Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

06 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 20 грудня 2013 року. Від подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однією сімєю проживали до січня 2017 року. З цього часу сімя фактично розпалася внаслідок постійних сварок через несумісність характерів. Посилаючись на те, що подальше спільне проживання не можливе, суперечить її інтересам та інтересам дитини, позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 25). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 23). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності зі ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 20 грудня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, про що складено відповідний актовий запис №125. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно спільне прізвище [PERSON] (а. с. 5). Від подружнього життя [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 6). Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною розпаду сімї є сварки, які виникають між подружжям через несумісність характерів, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Приймаючи до уваги, що сторони в справі не висловлюють взаємної згоди та не бажають підтримувати подружні стосунки, не примирилися, суд вбачає підстави для розірвання шлюбу. На підставі заяви відповідачки та відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON]. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають судові витрати у виді сплаченого при зверненні з даним позовом до суду судового збору у сумі 640 грн. 00 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved