Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

06.04.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту в сумі 112985.52 доларів США та 762960 грн 07 коп. В обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем умов договору кредиту, в частині дотримання строків сплати чергових платежів. Представник позивача в судове засідання не зявилася, при цьому надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача позов не визнав. Він вважає безпідставним нарахування позивачем заборгованості за користування кредитними коштами за ставкою 14% річних, яка не обумовлена умовами договору кредиту. Крім того, просив суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити з цих підстав у задоволенні позову. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 13.11.2007 року сторони уклали Договір кредиту № 958/3-121 відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит в сумі 79000 доларів США, із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 12.5% річних, строком до 08.11.2032 року (далі Договір, а. с. 5-7). Пунктом 1.1 Договору визначено, що відповідач повинна щомісячно до 10 числа сплачувати в погашення тіла кредиту та нарахованих відсотків 263.33 долара США. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а. с. 12-14), відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 17.03.2016 року складає 141406.79 доларів США, зокрема: заборгованість по тілу кредиту 75576.71 доларів США, заборгованість за відсотками 37408.81 доларів США, пеня 28421.27 доларів США. Згідно статті 257 Кодексу позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Кодексу); до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 Кодексу). В силу положень частини четвертої статті 267 Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 4.5 Договору, на який посилається відповідач як на підставу для відмови в задоволенні цього позову, встановлено, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 Договору (своєчасна сплата тіла кредиту та відсотків), протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). З розрахунку заборгованості випливає (а. с. 12, 14), що останній платіж на погашення тіла кредиту позивач внесла 08.12.2008 року, а на погашення суми відсотків 14.03.2012 року. Після цього, відповідач жодного платежу не здійснювала. Виходячи з вимог пункту 4.5 Договору вважається, що починаючи з 16.05.2012 року строк користування кредитом є таким, що сплив. Саме з цієї дати починається обчислення загального і спеціального строку позовної давності, в межах якого позивач має право звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права. За таких обставин загальний строк позовної давності закінчився 16.05.2015 року, спеціальний строк позовної давності закінчився 16.05.2013 року. Оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження наявності в нього поважних причин для пропуску строку позовної давності (загального і спеціального) для звернення до суду з цим позовом, порушене цивільне право позивача не підлягає судовому захисту, а предявлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed