overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

05.05.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є матірю дитини [PERSON], [INFO]. Між відповідачем та позивачем шлюб не укладався, однак за їх спільною заявою до органу реєстрації відповідача визнано батьком дитини. Відповідач перестав проявляти турботу про сімю, самоусунувся від виховання доньки та перестав надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. В теперішній час позивачка та відповідач не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням надавати кошти на утримання дитини, однак відповідач ніяк не реагує на вказані прохання, тому на підставі зазначеного просить позов задовольнити в повному обсязі стягнувши з відповідача аліменти на дитину в розмірі 1/6 частини його доходу. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просила позов задовольнити в повному обсязі, з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого\~\~інтересу,\~\~який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах. Зі свідоцтва про народження серії 1-КИ № 187925 від 22.08.2008 року встановлено, що 03.11.2006 року народилася [PERSON], батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати\~\~дитину\~\~до\~\~досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], відповідач працездатний, інших утриманців не має, на працює\~у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки з моменту подачі позовної заяви. З відповідача також підлягає стягненню у відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~судовий збір в сумі по 551 гр. 20 коп. на користь держави. На підставі ст.ст. 180, 181, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

05.05.2016 року позивачі звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON] у період навчання у розмірі 2000 грн. щомісячно. Заявлені вимоги, позивачі мотивуть тим, що [PERSON] з 01.09.2014 року навчається на денному відділенні державної форми навчання факультету філології та журналістики Полтавського національного педагогічного університету імені [PERSON], відповідач в добровільному порядку допомогу на утримання дитини не надає. У судове засідання позивачі до суду не з»явилася, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явився, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. У відповідності з вимогами ст. ст. 224-225 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі по 13.08.2013 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] з 01.09.2014 року навчається на денному відділенні державної форми навчання факультету філології та журналістики Полтавського національного педагогічного університету імені [PERSON]. Термін навчання до 30.06.2018 року, що підтверджується довідкою за місцем навчання № 413-03 від 24.03.2016 року. На даний час, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Виходячи з цих підстав, позов ґрунтується на вимогах ст. 198 та ст. 199 СК України, згідно з яким батьки зобов»язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги у зв»язку із їхнім навчанням. Згідно ст.181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Виходячи з викладеного, суд задовольняє позов повністю. Питання судового збору суддя вирішує на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягнувши з відповідача в дохід держави 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

05.05.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 13 842,76 грн. та судові витрати. В обґрунтування вимог покликається на те, що 09.02.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н згідно умов якого Позивачем було надано останньому кредит в сумі 13 900 грн, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, із сплатою 36 % відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання, щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків та допустив заборгованість перед позивачем, яка станом на 31.03.2016р. становить 13 842,76 грн., а тому змушене звернутись до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав на адресу суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що не запечує проти сплати боргу, проте має намір звернутись до позивача з заявою про його розтермінування . Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.02.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н згідно умов якого розивачем було надано останньому кредит в сумі 13 900 грн., шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, із сплатою 36 % відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Прийняті на себе зобовязання ПАТ КБ «Приватбанк» виконав. З умов кредитного договору вбачається, що відповідач [PERSON] взяв на себе зобовязання погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, по перерахунку платіжного ліміту, а також сплачувати комісію, на умовах, визначених даним договором. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим допустила заборгованість перед позивачем, що станом на 31.03.2016р., разом із нарахованими відсотками та пенею складає 13 842,76 грн., що стверджується розрахунком заборгованості за вищевказаним кредитним договором в матеріалах справи. /а.с.6-9/. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

05.05.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (а.с. 2- 4 об.), в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 9492,95 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 08.11.2013 р. між ПАТ «Ідея Банк» і [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) в сумі 13920 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % на рік. Однак відповідач належним чином свої зобовязання не виконує, у зв'язку з чим станом на 30.03.2016 р. виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складає 9492,95 грн., що 31.12.2015 р. було укладено договір факторингу. Представник позивача в судове засідання не зявився, заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсягу, не заперечував проти заочного розгляду справі у разі неявки відповідача (а.с. 4). В судове засідання відповідач не з'явилася, про причини неявки не повідомила, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином (а.с. 33, 42). За згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України. Зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 08.11.2013 р. між ПАТ «Ідея Банк» і [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) в сумі 13920 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % на рік з кінцевим терміном повернення 08.11.2015 р. (а.с. 19-21). Банк свої зобовязання виконав (а.с. 23). Однак відповідач належним чином свої зобовязання не виконує, у зв'язку з чим станом на 30.03.2016 р. виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складає 9492,95 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 6267,61 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 2665,34 грн. (а.с. 24-25). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події. Статтею 628 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі невиконання зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Докази на а.с. 11-18 свідчать, що згідно ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу від 31.12.2015 р. здійснено відступлення права вимоги вказаного банку ТОВ «ФК «Рантье». За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

05.05.2017 до суду надійшла позовна заява [PERSON] в який позивач зазначила, що знаходиться у зареєстрованому 27.07.2002 шлюбі з відповідачем (актовий запис №05 Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області). У шлюбі подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], 26.012.2002р.н. та [PERSON], [INFO] Позивач зазначає, що шлюбні стосунки припинені у січні 2017 року. Подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам подружжя та їх спільних дітей. Діти проживають разом з матірю. Спору про майно немає. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась. 24.05.2017 надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Проти постановляння по справі заочного рішення не заперечувала. Просила залишити їй шлюбне прізвище «Клєщинова». В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі не надав. Враховуюче наведене, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, а саме: - квитанцію про сплату судового збору; - позовну заяву; - копію сторінок паспорту [PERSON]; - свідоцтво про одруження серії I-ВЛ №150313, видане 27.07.2002; - копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO]; - копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO]; - заяву [PERSON] від 24.05.2017; - поштові повідомлення, - вважає, що спірні правовідносини повинні регулюватись наступними нормами права: - ч. 2 ст.104 СК України: «Шлюб припиняється внаслідок його розірвання»; - ч.1 ст. 110 СК України: «Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя»; - ст. 112 СК України: «Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення»; - ст. 113 СК України: «Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище»; - ч.2 ст. 114 СК України: «У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу». Судом встановлено, що сімейне життя в зареєстрованому шлюбі між позивачем та відповідачем не склалося, з причин відсутності взаєморозуміння між ними. Шлюбні відносини припинені. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що свідчить про його незацікавленість в результатах розгляду даного спору. Таким чином, суд дійшов висновків, що шляхів збереження шлюбу немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та суспільства, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

05.05.2017 позивач звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що з 14.11.1995 року він та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] Позивач зазначив, що сторони з листопада 2015 року не ведуть спільного господарства і не підтримують шлюбні відносини, подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам. В судове засідання позивач не з'явився, подав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності та зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася. Враховуючи положення ст.ст. 169, 224 ЦПК України, а також те, що позивач згідно поданої заяви не заперечує проти вирішення справи у порядку передбаченому ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 14.11.1995, від якого вони мають сина - [PERSON], [INFO] Як зазначив [PERSON], шлюбні відносини с [PERSON] припинені, вони окремо проживають, не ведуть спільного господарства і подальше збереження сім'ї не можливе. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідачем не представлено жодних доказів на спростування доводів позивача. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому вважає за необхідне позов задовольнити. З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні ним витрати на оплату судового збору у розмірі 640 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

05.05.2017 позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 01.02.1997 перебуває в шлюбі з відповідачем. Мають неповнолітню доньку Софію, [INFO]. Спільне життя у них не склалось, втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на сім'ю, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Примирення не можливе, шлюб існує формально, а тому просить його розірвати. У судове засідання сторони не з'явилися, позивачка у наданій заві просить проводити розгляд справи у її відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням справу слухати за його відсутності, позов визнав. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01.02.1997 року Бердичівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], актовий запис №\~58(а.с. 9). Відповідно до частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки ти чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з сторін, що мають істотне значення ( частина друга статті 112 СК України). Враховуючи, що подружнє життя у сторін розладналося, позивачка не бажає зберігати з відповідачем шлюбні відносини, а відповідач проти того не заперечив, про що свідчить його письмова заява про визнання позову, суд вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

05.05.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з заявою, якою просить встановити факт родинних відносин з дідом [PERSON] В обґрунтування вказує, що [INFO] р. помер його дід. Як спадкоємець за представленням, оскільки його батько [PERSON] помер до відкриття спадщини, після смерті діда звернувся до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про прийняття спадщини йому було відмовлено, оскільки відсутні факти родинних зв'язків з [PERSON] Встановлення факту родинних відносин йому необхідно для прийняття спадщини. В судове засідання [PERSON] не з»явився надав заяву про підтримання заяви та розгляд справи в свою відсутність. Представник заінтересованої особи - Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть дійсно [PERSON], [INFO] року помер,а.с.4, свідоцтвом про право власності на житло встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та члену її сім'ї [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є батьками заявника, а.с.17. Як вбачається з свідоцтв про народження, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], а отже дідом заявника, а.с.9,17. Також факт родинних відносин підтверджується актом від 24.04.2017 р., а.с.11. Згідно ст.256 ч.1 п.1 ЦПК України, у звязку з необхідністю прийняття спадщини заявником, слід встановити факт родинних відносин фізичних осіб, що підтверджується належними письмовими доказами, зокрема свідоцтвом про народження, паспортами громадян України, співзвучністю прізвища, збігом віку померлого з даними про його народження. На підставі ст.256 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

05.05.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] померлого в м.Кривому Розі 07.11.2000 року, як за спадкоємцем першої черги за законом. Встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька. В обґрунтування вказує, що власником зазначеної однокімнатної квартири є згідно свідоцтва про право власності на житло в порядку приватизації його батько [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на вказану квартиру. Спадщину фактично прийняв він як син, оскільки вступив в управління спадковим майном, тому просить встановити факт прийняття спадщини після смерті батька. Нотаріусом йому біло відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не підтверджується факт прийняття спадщини, та він пропустив визначений законом строк. Спадкоємцями також є його сестра [PERSON] яка спадщину не прийняла, на спадщину не претендує. Позивач [PERSON] подав заяву про підтримання позову. Відповідач [PERSON] позов визнала. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем, яке здійсненими судом заходами по перевірці на думку суду, не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Належність спадкодавцю квартири на праві власності, прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька, відсутність інших спадкоємців підтверджується наданими позивачем та витребуваними судом доказами. Правовідносини між сторонами регулюються ст.ст.529, 549 ЦК УРСР 1963 р., які діяли на час відкриття спадщини - згідно яких визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, або звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є діти, подружжя, та батьки. Оскільки суду надано всі належні докази прав позивача на спадщину, не прийняття спадщини іншим спадкоємцем за законом з чим погодився відповідач, то позов підлягає задоволенню, слід встановити факт прийняття спадщини [PERSON], та визнати за позивачем право власності на спадкову квартиру як за спадкоємцем першої черги за законом. На підставі ст.ст.529, 549 ЦК УРСР 1963 р.

Outcome: approved