overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

05 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В заяві послалася на таке, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 31 січня 2013 року за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні, що потребує значних матеріальних коштів. Відповідач добровільно не бажає надавати допомогу на утримання сина. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до її повноліття. В судове засідання позивачка не зявилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить справу розглядати за її відсутності про що повідомила в заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, надіслав заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та згоден надавати матеріальну допомогу дітям, просить справу розглядати за його відсутності. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, Суд, прийшов до висновку про те, що є підстави для задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 31 січня 2013 року за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області. (а.с.2) Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.3) Відповідач працездатний, але добровільно не бажає надавати допомогу на утримання сина. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до її повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на одну дитину, визначається судом. У звязку з наведеним вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обовязок по оплаті на користь держави судового збору у розмірі 551 гривень 20 копійок за розгляд справи в суді.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

05 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом який уточнила 02 листопада 2016 року - до Понінківської селищної ради (далі [PERSON]), в якому вказує, що в жовтні 2011 року померла її мати [PERSON] Після її смерті залишилась спадщина у виді житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані в с.Новаки Полонського району по вул. В.Котика, 1. Через сильні душевні хвилювання та на ґрунті постійних переживань, що настали через смерть матері, позивачка систематично зверталась до лікарів за медичною допомогою, її було поставлено на облік до Хмельницького обласного онкодиспансеру, тому вона пропустила шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця для звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Інших спадкоємців немає. Просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю два місяці. В суд представник позивачки [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності, доводи позову підтримує. [PERSON] в суд не прибув, селищний голова [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в суд не прибули, подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують. Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В жовтні 2011 року померла мати позивачки [PERSON] Після її смерті залишилась спадщина у виді житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані в с.Новаки Полонського району по вул. В.Котика, 1. Через сильні душевні хвилювання та на ґрунті постійних переживань, що настали через смерть матері, позивачка систематично зверталась до лікарів за медичною допомогою, її було поставлено на облік до Хмельницького обласного онкодиспансеру, тому вона пропустила шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця для звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Доводи позовної заяви узгоджуються з письмовими доказами паспортом позивачки, свідоцтвом про народження позивачки, свідоцтвом про укладення шлюбу позивачки, згідно з яким позивачка змінила прізвище «Муравська» на «Санкевич», свідоцтвом про смерть [PERSON]- батька позивачки, свідоцтва про смерть [PERSON] матері позивачки, витягом з амбулаторної картки, згідно з яким позивачка систематично зверталась за медичною допомогою, виписками з історії хвороби, згідно з якими позивачка протягом 2013-2014 років пройшла 5 курсів лікування хіміо-гормоноімунотерапії, довідкою [PERSON] про те, що [PERSON] на час смерті проживала в [INFO]. Відповідно до ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, оскільки вона не мала можливості звернутись з заявою до нотаріуса через хворобу та постійне лікування. Дану обставину суд вважає поважною причиною пропуску строку на звернення про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

\~05 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що 10 жовтня 2014 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб. В шлюбі, 25 квітня 2015 року, народилась їх донька [PERSON]. Разом з тим сімейне життя із відповідачем не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і мешкають окремо один від одного з червня 2016 року. Позивачка вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, через що вона звернулася до суду із цим позовом. Згідно заяви [PERSON], адресованої суду, остання свої позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. У разі задоволення позову, просила змінити їй прізвище на дошлюбне «Бармятова». Відповідач [PERSON] також звернувся до суду із заявою, в якій проти задоволення вимог щодо розірвання їх з позивачкою шлюбу не заперечував, просив справу розглянути за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб І-ФП № 108576, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, сторони зареєстрували шлюб 10 жовтня 2014 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за №1051. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «Бармятова» на «Худашова»(а.с.8). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склалися, вони фактично припинили шлюбні відносини і мешкають окремо один від одного. За даними копії свідоцтва про народження сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка залишилися біля матері (а.с. 12). Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна чи місця проживання їх дитини на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а також приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

05 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що сторони перебувають у шлюбі з 16 липня 2015 року. Від шлюбу подружжя має малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем. Вказує, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки у розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, у поданій до суду письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, у поданій до суду письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності та вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом у відсутності осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області 16 липня 2015 року за актовим записом № 77, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). Як вбачається із довідки Філії «Середньодніпровська ГЕС» Публічного акціонерного товариства «Укргідроенерго» № 12/100 від 15 вересня 2016 року відповідач працює у вказаному підприємстві на посаді бетоняра 5-го розряду, де одержує стабільний дохід у вигляді заробітної плати (а.с. 22). На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що сторони проживають окремо, дитина потребує допомоги з боку батька, відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд рахує за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки в частці від доходу [PERSON] у розмірі, встановленому з урахуванням думки сторін. На підставі ст.ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

05 серпня 2016 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , в якому зазначає, що 22 січня 2016 року вона позичила відповідачу 81000 євро. Дану суму відповідач зобовязувався повернути до 01 серпня 2016 року. В погоджений сторонами строк відповідач не повернув борг, тому просить стягнути із нього суму боргу в гривнях 2251305грн. 90 коп., судові витрати. Представник позивача [PERSON] в суді позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в суді позов визнає повністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] 22 січня 2016 року позичив у [PERSON] 81000 євро, які відповідач повинен був повернути до 01 серпня 2016 року. У домовлений строк відповідач борг не повернув. Станом на 04 серпня курс валют становив 2779,3929 грн. за 100 євро. Дані обставини встановлені з пояснень сторін та письмових доказів - розписки про отримання позики та інформацією Національного банку України про курс валют. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. А згідно ст.ст..1047, 1049,1050 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд приходить до висновку, що за письмовим договором позики грошей [PERSON] не повернув позивачці [PERSON] борг в обумовлений договором строк, тому повинен повернути борг. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

05 серпня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1943 р. н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 05.08.2016 р. об 11 год. 37 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора є безпорадним і небезпечним у зв'язку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 05.08.2016 р. об 11 год. 37 хв. [PERSON] була госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за направленням лікаря-психіатра [PERSON], «ДСШМД» ДОР». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, у зв»язку з наявністю у неї тяжкого психічного захворювання, загостренням маячного розладу. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - параноїдна шизофренія. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

05 серпня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1957 р. н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 04.08.2016 р. о 15 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора є небезпечною у зв'язку із спробою суїциду (аутоагресією) через наявність у неї тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 04.08.2016 р. о 15 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за направленням лікаря-психіатра [PERSON], ДОКЛ імені І.І.\~Мечникова. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хвора напружена, тривожна, фон настрою різко знижений, висловлює думки про небажання жити; 02.08.2016 року мала місце спроба суїциду. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, депресивно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

05 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 11 серпня 2012 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Добропілля Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 129. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Сумісне мешкання не склалося з причини зміни подружньої вірності зі сторони відповідачки, шлюб існує формально. Примирення неможливе. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач надав заяву про слухання справу в його відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в установленому законом порядку повідомлений про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи. Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріли справи, та у звязку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін по матеріалам, які є в наявності в справі, і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання сторін копію рішення суду для відома. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2012 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Добропілля Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 129. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 51 Конституції України, охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд зясував фактичні взаємини подружжя, які втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, майнового спору не мають. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача так і відповідача, а також малолітньої дитини. Спорів щодо розподілу майна, утримання та виховання дитини не має. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

05 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 червня 2012 року уклав шлюб з відповідачкою, зареєстрований Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки фактично припинено у 2014 році, спільне господарство не ведеться, з відповідачем проживають окремо. Подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, справу розглянути за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала, просила справу розглянути за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ №223804 (а.с.8). Сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили у 2014 році. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому\~\~вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. \~ \~

Outcome: approved