Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

07.05.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до підприємства об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) «Фенікс спілки інвалідів війни в Афганістані та воєнних конфліктів в інших країнах «Форпост» м. Кривого Рогу про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на прохання директора підприємства Шведової О.В. позичила підприємству для придбання приміщення за адресою: [ADDRESS] погодилась позичити гроші. 17 серпня 2015 року вони уклали договір позики, вона перерахувала відповідачу 18.08.2015 року 175 888 грн. 40 коп. на їх рахунок, а відповідач зобов`язувався повернути позику до 01 вересня 2016 року з виплатою 15 % річних. Крім того, у випадку прострочення повернення позики, мені відповідач повинен був сплатити також 15 % річних (а.с. копія договору, копія квитанції додається). Також п. 2.1. договору передбачено, що сума коштів , яка буде повертатись позичальником , у строк, встановлений договором, повинна бути еквівалентною 8 083, 40 доларів США за курсом НБУ на дату повернення та у разі зміни курсу НБУ до долара США на дату повернення грошових коштів, сума корегується. З моменту укладення договору і до подачі позовної заяви підприємство повернуло їй лише 17 100 грн. однаковими сумами по 1 425 грн. щомісячно у період з січня по грудень 2017 року , а саме: 15 січня , 10 лютого, 10 березня, 11 квітня, 10 травня, 10 червня, 12 липня, 10 серпня, 15 вересня, 10 жовтня, 10 листопада, 11 грудня. На неодноразові звернення щодо погашення заборгованості у повному обсязі директор Шведова О.В. пояснила, що підприємство має скрутний фінансовий стан, тому просто не має можливості погасити заборгованість. Через це вона змушена звертатись до суду з позовом, просила стягнути з підприємства об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) «Фенікс спілки інвалідів війни в Афганістані та воєнних конфліктів в інших країнах «Форпост» м. Кривого Рогу на свою користь заборгованість за договором позики - 301398, 40 грн., з яких 190 545, 02 грн. - сума позики, 69 122, 85 грн. - відсотки за користування позикою, 41 730, 53 грн. - відсотки за прострочення виплати суми позики та понесені витрати у справі. 22.05.2019 року позивач позовні вимоги збільшила та надала уточнення позовних вимог і розрахунок, в якому просила відсотки за користування позикою та відсотки за прострочення повернення коштів стягнути станом на 01.05.2019 р. у сумі 92 941, 05 грн. та 65 548, 73 грн. відповідно , суму позики - 190 545, 02 грн. Представник відповідача Шведова О.В. надала письмовий відзив, в якому позовні вимоги визнала частково, підтвердила, що дійсно був укладений договір позики та позивач перерахувала на рахунок підприємства 175 888 грн. 40 коп. , які були витрачені на придбання приміщення за адресою: м. Кривий Ріг , вул. Дніпровське шосе, б. 8, приміщення 60 . Частково кошти вони повернули, а саме 17 100 грн. Однак, через скрутне фінансове становище, підприємство не має можливості повернути борг в повному обсязі. З цих підстав, просила не стягувати з підприємства відсотки за користування коштами та відсотки за прострочення виконання зобов`язання. При цьому також просила, відстрочити чи розстрочити виплату коштів. У судове засідання сторони не з`явились, про день та час були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] просила справу розглядати у її відсутність, на позові наполягала. Представник відповідача Шведова О.В. також просила справу розглядати у відсутність, проти позову частково заперечувала та просила врахувати подані письмові заперечення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.08.2015 року [PERSON] , з однієї сторони та підприємства об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) «Фенікс спілки інвалідів війни в Афганістані та воєнних конфліктів в інших країнах «Форпост» м. Кривого Рогу, з іншої, уклали договір позики, відповідно до якого позичальник зобов`язувалась передати у триденний строк з моменту підписання договору у власність боржника 175 888 гривень 40 коп., що на день підписання за курсом НБУ (100 доларів США = 2175, 76665 грн.) еквівалентно 8 083, 40 доларів США , шляхом перерахування на поточний рахунок ПОГ «Фенікс спілки інвалідів війни в Афганістані та воєнних конфліктів в інших країнах «Форпост» м. Кривого Рогу для використанні коштів за цільовим призначенням: для придбання об`єкту нерухомості - нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 2., 2.1 договору позики зазначену вище суму позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в строк до 01 вересня 2016 року, та вказана загальна сума боргу повинна бути еквівалентною 8 083, 40 доларів США за курсом НБУ на дату повернення, а у разі зміни курсу НБУ до долара США на дату повернення грошових коштів, сума підлягає корегуванню (а.с. 9 - договір). Відповідно п. 3 договору , позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірі п`ятнадцяти відсотків річних, а відповідно до п. 6 договору у випадку прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання (не повернення позикодавцю суми боргу та сплати відсотків у встановлений договором строк), позичальник сплачує позикодавцю п`ятнадцять відсотків річних від простроченої суми. Факт перерахування коштів та отримання їх відповідачем підтверджується платіжною квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» від 18.05.2015 року, вказані обставини визнав також відповідач (а.с. 10 - квитанція, та письмові заперечення відповідача). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Отже відповідач підприємство об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) «Фенікс спілки інвалідів війни в Афганістані та воєнних конфліктів в інших країнах «Форпост» м. Кривого Рогу повинен повернути позивачу [PERSON] суму боргу, з виплатою відсотків за користування позиченими коштами, розмір яких встановлено договором та сплатити відсотки за прострочення повернення позичених коштів. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань, у тому числі позики, як в іноземній валюті, так і з використанням еквіваленту іноземної валюти, не суперечить чинному законодавству. З цих підстав , вимоги позивача щодо повернення їй невиплаченої суми позики з розрахунку в еквіваленті до долару США, також не суперечить вимогам закону, а отже підлягає задоволенню. Щодо заявленого позивачем до сплати розміру та суми відсотків за користування позикою. Розмір процентів за користування грошовими коштами був визначений у договорі позики від 17 серпня 2015 року- 15 %. За умовами договору позики від 17 серпня 2015 року сторони погодили, що позику надано до 01 вересня 2016 року. Тому право позикодавця нараховувати проценти за договором позики припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 01 вересня 2016 року позивач не мав правових підстав для нарахування процентів. З урахуванням наведеного, на користь позивача належить стягнути із відповідача проценти за користування грошовими коштами у розмірі 27 320 грн. 24 коп. (за період з 18.08.2015 року по 01.09.2016 р. ). Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і ВеликаПалата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних , якщо інший розмір не встановлено договором, визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. З цих обставин, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, відповідно до якого стягненню на його користь підлягає заборгованості у розмірі 65 548, 73 грн. за період з 01.09.2016 р. по 30.04.2019 р. Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача, щодо скрутного матеріального становища, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування позиченими коштами та відсотків за прострочення повернення позики, оскільки такі підстави не передбачені законом. Що стосується прохання розстрочити чи відстрочити виконання судового рішення, то вказане питання не підлягає вирішенню під час постановлення судового рішення по суті заявлених позовних вимог, а вирішується в порядку його виконання. Судовий збір вирішується згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial