Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

05.12.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, вказавши, що з 18.02.1991 року по 12.05.2017 року він працював на різних посадах у ПАТ «Азот». 12.05.2017 року його було звільнено з ПАТ «Азот» на підставі наказу № 487-вк від 10.05.2017 року за угодою сторін. На день звільнення відповідачем не було проведено з ним розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Оскільки на момент звернення до суду заборгованість по зарплаті йому не виплачена, то вважав, що відповідач має сплати середній заробіток за час весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того посилався на те, що оскільки ПАТ «Азот» не виплачувало йому заробітну плату та не провело остаточного та повного розрахунку в день звільнення, йому тим самим було завдано моральну шкоду. При цьому просив врахувати, що неотримання своєчасно та в повному обсязі заробітної плати змушувало його шукати додаткові джерела отримання доходу. При звільненні з роботи він не отримав належних сум до виплати, що призвело до порушення його нормального способу життя. Через відсутність коштів він не мав змоги забезпечити себе та свою сімю, що завдавало йому моральних страждань. Невиплата йому заробітної плати та не проведення повного розрахунку в день звільнення спричинило фінансові труднощі, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації нормального життя своєї сімї та себе. Моральну шкоду позивач оцінює в 4000 гривень, яку просив стягнути з відповідача на свою користь. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 17138,18 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку виходячи з розміру середньоденної заробітної плати в сумі 229,94 грн. по день винесення рішення, моральну шкоду в сумі 4000 гривень. Ухвалою суду від 07.12.2018 року позов [PERSON] залишено без руху. У встановлений судом термін [PERSON] усунув недоліки вказані в ухвалі суді. Ухвалою від 18.12.2018 року позов [PERSON] до ПАТ «Азот» прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі. Вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. У відзиві від 14.01.2019 року ПАТ «Азот» позов [PERSON], не визнало повністю. При цьому посилалося на те, що невиплата належних позивачу сум при звільненні сталась не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність обєктивної можливості здійснити таку виплату. З урахуванням співмірності вважають, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути суттєво зменшеним. Крім того у разі задоволення позовних вимог [PERSON], сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. Оскільки позивачем не надано належних доказів в обґрунтування завданої йому моральної шкоди, вважали, що вимоги [PERSON] про відшкодування йому моральної шкоди не підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного ПАТ «Азот» просило повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. 17.01.2019 року [PERSON] подав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованістю по заробітній платі в сумі 17123,18 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку, виходячи з розміру середньоденного доходу в сумі 289,05 грн., по день винесення рішення, моральну шкоду в сумі 4000 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору. ПАТ «Азот» у визначений строк відзив на уточнений позов [PERSON] не подало. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку ст.\~ 279 ЦПК України. Суд вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до трудової книжки (а.с. 6-9) [PERSON] з 23.08.1988 працював на різних посадах в ПАТ «Азот». Остання посада оператор заправних станцій 4 розряду автотранспортного цеху. Наказом № 487вк від 10.05.2017 року [PERSON] з 12.05.2017 року був звільнений з роботи на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України за угодою сторін. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 08.01.2019 року № 14 (а.с. 34), - станом на 03.01.2019 року заборгованість ПАТ «Азот» по заробітній платі перед [PERSON] складає: за лютий 2017 року 1698,67 гривень, березень 2017 року 5815,21 гривень, квітень 2017 року 3827,42 гривень, травень 2017 року 5781,88 гривень, а усього 17123,18 гривень. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок (ст. 47 КЗпП). Згідно ст. 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» не заперечує наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за лютий, березень, квітень та травень 2017 року в сумі 17123,18 гривень. За таких обставин заборгованість по заробітній платі в сумі 17123,18 гривень необхідно стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] Однак в своєму відзиві відповідач посилався на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через зупинку виробництва та накладений державним виконавцем арешт на банківські рахунки підприємства, що унеможливило проведення будь яких банківських операцій. Оскільки ПАТ «Азот» не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований, а також наявність/відсутність інших банківських рахунків, тому доводи відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день його звільнення суд не приймає. Виходячи з правової позиції Верховного Суду України, висловленої в Постанові від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17, - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за вест час затримки по день фактичного розрахунку. А тому суд не приймає до уваги заперечення ПАТ «Азот» щодо зменшення суми середнього заробітку входячи із співмірності суми боргу та позовних вимог [PERSON] У позові [PERSON] просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день винесення рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати в сумі 289,05 грн. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2017 року (наступний день після звільнення) по 12.02.2019 року включно суд виходить з наступного. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 08.01.2019 року № 13 (а.с. 35) розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 289,05 гривень. За період з 13.05.2017 по 12.02.2019 року (в межах позовних вимог) пройшло 440 робочих днів, а саме травень 2017 13 робочих днів, червень 2017 20 робочих днів, липень 2017 21 робочих днів, серпень 2017 22 робочих дні; вересень 2017 \~ 21 робочий день; жовтень 2017 \~ 21 робочий день; листопад 2017 року 22 робочих дні; грудень 2017 року 20 робочих днів; з 01.01.2018 по 31.12.2018 року 251 робочих днів, січень 2019 21 робочий день, лютий 2019 8 робочих днів. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із пятиденного робочого тижня [PERSON] та\~даних викладених у [PERSON] України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та Розясненнях [PERSON] України з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 та 2019 роки. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2017 по 12.02.2019 року включно становить 127182 гривні (із розрахунку 289,05 грн. х 440 днів), який і підлягає до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 289,05 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2017 року по 12.02.2019 в сумі 127182 гривень (в межах заявлених позовних вимог) на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд погоджується з доводами позивача, що несвоєчасна виплата заробітної плати та не проведення відповідачем повного розрахунку при звільненні протягом досить тривалого періоду, поставило [PERSON] у скрутне матеріальне становище, призвело до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагало від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням обставин справи, тривалості правопорушення та глибини душевних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності і справедливості, а також розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає, що розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у грошовому виразі необхідно визначити у 1000 гривень, які слід стягнути із ПАТ «Азот» на користь [PERSON]. При цьому суд також враховує факт задоволення вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку в сумі понад 120 тисяч гривень. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернення до суду було сплачено судовий збір в сумі 704,80 гривень, що підтверджено квитанцією №ПН287 від 17.12.2018 року (а.с. 14).\~ Оскільки вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] 704,80 гривень понесених ним судових витрат. На підставі ст. 47, 115-117, 2371 КЗпП України,

Outcome: partial