Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

04 лютого 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій просить розірвати зареєстрований між ними шлюб і стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 2/3 частки усіх видів заробітку. Також просить стягнути судові витрати та покласти та відповідача витрати з реєстрації розірвання шлюбу. Позов обґрунтований тим, що сторони шлюбних стосунків не підтримують і шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Діти - [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні. Відповідач відмовляється надавати у належному обсязі, вчасно та систематично відповідну матеріальну допомогу для утримання спільних дітей. У зв`язку з цим, позивач змушена звернутись до суду. 19 березня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Позивач до судового засідання подала заяву про розгляд справи без її часті, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надіслав. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новодністровського міського управління юстиції Чернівецької області, актовий запис № 41. У період шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки сторони припинили, сумісне господарство не ведуть, проживають окремо. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, приймаючи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів, суд виходить з наступного: Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що діти проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. За такого, суд приходить до висновку про необхідність присудження аліментів з відповідача в користь позивача на утримання дітей. Частинами 1, 2 та 3 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність інших утриманців, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позову - 04.10.2019 р. і до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів з відповідача на двох дітей у визначеному позивачем розмірі - 2/3 частки, є неспівмірним з урахуванням мети аліментних зобов`язань. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 2/3 частки з усіх видів заробітку. Відтак, позов в цій частині належить задовольнити частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. На підтвердження цих витрат суду надано: 1) договір-доручення між позивачем та адвокатом Репешко П.І. про надання правової допомоги від 03 лютого 2020 року; 2) рахунок №1, відповідно до якого вартість надання правової консультації з питань сімейного права та цивільного процесуального права України стосовно розірвання та/чи збереження шлюбу, стягнення аліментів та утримання дітей - 1 година 350 грн.; складання процесуальних документів (позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, а також інших обумовлених процесуальним законодавством процесуальних документів) - 8 год. 2800 грн.; 3) акт приймання-передачі виконаних робіт; 4) квитанція до прибуткового касового ордера №13 від 13 лютого 2020 року на суму 3150 грн. Згідно з ст. 12 ч.3, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 4 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Outcome: partial