Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

04 червня 2021 до суду надійшла позовна заява, в якій позивач в особі представника - адвоката Климчук В.В., посилаючись на ст. ст. 84, 91, 180, 182 СК України, просить: - збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , згідно з рішенням Славутицького міського суду Київської області № 377/929/17 від 19 грудня 2017 року; - стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти в розмірі 3500 гривень щомісяця на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач знаходилися у шлюбі, який було розірвано за рішенням Славутицького міського суду Київської області 19.11.2018 року. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. Рішенням Славутицького міського суду Київської області у справі № 377/929/17 від 19.12.2017 року з відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 2000 гривень щомісяця та на утримання позивача [PERSON] стягувалися аліменти у розмірі 1000 гривень до досягнення дитиною трьох років, стягнення яких припинилося у 2020 році. Причиною звернення до суду стало те, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, змінилися обставини, встановлені ст. 182 СК України. Положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказують, що при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інших обставин, що мають істотне значення. Щодо стану здоров`я та матеріального становища дитини: дитина сторін, [PERSON] , є малолітньою, її вік становить менше 4 років, стан її здоров`я нормальний, проживає разом з позивачем у квартирі, де крім них, мешкають батьки позивача, які надають матеріальну підтримку позивачці. Щодо стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів: відповідач [PERSON] має гарний стан здоров`я, є працездатною особою, отримує дохід, розмір якого позивачу не відомий. Як вбачається з відповіді державного виконавця Ференець С.С., боржником кошти сплачуються на депозитний рахунок ВДВС самостійно, відомості про офіційне працевлаштування боржника до ВДВС не надходили. Щодо наявності у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб: на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач [PERSON] інших дітей не мав. Утримань за іншими виконавчими документами, на скільки відомо позивачу, з [PERSON] не проводиться. За пошуком в Єдиному реєстрі боржників інформація щодо [PERSON] відсутня. Чи перебуває у власності [PERSON] нерухоме майно позивачу не відомо. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За рішенням суду про стягнення аліментів з відповідача, відкрито виконавче провадження. Відповідач тривалий час ухилявся від сплати аліментів, змінював місце роботи та тривалий час не працював. Так, у серпні, жовтні, грудні 2019 року сплата аліментів не здійснювалась. У 2020 році з лютого по липень, аліменти взагалі не надходили, що призвело до утворення заборгованості. Весь цей час дитина знаходилася на повному утриманні позивача, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років і отримувала лише щомісячну допомогу при народженні дитини у розмірі 860 гривень. Лише після того, як державним виконавцем було винесено постанови про накладення арешту на майно боржника та тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, користування зброєю, відповідач погасив заборгованість по аліментам шляхом перерахування 30.07.2020 року на картковий рахунок позивача грошових коштів у сумі 9766,67 гривень та 34697,03 гривень. З того часу аліменти на утримання дитини надходять стабільно і вчасно у розмірі 2000 гривень щомісяця, адже відповідач побоюється повторних санкцій до нього, оскільки з відповіді на запит №84842563 від 14.08.2020 року до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону, роздрукованої з автоматизованої системи виконавчих проваджень, вбачається, що відповідач регулярно виїжджає за межі України. Щодо стану здоров`я та майнового стану позивача: на сьогоднішній день позивач [PERSON] має статус безробітної та перебуває на обліку в Славутицькій міській філії Київського обласного центру зайнятості з 19.01.2021 року, а з 01.04.2021 року їй призначено допомогу по безробіттю у розмірі 400 гривень. З 14.01.2021 року позивачу встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням та згідно з висновком про умови праці, вона може працювати з неповним робочим днем. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №236 від 14.01.2021 року [PERSON] має помірно виражені обмеження життєдіяльності, зокрема обмеження до самообслуговування, пересування, трудової діяльності. Незважаючи на встановлення групи інвалідності, позивачка знаходиться в пошуку роботи, хоча її стан здоров`я суттєво обмежує її можливості. На сьогоднішній день єдиним джерелом доходу позивача є державна допомога в розмірі 1769 гривень як особі з інвалідністю 3 групи та допомога по безробіттю в розмірі 400 гривень. Таким чином, щомісячний дохід [PERSON] становить 2169 гривень. Враховуючи вік дитини, те, що вона постійно росте, потребує придбання одягу, взуття щосезону, витрати є постійними і значними. Також задоволенню підлягають витрати на потреби дитини у харчуванні, придбанні засобів гігієни, ліків, іграшок, книжок, канцелярських товарів для повноцінного розвитку та навчання. Отже, для забезпечення дитині належного рівня потрібно не менше 6000 гривень щомісяця. Тому розмір аліментів, визначений у 2017 році, з урахуванням зростанням цін на товари та послуги, рівня інфляції, не є достатнім для задоволення розумних потреб неповнолітньої дитини. Також дитина відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №5 «Джерельце», де вартість харчування складає 400-500 гривень у місяць. За вказаних обставин, зважаючи на суттєве погіршення стану здоров`я позивача, остання звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 16 липня 2021 року, після виконання вимог, передбачених ч.6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 10 вересня 2021 року. 07 вересня 2021 року через канцелярію суду від представника відповідача - адвоката Вареника А.М. надійшов відзив, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що на даний час у відповідача є можливість продовжувати сплачувати аліменти не більше, ніж у розмірі, визначеному рішенням Славутицького міського суду Київської області у справі № 377/929/17 від 19.12.2017 року через такі обставини. [PERSON] не має постійного місця роботи та сталого доходу. Матір відповідача, [PERSON] , є пенсіонеркою і отримує пенсію 2200 гривень, а тому її утримує відповідач. Комунальні платежі по квартирі, в якій проживає відповідач та його матір, складають більше 2200 гривень щомісяця, що перевищує пенсію матері відповідача. У [PERSON] відсутні додаткові джерела доходу, а також нерухоме або рухоме майно, за рахунок якого він міг би отримувати додатковий дохід. Для вчасної виплати призначених аліментів відповідач вимушений був брати грошові кошти у борг у своїх знайомих. Таким чином, навіть існуючий розмір аліментів - 2000 гривень станом на сьогодні є гранично можливим для того, щоб він міг утримувати як дочку [PERSON] , так і самого себе, і свою матір. Призначені судом аліменти у сумі 2000 гривень перевищують на 993,50 гривень 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто фактично вдвічі. Посилання позивача на те, що [PERSON] не сплачував аліменти протягом певного часу, не є підставою для їх збільшення, оскільки заборгованість утворилася виключно через відсутність у [PERSON] в той час роботи з достатнім доходом, для виплати заборгованості він вимушений був взяти кредит, який погасив тільки недавно. Таким чином, заборгованість утворилася не через збільшення доходів [PERSON] , а саме через їх зменшення. Твердження [PERSON] про добре матеріальне становище [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки відповідач не має автомобіля та у нього взагалі відсутнє посвідчення водія, за межі України відповідач виїжджав на відпочинок тільки один раз у 2018 році, а потім ще три рази на тимчасову роботу також у 2018 році. Відповідач вважає, що розмір щомісячних витрат на дитину у сумі 6000 гривень не підтверджено доданими до позовної заяви документами. Із наданих позивачем копій чеків не можна встановити, що ці витрати було здійснено саме на дочку [PERSON] . Витрати на харчування у дитячому садку також нічим не підтверджені, так само як і відвідування дитячого садка дитиною. Твердження позивача про те, що майновий стан відповідача значно кращий ніж у позивача, є дивним, оскільки не додано жодного доказу на його підтвердження. З аналізу правових норм слідує, що при вирішення питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан, стан здоров`я сторін, а також інші обставини стосовно платника аліментів і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у новому розмірі. Інформація, надана [PERSON] у позовній заяві, не відповідає дійсності, спростовується документальними доказами, спрямована на введення суд в оману. Жодних підстав та можливостей відповідача для збільшення розміру аліментів немає. Витрат на правову допомогу позивачем також не підтверджені, тому що відсутні документи, які б підтвердили факт перерахування коштів адвокату Климчук В.В. Копія товарного чеку від 01.06.2021 року не є таким підтвердженням, тому що адвокат товар не відпускає, а тому такий документ є нікчемним. 10 вересня 2021 року за клопотанням представника позивача, для підготовки відповіді на відзив, у судовому засіданні було оголошено перерву до 24 вересня 2021 року. 14 вересня 2021 року через канцелярію суду представник позивач подала відповідь на відзив, в якому підтримала позовні вимоги. В заперечення доводів представника відповідача проти позову, викладених у відзиві, зазначила, що відсутність у відповідача постійного місця роботи та постійного доходу не виправдовує відповідача та не надає йому певних пільг щодо сплати аліментів. Відповідач є працездатною особою, стан здоров`я якого не перешкоджає йому влаштуватися на роботу або стати на облік у центр зайнятості як безробітний. Перебування на утриманні відповідача його матері [PERSON] , яка отримує пенсію у розмірі 2200 гривень та сплачує комунальні платежі, що перевищують розмір пенсії, не заслуговують на увагу та не мають значення для правильного вирішення спору, оскільки на підтвердження вказаних обставин не надано жодного доказу. В той же час, сплата комунальних платежів здійснюється кожною людиною і зазначені витрати у жодній мірі не мають впливати на можливість сплачувати аліменти у розмірі, достатньому для повноцінного розвитку дитини. Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] був вимушений брати кошти в борг для того, щоб сплачувати аліменти, також жодним чином не підтверджені, а навпаки свідчать про не зацікавленість відповідача у належному утриманні дитини та забезпечення собі фінансової незалежності. Твердження про те, що аліменти у розмірі 2000 гривень є гранично можливими для відповідача і те, що вони на 993,50 гривень перевищують 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є намаганням [PERSON] самоусунутися від виконання обов`язку по належному утриманню дитини. За даними Міністерства фінансів України середня заробітна плата по Київській області у липні 2021 року склала 14543 гривні. При визначенні розміру аліментів, з огляду на ст. 183 СК України, у розмірі ј частини заробітку (доходу), виходячи із середньої заробітної плати, розмір аліментів на утримання однієї дитини становив би 3635,75 гривень, а позовні вимоги [PERSON] визначені у розмірі 3500 гривень. Щодо твердження відповідача про те, що додані до позовної заяви оригінали чеків на придбання товарів не свідчать про те, що вони придбані саме для дитини, виходячи із асортименту придбаних дитячих товарів, свідчить тільки про те, що відповідач взагалі не цікавиться розвитком дитини, її потребами, станом здоров`я, що не дає йому права запевняти суд про те, що кошти на дитину позивачем не витрачаються. Довідкою з дошкільного навчального закладу №5 «Джерельце» підтверджується те, що дитина відвідує ясла-садок. Позиція відповідача про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки не відбулося змін в матеріальному, сімейному становищі або стані здоров`я сторін не відповідає дійсним обставинам справи. На час винесення рішення судом про стягнення аліментів у сумі 2000 гривень позивач [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною і не мала проблем зі здоров`ям. 14.01.2021 року їй встановлено третю групу інвалідності, що свідчить про погіршення її стану здоров`я. Заперечення представника відповідача щодо відсутності підстав для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу також не заслуговують на увагу, оскільки законодавством України не встановлено спеціальних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом його послуг, а також не встановлено форму такого документа. 24 вересня 2021 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 04 жовтня 2021 року у зв`язку з неподанням доказів, які було витребувано у відповідача ухвалою суду від 16 липня 2021 року. Позивач [PERSON] у судові засідання 24.09.2021 року та 04.10.2021 року не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] у судові засідання 24.09.2021 року та 04.10.2021 року не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлений належним чином. У судових засіданнях 24.09.2021 року та 04.10.2021 року представник позивача -адвокат Климчук В.В. підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив та просила задовольнити. Суду пояснила, після ухвалення Славутицьким міським судом Київської області рішення у справі № 377/929/17 від 19.12.2017 року, на підставі якого з відповідача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання спільної дитини сторін в розмірі 2000 гривень, у позивача суттєво погіршився стан здоров`я, їй встановлено третю групу інвалідності та відповідно із цих підстав вона не може у повній мірі конкурувати на ринку праці та отримувати належну заробітну плату, що свідчить і відповідно про погіршення її матеріального стану. Відзив, поданий на позовну заяву вважає необґрунтованим з мотивів, наведених у відповіді на відзив. Позивач в даний час у шлюбних відносинах не перебуває, проживає з дитиною та батьками, які допомагають їй утримувати дитину.Стан здоров`я дитини задовільний, без ускладнень. Матеріальне забезпечення дитини та позивача обмежується доходами останньої у місячному розмірі, який становить 2169 гривень, що складається з соціальної допомоги особам з інвалідністю третьої групи та допомоги по безробіттю, а також 2000 гривень аліментів, які іноді надходять не регулярно, всього 4169 гривень у місяць. Натомість матеріальний стан відповідача покращився за рахунок того, що з липня 2020 року, у зв`язку з досягненням дитиною трьох років, стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 1000 гривень припинилося, що також просила суд взяти до уваги. Також просила стягнути з відповідача понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 4100 гривень, які підтверджені документально. Представник відповідача - адвокат Вареник А.М. у судових засіданнях 24.09.2021 року та 04.10.2021 року позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у поданому відзиві. Суду пояснив, що жодних доказів того, що матеріальний стан відповідача покращився, суду не надано. Відповідач працював на посаді комірника з березня 2020 року по початок року 2021 року, а в даний час офіційно не працює. Стан здоров`я його погіршився, він не може знайти нормальну роботу. Хоча інших дітей на утриманні у відповідача немає, але він в даний час проживає зі своєю матір`ю [PERSON] та утримує її та житло, так як розмір пенсії матері малий. Матеріальний стан відповідача погіршився. Нерухомого майна у його власності немає. У кінці 2020 року він продав квартиру у м. Києві, яка належала йому та його матері, щоб мати змогу розрахуватися з боргами, та за виручені від продажу кошти придбав дешевше житлове приміщення - будинок у передмісті м. Києва, в селі Гатне, де він зареєстрований, який в даний час належить на праві приватної власності його матері, а тому нерухоме майно у його власності відсутнє. Просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач не має можливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Також просив відмовити у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки наданий позивачем товарний чек не може бути підтвердженням оплати послуг адвоката. Вислухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 серпня 2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] народилася [INFO] , про що складено відповідний актовий запис за № 102, її батьком є відповідач [PERSON] , матір`ю - позивач [PERSON] (а.с.10). Із довідки, виданої Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 27 травня 2021 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.123). Згідно з рішенням Славутицького міського суду Київської області від 19 листопада 2018 року у справі № 377/705/18, провадження 2/377/288/18, яке набрало законної сили 20 грудня 2018 року, копія якого долучена до матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.07.2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 66, розірвано (а.с.11-12). Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 19 грудня 2017 року у справі № 377/929/17, провадження № 2/377/394/17, що набрало законної сили 15 лютого 2018 року, з [PERSON] стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі: на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 гривень щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та на утримання дружини [PERSON] у розмірі 1000 гривень, починаючи з 23.11.2017 року до досягнення дочкою [PERSON] трьох років, тобто до [INFO] (а.с.13-14). Як видно із довідки № 67 від 31 травня 2021 року, виданої Славутицькою філією Київського обласного центру зайнятості, [PERSON] зареєстрована як безробітна в Славутицькій філії Київського обласного центру зайнятості з 19.01.2021 року та її дохід з 01.04.2021 року по 30.04.2021 року становить 400 гривень (а.с.15). З 14 січня 2021 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням на строк до 01 лютого 2022 року, з висновком про можливість працювати з неповним робочим днем, про що свідчить довідка до акту медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 1072391 від 14 січня 2021 року, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.16). Як вбачається з індивідуальної програми реабілітації інваліда № 236 від 14 січня 2021 року, копія якої долучена до матеріалів справи, [PERSON] має помірно виражені обмеження життєдіяльності, зокрема: до самообслуговування, до пересування, до трудової діяльності, та потребує медичної реабілітації ( а.с.17,18). [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 5 «Джерельце» Славутицької міської ради Київської області з 23.07.2019 року, про що свідчить довідка, видана ДНЗ №5 «Джерельце» (а.с.19). Із повідомлення № 398 «Про надання державної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам», виданого Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 15 березня 2021 року, копія якого долучена до матеріалів справи, слідує, що [PERSON] , як інваліду третьої групи, на період з 14.01.2021 року по 31.01.2022 року призначено державну допомогу у розмірі 1061,40 гривень з урахуванням доплати 707,60 гривень, усього в розмірі 1769 гривень (а.с.20). Як вбачається із розрахунків заборгованості, зроблених державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) Ференець С.С. від 13 липня 2020 року №56118095 та від 19 травня 2021 року №56118095, станом на 30.06.2020 року за [PERSON] рахувалася заборгованість по виконавчому листу Славутицького міського суду Київської області № 377/929/17 від 20.02.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] у розмірі 44 463,67 гривень; станом на 29.07.2020 року така заборгованість відсутня. У період із серпня 2020 року по квітень 2021 року аліменти сплачувалися боржником щомісяця у сумі 2000 гривень (а.с.118-119). За повідомленням державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) Ференець С.С., яке викладено у листі від 19 травня 2021 року на ім`я адвоката Климчук В.В., боржником [PERSON] сплачуються кошти на депозитний рахунок відділу самостійно. Відомості про офіційне працевлаштування боржника до відділу станом на 19.05.2021 року не надходили (а.с.117). Як вбачається з відповіді на запит до Державної прикордонної служби щодо перетину [PERSON] державного кордону, роздрукованої із Автоматизованої системи виконавчих проваджень №55943504, за період з 12.03.2018 року по 14.08.2020 року, ним тричі здійснювався перетин державного кордону на виїзд за межі України та чотири рази він перетинав кордон на в`їзд ( а.с.120). За інформацією з Єдиного реєстру боржників станом на 01.06.2021 року інформація щодо [PERSON] в реєстрі відсутня ( а.с. 116). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною другою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як зазначено у статтях 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За правилом ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилом ч.4 цієї статті кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням нею процесуальних дій. Аналізуючи доводи представників сторін суд виходить з такого. Як встановлено судом, після ухвалення Славутицьким міським судом Київської області 19 грудня 2017 року заочного рішення у справі № 377/929/17, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісяця, починаючи з 23.11.2027 року і до досягнення дитиною повноліття, та на утримання дружини [PERSON] у розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з 23.11.2017 року та до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , трьох років, сімейний стан у позивача та відповідача не змінився. Після розірвання шлюбу у 2018 році ні позивач, ні відповідач у нові шлюбні відносини не вступили. Позивач проживає з дочкою [PERSON] , [INFO] , та своїми батьками. У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , яка перебуває на його утриманні, про що також вказав у відзиві на позовну заяву, до якого додав копію виписки по картковому рахунку [PERSON] від 26.08.2021 року на підтвердження розміру отримуваної нею пенсії та копії рахунків на оплату житлово-комунальних послуг ( а. с. 173-179). Водночас належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] є матір`ю відповідача, матеріали справи не містять. Посилання представника відповідача на те, що такі докази містяться в матеріалах іншої цивільної справи не заслуговують на увагу, оскільки клопотання про огляд матеріалів відповідної цивільної справи, в якій на думку представника відповідача, такі докази містяться, останнім не надано. За таких обставин, суд не приймає до уваги надані представником відповідача копію виписки по картковому рахунку [PERSON] від 26.08.2021 року та копії рахунків на оплату житлово-комунальних послуг. Крім того, твердження представника відповідача про те, що на утриманні відповідача перебуває мати останнього, протирічить його доводам про відсутність доходів у відповідача. Так, представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] постійно працював на посаді комірника у 2020 році та до початку 2021 року, а в даний час постійного місця роботи не має та дохід у нього також відсутній. Водночас відповідач сплачує аліменти в розмірі 2000 гривень, та як зазначає у відзиві його представник, утримує непрацездатну матір та задовольняє свої потреби, не маючи зовсім доходу. Так, відповідач [PERSON] сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі розмірі 2000 гривень та до липня 2020 року сплачував аліменти у розмірі 1000 гривень ще на утримання позивача [PERSON] до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] . Із матеріалів цивільної справи № 377/929/17, провадження 2/377/394/17, оглянутої у судовому засіданні, встановлено, що відповідач [PERSON] не мав постійного місця роботи та сталого доходу і на момент ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, проте сплачував їх у визначеному судом розмірі. Як видно із наданої позивачем виписки по надходженням грошових сум на її картковий рахунок, відповідачем, не маючи постійного місця роботи та постійного доходу, в період з січня 2020 року по грудень 2020 року, перераховано аліментів за заборгованістю у розмірі близько 60000 гривень ( а.с.121). Враховуючи зазначені обставини, а також те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру його фактичного доходу, суд не може обмежитися якимось розміром заробітку (доходу) платника аліментів, оскільки встановлено наявність у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Припинення стягнення з відповідача на час розгляду даної справи аліментів на утримання дружини у розмірі 1000 гривень щомісячно з 22 липня 2020 року, тобто з моменту досягнення трирічного віку спільною дочкою сторін [PERSON] , [INFO] , свідчить про те, що у зв`язку із зазначеною обставиною матеріальний стан відповідача поліпшився. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що матеріальний стан відповідача погіршився внаслідок того, що ним у кінці 2020 року було продано квартиру у м. Києві та за виручені кошти придбано житлове приміщення дешевше у ціні - житловий будинок у передмісті м. Києва, право власності на яке набула матір відповідача, в якому відповідач зареєстрований, не можуть бути підставою для оцінки судом зміни майнового стану відповідача в бік його суттєвого погіршення, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять. Доказів погіршення стану здоров`я відповідача суду також не надано, а тому твердження представника відповідача про погіршення стану здоров`я відповідача та неможливість у зв`язку з цим знайти належну постійну роботу до уваги судом не беруться. Водночас, у судовому засіданні встановлено, що стан здоров`я позивача [PERSON] суттєво погіршився, про що свідчить довідка до акту медико-соціальної експертної комісії серія АВ № 1072391 від 14 січня 2021 року та індивідуальна програма реабілітації інваліда № 236 від 14.01.2021 року, з яких вбачається, що [PERSON] має помірно виражені обмеження життєдіяльності, зокрема: до самообслуговування, до пересування, до трудової діяльності та потребує медичної реабілітації. Зазначені висновки свідчать про часткову втрату позивачем працездатності. Тому доводи представника позивача про те, що через суттєве погіршення стану здоров`я позивача [PERSON] остання не може конкурувати на ринку праці та шляхом отримання гідної заробітної плати забезпечити належний рівень життя для себе та своєї дочки та, не зважаючи на свій стан здоров`я та певну втрату працездатності позивач намагається знайти постійну роботу і як наслідок, забезпечити собі постійний сталий дохід, про що свідчить її перебування на обліку у центрі зайнятості, є такими, що заслуговують на увагу. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідач зобов`язаний виконувати обов`язок по утриманню дітей нарівні з позивачем. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Із розрахунку витрат, понесених на дитину в період 2020-2021 років та обліку позивача помісячних витрат на дитину, доданого до позовної заяви слідує, що в період з січня 2020 року по квітень 2021 року( включно), тобто за 16 місяців, на утримання дочки нею витрачено майже 93000 гривень, що в середньому на один місяць становить близько 6000 гривень ( а.с.5, 21-28). Щомісячні витрати у вказаній сумі підтверджені доданими до позовної заяви оригіналами товарних чеків та накладних на придбання товарів для дитини (а.с.29-115). Суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо недоведеності понесених витрат внаслідок відсутності підстав вважати, що товари придбані саме для дитини відповідача, оскільки із оригіналів товарних чеків та накладних вбачається, що позивачем враховано у розрахунок тільки позиції, які підтверджують купівлю саме дитячих товарів, окремих продуктів харчування та лікарських засобів, а тому дані докази на підтвердження фактичних щомісячних витрат на утримання дитини є належними і допустимими. З врахуванням зазначеного, доведеним є факт того, що стан здоров`я одержувача аліментів змінився у бік суттєвого погіршення, в той час як матеріальний стан відповідача покращився за рахунок припинення стягнення з нього аліментів на утримання дружини [PERSON] до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , трьох років, які стягувалися з відповідача за заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 19 грудня 2017 року у справі №377/929/17, а тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру. Виходячи із встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 2000 гривень до 3000 гривень, вважаючи, що такий розмір аліментів є обґрунтованим та з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України, буде необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме її інтересам. Доказів неможливості сплачувати аліменти у розмірі 3000 гривень відповідачем суду не надано. Відсутність у відповідача доходів за період з першого по другий квартал 2021 року, про що зазначено у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб -платників про суми виплачених доходів та утримання податків від 28.09.2021 року №598, не впливає на наявність встановлених у судовому засіданні обставин, що є підставами для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково та збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , згідно з рішенням Славутицького міського суду Київської області від 19 грудня 2017 року у справі №377/929/17, стягувати з [PERSON] на корись [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісяця на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч. 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4100 гривень. При стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Судом встановлено, що адвокат Климчук В.В. здійснює адвокатську діяльність відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000751 (а.с130). Здійснює представництво інтересів позивача у справі згідно з ордером серії СВ № 1013506 від 03 травня 2021 року (а.с.131). Надавала позивачу правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги №5-04-21 від 21 квітня 2021 року (а.с.124).За умовами цього договору позивач зобов`язаний сплатити адвокату винагороду за надання професійної правничої допомоги у формі гонорару (п.4.1). Розмір гонорару за надання правової допомоги, відповідно до даного договору, визначається за домовленістю сторін. Додатком № 2 до вказаного договору є перелік робіт, послуг, які надаються клієнту на виконання договору. Із детального опису робіт (наданих послуг) станом на 24.09.2021 року, вбачається що, виходячи з узгодженої між адвокатом Климчук В.В. та позивачем [PERSON] однієї години роботи адвоката, яка становить 500 гривень та вартості участі у судовому засіданні, яка становить 1600 гривень, витрати на правничу допомогу за 5 годин роботи адвоката складають 4100 гривень, а саме: зустріч з клієнтом та надання консультацій - 0,5 годин, 250,00 гривень; вивчення наданих клієнтом документів, нормативних актів та матеріалів судової практики щодо предмету звернення - 0,5 годин, 250 гривень; збирання доказів, оформлення запиту до ВДВС - 0,5 годин, 250,00 гривень; складання позовної заяви, оформлення додатків до неї (в т.ч. послуги друку, ксерокопіювання, засвідчення копій документів), подача позовної заяви до суду - 2,5 години, 1250,00 гривень; оформлення відповіді на відзив, надіслання копії відповідачу, суду - 1 година, 500 гривень; участь у судовому засіданні 24.09.2021 року - 1 судодень, 1600 гривень. Витрати у вказаній сумі підтверджені також: актами надання послуг від 31 травня 2021 року на суму 2000 гривень та від 24 вересня 2021 року на суму 2100 гривень; розрахунками вартості надання послуг та рахунком - фактурою № 5-04-21 від 21 травня 2021 року на суму 2000 гривень та від 24 вересня 2021 року на суму 2100 гривень. Факт отримання коштів адвокатом Климчук В.В. від позивача [PERSON] підтверджено товарним чеком № 05-04-21/1 від 01 червня 2021 року на суму 2000 гривень, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, та товарним чеком № 05-04-21/2 від 24 вересня 2021 року на суму 2100 гривень, всього на загальну суму 4100 гривень. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про не підтвердження належним чином витрат позивача на професійну правничу допомогу та нікчемність наданого на підтвердження таких витрат товарного чеку, виходячи з такого. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду: від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц, від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. У постанові від 16 квітня 2020р. у справі № 727/4597/19 Верховним Судом зроблені висновки про те, що профільний Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а оскільки адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність до них не можуть бути застосовані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, оскільки останні не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку та не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. У вказаній постанові Верховний Суд також зазначає, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката та одночасно доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. З наведеного вбачається, що видана адвокатом квитанція, довідка або інший документ, складений у довільній формі на підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги разом із договором про надання правової допомоги (актами виконаних робіт тощо) є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, які, з урахуванням п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи із розміру фактично наданої правової допомоги у сумі 4100 гривень та такого розрахунку: 3000 грн. х 100: 3500 грн. = 85,71 % (відсоток розміру задоволеного позову); 4100 гривень х 85,71 %:100 = 3514,11 грн. (сума витрат на правову допомогу, пропорційна відсотку задоволеного позову). Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3514 гривень 11 копійок. За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються також із судового збору. Враховуючи, що позивач при поданні позовної заяви звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та виходячи зі змісту ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з такого розрахунку: 908 гривень : 100 х 85,71% гривень = 778,25 гривень (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

Outcome: partial