Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

07.05.2014 року позивач звернувся до суду з первісним позовом, посилаючись на слідуючи обставини. Житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.07.1971 року першою Комунарською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 4745. Право власності належним чином зареєстровано в БТІ в реєстраційній книзі під № 4642 від 02.08.1971 року. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеного житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами. Єдиною спадкоємицею за законом першої черги на спадкове майно після смерті [PERSON], є відповідач, як донька померлого. Однак вона відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача, яка є племінницею померлого. У встановлений законом шестимісячний термін, вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого дядька, а також проживала разом з ним на час відкриття спадщини, допомагала доглядати його, поховала спадкодавця, розпорядилася його особистими речами та майном за своїм розсудом, тому фактично вона спадщину прийняла. На даний час вона не може прийняти в нотаріальному порядку спірне спадкове майно, оскільки не може документально підтвердити факт наявності родинних відносин між нею та померлим [PERSON] Крім того, для поліпшення житлових умов, померлий [PERSON] у 1991 році збудував тамбур літ. «а1», який не прийнятий до експлуатації. За таких обставин вона звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме встановити той факт, що померлий [INFO] [PERSON] є її рідним дядьком, а вона є його рідною племінницею; визнати її спадкоємицею за законом п'ятої черги після смерті [PERSON], померлого [INFO]; визнати її такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO], у вигляді житлового будинку [ADDRESS], до складу якого входить: житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 38,50 кв.м., загальною площею 65,40 кв.м., веранда літ. «а», тамбур літ «а1», крильце літ. «кр», підвал літ. «пд», сарай літ. «Б», вбиральня літ. «Ж», забор літ « 1, 2», споруди та спорудження, визнавши за нею право власності на вищевказане спадкове майно. 13.05.2014 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на слідуючи обставини. 17.03.2014 року він купив у відповідача за зустрічним позовом - [PERSON], житловий будинок [ADDRESS], за який сплатив 90 000 грн. У підтвердження отримання від нього грошей, які складають вартість спірного житла за домовленістю, відповідач за зустрічним позовом надала йому розписку та передала правовстановлюючі документи і ключі на спірний будинок. Але посвідчити угоду купівлі-продажу спірного майна в нотаріальній конторі сторони не можуть, оскільки відповідач за зустрічним позовом до теперішнього часу не оформила спадщину належним чином. Ці обставини змусили його звернутися до суду із зустрічним позовом, в якому він просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], який відбувся 17.03.2014 року між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем; визнати за ним право власності на спірний будинок. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, зустрічний позов визнала у повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні первісний позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що первісна та зустрічна позовні заяви є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства і підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 29.07.1971 року першою Комунарською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 4745, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 18-19). Право власності належним чином зареєстровано в БТІ в реєстраційній книзі під № 4642 від 02.08.1971 року (а.с. 19 зворот.). Згідно ст. 328 ЦК України право власності отримується на підставах, не заборонених законом. Право власності передбачається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не виходить із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 21.07.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] помер [INFO] у віці 80 років в м. Алчевську Луганської області (а.с. 11). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 25.01.1957 року, дівоче прізвище позивача є [PERSON], її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 27.09.1983 року Успенською сільрадою Лутугінського р-ну Луганської області (а.с. 12) вбачається, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і її прізвище після укладення шлюбу є «[PERSON]». Ст. 1265 ЦК України передбачено, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. З цього приводу у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що дійсно позивач [PERSON] є рідною племінницею померлого [PERSON] Також підтвердили, що батько позивача [PERSON] та померлий [PERSON] є рідними братами. Оскільки у судовому засіданні знайшло підтвердження, що [PERSON] є племінницею [PERSON], який помер [INFO], суд вважає за необхідне визнати її спадкоємцем за законом п'ятої черги після смерті дядька. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Оскільки [PERSON] проживала разом зі своїм дядьком [PERSON] на час відкриття спадщини, суд вважає можливим визнати її такою, що прийняла спадщину у вигляді спірного житлового будинку. Судом встановлено, що для поліпшення житлових умов, померлий [PERSON] у 1991 році збудував тамбур літ. «а1», який не прийнятий до експлуатації (а.с. 15). Відповідно до вимог розділу ІІІ п. 3.2 Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773 із змінами та доповненнями в редакції від 08.01.2013 року, вищезазначений тамбур літ. «а1» не належать до самочинного будівництва та не потребує здачі до експлуатації. Суд приходить до висновку, що оскільки позивач за первісним позовом, [PERSON], повністю володіє і користується набутим майном, її дії не суперечать закону, то згідно зі ст. 328 ЦК України за нею можливо визнати право власності на спадкове майно. 17.03.2014 року [PERSON], з одного боку, та [PERSON], в усній формі уклали договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. [PERSON], як продавець, передала у власність [PERSON], як покупцеві, правовстановлюючі документи та ключі від будинку, а останній у свою чергу сплатив вартість нерухомого майна у розмірі 90 000 (дев'яносто тисяч) гривень, про що продавець написав розписку (а.с. 37). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 14.05.2014 року (а.с. 45), відомості щодо обтяжень по спірній нерухомості відсутні. Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 14.05.2014 року (а.с. 46), відомості щодо заборон відчуження по спірній нерухомості відсутні. У відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому випадку подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Оскільки фактично умови договору купівлі-продажу сторонами були виконані, то суд вважає, що цей договір можливо визнати таким, що відбувся, та визнати право власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved