Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

05.06.2018 до Шполянського районного суду звернулась Маслівська сільська рада з заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким визнати відумерлою спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], а саме ділянку площею 4,89 га, яка розташована в адміністративних межах Маслівської сільської ради, с. Маслове, Шполянського району, Черкаської області. Свою заяву Маслівська сільська рада мотивує тим, що [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,89 га, яка розташована у адміністративних межах Маслівської сільської ради, с. Маслове, Шполянського району, Черкаської області. Спадкоємців за законом та заповітом у померлої немає, тому Маслівська сільська рада звернулася до суду з даною заявою. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 13.06.2018 відкрито провадження по справі. Представник Маслівської сільської ради, Шполянського району, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи Шполянської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Однак згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Таким чином Шполянська державна нотаріальна контора не може бути заінтересованою особою по цій справі, а тому суд не залучає її в якості заінтересованої особи. Належною зацікавленою особою в даному випадку має виступати Головне управління Дежгеокадастру у Черкаській області, виходячи з приписів ч.4 ст.122 ЗК України. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заява не підлягає задоволенню. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців серія АБ №840208 Маслівська сільська рада зареєстрована як юридична особа 21.05.1997, основний вид економічної діяльності - державне управління загального характеру (а.с.3). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у віці 85 років, що підтверджується актовим записом про смерть №12 від 24.11.2000 (а.с.4). Згідно з архівною копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15.12.2000, виданим головою Маслівської сільської Ради народних депутатів Лихожоном Ю.К., [PERSON] на підставі рішення Маслівської сільської Ради народних депутатів від 17.05.2000 №22/2 є власником земельної ділянки площею 4,89 га, розташованої в адміністративних межах Маслівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11). Відповідно до повідомлення Шполянської державної нотаріальної контори №199/01-16 від 13.02.2018 після смерті [PERSON], яка померла [INFO], з заявою про прийняття спадщини в Шполянську державну нотаріальну контору ніхто не звертався (а.с. 5). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №50904859 від 13.02.2018, дата смерті [PERSON] [INFO], за вказаними параметрами запиту інформація в Спадковому реєстрі відсутня (а.с.6). Згідно з довідкою Маслівської сільської ради від 07.02.2018 [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрована у своєму господарстві, яке знаходиться в с. Маслове, Шполянського району, Черкаської області. Протягом останніх трьох років у вказаному будинку, крім померлої, ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с. 7). Вказана інформація підтверджується поясненнями [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-9). Звертаючись до суду із заявою про визнання спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] відумерлою, заявник послався на норму статті 1277 ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004. Частинами 1-3 статті 1277 ЦК України визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно п.5. Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. В абзацах 2, 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 надано роз'яснення з приводу застосування правила книги шостої ЦК України до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року . Відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Крім цього, згідно до абзаців 13, 14 п.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Згідно абзаців 10, 11. п.9 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у справах про визнання спадщини відумерлою судам слід звернути увагу на застосування абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, відповідно до якого правила ст. 1277 ЦК про відумерле майно застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК. Зазначені положення застосовуються, якщо спадщина не перейшла до держави в порядку, передбаченому ст. 555 ЦК УРСР. Відповідно ст. 525 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК Української РСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.555 ЦК Української РСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Якщо хто-небудь з спадкоємців відмовився від спадщини на користь держави, до держави переходить частка спадкового майна, належна цьому спадкоємцеві. Якщо при відсутності спадкоємців за законом заповідана тільки частина майна спадкодавця, решта майна переходить до держави. У випадках, передбачених цією статтею, авторське право, що входить до складу спадщини, або право на частку в авторській винагороді, що належало спадкоємцеві, який відмовився, припиняється. Верховний Суд, у справі № 2о-55/2008, від 04.07.2018 року, дійшов висновку, що доводи касаційної скарги заступника прокурора Івано-Франківської області про те, що до спірних правовідносин застосовуються норми статті 1277 ЦК України на підставі пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, є помилковими, оскільки з часу відкриття спадщини - день смерті спадкодавця до набрання чинності ЦК України спливло більше п'яти років. Згідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з п. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, та якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Таким чином, оскільки спадкодавець померла до 01.07.2003 року суд вважає що відсутні правові підстави для задоволення заяви про визнання спадщини відумерлою.

Outcome: dismissed