Уточнивши позовні вимоги, просить стягнути на її користь аліменти для утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] по 500 грн. на кожну дитину щомісячно з дня подання заяви і до повноліття дітей. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач - батько дітей - не виконує свого обов'язку по їх вихованню та не утримує матеріально, діти перебувають на утриманні матері. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає, згоден на стягнення з нього аліментів у розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину. Вивчивши матеріали справи, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що з 04.11.2010 року сторони перебувають у шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру утримання, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує ряд обставин, серед яких матеріальне становище відповідача. Оскільки судом встановлено, що діти проживають з позивачкою, відповідач матеріальної допомоги на їх утримання не надає, тому суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти розмірі по 500 грн. на кожну дитину. Крім того, стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

05 травня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 25 січня 1997 року Новояворівською міською радою Львівської області, актовий запис №14 - розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не з'явилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25 січня 1997 року. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

05 травня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від серпня 2008 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с. 2). Позивач, її представник у судовому засіданні заявлений позов підтримали. Відповідач до суду повторно не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 29.08.2008 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку, [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу мешкатиме разом з позивачем (а.с. 7). Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2016 року, ухваленим у цивільній справі № 203/544/16-ц (провадження № 2/0203/485/2016) відповідача позбавлено батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] (а.а. 52 54 цивільної справи № 203/544/16-ц). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, зникнення у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від грудня 2014 року сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Позивач зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню. Крім того, у порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію її судових витрат у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved