Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

05.03.2020 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 06.03.1982 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Березянською сільською радою, Ружинського району, Житомирської області. Від спільного проживання вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сквирського районного суду від 02.01.2001 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Рішенням Сквирського районного суду від 28.12.2002 року присуджено стягувати аліменти з [PERSON] на її користь на неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян і до його повноліття, починаючи з 18.12.2002 року. Її неодноразові спроби врегулювати взаємні відносини з відповідачем щодо сплати аліментів не увінчалися успіхом. Станом на сьогоднішній день, відповідач ухиляється від сплати аліментів ще до досягнення сином повноліття і з 2002 року має заборгованість більше 93 534 грн. 07 коп. Відповідно до довідки №118/35 від 14.02.2020 року [PERSON] навчається на платному, денному відділенні Київського національного торговельно-економічного університету. На даний момент син є повнолітнім, після закінчення ЗОШ з 01 вересня 2017 року продовжує навчатись у Київському національному торговельно-економічному університеті на контрактній денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб отримати заробіток. Між нею та навчальним закладом КНЕТУ 22.08.2017 року укладено договір №1869д/6к-2017 про навчання, загальна вартість освітньої послуги становить 77 970,00 грн. Згідно договору про навчання з 01.09.2017 року і до цього часу нею, за рахунок власних коштів сплачено повністю перший, другий та половину третього курсу, що становить 45 445 грн. (1-й курс=16800 грн., 2-й курс=18480 грн., 3-й курс 1-й етап=10165 грн.), а також за цей період вона провела оплату за кожний рік 1, 2,3 х5200 грн., підтверджень за житло в гуртожитку не є можливим із-за карантину) проживання сина в гуртожитку, що складає - 15600 грн. Проїзд від місця проживання до навчального закладу і в зворотному напрямку складає: 8 грн.х20 днів=160 грн.х9 міс.=1440 грн. Проїзд до місця проживання матері Київ-Сквира-Київ 1 раз у місяць - 200 грн.х9міс.=1800 грн. Разом мінімальні витрати на навчання складають: 45445+1560+1440+1800=64285,00:50%=31692,50 грн. (в сумі не враховано харчування, одяг та взуття дитини). Необхідні підручники для навчання сина, мобільний телефон, комп`ютер купувалися за його кошти, чеки не збереглися, що може підтвердити син. Відповідач постійно ухиляється від плати за навчання дитини, а тому морально натиснувши на нього примусила його вперше за весь період навчання сина сплатити 2-й етап 3-го курсу. З метою часткової компенсації державою витрат коштів на навчання в жовтні 2019 року було розірвано Договір про навчання №1869д/бк-2017 від 22.08.2017 року між [PERSON] та КНТЕУ та укладено новий Договір про навчання №3157д/бп-2019з від 29.08.2019 року між [PERSON] та навчальним закладом КНТЕУ. Після побиття та нанесення травм сину в 2019 році, лікарі діагностували проведення 2-х невідкладних операцій (ринопластика, септопластика). Лише 24.01.2020 року за станом здоров`я сину за її рахунок проведена перша операція носа (септопластика) у медичному центрі ТОВ «Медклінк» та сплачено 19901,12 грн., при цьому відповідач участі не приймав, кошти не надавав. Із-за відсутності коштів, вона не в змозі оплатити наступну операцію - ринопластику, яка коштує 80 000 грн. Тому, просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчатись у Київському національному торговельно-економічному університеті в розмірі 1/4 заробітної плати (доходу) враховуючи попередню заборгованість починаючи з 01.03.2017 року та до закінчення навчання чи досягнення сином 23 річного віку у зв`язку з цим яка з цих обставин настане першою та стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на оплату навчання дитини [PERSON] у розмірі 1/2 витрат до закінчення навчання чи досягнення сином [PERSON] 23-го віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. 06.03.2020 року суддею Сквирського районного суду Київської області Коваленко О.М. було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 20.03.2020 року та 29.05.2020 року відповідач [PERSON] подав відзив в якому зазначив, що вважає, що позовна заява [PERSON] необгрунтована, не доведена, а тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, рішенням Сквирського районного суду Київської області по справі № 2-1187 від 28 грудня 2002 року з нього, [PERSON] , на користь [PERSON] , стягувалися щомісячні аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходу громадян і до його повноліття, починаючи з 18.12.2002 року. [INFO] [PERSON] , [INFO] , виповнилося 18 років. У зв`язку із досягненням ним повноліття стягнення аліментів припинилося. Позивач зазначає, що повнолітній син - [PERSON] , у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, скільки самостійно не має можливості в повній мірі утримувати сина на період навчання, не зазначаючи конкретно скільки і саме яких витрат потребує син на період його навчання. Позивач, без будь-яких обгрунтувань та підтверджень, в позові зазначає про те, що не може самостійно в повній мірі утримувати сина, який навчається у Київському національному торговельно-економічному університеті, оскільки її матеріальні можливості не дозволяють задовольнити в повній мірі потреби сина на період навчання, а тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, в тому числі за минулий час, а саме, за останніх 2,5 роки. При цьому зазначає, що є інвалідом 2-ї групи і отримує пенсію в розмірі 3 200 грн. Позивач, крім пенсії, має інші доходи про які не зазначає в позовній заяві, оскільки, займається підприємницькою діяльністю з нерухомістю. Для цих цілей має приватний офіс по вул. Соборна. 38 б в м. Сквира. Має у приватному володінні легковий автомобіль марки Мазда 3 д/н. [NUMBER] , має нерухоме майно, як квартири та будинок в м. Сквира Київської області, які, наданий час. «виставила» в Інтернеті на продаж та оренду. Натомість про його доходи, як легальні, так і «нелегальні», позивач достеменно зазначає в позовній заяві. Так, дійсно, він має постійну роботу, оскільки працює охоронцем в фірмі ПрАТ «Шамраївське». Його дохід за останні шість місяців, що підтверджується довідкою про доходи, виданої 13.03.2020 року Приватним акціонерним товариством « Шамраївське», склали 30400 гривні 16 коп., при цьому з нього стягуються аліменти за виконавчим листом Сквирського районного суду Київської області від 28 грудня 2002 року, по справі № 2-1187. Зазначена у позовній заяві заборгованість по аліментам утворилась з вини його роботодавця внаслідок не проведення останнім перерахувань за виконавчим листом. Інших доходів, про що безпідставно та бездоказово зазначено у позовній заяві [PERSON] , він не має. Разом з цим, позивачем додано до справи докази про заборгованість по сплаті аліментів в розмірі більше 93 534 грн. 07 коп. (борг, який він продовжує сплачувати по даний час) що, на його думку, унеможливлює надання матеріальної допомоги повнолітньому сину, який продовжує навчання. В той же час, позивачем не надано суду доказів про вартість навчання, вартості підручників, проїзду до начального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо, оскільки наявність саме таких доказів має довести позивач. Позивачем надано до суду ксерокопію договору № 3157д/6п-2019з від 29 серпня 2019 року, укладеного між Київським національним торговельно-економічним університетом в особі ректора університету [PERSON] та ним, [PERSON] , про навчання (підготовку). Згідно п. 4.3 розділу 4 договору «Плата за надання освітньої послуги та порядок розрахунків», замовник вносить плату готівкою або в безготівковій формі поетапно, а саме: 3 курс (з 01.09.2019 по 31.08.2020) 20 330, 00 грн. 1-й етап оплати: 10165, 00 грн. (при укладенні цього Договору); 2-й етап оплати: 10165. 00 грн. (не пізніше 20.01.2020). Вказані кошти ним оплачені, однак, надати докази у зв`язку з карантином в державі та у навчальному закладі не виявляється можливим. Факт укладення ним договору на оплату за навчання сина та проведення розрахунку за ним, спростовує твердження позивача про не надання ним дитині матеріальної допомоги на навчання. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 21.04.2020 року суддею Сквирського районного суду Київської області Коваленко О.М. було задоволено заяву про відвід судді. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2020 року справу розподілено судді Сквирського районного суду Київської області Клочко В.М., який прийняв справу до свого провадження. 20.07.2020 року Сквирським районним судом Київської області на підставі розпорядження №31 керівника апарату відповідно до п. 1 ч. 9 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, оскільки згідно наказу Сквирського районного суду Київської області №2-к від 19.06.2020 року суддю Клочко В.М. тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя, та на підставі розпорядження в. о. голови Сквирського районного суду Київської області справу було передано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, як найбільш територіально наближеного. 30.07.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями та 31.07.2020 року справу передано до провадження. 05.08.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було прийнято справу до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, 30.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні просила стягнути на свою користь з відповідача аліменти на сина в розмірі 1/2 частини його заробітку та стягнути додаткові витрати на утримання сина в розмірі 1/2 частини його заробітку, і пояснила, що вона є інвалідом ІІ групи по зору, не працює. Батько кошти на утримання сина не надає, але має таку можливість, оскільки він має крім офіційних доходів ще й не офіційні доходи, він займається різкою поросят, а дитині м`яса не дає. Син [PERSON] жив в гуртожитку від навчального закладу в м. Києві до 2019 року. З 2019 року живе в квартирі разом з нею, оскільки в гуртожитку не може жити так як там з нього знущаються. В м. Києві вона купила квартиру, а потім її подарувала старшому сину [PERSON] , де вона зараз проживає з меншим сином [PERSON] , а старший син проживає за кордоном. Вона за дану квартиру сплачує комунальні послуги. 22.08.2017 року був укладений договір з навчальним закладом, вартість навчання становить 77970,00 грн. В рік вона платить два рази, за перший курс сплатила по 8400 грн. Навчання на березень 2020 року становило І-курс - по 8400,00 грн., ІІ-курс - по 9240,00 грн. 29.08.2019 року між відповідачем та навчальним закладом був укладений новий договір, відповідач два рази платив за навчання. В неї відкритий рахунок в ПриватБанку, з її рахунку проводилися платежі за навчання сина. Просила позов задовольнити в поновному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно батьки повинні утримувати дітей і він сплачував аліменти до досягнення сином 18 років. Він наразі він не має матеріальної можливості плати аліменти. Син навчається на денній формі навчання, стипендії не отримує. Син з моменту вступу до навчального закладу проживав в гуртожитку. Після придбання позивачем квартири в м. Києві, син проживає з нею з лютого 2020 року. Син був зареєстрований в гуртожитку, а зараз де він зареєстрований йому не відомо. 29.08.2019 року він уклав договір з навчальним закладом та сплачував кошти за його навчання. 19.01.2018 року за навчання сина він сплатив - 6240,00 грн. та 27.08.2018 року - 9240,00 грн. Він не пам`ятає чи допомагав сину за період його навчання. Він працює охоронником, отримує заробітну плату в розмірі 1975,00 грн. за місць, додаткових доходів не має, на праві власності до листопада - грудня 2019 року він мав пай. Живе він на найманій квартирі. У лютому 1998 року він купив будинок, оформив його на позивача, наразі є спір щодо даного будинку. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи, адвокат Олійник Інна Станіславівна, в судовому засіданні позов підтримала. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.03.1982 року та рішенням Сквирського районного суду від 02.01.2001 року шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 28.12.2002 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян і до його повноліття, починаючи з 18.12.2002 року, що підтверджено матеріалами справи (а.с.7,11) та визнається сторонами. Також, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є студентом денної форми навчання факультету міжнародної торгівлі та права Київського національного торговельно-економічного університету та здобуває освітній ступінь вищої освіти «бакалавр/магістр» до червня 2021 року ( а.с116). 22.08.2017 року між [PERSON] та Київським національним торговельно-економічним університетом (КНТЕУ) був укладений Договір №1869д/6к-2017 про навчання (підготовку) (а.с.46-50), відповідно до якого Київський національний торговельно-економічний університет (КНТЕУ) бере на себе зобов`язання за рахунок коштів [PERSON] (замовника) здійснити надання освітньої послуги навчання (підготовки) [PERSON] , термін навчання 3 роки 10 місяців, денна форма навчання, починаючи з 1 курсу. Загальна вартість освітньої послуги становить 77 970,00 гривень. Відповідно до п.4.3 даного Договору, замовник вносить плату готівкою або в безготівковій формі поетапно, а саме: 1 курс (з 01.09.2017 року по 31.08.2018 року) 16 800,00 грн., так: 1-й етап оплати: 8400,00 грн.(при укладанні цього договору); 2-й етап оплати: 8400,00 грн. (не пізніше 20.01.2018 року). 2 курс (з 01.09.2018 року по 31.08.2019 року) 18 480,00 грн., так 1-й етап оплати: 9240,00 грн.(не пізніше 15.08.2018 року); 2-й етап оплати: 9240,00 грн. (не пізніше 20.01.2019 року). 3 курс (з 01.09.2019 року по 31.08.2020 року) 20 330,00 грн., так 1-й етап оплати: 10 165,00 грн. (не пізніше 15.08.2019 року); 2-й етап оплати: 10 165,00 грн. (не пізніше 20.01.2020 року). 4 курс (з 01.09.2020 року по 31.06.2021 року) 22 360,00 грн., так 1-й етап оплати: 11 180,00 грн. (не пізніше 15.08.2020 року); 2-й етап оплати: 11 180,00 грн. (не пізніше 20.01.2021 року). Платіж замовника, визначений умовами цього Договору, вважається здійсненим при зарахуванні коштів на розрахунковий рахунок виконавця. В судовому засіданні сторони ствердили, що Договір №1869д/6к-2017 про навчання (підготовку) було розірвано та укладено інший договір. Так, 29.08.2019 року між [PERSON] та Київським національним торговельно-економічним університетом (КНТЕУ) був укладений Договір №3157д/6п-2019 про навчання (підготовку) (а.с.51-54), відповідно до якого Київський національний торговельно-економічний університет (КНТЕУ) бере на себе зобов`язання за рахунок коштів [PERSON] (замовника) здійснити надання освітньої послуги навчання (підготовки) [PERSON] , термін навчання 1 рік 10 місяців, денна форма навчання, починаючи з 3 курсу. Загальна вартість освітньої послуги становить 42 690,00 гривень. Відповідно до п.4.3 даного Договору, замовник вносить плату готівкою або в безготівковій формі поетапно, а саме: 3 курс (з 01.09.2019 року по 31.08.2020 року) 20 330,00 грн., так 1-й етап оплати: 10 165,00 грн. (не пізніше 15.08.2019 року); 2-й етап оплати: 10 165,00 грн. (не пізніше 20.01.2020 року). 4 курс (з 01.09.2020 року по 31.06.2021 року) 22 360,00 грн., так 1-й етап оплати: 11 180,00 грн. (не пізніше 15.08.2020 року); 2-й етап оплати: 11 180,00 грн. (не пізніше 20.01.2021 року). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Дана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року м. Київ у справ № 635/1139/17 провадження № 61-350св17. Як вбачається з копії посвідчення № [NUMBER] (а.с.14), [PERSON] , [INFO], є інвалідом ІІ - групи по зору та є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.95-96). З довідки про доходи (а.с.123) вбачається, що [PERSON] за період з 01.04.2020 року по 30.09.2020 отримала пенсію в розмірі 21 142,62 грн. Як вбачається з пенсійного посвідчення (а.с.97-98) [PERSON] також є пенсіонером. Згідно із довідкою про доходи (а.с.65), [PERSON] працює в фірмі «ПрАТ «Шамраївське» на посаді «Охоронець», загальна сума доходу за період з 01.11.2019 року по 01.05.2020 року становить 31009,38 грн., з яких було утримано аліменти в розмірі 5837,44 грн. Як вбачається з довідки про доходи (а.с.104), [PERSON] працює в фірмі «ПрАТ «Шамраївське» на посаді «Охоронець», загальна сума доходу за період з 01.02.2020 року по 01.09.2020 року становить 34 151,47 грн., з яких було утримано аліменти в розмірі 13 929,42 грн. З довідки Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) №14117 від 27.05.2020 року (а.с.64) вбачається, що з [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на підставі виконавчого листа №2-1187/2002 від 28.12.2002 року Сквирського районного суду, стягуються аліменти та [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 110 266,87 грн. З 10.03.2020 року із його заробітної плати утримується 70% від доходу по даний час. Станом на 27.05.2020 року стягнуті кошти в сумі 5837,44 грн., які знаходяться на депозитному рахунку відділу у зв`язку з тим, що стягувач [PERSON] не надала реквізитів з установи банку для перерахування стягнутих аліментів. З довідки-перерахунку по аліментах, що видана Сквирським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) №5796 від 18.02.2020 року (а.с.105-107), вбачається, що [PERSON] станом на 18.02.2020 року має заборгованість по аліментах в розмірі 93 534,07 грн. Як вбачається з копії квитанції №0.0.1258534761.1 від 04.02.2019 року (а.с.117) [PERSON] сплатив Київському національному торговельно-економічному університету 3000,00 грн. Як вбачається з копії квитанції №0.0.1257740295.1 від 03.02.2019 року (а.с.118) [PERSON] сплатив Київському національному торговельно-економічному університету 6240,00 грн. Як вбачається з копії квитанції №0.0.1118496470.1 від 27.08.2018 року (а.с.120) [PERSON] сплатив Київському національному торговельно-економічному університету 9240,00 грн. Як вбачається з копії квитанції №0.0.1117414658.1 від 23.08.2018 року (а.с.121) [PERSON] сплатив Київському національному торговельно-економічному університету 4320,00 грн. Разом з тим, в даних квитанціях зазначений ідентифікаційний номер [NUMBER] платника - [PERSON] , тому суд критично оцінює твердження відповідача щодо сплати ним вказаних коштів. Як вбачається з копії квитанції від 19.01.2018 року (а.с.119) [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , сплатив Київському національному торговельно-економічному університету на підставі договору про навчання - 8 400,00 грн. Однак, у 2018 році діяв Договір №1869д/6к-2017 про навчання (підготовку), який був укладений між [PERSON] та Київським національним торговельно-економічним університетом (КНТЕУ) (а.с.46-50). Як вбачається з копії квитанції №0.0.823655875.1 від 09.08.2017 року (а.с.122) [PERSON] сплатила Київському національному торговельно-економічному університету 8400,00 грн. Як вбачається з квитанції від 18.08.2020 року (а.с.115) 18.08.2020 року [PERSON] сплатила за навчання Київському національному торговельно-економічному університету 11 180,00 грн. З матеріалів справи (а.с.23-25) вбачається, що [PERSON] на сайті інтернет оголошень розмістила інформацію щодо продажу двокімнатної та однокімнатної квартири, які знаходяться в м. Сквира та розміщене оголошення щодо здачі в оренду будинку із зручностями в м. Сквира. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що квитанції по сплаті за навчання [PERSON] сплачені позивачем з її рахунку. [PERSON] жив в гуртожитку, а з кінця 2019 року почав проживати на квартирі у м. Києві з мамою, в якої перебуває на утриманні. Однак, згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №1977 (а.с.99), станом на 12.11.2019 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а з копії паспорта [NUMBER] , наданого третьою особою у судовому засіданні (а.с.100-103) вбачається, що [PERSON] з 07.06.2019 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на повнолітнього сина, який продовжує навчання, не підлягають до задоволення, оскільки не доведено існування усіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати вказані аліменти. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини суд виходить з наступного. Як вбачається з квитанцій ТОВ «Медклінік» медичний центр (а.с.55,56) [PERSON] 24.01.2020 року сплатив за послуги медичного центру 1900 грн. та 18001,12 грн. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15, постанові від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц). На підставі вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON] є повнолітньою особою, суд не вбачає правових підстав для застосування положень ст.185 СК України та стягнення з відповідача додаткових витрат. Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б у своїй сукупності дали змогу суду дійти висновку про наявність зазначених нею обставин справи, які входять до предмету доказування, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed