overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

05 грудня 2013 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаїва із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в [ADDRESS] на підставі ст. 405 ЦК України. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився,про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення у газеті «Ріднє Прибужжя». Представник Управління Державної міграційної служби Миколаївської області у минулому судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Ухвалою суду справа розглянута у відсутності сторін,в порядку заочного розгляду, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 29 квітня 2005 року [PERSON] (дошлюбне прізвище «[PERSON]») на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради/свідоцтво про право власності видано замість свідоцтва про право на спадщину від 17.08.1988 року р.№1-241, видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ.А житловою площею 57,9 кв.м., загальною площею 92,7 кв.м., житловий будинок літ.Б житловою площею 21,8 кв.м., загальною площею 27,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS]. 28 липня 2005 року позивач продала,а [PERSON] купила 35/100 часток домоволодіння в [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу. 30 червня 2008 року позивач продала,а [PERSON] купила 27/100 часток домоволодіння в [ADDRESS]. Таким чином, позивачу належить 38/100 часток домоволодіння [ADDRESS]. 15 грудня 1983 року відповідач, який є двоюрідним братом позивача, був зареєстрований у домоволодіння [ADDRESS] У 2011 році [PERSON] виїхав з житлового будинку і по сьогоднішній день не проживає за місцем свого проживання. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач сплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідача не отримує. Факт непроживання відповідача в житловому будинку [ADDRESS] підтверджується листом за матеріалами перевірки Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 12 листопада 2013 року на підставі опитування сусідів. На підставі викладеного, у відповідності у відповідності зі ст. 405 ЦК України, суд дійшов до висновку про відсутність відповідача понад один рік в домоволодінні [ADDRESS], враховуючи тривалість не проживання, без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщення вказаної частини домоволодіння. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 121 грн. 40 коп. сплачений позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

05 грудня 2013 року позивач звернулась до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу з відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 05.11.2011 року. [INFO] у них народився син - [PERSON]. Наразі дитина перебуває на повному утриманні матері. При цьому відповідач не бере участі у вихованні сина та не надає матеріальної допомоги на його утримання. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте надала суду письмову заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти стягнення аліментів на дитину не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 24.03.2012 року, актовий запис №33 (а.с.5). Визначаючи розмір аліментів у сумі 1/3 від усіх видів доходу відповідача, судом враховано положення ст. 182 СК України, а також визначений законом розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років - 1032 грн., стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача [PERSON] Статтею 88 ЦПК України передбачений порядок розподілу судових витрат між сторонами, так, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому у ч. 3 ст. 79 ЦПК України зазначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи належить в тому числі витрати на правову допомогу. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір та витрати на правову допомогу, підтверджені належним чином. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

05 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що 03 серпня 2007 року вона уклала шлюб з [PERSON] Шлюб зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 424. Неповнолітніх дітей не мають. Позивачка посилається на те, що з грудня 2011 року вони фактично припинили сімейні відносини через суттєву різницю у поглядах на сумісне подружнє життя та виконання подружніх обов'язків. У даний час як вона так і відповідач ведуть самостійне життя. Вважає примирення та подальше сімейне життя неможливими. Посилаючись на діюче законодавство, просить суд шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, дала пояснення, аналогічні викладеним у позові, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач в ході судового засідання позовні вимоги визнав у повному обсязі, із доводами заяви погодився, проти розірвання шлюбу не заперечував, про що надав письмову заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 424. Сторони дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вислухавши сторони, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, суд прийшов до висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти цього не заперечує, позов визнає. При цьому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням наведеного, на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

05 грудня 2013 року позивачка в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулася з даним позовом до суду, підтримуючи який її представник в судовому засіданні пояснила, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18 листопада 2013 року [PERSON] визнаний недієздатним і вона призначена його опікуном. 22 листопада 2008 року [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою у виконавчому комітеті Рунгурської сільської ради Коломийського району, актовий запис № 17. При реєстрації цього шлюбу відповідачка змінила своє дівоче прізвище [PERSON] на [PERSON] Від спільного проживання дітей у них немає. ЇЇ син та відповідачка є інвалідами. Вони люди різних характерів і різних поглядів. Між ними стали виникати непорозуміння і конфлікти, які призвели до розпаду їхньої сім'ї. В червні 2013 року відповідачка залишила її сина та повернулася до своїх родичів. З того часу вони разом не проживають і їхній шлюб носить формальний характер. За таких обставин вважає, що сім'я сина розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому просить суд розірвати шлюб, так як збереження шлюбу буде суперечити інтересам недієздатного [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти позову та просить шлюб між ними не розривати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 22 листопада 2008 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Рунгурської сільської ради Коломийського району, актовий запис № 17 /а.с.3/. Від спільного проживання дітей у них немає. У позивача з відповідачклою не склалися хороші сімейні стосунки. Вони люди різних характерів і різних поглядів. Між ними стали виникати непорозуміння і конфлікти, які призвели до розпаду їхньої сім'ї. В червні 2013 року відповідачка залишила [PERSON] та повернулася до своїх родичів. З того часу вони разом не проживають і їхній шлюб носить формальний характер. Згідно письмових пояснень свідка [PERSON] [PERSON] з дружиною разом не проживають, але спілкуються по телефону. Після їх розмов по телефону [PERSON] веде себе неадекватно, психує, розкидає предметами. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам недієздатного [PERSON], а тому суд приходить до висновку, що необхідно шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище [PERSON] На підставі ст.,ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

05 грудня 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 07 грудня 2007 року у виконкомі Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, актовий запис № 01, від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], також зазначила, що шлюбні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивачка вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON]. в судове засідання з'явилась, підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у його відсутність та на підставі наявних документів - доказів винести заочне рішення по справі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07 грудня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим виконкомом Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (а.с.6). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівки Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області. (а.с.7). З липня 2013 року сторони мешкають окремо, шлюбні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Суд приймав заходи щодо примирення сторін у вигляді надання строку, але примирення не відбулося. На підставі ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп. (а.с. 1). Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

05 грудня 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувшись до суду, просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем проживали разом у зареєстрованому шлюбі з 30.08.1997 року. Під час шлюбу у них народилися двоє дітей [PERSON] та [PERSON], які на даний час перебувають на її утриманні, оскільки відповідач ухиляється від обов'язку утримувати своїх дітей, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала заяву про те, що позов підтримує і просить розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, натомість надав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю і просить розглянути справу без його участі. Зважаючи на те, що сторони по справі не з'явились в судове засідання, але звернулись до суду із заявами про, те щоб розгляд справи відбувався без їх участи та без фіксування судового процесу звукозаписувальними засобами, суд у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи положення ст.ст. 180, 182, 183, 191 СК України та те, що відповідач повністю визнав вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

05 грудня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 01 серпня 2004 року в Перерослівській сільській раді Білогірського району Хмельницької області зареєстрував з нею шлюб, від якого народилися син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що подружнє життя не склалося, так як в них протилежні погляди на життя, вони створили нові сім'ї, а тому збереження шлюбу є неможливим. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що він та дружина створили нові сім'ї, син [PERSON] проживає біля нього в с.Козин Білогірського району, а дочка [PERSON] біля матері в с.Плужне Ізяславського району, просив строк для примирення не надавати, а шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, пояснила, що з липня 2014 року проживає з дочкою [PERSON] окремо від позивача в с.Плужне Ізяславського району, створила нову сім'ю з іншим чоловіком, просила строк для примирення не надавати, шлюб розірвати і при розірванні шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 01 серпня 2004 року в Перерослівській сільській раді Білогірського району Хмельницької області зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1. Під час перебування сторін в шлюбі народилися син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. На даний час подружжя шлюбних відносин між собою не підтримують, з липня 2014 року проживають окремо в різних населених пунктах, сім'я фактично розпалась, про що також свідчить той факт, що позивач від своїх вимог про розірвання шлюбу не відмовився, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, примирення сторін уже неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, однак суд не стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 гривень, оскільки в судовому засіданні позивач просив не стягувати з відповідача на його користь судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

05 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в якому зазначає, що після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS], що він успадкував після смерті батька [PERSON], який є його братом. Інших спадкоємців, крім нього, у померлих немає. У вказаному спадковому будинку нещодавно виявив державний акт на право приватної власності на землю на ім'я його брата [PERSON] відповідно до якого останньому належить земельна ділянка площею 1,92 га. У встановлений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини він пропустив, оскільки не знав про існування вищевказаного державного акта. Крім того зазначив, що є інвалідом ІІ групи, а тому через хворобу та у зв'язку із віддаленістю проживання від місця знаходження спадкового майна не мав можливості своєчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Просить визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті брата [PERSON] Представник позивача при розгляді справи позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача позов визнав, не заперечує проти надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Судом установлено, що після смерті [INFO] року [PERSON], що вбачається із свідоцтва про смерть (а.с. 5), відповідно до ст. ст. 1220, 1221 ЦК України відкрилась спадщина на належний йому Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ВЛ № 005152 (а.с. 4). Відповідно до ст. 1270 ч. 1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач у згаданий строк після смерті [PERSON] не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно ст. 1272 ч. 3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивач строк подачі заяви пропустив, оскільки дізнався про вищевказаний Державний акт приблизно за місяць до звернення до суду, коли виявив його у житловому будинку [ADDRESS], якого успадкував після смерті [INFO] року [PERSON] (свідоцтво про смерть (а.с. 6), що стверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 8) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7). Зважаючи на ці обставини суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини і що йому слід визначити додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини тривалістю у два місяці.

Outcome: approved