Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

05 листопада 2018 року [PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON], в якому просить: розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 12 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №156. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2014 року. Шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №156. Неповнолітніх та малолітніх дітей від шлюбу з відповідачем не мають. Починаючи з квітня 2018 року вони припинили сімейні відносини, оскільки між ними постійно виникали сварки з приводу побутових питань. Вони втратили взаємоповагу один до одного та мають різні погляди на подружнє життя. Вважає, що сумісне життя з відповідачем та збереження їхньої сім'ї є неможливим, в звязку з чим вона прийшла до висновку, що їх сім'я розпалась остаточно, миритись та відновлювати подружні відносини не бажає. Врегулювати спір у досудовому порядку через органи ДРАЦС вона не має можливості, оскільки відповідач не надає згоди на розірвання шлюбу, в звязку з чим звернулась до суду з вказаною позовною заявою.\~ Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2018 року відкрито загальне позовне провадження у вищевказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилась, звернулась до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. При цьому зазначив, що дійсно його з позивачем сім'я розпалась остаточно, миритись та відновлювати подружні відносини він не бажає, однак, відмовляв позивачу в розірванні шлюбу через органи ДРАЦС, оскільки в них є спір щодо поділу їхнього спільного майна, набутого під час шлюбу. Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, враховуючи, що відповідач [PERSON], позов визнала, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого засідання. Заслухавши доводи відповідача, врахувавши заяву позивача про розгляд справи без її участі, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку: Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч.1 ст.21 Сімейного кодексу України,\~ шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований\~ органом державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-СР №109023, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції 12 липня 2014 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 12 липня 2014 року зареєстрували шлюб, про що в цей же день складено відповідний актовий запис №156. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Бойко» (а.с.4). Як вбачається з матеріалів цивільної справи та встановлено під час судового розгляду, [PERSON] та [PERSON] спільних малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. В позовній заяві позивач [PERSON] зазначила, що починаючи з квітня 2018 року вона з відповідачем припинила сімейні відносини, оскільки між ними постійно виникали сварки з приводу побутових питань, вони втратили взаємоповагу один до одного,\~ мають різні погляди на подружнє життя. Вважає, що сумісне життя з відповідачем та збереження їхньої сім'ї є неможливим, в звязку з чим вона прийшла до висновку, що їх сім'я розпалась остаточно, миритись та відновлювати подружні відносини не бажає. Врегулювати спір у досудовому порядку через органи ДРАЦС вона не має можливості, оскільки відповідач не надає згоди на розірвання шлюбу Вищевказані обставини, викладені в позовній заяві [PERSON], відповідачем [PERSON] не заперечуються та повністю підтверджені ним під час розгляду цивільної справи. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. У п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що згідно з Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).\~ Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням\~ вимог ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У ст. 17 Закону України №3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду з прав людини\~ як джерело права». Так, ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини\~ та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» в ЄСПЛ не є чітко визначеним і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Відповідно до квитанції №0.0.1160876637.1 від 17 жовтня 2018 року, позивачем [PERSON] при поданні позовної заяви до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про розірвання шлюбу з [PERSON] сплачено судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок (а.с.1). Оскільки відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги [PERSON], останній необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме: 352 гривні 40 копійок. Крім того, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 352 гривні 40 копійок. Така сума є різницею між сплаченим судовим збором позивачем та його частиною, яка підлягає поверненню з державного бюджету. З урахуванням клопотання позивача, після розірвання шлюбу суд залишає їй прізвище «Бойко». На підставі викладеного, відповідно до ст.51 Конституції України,\~ згідно ст.ст. 3, 24, 105, 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved