Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

05 жовтня 2017року до Деснянського районного суду міста Києва в провадження судді [PERSON]. надійшла позовна заява [PERSON] в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2017року відкрито провадження по вищезазначеній справі та призначено до розгляду. 18 січня 2018року вищезазначена цивільна справа, унікальний номер 754/13023/17 надійшла в провадження судді Бабко В.В. у зв'язку із звільненням судді [PERSON]. Позивач [PERSON] звернулась до суду в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] з позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо їх дочки - [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи це тим, що 06 жовтня 2009 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем розірвані і з того часу проживають окремо. Відповідач зловживав алкогольними напоями та наркотичними засобами, погано ставився до дітей та до неї. Належним чином не виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання та належного утримання дитини, не проявляє щодо дочки батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров'ям, не утримує матеріально, постійно сильно ображає та принижує дочку, і тому позивач за проханням дочки змушена звернутись до суду з вказаним позовом. 15.05.2018року до суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають, просили суд відмовити у задоволенні. Обґрунтовують наступним, що відповідач впевнений, що мати дитини робить все, щоб налаштувати дітей не тільки про нього, але проти всієї його родини. Позивач протягом декількох років умисно чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, а тому 23.03.2018року звернувся з заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми до Служби у справах дітей Деснянського районного у м.Києві державної адміністрації. Саме головне, що відповідач дійсно піклується та хоче спілкуватися, допомагати своїм дітям, брати активну участь в їхньому житті, оскільки не дивлячись на розлучення залишається батьком дітей яких любить та сплачує аліменти. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Додатково зазначили, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів і жодного разу не зробив щось, що давало б підстави думати про те, що він бажає бути турботливим батько. В судовому засіданні [PERSON], просила задовольнити позовні вимоги, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неї. Зазначала наступне, кожен раз як батько - [PERSON] приходить до дому вона не може спати та находитись біля нього, оскільки коли батько знаходиться в стані алкогольного сп'яніння постійно ображає, принижує, піднімає руку як на неї так і на маму. Біля нього відчуває тривогу, постійно плаче та не бажає бути дочкою людини яка не поважає її, молодшого брата та маму. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що не визнає позовні вимоги, але це суду вирішувати, все на розсуд суду. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в позові, посилаючись на обґрунтування які зазначені у відзиві. Представник Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, але надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав № 102/03/31-4039 від 04.05.2018р., просили розглядати справу у відсутності представника Служби, позовні вимоги підтримують. 03 липня 2018 року в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що разом з позивачем працювала довгий час, і знає зі слів [PERSON], що відносини у неї з колишнім чоловіком були не добрі, він постійно ображав її та старшу дитинку. Часто приходилося заспокоювати та раніше відпускати з роботи, оскільки більш нікому було забирати дочку зі школи. 03 липня 2018 року в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначала, що у позивача [PERSON] складний характер, вона постійна мала претензії до чоловіка. Але підтвердила, що колишня невістка та онука зверталися за допомогою, щоб заспокоїти [PERSON] та поговорити з ним, щоб перестав ображати та принижувати дочку та дружину. Присутній при будь-яких сварках не була. 03 липня 2018 року в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що не була присутня при сварках, що між ними відбувалось їй про це відомо лише зі слів [PERSON], яка є матір'ю її та відповідача. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, взявши до уваги свідчення свідків, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступні факти. [PERSON] та [PERSON] з 05 вересня 1998року по 06 жовтня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2009 року. В шлюбі народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] народження. Як встановлено в судовому засідання, відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання та належного утримання дитини, не проявляє щодо дочки батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров'ям, не утримує дитину матеріально. [PERSON], [INFO] народження, постійно проживає разом з рідною мамою. Саме матуся займається вихованням дитини, належно утримує, проявляє турботу, підтримує необхідний рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Відповідно до Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18.09.2014 року з відповідача стягуються аліменти на двох дітей в розмірі 3000грн щомісячно. Але згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментам, виданою ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, станом на 01.01.2018 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 69680,00грн. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов'язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, своєї Батьківщини, також покладено обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що рідний батько дитини [PERSON] виконує свої обов'язки щодо дочки, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов'язків щодо виховання та утримання дитини. Суд критично ставиться до пояснень представника відповідача про те, що довідки та характеристика з місця робити належні докази поважності невиконання ним своїх обов'язків або бажання виконувати свої обов'язки щодо дочки, оскільки в них зазначено лише де [PERSON] працює і який він працівник, але жодного доказу не надано який підтверджує належне ставлення до дочки або бажання щось зробити для того щоб повернути довіру дітей. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Службою у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації винесено висновок № 102/03/31-4039 від 04.05.2018р., яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO] народження. До вказаного висновку комісія прийшла з урахуванням думки та інтересів дитини, пояснень обох батьків. Як вбачається з висновку так і підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] зверталась з заявою до правоохоронних органів, щодо вчинення насильства в сім'ї з боку [PERSON]. За інформацією правоохоронних органів, відносно [PERSON], складено адміністративний протокол за ст.173-2 КУпАП України (вчинення насильства в сім'ї). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. Судом встановлено, що дитина [PERSON], [INFO] народження страждає від непристойної поведінки, образ та принижень від свого батька. Пояснюючи в суді свої почуття, [PERSON] постійна плакала і зазначала, що змінила прізвище для того, що не мати нічого спільно з людиною від якої не чула добрих слів та не відчувала ніколи турботи і тепла. Згідно Свідоцтва про зміну імені від 14 березня 2018року, актовий запис №32, виданий Деснянським районним у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [PERSON] змінила прізвище на - [PERSON]. Відповідно до вимог ст.164 ч.1 п.2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Приймаючі рішення у справі, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батька, приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, беручі до уваги саме інтереси дитини, особисту думку дитини та її добровільне бажання, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дочки [PERSON], оскільки він не тільки ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а ще не забезпечує належне, доброзичливе спілкування та не проявляє поваги, турботи по відношенню до дочки. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640грн, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved