Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

05.11.2021 р. [PERSON] звернулась до суду із заявою, заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису відносно її колишнього чоловіка [PERSON] щодо неї та їх малолітньої доньки [PERSON] , на строк 6 місяців, встановивши наступні заходи тимчасового обмеження його права, зокрема: 1. Заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання [PERSON] та [PERSON] ; 2. Заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 3. Заборонити [PERSON] наближатись ближче ніж на 50 (п`ятдесят) метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] . Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 20.12.2019 р. було розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу з [PERSON] заявниця має малолітню дитину, а саме доньку [PERSON] , [INFO] . Заявниця зазначає, що відносно неї та дитини з боку її колишнього чоловіка [PERSON] , як під час їх спільного проживання, так й за час окремого проживання, систематично вчинялось та вчиняється фізичне і психологічне насильство, з приводу чого остання зверталась до органів Національної поліції. Таким чином, посилаючись на існування реальної загроза продовження вчинення насильства відносно неї та їх дитини зі сторони її колишнього чоловіка, вона переживає за своє життя та життя і психічне здоров`я дитини, заявниця вважає, що відносно [PERSON] необхідно видати обмежувальний припис, а тому звернулась до суду з даною заявою. Ухвалою від 16.11.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Представник заявниці в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив. Вислухавши пояснення сторони заявниці, дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі,який 20.12.2019 р. було розірвано на підставі рішення суду, при цьому від шлюбу мають малолітню дитину, а саме доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20.12.2019 р. у справі № 363/2633/19. З письмових доказів, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] разом з дитиною проживають в квартирі [ADDRESS] . Заявниця зазначає, що [PERSON] систематично вчиняє щодо неї та їх спільної дитини психологічне насильство. Так, заявниця з даного приводу неодноразово зверталась до Конотопського районного відділу Головного управління Національної поліції в Сумській області, Шосткинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області та Шевченківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в м.Києві з відповідними заявами, у тому числі про кримінальне правопорушення за фактом домашнього насильства за ст. 126-1 КК України. Згідно з рапортами, складеними органами Національної поліції за зверненнями [PERSON] , підставою для таких звернень були неодноразові факти неповернення їй дитини у погоджений дату і час та утримання дитини батьком [PERSON] за місцем свого проживання. Водночас, відповідно до професійного висновку щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою [PERSON] від 15.09.2021 р., дитини під час спілкування зі своїм батьком [PERSON] зазнає психологічного насильства, у тому числі й за час проживання з ним. Також вказана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи первинним психологічного висновком дитини, складеним практикуючим психологом ДЦ «Молода гвардія» [PERSON] , інформаційною довідкою про психологічно-діагностичні консультації з [PERSON] від 31.03.2021 р., складеної психологом [PERSON] , та довідкою, складеною 21.07.2021 р. практикуючим психологом [PERSON] . Крім того, з доданого до заяви відеозапису з камер відеоспостереження ОСББ «Зелений капелюшок» від 14.07.2021 р., вбачається, що [PERSON] вчинялись дії, спрямовані на відібрання дитини у матері [PERSON] проти її волі із застосуванням сили, і тільки завдяки стороннім громадянам, які були присутні під час даної ситуації та допомогли цьому запобігти. Отже, з аналізу поданих стороною заявниці доказів, судом встановлено, що мають місце очевидні ризики продовження заподіяння [PERSON] насильства відносно колишньої дружини [PERSON] та їх малолітньої дитини [PERSON] , а тому з метою попередження повторення у подальшому неправомірних дій зі сторони кривдника [PERSON] , наявні підстави для застосування заходів тимчасового обмеження його прав. Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно зі ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Враховуючи наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви доказами, суд вважає, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] насильства відносно неї та їх малолітньої дитини [PERSON] , а тому приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] на строк 6 місяців із встановленням наступних заходів тимчасового обмеження його прав, передбачених ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема заборони [PERSON] перебувати у місці проживання [PERSON] та [PERSON] та заборони [PERSON] наближатись ближче ніж на 50 (п`ятдесят) метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення [PERSON] насильства відносно [PERSON] та [PERSON] шляхом листування, телефонних переговорів або контактування через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для видачі обмежувального припису в частині цього заходу, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви у даній частині.

Outcome: partial