Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

06 серпня 2019 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 18 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк ренесанс капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір №85019448716, відповідно до якого [PERSON] видано кредит у розмірі 10 955,14 грн. 19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк ренесанс капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі ПАТ «ПУМБ»). ПАТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк ренесанс капітал», тому на баланс ПАТ «ПУМБ» передана заборгованість за вказаним кредитним договором. Внаслідок тривалого невиконання взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором у відповідача станом на 23 липня 2019 року утворилася заборгованість в розмірі34 931,93 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 7912,93 грн., заборгованості по процентам в розмірі 2,25 грн., заборгованості за комісією в розмірі 2704,10 грн., штрафних санкцій в розмірі 24 312,65 грн. Зазначену суму, а також судові витрати в розмірі 1921,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 26 лютого 2020 року зобов`язано Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» надати на адресу суду відомості, які підтверджують кому, на якій підставі та на який розрахунковий рахунок банком передані грошові кошти за кредитним договором № 85019448716 в розмірі 10 955,14 грн. У судове засідання представник позивача - Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] кредитних коштів в розмірі 10 955,14 грн. у Публічного акціонерного товариства «Банк ренесанс капітал» не отримувала, позивачем факт отримання грошових коштів належними та допустимими доказами не підтверджено. Крім того, зазначив, що виконавчим написом за реєстровим № 13170 від 28 грудня 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, звернуто стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором № 85019448716 від 18 січня 2014 року за період з 26 грудня 2017 року по 26 грудня 2018 року в розмірі 14 900,00 грн., яка складається з: з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 8584,52 грн., простроченої заборгованості за комісією в розмірі 2704,10 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 2,38 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі 3609,00 грн. За таких обставин, представник відповідача вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, оскільки спірна сума заборгованості стягується з відповідача [PERSON] за виконавчим написом, а тому спір між сторонами вже вирішений. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи предмет спору, заявлені межі позовних вимог, суд розглядає справу в межах наявності та достатності підстав для стягнення з відповідача вказаної позивачем заборгованості, правомірності її утворення та існування, що відповідає вимогам ст. 129 Конституції України. Судом встановлено, що 18 січня 2014 року [PERSON] звернулася з пропозицією укладення договору (оферти), згідно з якою запропонувала Публічному акціонерному товариству «Банк Ренесанс Капітал» та Приватному акціонерному товариству «УАСК «АСКА- ЖИТТЯ», від імені якого на підставі агентського договору діє банк, на умовах, зазначених в пропозиції, та у відповідності до чинних загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків банку, які разом з умовами є невід`ємною частиною пропозиції, Загальних умовах відкриття та обслуговування карткового рахунку та договору страхування та чинних Правил страхування життя страховика №003.2, зареєстрованих Держфінпослуг 20.02.2004 року за № 0104189, укласти договір страхування. На підставі вказаної пропозиції (оферти) між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» 18 січня 2014 року був укладений кредитний договір та договір страхування (оферти) за №85019448716, за умовами яких [PERSON] надано кредит у сумі 8584,52 грн. в т.ч. на загальні споживчі цілі (придбання вікон у фізичної особи-підприємця [PERSON] ) - 6923,00 грн., оплату договору страхування - 1 661,52 грн., оплати разової комісії - 0,00 грн., зі сплатою комісії за обслуговування кредиту - 2,25%, процентної ставки 0,01% річних, на строк 24 місяці. До підписання цієї Оферти [PERSON] була ознайомлена у письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, про що мається вказівка у даній Пропозиції (оферті) та міститься її підпис. За графіком платежів, який є частиною Пропозиції (оферти) [PERSON] повинна була погашати кредит щомісячними платежами в сумі 470,40 грн., у яку входило погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом та комісія, у період з 20 лютого 2014 року по 20 січня 2016 року включно (зворот аркушу пропозиції), тобто по день закінчення строку дії кредитного договору. 19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», який є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та статутом. Згідно з наданим Статутом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів (Протокол № 80 від 27.11.2018 року) Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» (повне найменування) і АТ «Банк ренесанс капітал» (скорочене найменування) в результаті реорганізації АТ «Банк ренесанс капітал» шляхом приєднання до банку, згідно рішення загальних зборів акціонерів банку (протокол № 68 від 14.03.2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк ренесанс капітал» (рішення № 2 від 14.03.2015 року. Згідно довідки про стан та історію заборгованості, виписки з рахунку за кредитним договором № 85019448716, станом на 23 липня 2019 [PERSON] має заборгованість за кредитом в сумі 34 931,93 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 7912,93 грн., заборгованості по процентам в розмірі 2,25 грн., заборгованості за комісією в розмірі 2704,10 грн., штрафних санкцій в розмірі 24 312,65 грн. в т.ч. сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Встановлено, що 28 серпня 2018 року Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» за вих. № 1564 направлялась відповідачу [PERSON] письмова вимога (повідомлення) про необхідність сплати заборгованості в розмірі 11 291,00 грн. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В той же час, суд звертає увагу на позовну заяву, згідно якої позивач посилався на те, що Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» за вказаним договором надано відповідачу [PERSON] кредитні коштив розмірі 10 955,14 грн., в свою чергу з наданої позивачем пропозиції укласти договір (оферта) від 18 січня 2014 року вбачається, що сума кредиту становить 8584,52 грн. Будь-яких інших доказів того, що тіло кредиту було збільшене позивач суду не надав. Крім того, позивач надав виписку з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, але детального розрахунку розміру заборгованості не надав, що позбавляє суд визначити із якого розміру кредиту нарахована вказана заборгованість по кредитному договору. Суд не може визнати надані позивачем довідку про стан та історії заборгованості за кредитним договором та виписку з рахунку заборгованості за кредитним договором, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки дана виписка не містить підтвердження руху коштів по картковому рахунку із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, до того ж, не є відповідним розрахунком заборгованості та фінансовим документом на підтвердження розрахунків між банками та відповідачем. Вказана виписка з рахунку заборгованості за кредитним договором підписана представником позивача, а довідка про стан та історію заборгованості за кредитним договором взагалі підпису уповноваженої особи банку не містить, а також дані документи не місять ні печатки банку, ні будь-яких інших реквізитів позивача. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно виписки по особовому рахунку [PERSON] на її рахунок № [NUMBER] 20 січня 2014 року було надано кредит в розмірі 8584,52 грн., з якого в цей же день перерахована 6923,00 грн. грошові кошти на рахунок № [NUMBER] (на придбання вікон) та 1661,52 грн. на рахунок № [NUMBER] (на оплату договору страхування). Погашення заборгованості відбувалися шляхом автоматичного погашення та рекласифікації. Як слідує з матеріалів справи, дійсно 28 серпня 2018 року за вих № 1564 позивачем було направлено на адресу відповідача [PERSON] письмову вимогу (Повідомлення) щодо існування заборгованості по кредитному договору № 85019448716 та запропоновано погашення кредиту в загальному розмірі 11 291,00 грн. в строк до 04 вересня 2018 року, разом з тим, свідчень, які б підтверджували факт саме отримання відповідачем вказаної вимоги позивачем суду не надано. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів того, яка заборгованість існувала перед Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» у відповідача на час припинення шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк». Належний розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором до позову не доданий взагалі, а тому не можливо встановити відповідність порядку нарахування заборгованості (зокрема, процентів і неустойки) та проведення відповідних розрахунків, умовам договору, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] . Таким чином, суду не надані будь-які докази, які б підтверджували розмір нарахованої банком заборгованості за даним кредитним договором. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надано доказів укладення кредитного договору та отримання кредиту в розмірі 10 955,14 грн. Отже, слід дійти до висновку про те, що позивачем не надані належні та допустимі докази укладення кредитного договору на суму 10 955,14 грн., а також і не надані належні докази розрахунку визначеної позивачем кредитної заборгованості. Між тим, договором від 18 січня 2014 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] № 85019448716, копія якого надана позивачем, передбачені загальні умови відкриття та порядку ведення карткового рахунку та договору страхування. Пунктом 3.4. Загальних умов відкриття та порядку ведення карткового рахунку та договору страхування, повне погашення кредиту (овердрафту) має бути здійснено не пізніше останнього дня строку користування овердрафтом, встановленого банком. Згідно п 2.4 кредитного договору (Основних умов Договору рахунку), яким є Пропозиція укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 18 січня 2014 року, строк користування кредитом становить 24 місяці. Відповідно, днем виникнення права вимоги банку за даним договором є 20 січня 2016 року - зворот пропозиції (наступний день після закінчення передбаченого договором 24-місячного строку користування овердрафтом). Позивач звернувся до суду із вказаним позовом 06 серпня 2019 року, а саме після спливу трирічного строку позовної давності. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з тексту кредитного договору, він не містить застереження щодо збільшення строку позовної давності. Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року за №6-16цс15. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц. Проте, сплив позовної давності до вказаних правовідносин заслуговують на увагу, в той же час сторона відповідача не наполягала на застосуванні строку позовної давності, що було б підставою для відмови в позові. В той же час, судом встановлено, що виконавчим написом за реєстровим № 13170 від 28 грудня 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, звернуто стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором № 85019448716 від 18 січня 2014 рокуза період з 26 грудня 2017 року по 26 грудня 2018 року в розмірі 14 900,00 грн., яка складається з: з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 8584,52 грн., простроченої заборгованості за комісією в розмірі 2704,10 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 2,38 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі 3609,00 грн. Даний виконавчий напис стосувався правовідносин, які склались між позивачем та відповідачем за кредитним договором № 85019448716 від 18 січня 2014 року та відповідачем в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню не визнавався. У зв`язку з наведеним, оскільки спір, що виник між сторонами по зазначеному кредитному договору вирішений в позасудовому порядку, сума заборгованості стягується з відповідача [PERSON] на користь позивача за виконавчим написом нотаріуса, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» . Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати в розмірі 1921,00 грн. залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed