Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

04 травня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Територіальної громади міста Вознесенськ про визнання дійсним договору міни нерухомого майна, в якому вказав, що 21 липня 1999 року він уклав з [PERSON] договір міни, згідно якого він передав у власність [PERSON] належну йому квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] а [PERSON] передала йому у власність житловий [ADDRESS]. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що даний договір був укладений між ним та [PERSON] в письмовій формі і зареєстрований на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі 21 липня 1999 року за №481, ніхто із сторін угоди її не оспорює і всі умови договору виконані. Посилаючись на те, що нотаріальне посвідчення договору неможливе в зв'язку з тим, що [PERSON] померла [INFO], а позивачу невідомо про наявність спадкоємців після її смерті, позивач просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 05 травня 2018 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 22 травня 2018 року неналежний відповідач Територіальна громада міста Вознесенська був замінений на належного відповідача [PERSON], яка є спадкоємицею першої черги за законом та прийняла спадщину після смерті [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Позивач проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 21 липня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір міни нерухомого майна, згідно якого позивач передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], а [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий [ADDRESS]. Даний договір був укладений у письмовій формі та зареєстрований на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі 21 липня 1999 року за №481. Згідно реєстраційного напису договір купівлі-продажу житлового будинку зареєстровано Вознесенським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] за р.№682 22 липня 1999року. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті з заявою про прийняття спадщини звернулася її дочка [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи № 209/2014, яка була заведена після смерті [PERSON] в Южноукраїнській державній нотаріальній конторі 12 грудня 2014 року. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року), останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому в даному випадку застосуванню підлягає Цивільний Кодекс України 1963 року. Оскільки ст.242 ЦК України (1963 року) передбачає, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі - продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін, тому договір міни житловими приміщеннями, укладений між сторонами підлягає нотаріальному посвідченню, як це передбачено ст.227 ЦК України. Згідно до ст. 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно ч.2 ст.47 ЦК України, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи встановлені судом обставини, оскільки сторони по договору міни нерухомого майна повністю виконали свої обов'язки по цьому договору, а нотаріально посвідчити договір неможливо, суд вважає необхідним визнати дійсним вказаний договір міни. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору міни- обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved