Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

05.08.2016 року до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом звернулась [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за прострочку виконання грошового зобов'язання. В обґрунтування вимог зазначила, що за її позовом до [PERSON] рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30.05.2014 року задоволено позовні вимоги та стягнуто на її користь борг за договором авансу від 13.08.2013 року №1607 в сумі 8120 грн. 00 коп. та судовий збір 243 грн. 60 коп., вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області. Відповідно до розрахунку від 03.08.2016 року суми грошового боргу за липень 2014 року - квітень 2016 року з урахуванням встановлених індексів відсотків інфляції за прострочений період і трьох відсотків річних від простроченої суми, то інфляційні нарахування на суму боргу [PERSON] складають 4181,43 грн. та три відсотки річних 315,05 грн., загальна сума 4496,48 грн. Просила суд стягнути з відповідача на її користь суму інфляційних нарахувань 4181,43 грн. та 3% відсотки річних від простроченої суми - 315,05 грн., всього 4496,48 грн. 13.09.2016 року на адресу суду надійшла заява від позивача [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог, де остання просила стягнути з [PERSON] інфляційні витрати у розмірі 1005,35 грн. та 3% відсотки річних від простроченої суми - 162,84 грн. відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за період з 01.11.2013 року по 01.07.2014 року; інфляційні витрати у розмірі 5684,05 грн. та 3% відсотки річних від простроченої суми - 368,06 грн. відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за період з 02.07.2014 року по 23.08.2016 року, а також судовий збір у розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу, які складають 1650,00 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю, при цьому пояснила, що будь-яких грошових зобов'язань перед позивачем [PERSON] не має. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З витребуваної на запит суду архівної справи №666/1163/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення завдатку внаслідок невиконання договору купівлі-продажу вбачається, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30.05.2014 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено та стягнуто на її користь з [PERSON] борг за договором авансу від 13.08.2013 року №1607 в сумі 8120 грн. 00 коп. та судовий збір 243 грн. 60 коп., вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-90ис13 прийнято правову позицію, а саме, що умова попереднього договору, про необхідність повернення авансу в разі не укладення основного договору, є грошовим зобов'язанням, у разі не виконання якого застосовується положення ч. 2 ст. 625 ЦК України». З матеріалів справи встановлено, що 18.08.2014 року старшим державним виконавцем Пономаренко І.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44387271 про примусове виконання виконавчого листа №666/1163/14-ц, виданого 06.08.2014 року Суворовським районним судом м.Херсона про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 8363,60 грн. (а.с. 7). З повідомлення від 09.03.2016 року №3101 за підписом в.о. начальника відділу ДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні Плевако І.І. вбачається, що у період з 11.09.2014 року по 17.02.2016 року на рахунок відділу ДВС, з боржника [PERSON] по примусовому виконанню виконавчого листа №666/1163/14-ц, виданого 06.08.2014 року Суворовським районним судом м. Херсона надійшло 4236,03 грн. (а.с. 5). 22.08.2016 року на запит [PERSON] було надано відповідь №44387271 за підписом начальника Суворовського РВ ДВС м.Херсон Корнієнко С.О. про те, що боржником [PERSON] по примусовому виконанню виконавчого листа №666/1163/14-ц, виданого 06.08.2014 року Суворовським районним судом м.Херсона у період з 11.09.2014 року по 11.08.2016 року сплачено 5804,95 грн. (а.с. 17). З повідомлення від 25.08.2016 року №14361 за підписом державного виконавця Суворовського РВ ДВС м.Херсон Косія М.В.вбачається, що у період з 11.09.2014 року по 23.08.2016 року на рахунок відділу ДВС, з боржника [PERSON] по примусовому виконанню виконавчого листа №666/1163/14-ц, виданого 06.08.2014 року Суворовським районним судом м.Херсона надійшло 8363,60 грн. (а.с. 26). Відповідно до копії вимоги про повернення суми завдатку, [PERSON] звернулась до [PERSON], що підтверджується фіскальним чеком №6595 від 24.10.2015 року про відправлення рекомендованого листа, з вимогою про повернення суми завдатку у розмірі 8120 грн., яку було сплачено за попереднім договором №167 від 13.08.2013 року (а.с. 43). Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь період прострочення. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням. Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 16.12.2015 р., за № 6-2023цс15 та Постанові ВСУ від 13.01.2016р., за № 6-931цс15. Відповідно до наданих позивачем розрахунків розмір інфляційних витрат за період з 01.11.2013 року по 01.07.2014 року становить 1005,35 грн., 3% відсотки річних від простроченої суми 162,84 грн.; інфляційні витрати за період з 02.07.2014 року по 23.08.2016 року 5684,05 грн., 3% відсотки річних від простроченої суми - 368,06 грн. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Крім того, відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Ч.ч.1-2 ст.84 ЦПК України передбачено, що Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно ч.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. 01.08.2016 року між [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON], який діє на підставі свідоцтва від 21.11.2006 року та згідно виписки серії АГ №415709 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом економічної діяльності є 69.10 діяльність у сфері права було укладено цивільний договір по надання правової допомоги від 01.08.2016 року. Згідно акту від 12.09.2016 року наданих послуг до договору від 01.08.2016 року та товарних чеків від 12.09.201 року, 01.08.2015 року [PERSON] сплатила за надання послуг ФОП [PERSON] грошові кошти у суми 1650 грн. (а.с. 31-35). Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2201,20 грн., які складається з 551,20 грн. сплаченого судового збору та 1650,00 грн. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved