Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

05 лютого 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради (далі КП «Тепловик») і просить поновити його на посаді заступника директора КП «Тепловик», а також стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що він працював в КП «Тепловик» на посаді заступника директора, а його дружина - на посаді бухгалтера абонентського відділу. 27 листопада 2017 року він звернувся до НАЗК щодо надання роз»ясень про наявність між ним та дружиною в процесі роботи конфлікту інтересів, на що отримав відповідь про наявність потенційного конфлікту інтересів, який потребує відповідного реагування. Вказує, що статтею 29 Закону України «Про запобігання корупції» визначено шляхи врегулювання конфлікту інтересів, серед яких звільнення є крайнім заходом. Однак, 05 січня 2018 року на підставі наказу директора КП «Тепловик» його було звільнено з посади заступника директора. Як підставу для звільнення у наказі зазначено п.4 ч.1 ст.41 КЗпП України, а саме перебування усупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у взаємодії з дружиною в процесі виконання службових обов»язків. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки адміністрацією не розглядались будь-які інші шляхи врегулювання конфлікту інтересів, в тому числі й питання про перегляд його службових повноважень, переведення на іншу посаду, тощо. Крім того, вважає, що будь-якого конфлікту інтересів між ним та дружиною в процесі виконання службових обов»язків не має. За п»ять днів до початку першого судового засідання у даній справі, яка розглядається в порядку спрощеного провадження, [PERSON] подав заяву про зміну підстав позову, у якій вказує, що на підставі п.4 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку перебування всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у прямому підпорядкуванні у близької особи. Зазначає, що він не перебував у прямому підпорядкуванні у близької особи - дружини [PERSON], бухгалтера абонентського відділу цього ж підприємства. Крім того, норми ст.27 Закону України «Про запобігання корупції», яка встановлює обмеження спільної роботи близьких осіб, не поширюється на посадових осіб юридичних осіб публічного права, тому підстави для його звільнення, передбачені п.4 ч.1 ст.41 КЗпП України були відсутні. З огляду на це просить поновити його на посаді заступника директора та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять позов задоволити з підстав, викладених у заяві про зміну підстав позову. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Зокрема, вказує, що [PERSON] перебував у прямому підпорядкуванні зі своєю дружиною [PERSON], колишньою дружиною [PERSON], двоюрідним братом [PERSON], рідним племінником дружини [PERSON] Відповідач розглядав питання про можливість внесення змін у посадову інструкцію [PERSON], однак такі зміни призвели б до того, що посада заступника директора стала б недоцільною на підприємстві. А тому, вважає, що звільнення [PERSON] було єдиним правильним рішенням для усунення на підприємстві порушень Закону України «Про запобігання корупції». Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі наказу №95-к від 16 грудня 2016 року прийнятий на роботу в КП «Тепловик» на посаду заступника директора. На цьому ж підприємстві на посаді бухгалтера абонентського відділу працює дружина [PERSON] - [PERSON] КП «Тепловик» є комунальною установою, засновником якої є Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, а отже є юридичною особою публічного права, а заступник директора цього підприємства - відповідно посадовою особою юридичної особи публічного права. Розпорядженням міського голови Мельничука М.С. №75/2017-р від 09 березня 2017 року затверджено план заходів з виявлення, попередження та припинення корупційних злочинів та адміністративних правопорушень, пов»язаних з корупцією в Старокостянтинівській міській раді, її виконавчих органах та комунальних підприємствах на 2017 рік. Згідно п.7 Додатку до розпорядження міського голови №75/2017-р від 09 березня 2017 року керівникам комунальних підприємств міста доведено до відома про необхідність здійснювати контроль та не допускати прийняття на службу (роботу) в комунальні підприємства міста осіб, що будуть безпосередньо підпорядкованими особам, які є близькими родичами, а у разі виявлення відносин безпосередньої підпорядкованості вживати заходи щодо їх усунення у встановленому законом порядку. 27 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції стосовно надання роз»ясень щодо наявності чи відсутності конфлікту інтересів між ним та дружиною в процесі виконання службових обов»язків. У своїй відповіді від 27 грудня 2017 року НАЗК надало роз»яснення про наявність у [PERSON] приватного інтересу, зумовленого сімейними стосунками, та існування потенційного конфлікту інтересів, який потребує відповідного врегулювання. Крім того, НАЗК також повідомило директора КП «Тепловик» Савчука М.М. про наявність у [PERSON] приватного інтересу, зумовленого сімейними стосунками із дружиною, й у випадку реалізації [PERSON] наданих посадовою інструкцією прав щодо своєї дружини, матиме місце реальний конфлікт інтересів. Крім того, роз»яснено, що обов»язок по врегулюванню конфлікту інтересів покладається саме на керівника, який згідно ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» зобов»язаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи. Наказом №1-к від 04 січня 2018 року [PERSON] звільнено з посади заступника директора КП «Тепловик» 05 січня 2018 року на підставі п.4 ч.1 ст.41 КЗпП України у зв»язку із перебуванням усупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у взаємодії з дружиною в процесі виконання службових обов»язків, із виплатою компенсації за 31 календарний день невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 16.12.2016 року по 05 січня 2018 року. Як зазначено у наказі, заступник директора [PERSON] відповідно до посадових обов»язків взаємодіє зі своєю дружиною [PERSON], що свідчить про приватний інтерес, зумовлений сімейними стосунками, та існування потенційного конфлікту інтересів, який потребує відповідного врегулювання. Оскільки таке підпорядкування суперечить вимогам Закону України «Про запобігання корупції», а перевести [PERSON] за його згодою на іншу роботу неможливо в зв»язку з відсутністю будь-якої вакантної посади, тому він підлягає звільненню. Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до п.4 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку перебування всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у прямому підпорядкуванні у близької особи. Розірвання договору у випадку, передбаченому пунктом 4 частини першої цієї статті, проводиться, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч.4 ст.41 КЗпП України). Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII (далі-Закон №1700-VII) визначено, що пряме підпорядкування - це відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень тощо, контролю за їх виконанням; близькі особи - це особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки із суб'єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких із суб'єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб'єкта. У ст.3 Закону №1700-VII визначено коло суб»єктів, на яких поширюється дія цього Закону, зокрема, це особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (підпункти «а»-«і» п.1 ч.1 ст.3); особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме, посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку (підпункт «а» п.2 ч.1 ст.3). Обмеження спільної роботи близьких осіб визначено статтею 27 Закону №1700-VII, згідно положень якої особи, зазначені у підпунктах «а», «в»-«з» пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв'язку з виконанням повноважень близьким їм особам. У разі виникнення обставин, що порушують вимоги частини першої цієї статті, відповідні особи, близькі їм особи вживають заходів щодо усунення таких обставин у п'ятнадцятиденний строк. Якщо в зазначений строк ці обставини добровільно не усунуто, відповідні особи або близькі їм особи в місячний строк з моменту виникнення обставин підлягають переведенню в установленому порядку на іншу посаду, що виключає пряме підпорядкування. У разі неможливості такого переведення особа, яка перебуває у підпорядкуванні, підлягає звільненню із займаної посади. Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що обмеження щодо прямого підпорядкування близьких осіб, передбачені ст.27 Закону №1700-VII, стосуються лише осіб, зазначених у підпунктах «а», «в»-«з» п.1 ч.1 ст.3 цього Закону, до яких позивач та його дружина не відноситься. Останні відносяться до осіб, зазначених у підпункті «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону №1700-VII, а тому обмеження прямого підпорядкування, передбачені ст.27 Закону №1700-VII, на них не поширюються. Крім того, виходячи зі змісту п.4 ч.1 ст.41 КЗпП України та ч.2 ст.27 Закону №1700-VII при наявності підстав прямого підпорядкування звільнення могло мати місце лише щодо особи, яка перебуває у підпорядкуванні, тобто щодо дружини позивача, а не його самого. Оскільки [PERSON] на момент звільнення не перебував у прямому підпорядкуванні близької особи, а також з урахуванням того, що положення ст.27 Закону №1700-VII не поширюється на посадових осіб юридичних осіб публічного права, у відповідача не було законних підстав для звільнення [PERSON] з роботи саме з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.41 КЗпП України. Відповідно до положень ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно табеля обліку використання робочого часу за січень 2018 року останнім днем, коли позивач працював, є 05 січня 2018 року. Отже, [PERSON] слід поновити на посаді заступника директора КП «Тепловик» з 06 січня 2018 року. Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до п.8 постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08 лютого 1995 року з наступними змінами та доповненнями, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Згідно роз»ясень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов»язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов»язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Останніми повними відпрацьованими місяцями перед звільненням [PERSON] були листопад та грудень 2017 року. Згідно табеля обліку використання робочого часу у листопаді 2017 року [PERSON] відпрацював 22 робочих дня, а у грудні 2017 року - 20 робочих днів. Згідно довідки КП «Тепловик» №4 від 22 січня 2018 року заробітна плата [PERSON] за листопад 2017 року становила 11062 грн. 09 коп., а за грудень 2017 року - 11101 грн. 72 коп., розмір середньомісячної заробітної плати визначено в 11081 грн. 90 коп. Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 527 грн. 71 коп. ((11062,09 грн. + 11101,72 грн.) : (22 дня + 20 днів)). Час вимушеного прогулу [PERSON] з 06 січня 2018 року по 02 квітня 2018 року, що становить 59 робочих днів. А тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 31134 грн. 89 коп. (59 днів х 527,71 грн.). При звільненні [PERSON] йому було виплачено компенсацію за невикористану відпустку, нараховану в розмірі 11583 грн. 20 коп., яка підлягає зарахуванню в рахунок суми, що підлягає стягненню. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 19551 грн. 69 коп. (31134,89 грн. - 11583,20 грн.) середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При виплаті даної суми слід утримати прибутковий податок та інші обов»язкові платежі. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Представником позивача - адвокатом [PERSON] відповідно до вимог ч.3 ст.137 ЦПК України на підтвердження обсягу виконаних робіт (наданих послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги надано акт наданих послуг з правової допомоги від 28 березня 2018 року, договір №2 про надання правової допомоги від 08 лютого 2018 року, а також квитанцію від 29 березня 2018 року про сплату позивачем на її користь 10000 грн. за виконану роботу згідно договору про правову допомогу №2 від 08.02.2018 року. Представник відповідача [PERSON] не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у зв'язку з недотриманням вимог щодо їх співмірності із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, як то передбачено ч. 5 ст.137 ЦПК України. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 10000 грн. понесених витрат на правничу допомогу адвоката. Крім того, при подачі позову позивач звільнявся від сплати судового збору, а тому він підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 1409 грн. 60 коп. (704 грн. 80 коп. + 704 грн. 80 коп. - за дві вимоги немайнового та майнового характеру).

Outcome: approved