Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

06 жовтня 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до Триліської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що 11.01.2005 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі на земельну частку (пай) розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області (належало [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай)). За життя [PERSON] заповіту не склав, тому право на спадкування за законом одержала [PERSON] Реалізовуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну частку (пай), однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцеві земельної частки (паю), який зареєстровано на імя [PERSON]. Позивачу надали розяснення про те, що у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, вказане питання підлягає вирішенню в судовому порядку. Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) земельна частка розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах належить на праві власності [PERSON] 19.09.1997 року померла [PERSON], внаслідок чого відкрилася спадщина, в тому числі на вищевказану земельну частку (пай). [PERSON] заповіту не складала, спадкоємців першої та другої черг не мала, а тому право на спадкування за законом отримав спадкоємець [PERSON] Однак, 11.01.2005 року, не оформивши право власності на спадкове майно, [PERSON] помер. Крім того, в документах, що підтверджують родинні звязки у позивача зі спадкодавцем, наявні розбіжності, а саме в свідоцтві про народження позивача [PERSON] в графі батько вказано «Свінціцький Борис Володимирович», а в інших документах спадкодавець значиться, як «Свінціцький Броніслав Володимирович». Розбіжності у написанні імені, по батькові спадкодавці у свідоцтві про народження батька позивача позбавляють її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. На підставі зазначеного просила суд визнати занею право власності на земельну частку (пай) розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області (сертифікат серії КВ №021079 на імя [PERSON]), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 11 січня 2005 року. В судове засідання представник позивача не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду надав клопотання, в якій зазначив, що не заперечує проти позову та просить розглядати справу без участі представника. Частина 4 статті 174 ЦПК України встановлює, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 11 січня 2005 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 26.11.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, серія I-ОК № 036367 (а.с.15). Після смерті якого відкрилась спадщина на земельну частку (пай) площею 2,6 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому право на спадкування за законом одержала позивачка [PERSON], як дочка померлого. Реалізовуючи своє право на спадщину позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну частку (пай), однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документівщодо належності спадкодавцеві земельної частки (паю), який зареєстровано на імя [PERSON]. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленомуцивільнимзаконодавством. У разівідмовинотаріуса в оформленні права на спадщину особа можезвернутисядо суду за правилами позовногопровадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Обєктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п. 3.3 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно». Також у даному [PERSON] зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальнійконторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Судом встановлено, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №021079, земельна частка розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області належала на праві власності [PERSON] (а.с.17). 19 вересня 1997 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 20.09.1997 року Триліською сільською радою Фастівського району Київської області, серія I-БК № 035117 (а.с.16). Після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на вищевказану земельну частку (пай). За життя [PERSON] заповіту не склала, спадкоємці першої та другої черг не мала, а тому право на спадкування за законом отримав спадкоємець [PERSON] Відповідно до довідки № 656Триліської сільської ради Фастівського району Київської області від 19.07.2017 року [PERSON] до смерті [PERSON] померлої 19.09.1997 року перебував на її утриманні, оскільки хворів та був пенсійного віку (а.с.20). Згідно довідки № 607 Триліської сільської ради Фастівського району Київської області від 19.07.2017 року, [PERSON] дійсно з 1975 року по день смерті 19.09.1997 року проживали разом з [PERSON] однією сімєю в одному будинку та вели спільне господарство (а.с.21). Відповідно до довідки № 655 Триліської сільської ради Фастівського району Київської області від 19.09.2017 року [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], а саме вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме здавав в оренду земельну частку (пай) (а.с.18). Однак, не оформивши право власності на спадкове майно, [PERSON] помер. Відповідно до довідки № 654 Триліської сільської ради Фастівського району Київської області від 19.09.2017 року [PERSON] без реєстрації фактично проживала за адресою: [INFO] разом зі своїм батьком [PERSON] на час його смерті 11.01.2005 року (а.с.19). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадщину після смерті батька прийняла позивачка, оскільки постійно проживав разом з померлим в спадковому будинку на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що\~ право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець за життя набула у власність земельну частку (пай) розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області після смерті [PERSON], померлої 19.09.1997 року на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №021079. Також судом встановлено, що відповідно до даних паспорта [PERSON], серії МЕ № 048065 виданого Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві в травні2002 року по батькові записано «Борисівна» (а.с.6). Разом з тим, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] видане на імя «Свінціцької Ольги Борисівни», а в графі «батько» зазначено «Свінціцький Борис Володимирович»,а в інших документах спадкодавець значиться, як «Свінціцький Броніслав Володимирович». Факт родинних відносин між померлим [PERSON] і позивачем підтверджується співпаданням зазначення їх родових прізвищ, які відображені в наданих суду документах. Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тому набула право спадкування, але не має правовстановлюючого документа про право власності на спадкове нерухоме майно, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності правовстановлюючого документа не існує.\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved