Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

06.07.2018 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з під арешту, мотивуючи вимоги тим, що 07.10.2011 [PERSON] видав позивачу довіреність, якою уповноважив його користуватись та розпоряджатися автомобілем марки «Volkswagen Golf», рік випуску 1986, номерний знак [NUMBER], за це позивач передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 4\~000 грн., відповідно у позивача виникло право власності на цей автомобіль. 12.07.2013 державним виконавцем ВДВС [PERSON] МУЮ винесено постанову про арешт майна [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, до переліку належного майна відноситься й автомобіль. У звязку з тим, що договір купівлі-продажу не був оформлений у встановленому порядку, на спірний автомобіль помилково накладений арешт з метою забезпечення виконання вироку суду. На підставі викладено позивач просить визнати за ним право власності на автомобіль, звільнити його з під арешту, накладеного на підставі постанови державного виконавця ВДВС [PERSON] МУЮ від 12.07.2013 та покласти на ВДВС [PERSON] МУЮ витрати по сплаті судового збору. 20 липня 2018 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27 серпня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без їхньої участі та вирішити питання на розсуд суду. В порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд,дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АІ 2743 СВ, відповідач [PERSON] є власником легкового автомобіля марки «Volkswagen Golf», 1986 року випуску /а.с.25/. Згідно довіреності від 07.10.2011, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважив [PERSON] користуватися та розпоряджатися (продавати, обміняти, передавати в оренду, позичку, заставляти в забезпечення його власних зобовязань тощо) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль: [NUMBER], марки «Volkswagen Golf», 1986 року випуску, шасі (кузов, рама) №VIN WVWZZZ19ZHW281059, колір сірий, зареєстрований за ним в [PERSON] РЕВ при УДАІ ГУ МВС в Київській області, 02.11.2010 /а.с.14-15/. 07.10.2011 [PERSON] складено письмову розписку, в якій зазначено, що він продав автомобіль марки «Volkswagen Golf», 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] за суму 4 000 грн. у розписці також зазначив, що претензій один до одного не мають /а.с.19/. Відповідно до вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2012 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна /а.с.8-13/. 12.07.2013 державним виконавцем ВДВС [PERSON] МУЮ винесена постанова у виконавчому провадженні №38042767 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно [PERSON] на підставі виконавчого листа №1/1027/324/12, виданого 19.12.2012 Фастівським міськрайонним судом Київської області /а.с.7/. Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, підставою обтяження є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 38042767 12.07.2013, обєктом обтяження: легковий автомобіль «Volkswagen Golf», номер державної реєстрації ВІ 2743 СВ /а.с.20/. Згідно зі ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.\~210\~ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 655\~ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з п. 3 ч. 1 ст.\~208\~ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно зі ст.\~19\~Закону України\~«Про автомобільний\~транспорт» транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі, підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Так, правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою КМУ\~від 11\~листопада 2009\~року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Відповідно до вимог п.6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг. Згідно пункту 7 даного Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Відповідно до п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Абзацом другим п.8 даного Порядку передбачений вичерпний перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, та є оформленими в установленому порядку. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у уповноважених органах МВС, не допускається. При цьому державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Сукупність всіх перелічених дій свідчить про перехід права власності на транспортний засіб. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що вказаний транспортний засіб належить йому на підставі довіреності, виданої [PERSON] на його ім'я, якою йому було передано усі повноваження власника автомобіля, продавець передав йому транспортний засіб, а тому договір купівлі-продажу вищевказаного автомобіля дійсним, хоча не відповідає встановленій законом формі. Разом з тим, з даними твердженням суд не погоджується, з тих підстав, що не може бути підставою для визнання права власності наявність довіреності (чи передоручення), оскільки при оформленні довіреності перехід права власності не відбувається. Сутність та правова природа загально цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244\~ЦК України довіреність - письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Положеннями ч.1 ст.237\~ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Такий висновок суду узгоджується також із правовою позицією Верховного суду України у справі № 6-688цс15 де визначено, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. За наявності довіреності, позивач як представник відповідача, не був позбавлений можливості здійснити від імені відповідача укладення договору з іншою особою або перереєстрацію транспортного засобу у відповідності Порядку державної реєстрацію (перереєстрацію) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, затверджених постановою КМУ від 7 вересня 1998 року № 1388. Як було встановлено при розгляді справи судом, між сторонами договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та значиться зареєстрованим за [PERSON] Оскільки складена відповідачем довіреність на право розпорядження автомобілем не свідчить про укладення між сторонами договору купівлі-продажу автомобіля і не породжує права власності, у зв'язку з цим права позивача при накладенні арешту на спірний автомобіль порушені не були, оскільки і не були ним набуті. Відповідно до ч. 1, 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не було доведено набуття права власності на спірний автомобіль, оскільки не було вжито усіх заходів, передбачених актами цивільного законодавства щодо купівлі-продажу спірного автомобіля, що свідчить про відсутність у нього як права власності на автомобіль. так і субєктивного права на звернення до суду з вказаним позовом. Відповідно до ч.ч. 1,2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволені позовних вимог судом було відмовлено, то у відповідності до норм п. 2 ч. 2\~статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed