Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

07.09.2015 р. [PERSON]звернулася до суду з позовом до Тернівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції /далі ДВС/, про виключення з під арешту майна квартири [ADDRESS] /квартира 1/,та квартири [ADDRESS] /квартира 2/. Вказує, що квартира №1 належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], на підставі рішень суду від 30.07.2015 р. 12.08.2015 р. Квартира 2 належить на праві спільної власності[PERSON] та її сину [PERSON] також в порядку спадкування на підставі рішення суду від 04.07.2014 р. Арешт на все майно накладено державним виконавцем постановою від 06.07.2012 р., в порядку виконання вироку суду про конфіскацію майна [PERSON] на користь держави, без встановлення часток, але арешт накладено на на все майно, яке стало власністю боржника значно пізніше через чотири роки після постановлення вироку. Представник позивача [PERSON] подав суду заяву про підтримання позову, та розгляд справи в свою відсутність. ДВС надав до суду відзив на позов в якому не заперечує проти зняття арешту з майна. Дослідивши письмові докази, суд вважає що позов слід задовольнити. Судом встановлено що постановою державного виконавця від 06.07.2012 р. в порядку виконання вироку суду про конфіскацію майна [PERSON] накладено арешт на все майно боржника і заборону на його відчуження, та проведено опис квартири 2 а.с.4-15. Рішеннями судів від 04.07.2014 р., 30.07.2015 р. та 12.08.2015 р. і рішенням виконкому від 15.05.2013 р. витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно а.с.17-19, 22, 24-25 встановлено що квартира №1 належить на праві спільної часткової власності [PERSON] і її матері [PERSON] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] Квартира 2 належить на праві спільної власності[PERSON] ії сину неповнолітньому [PERSON], за яким житло закріплене рішенням виконкому як за дитиною позбавленою батьківського піклування. Таким чином на час постановлення вироку суду в 2011 році, та на час постанови ДВС 06.07.2012 р. боржник [PERSON] взагалі не була власником квартири 1, оскільки її право власності на цю квартиру виникло пізніше на підставі рішень судів в 2015 році. Стосовно арешту квартири 2, то частки в праві спільної власності на цю квартиру не були встановлені на час накладення арешту на майно. Відповідно до ст.60 ч.1-2 Закону України «Про виконавче провадження» - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу, якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином порушене право власників та неповнолітньої дитини підлягає захисту шляхом звільнення з під арешту спірного майна. На підставі ст.ст.368-372, 391 ЦК України, ст.60 ч.1-2 Закону України «Про виконавче провадження,

Outcome: approved