Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

05.02.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Михайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO] року, право на земельну частку (пай), площею 6,26 в умовних кадастрових гектарах, Сертифікат на право на земельну частку (пай) від 12 квітня 2002 року, серія [NUMBER], яка знаходиться на території Михайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. 22.05.2018 року позивач надав уточнену позовну заяву, відповідно до якої свої вимоги тим, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], який проживав та був зареєстрований в с.Мошорине Знамянського району Кіровоградської області. Він, позивач, звернувся до Знам'янської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності за законом на майно, яке залишилось після смерті батька. Але нотаріус йому відмовив у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки з'ясувалось, що земельна частка (пай) 6.26 га, розташована на території с.Михайлівка, належала його померлій матері та за життя його батько фактично прийняв спадщину після матері, але земельну ділянку на себе не переоформив. Його батько [PERSON] та мати [PERSON], до дня смерті матері проживали та були зареєстровані за однією адресою. Мати [PERSON] померла [INFO] року. Після смерті матері його батько, в порядку передбаченому п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) фактично успадкував частину її майна, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на день її смерті. Після смерті матері, він, позивач, та його батько, [PERSON], проживали та були зареєстровані за однією адресою до дня смерті батька. Державний акт на право власності на земельну частку матері не видавався та межі земельної ділянки на місцевості не визначені. Він, позивач, являється єдиним спадкоємцем після смерті батька. Михайлівською сільською радою Олександрійського району було безоплатно передано у колективну власність Колективному сільськогосподарському підприємству «Надія» земельну ділянку для виробництва сільськогосподарської продукції з метою подальшого її паювання між членами КСП. 13.08.1996 року КСП «Надія» був виданий Державний акт на право колективної власності на землю, до якого був доданий список громадян, які на момент видачі Державного акту були членами КСП «Надія». До вказаного списку була включена і його мати - [PERSON]. 12 квітня 2002 року Олександрійською районною державною адміністрацією на ім'я [PERSON] був виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], яка знаходиться в межах Михайлівської сільської ради, площею 6,26 в умовних кадастрових гектарах. За життя його мати не отримала Державний акт на землю, так як померла раніше ніж були видані розпорядження про належність їй права на земельну частку (пай) та сертифікат. Враховуючи те, що він, позивач, прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву, але не має можливості у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права, вимушений звернутись до суду із даним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Михайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що до вимог позовної заяви виконавчий комітет Михайлівської сільської ради відзиву не має. Представник Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області було повідомлене належним чином. Причини неявки представника до суду повідомлено не було, жодні клопотання та заяви по суті справи не подавались. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленомуцим Кодексом, звернутися до суду за захистомсвоїхпорушених, невизнанихабооспорюваних прав, свобод чизаконнихінтересів. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи(ч.1 ст. 76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом. Доказування не можеґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серія [NUMBER], 14 березня 1962 року Михайлівським сільським бюро РАЦС Олександрійського району було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Михайлівським сільським бюро РАЦС Олександрійського району. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Михайлівською сільською радою Олександрійського району. 12 квітня 2002 року на ім'я [PERSON], на підставі рішення Олександрійської райдержадміністрації від 10.02.1997 року, як члену КСП «Надія» було виготовлено та видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 6,26 в умовних кадастрових гектарах серії [NUMBER]. Згідно копії довідки Михайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 16.03.2016 року № 260, [PERSON], яка померла [INFO] року, постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], починаючи з 23 січня 1978 року і до дня своєї смерті. З нею спільно та постійно проживав її чоловік [PERSON], який був зареєстрований за вказаною адресою ще з 15 вересня 1977 року. За життя заповіт [PERSON] в сільській раді не посвідчувався. Вказаний факт також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). Відповідно до довідки Михайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 11.10.2016 року за Сертифікатом виданим на ім'я [PERSON], закріплена земельна ділянка [NUMBER] площею 6.05 га, згідно схеми поділу земель колективної власності на землі частки (паї) та організації території колишнього КСП «Надія», кадастровий номер [NUMBER]. Згідно інформаційної довідки, наданої Знам'янською районною державною нотаріальною конторою на запит суду від 28.03.2018 року, відповідно до книг обліку і реєстрації спадкових справ, спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, не заводилась. Вказана інформація також підтверджена інформаційною довідкою Олександрійською районною державною нотаріальною конторою від 25.03.2016 року № 311/02-14, наданою на запит Знам'янської районної державної нотаріальної контори. [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Мошоринською сільською радою Знам'янського району.. Відповідно до копії довідки Мошоринської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області від 15.03.2016 року № 344, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи заведеної після смерті [PERSON], останній, починаючи з 1997 року і до дня свої смерті був зареєстрований та проживав з в [ADDRESS]. З ним разом проживали та були зареєстровані його син [PERSON], невістка [PERSON] та онук [PERSON]. 22.03.2016 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] та отримав відповідне свідоцтво про право на земельну частку (пай), що належало спадкодавцю на підставі сертифікату. Постановою від 21.05.2016 року № 947/02-31 державний нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на право на земельну частку (пай) роміром 6.26 га в умовних кадастрових гектарах , що належало на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого 12.04.2002 року Олександрійською райдержадміністрацією на ім»я [PERSON], з тих підстав, що [PERSON] померла раніше ніж було видано розпорядження про належність їй права на земельну частку (пай) та відповідний сертифікат. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР. Враховуючи що і батько і мати позивача померли до 1 січня 2004 року, застосуванню до виниклих спадкових правовідносин підлягають норми ЦК УРСР. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід урахував ати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. З копії сертифікату про справо на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 12.04.2002 року Олександрійською райдержадміністрацією на ім'я [PERSON] вбачається, що остання мала право на земельну частку (пай). Згідно довідки виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Олександрійського району від 19.09.2018 року №429 за сертифікатом на право на земельну частку(пай) [NUMBER] виданим [PERSON], закріплена земельна ділянка [NUMBER], площею 6,05 га, згідно схеми поділу земель колективної власності на землі частки (паї) та організації території колишнього КСП «Надія», кадастровий номер [NUMBER]. Дана земельна ділянка на даний час знаходиться в оренді у ТОВ «УкрАгроКом» на підставі договору, укладеного між Олександрійською райдержадміністрацією та ТОВ «УкрАгроКом», який зареєстрований у Олександрійському відділі КРФ ДП «Центр Державного земельного кадастру» 27.11.2009 року за №040938000050. Відповідно до довідки виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Олександрійського району від 19.09.2018 року №428 на території Михайлівської сільської ради сільськогосподарського товариства КСП «Надія» немає, а знаходиться 5-й відділок ТОВ «УкрАгроКом». Відповідно до архівного витягу з розпорядження Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області «Про реєстрацію колективних сільськогосподарських товариств «Надія», «Маяк», «ім.Петровського»» 14.03.2001 року СВК «Надія» було перереєстроване в СТОВ «Надія», а згідно розпоряджень голови райдержадміністрації з основної діяльності за 2004, 2008 роки - СТОВ «Надія» перереєстроване в ТОВ «Михайлівське - К» , яке припинило діяльність в зв'язку з приєднанням до ТОВ «УкрАгроКом». Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Виходячи з системного аналізу цивільного законодавства, у справах про спадкування за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, спадкоємці мають право звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, звернення до суду з вимогами про встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року). Разом з тим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Так як спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до 01 січня 2004 року, а її чоловік, батько позивача, [PERSON] був зареєстрований за однією за спадкодавцем адресою до дна смерті останньої, останній фактично прийняв спадщину. У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, та відсутній спір з приводу спадщини, така спадщина вважається належною спадкоємцю в порядку спадкування за законом. Оскільки спадщини, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, відкрилась до набрання чинності ЦК України 2004 року, зазначені правовідносини також регулюються чинним на той час ЦК УРСР. В даному випадку докази свідчать про те, що позивач фактично прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його батька - спадкодавця [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини також проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно вимог ст 141 ЦПК України, судові витрати у справі суд залишає по фактично понесеним.

Outcome: approved