Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

04 січня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 18.10.1997 року. Від шлюбу мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO], який на даний час повнолітній, та сина [PERSON], [INFO]. На протязі останніх двох років сімейне життя між ними погіршувалось, не зійшлись характерами та поглядами на подальше життя, у звязку з чим часто виникають конфлікти та сварки, які в кінцевому результаті призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Разом як сім'я з серпня 2016 року не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення та збереження шлюбу неможливе, оскільки вони втратили один до одного почуття любові та поваги, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З'ясувавши думки учасників справи, викладенні у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як встановлено в суді, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 18 жовтня 1997 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за №362. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-БВ № 030030, виданим 18 жовтня 1997 року Шепетівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану. Від спільного проживання у сторін є двоє дітей: неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, та повнолітній син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом як сімя з серпня 2016 року не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сімєю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Неприязні стосунки між подружжям, відсутність взаєморозуміння, конфлікти і сварки між сторонами, в тому числі і в присутності неповнолітньої дитини, можуть негативно відобразитись на її вихованні. Отже, підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає та приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхньої дитини, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved