Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

05.01.2020 року до суду звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 6479,86 грн. за договором № ЮС 1511 від 15.11.2018 року. Ухвалою суду від 11.01.2021 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця [PERSON] залишено без руху. 08.02.2021 року до суду надійшла уточнена позовна заява. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця [PERSON] обґрунтовані наступним. Між ФОП [PERSON] та відповідачем виникли договірні відносини на підставі договору № ЮС 1511 від 15.11.2018 року, за умовами якого продавець [PERSON] зобов`язується передати у власність покупцеві - [PERSON] , набір косметики, в асортименті та кількості, встановлених договором, що визначається в переліку №1 (Специфікації), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та сплатити за нього визначену договором грошову суму. Як вбачається із Специфікації товару від 15.11.2018 року відповідачем обрано та замовлено товар, що підтверджується підписом останньої. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем, відповідно до укладеного договору, виконав в повному обсязі, що вбачається із Акту приймання-передачі від 15.11.2018 року. Відповідач товар отримала, претензій щодо нього та щодо виконання продавцем своїх обов`язків за договором не мала, про що свідчить її підпис. За умовами договору загальна вартість товару складає 16016,00 грн. Сторони визначили, що [PERSON] сплачує перший платіж у розмірі 2500,00 грн., а далі - щомісячно рівними частинами у розмірі 1351,60 грн протягом 10 місяців. Покупець повністю розраховується за товар не пізніше 25.09.2019 року. Однак, відповідач перед продавцем виконала свої зобов`язання частково: станом на 01.12.2020 року сума боргу відповідача за платежем становить 4618,00 грн. Крім того, договором передбачено, що покупець сплачує неустойку у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості у розмірі 6479,86 грн., з яких - основний борг - 4618,00 грн., пеня - 1497,51 грн., 3 % річних - 129,00 грн., інфляційні втрати - 235,99 грн., та судові витрати. Ухвалою суду від 08.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Справа була призначена тричі до слухання в судові засідання. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач до судового засідання повторно не з`явилася, причину неявки та своїх зауважень суду не повідомила, про день та час слухання справи була повідомлений своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи є підтвердження. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946 цс 15 та постанові КЦС ВС № 459/3560/15-ц від 16.05.2018 року, які суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. В постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц у пунктах 42, 44 та 45 зроблено висновок, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. Крім того, п.6.2 договору, що був укладений між сторонами по справі, у випадку затримки сплати грошових коштів строком більше ніж на п`ять календарних днів, відповідач повинна слатити неустойку у вигляді пені у розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання З оглянутого розрахунку, наданого позивачем, сума 3 % річних, пені та інфляційних втрат від прострочення грошового зобов`язання за період з 25.12.2018 року по 01.12.2019 року з урахуванням суми заборгованості складає 6479,86 грн., з яких - основний борг - 4618,00 грн., пеня - 1497,51 грн., 3 % річних - 129,00 грн., інфляційні втрати - 235,99 грн. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання, не вчиняє жодних дій щодо повернення боргу, а тому така бездіяльність є протиправною та такою, що порушує законні права та інтереси позивача. Однак, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, тому у позивача виникло обґрунтоване право вимагати в якості відшкодування, передбаченого ст. 625 ЦК України, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та пені. З огляду на вказані вище встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази є належними, допустимими, а у своїй сукупності достатніми для задоволення даного позову в повному обсязі. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved