Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

06.03.2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник КП «Харківводоканал» з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 41 883,37 грн., із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2015 року по 31.01.2020 року у розмірі - 24 548,97 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.03.2015 року по 31.01.2020 у розмірі - 13 595,63 грн.; інфляційні витрати - 2 634,66 грн.; 3% річних від простроченої суми - 1 104,11 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Нарахування за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення за вказаною адресою проводяться на підставі тарифів, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики і комунальних послуг у відповідності до ч. 2 ст. Закону № 1875 та п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Як вказує представник позивача, в порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг централізованого водопостачання та водовідведення, передбаченого ст. 20 Закону № 1875, ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.п. 18, 30 Правил №630 відповідачі неналежним чином виконували зобов`язання з оплати наданих послуг. У підсумку за відповідачами утворилася заборгованість в розмірі 38 144,60 грн.,із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2015 року по 31.01.2020 року у розмірі - 24 548,97 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.03.2015 року по 31.01.2020 у розмірі - 13 595,63 грн. Відповідачам було направлено досудове повідомлення з пропозицією погасити борг за надані послуги з централізованого водопостачання у 10-денний термін, яке відповідачі не виконали. З огляду на викладене відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідачам також нараховані 2 634,66 грн. - сума інфляційних витрат за час прострочення та 1 104,11 грн. три проценти річних від простроченої суми. Як вказує позивач, у зазначений термін відповідачі не здійснювали належних заходів до повного погашення заборгованості, у зв`язку з чим представник КП «Харківводоканал» і звернувся до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.03.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення. Призначено судове засідання. В судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи в його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути вказану вище цивільну справу у її відсутність та подала заяву про застосування строку позовної давності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив не надали. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Довідками, що містяться в матеріалах справи, підтверджено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровано місце проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с 32-35). Як вбачається зі зведеної картки абонента В+К (разом), відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з розрахунку позивача, за вказаним особовим рахунку № [NUMBER] наявна заборгованість в сумі 38 144,60 грн.,із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2015 року по 31.01.2020 року у розмірі - 24 548,97 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.03.2015 року по 31.01.2020 у розмірі - 13 595,63 грн. (а.с. 4-7). Вказана заборгованість до теперішнього часу відповідачами не погашена, що не спростовано останніми. У зв`язку з наявністю заборгованості з відповідачам нарахована сума боргу з у рахуванням встановленого індексу інфляції за 3 роки прострочення у розмірі 2634,66 грн. а також 3% річних від простроченої суми у сумі 1104, 11 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.8-11). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 67 ЖК УРСР передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР н аймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Також відповідно до ст.322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому ст.160 ЖК УРСР визначає рівні права та обов`язки наймача та членів його сім`ї між собою та перед третіми особами, зокрема щодо солідарної майнової відповідальності членів сім`ї разом з наймачем за зобов`язаннями, що випливають з договору найму житлового приміщення, яке належить до приватного житлового фонду. Відповідно до ст.162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Також згідно з вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» №2918 від 10.01.2002 року споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до абз.2,4 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року 18.12.2009 « Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З огляду на викладене, враховуючи надані сторонами письмові докази та заяву відповідачів про застосування строку позовної давності, судом встановлено, що відповідачі, місце проживання яких зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , отримують послуги з центрального водопостачання і водовідведення, однак своєчасно їх не оплачують, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за надані послуги. У зв`язку з наявністю заборгованості, з відповідачів підлягає стягненню в солідарному порядку сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за час прострочення у межах трирічного строку до звернення з даним позовом до суду, що відповідає положенням ст. 625 ЦК України та не спростовано відповідачами. Отже виходячи з розрахунку, наданого позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідачів на користь позивача в межах трирічного строку позовної давності підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.03.2017 року по 31.01.2020 року в сумі 29 845,51 грн., з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2017 року по 31.01.2020 року у розмірі - 16 877,87 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.03.2017 року по 31.01.2020 року у розмірі - 9 228,87 грн.; інфляційні витрати - 2634,66 грн., 3% річних - 1104, 11 грн. В іншій частині суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку з частковим задоволення позовних вимог, пропорційно до суми задоволених позовних вимог (на 71%) з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі по 373,10 грн. - з кожного окремо. На підставі викладеного і

Outcome: partial