Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

06 березня 2019 року до Обухівського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову зазначив, що шлюб між сторонами зареєстровано 22.01.2010 року. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, з 2018 року подружні відносини припинили, шлюб носить формальний характер, примирення вважає неможливим. Просив суд розірвати шлюб. 06 березня 2019 року відповідно до ухвали Обухівського районного суду у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач подала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. В підготовче судове засідання 22 березня 2019 року для розгляду справи сторони, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, не зявилися. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 22 січня 2010 року укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб №092679 серії №1-ОК, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київській області. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Із позову та заяв сторін, поданих на адресу суду, встановлено, що подальше спільне проживання між ними є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею пятою Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливим, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають задоволенню. Так як відповідач позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні в порядку частини третьої статті 200 ЦПК України. Визнання позову відповідачем приймається судом як належне. Відповідно до заяви позивача судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved