Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

06 вересня 2017 року позивач по справі звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, яким просить суд визнати за нею право власності на 79/1000 частин нежитлової будівлі по вулиці 40-річчя Перемоги, 6 в селі Борівське Шевченківського району Харківської області. В обґрунтування позову вказала, що 11 жовтня 2006 року між нею, як фізичною особою-підприємцем, та Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області було укладено Біржову угоду купівлі-продажу № 02/Р від 11.10.2006 року на нежитлові приміщення № 32 площею 16,8 кв.м, № 33 площею 19,3 кв.м, № 34 площею 16,2 кв.м, № 35 площею 16,8 кв.м, що становить 79/1000 частин нежитлової будівлі по вулиці 40-річчя Перемоги, 6 в селі Борівське Шевченківського району Харківської області. Зазначений договір укладено на Товарній біржі «Санвест». Згідно Рішення постійно діючого Третейського суду при товарній біржі «Санвест» від 22.11.2006 року по справі № 13/ПТС-06 визнано дійсною біржову угоду купівлі-продажу нерухомого майна № 2/Р від 10.11.2006 між Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області та фізичною особою-підприємцем [PERSON] та визнано фізичну особу-підприємця [PERSON] власником вищевказаних приміщень нежитлової будівлі по вулиці 40-річчя Перемоги, 6 в селі Борівське Шевченківського району Харківської області, а КП «Шевченківське БТІ» зобовязано здійснити державну реєстрацію нерухомого майна. У вересні 2011 року [PERSON] зареєструвала біржову угоду купівлі-продажу та нерухоме майно в КП «Шевченківське БТІ» і таким чином стала власником вказаної частини нежитлової будівлі. На підставі біржової угоди купівлі-продажу між Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області та [PERSON] укладено договір оренди землі від 26.02.2014 року, право оренди згідно якого зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 26 лютого 2014 року. 24 лютого 2017 року [PERSON] припинила здійснення підприємницької діяльності, після чого вирішила продати належну їй частину нежитлової будівлі та звернулася з цього приводу до Шевченківської державної нотаріальної контори, проте отримала відмову та рекомендацію звернутися до суду (а.с.19). Позивач стверджує, що Борівська сільська рада Шевченківського району Харківської області ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. На теперішній час нотаріально посвідчити договір не має можливості, у звязку із чим позивач не має законних прав та підстав для розпорядження та користування нерухомим майном, та змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача [PERSON], проти задоволення позову не заперечувала, також не відмовлялась в судовому засіданні проти оформлення даного договору купівлі- продажу в нотаріальному поряду на даний час. Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідка [PERSON], вивчивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини, повязані з купівлею - продажем. Рішенням Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 10 липня 2006 року було надано згоду на продаж частини приміщень адміністративного будинку Борівської сільської ради приватному підприємцю [PERSON], зобовязано голову сільської ради укласти договір купівлі-продажу приміщень. Рішення є чинним, на даний час ніким не оскаржене. 11 жовтня 2006 року між [PERSON] - як фізичною особою-підприємцем, та Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області було укладено Біржову угоду купівлі-продажу № 02/Р від 11.10.2006 року на нежитлові приміщення № 32 площею 16,8 кв.м, № 33 площею 19,3 кв.м, № 34 площею 16,2 кв.м, № 35 площею 16,8 кв.м, що становить 79/1000 частин нежитлової будівлі по вулиці 40-річчя Перемоги, 6 в селі Борівське Шевченківського району Харківської області (а.с.10). Зазначений договір укладено на Товарній біржі «Санвест» (а.с.10). Згідно Рішення постійно діючого Третейського суду при товарній біржі «Санвест» від 22.11.2006 року по справі № 13/ПТС-06 визнано дійсною біржову угоду купівлі-продажу нерухомого майна № 2/Р від 10.11.2006 між Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області та фізичною особою-підприємцем [PERSON] Визнано фізичну особу-підприємця [PERSON] власником нежитлових приміщень № 32 площею 16,8 кв.м, № 33 площею 19,3 кв.м, № 34 площею 16,2 кв.м, № 35 площею 16,8 кв.м нежитлової будівлі по вулиці 40-річчя Перемоги, 6 в селі Борівське Шевченківського району Харківської області, а КП «Шевченківське БТІ» зобовязано здійснити державну реєстрацію нерухомого майна (а.с.11,12). Як зазначає представник позивача, позивач 22 вересня 2011 року зареєструвала біржову угоду купівлі-продажу та нерухоме майно в КП «Шевченківське БТІ», натомість на підтвердження цього суду письмових доказів не надано. Позивач користується частиною нежитлової будівлі, утримує її в належному стані, неодноразово здійснювала ремонти, сплачує необхідні комунальні платежі, про що в суді підтвердив свідок [PERSON]. Між позивачем і Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області укладено договір оренди землі від 26.02.2014 року (а.с.17). 24 лютого 2017 року [PERSON] припинила здійснення підприємницької діяльності, про що до ЄДР юридичних та фізичних осіб-підприємців 24 лютого 2017 року внесено запис № 24730060005000175, що підтверджується повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (а.с.9). В 2017 році після припинення підприємницької діяльності позивач вирішила продати належну їй частину нежитлової будівлі та звернулася з цього приводу до Шевченківської державної нотаріальної контори. Листом від 25 квітня 2017 року № 150/01-16 Шевченківською державною нотаріальною конторою в посвідченні договору купівлі-продажу вищевказаного договору позивачу було відмовлено на тій підставі, що рішення третейського суду не входить до переліку документів як правовстановлюючі документи (а.с.19). Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним законом щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж та загальним щодо правил укладання договорів. Спеціальним законом є норми закріплені у Цивільному кодексі. Біржова угода і рішення третейського суду (а.с.10-14) суперечить і не відповідає вимогам встановленим в статті 657 ЦК України щодо нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно із ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин в даній статті також зазначалось, що договір підлягав нотаріальному посвідченню і вважався укладеним з дня такого посвідчення. Частиною 1 ст. 220 ЦК України, передбачено, що в разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однією зі сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Позивачем не обґрунтовано та не надано належних доказів в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити. Представник позивача стверджує, що Борівська сільська рада Шевченківського району Харківської області ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. В суді представник Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області пояснила, що вона не заперечує проти оформлення даного договору купівлі-продажу між позивачкою і Борівською сільрадою нотаріально. Позивач не позбавлений права на оформлення угоди купівлі продажу через нотаріуса, так як відповідач, як було встановлено в суді, не відмовляється і не ухиляється від оформлення угоди нотаріально. Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року по справі № 754/2339/16ц, в якій зазначено, що суд повинен зясувати чому правочин не може бути нотаріально посвідченим, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Посилання позивача по справі на волевиявлення сторін в момент домовленості щодо усіх істотних умов договору не береться судом до уваги, так як крім волевиявлення, існують і загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Оскільки представник відповідача позов визнає, хоча не відмовляється від нотаріального посвідчення договору , суд бере до уваги наступне. Задоволення позову і визнання права власності за позивачем на вищезазначене майно з урахуванням лише визнання позову відповідачем є неправильним, оскільки рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим ( ст. 213 ЦПК ). В разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову лише у випадках наявності для того законних підстав. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд відмовляє в позові. Позивач наразі не позбавлена можливості відносно оформлення договору-купівлі продажу у нотаріальному порядку, так як відповідач від цього не відмовляється і мається рішення сільської ради про зобовязання голови сільської ради укласти договір купівлі-продажу приміщень з позивачем.

Outcome: dismissed