Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

06 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що 11.11.2006 року сторони зареєстрували шлюб, [INFO] року в шлюбі народився син [PERSON]. 17.01.2009 року за рішенням суду шлюб було розірвано та з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини. Після розірвання шлюбу позивачка з сином проживає окремо від відповідача. Аліменти відповідач в період з 2009 року по 2015 рік взагалі не сплачував. Сума заборгованості на 01.02.2018 року складає 20504 грн.83 коп., відповідач матеріально сина не підтримує. Крім того, відповідач не проводить з сином часу, вихованням сина не займається, не цікавиться його життям, потребами, станом здоров'я, навчанням. Спілкування між батьком та сином відсутнє взагалі. На підставі ст. 164 СК України, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. В письмовій заяві позивач позов підтримала в повному обсязі, просить справу розглядати у її відсутність. В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення на сайті «Судова влада», про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. В письмовій заяві представник служби у справах дітей просить справу розглядати без участі представника третьої особи та надав висновок органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина (а.с.74-76). В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, враховуючи думку служби у справах дітей, викладену в письмовому висновку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В даній справі судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.10). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17.01.2009 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , та стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача . Дитина проживає з матір'ю - позивачем у справі за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). 28 липня 2017 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с.23). З довідки-розрахунку, наданої Зарічним ВДВС м. Суми 01.02.2018 року, вбачається, що заборгованість по аліментам у боржника [PERSON] станом на 01.02.2018 року становить 20504,83 грн. З наданої довідки також вбачається, що останній раз відповідач сплатив аліменти у січні 2018 року в суму 500, 00 грн.. З квітня 2015 року і по січень 2017 року відповідач взагалі не сплачував аліментів (а.с.13-14). З довідки Комунальної установи Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 7 імені Максима Савченка Сумської міської ради від 23.01.2018 року вбачається, що [PERSON] навчається у 5-Д класі школи. Батько з приводу навчання сина з класним керівником та вчителями не спілкується, не бере участі у вихованні дитини (а.с.22). Як вбачається з висновку служби у справах дітей Сумської міської ради, служба вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.74-76). Суд звертає увагу, що вищевказаний висновок служби у справах дітей Сумської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується не лише на доводах матері, а й враховує думку дитини та інтереси малолітньої дитини. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання та утримання дитини. В даній ситуації суд, уважно дослідивши доводи та аргументи позивачки, та надані докази, керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з принципу рівності прав та обов'язків матері та батька щодо дитини, суд аналізує та надає оцінку наступним обставинам. Із розмови представника Служби у справах дітей Сумської міської ради з дитиною [PERSON] за місцем його проживання вбачається, що [PERSON] не має до батька родинних почуттів, не пам'ятає, коли бачив останній раз та не впізнає його, якщо випадково з ним зустрінеться, він жодного разу не вітав його з днем народження, не телефонував, не цікавився його життям. Вихованням та доглядом за дитиною займається його мати. Будь-яких доказів того, що батько піклується про дитину та приймає особисту участь у вихованні дитини - суду не надано. Матеріальним забезпечення дитини останні 8 років здійснює мати дитини. З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що відповідач [PERSON] має значну заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.02.2018 року становила 20504,83 грн. (а.с. 14). Питаннями розвитку дитини займається мати. З довідки Обласного комунального закладу Сумської обласної ради «Сумська обласна дитячо-юнацька спортивна школа «Футбольний центр «Барса» вбачається, що з 2014 року і по цей час приводила, була присутньою на батьківських зборах, постійно цікавилась у тренерів станом дитини лише мама учня [PERSON]. Батько дитини за весь час навчання [PERSON] в школі, присутнім не був (а.с.21). Суд враховує, що син сторін відповідно до його віку (11 років) здатен чітко висловити свою думку та своє відношення щодо обставин, що виникли у їх сім'ї, та щодо ігнорування батьком своєї участі у вихованні та утриманні сина. Суд вважає, що в даному випадку підтримання відносин з батьком не відбувається по причині нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками. Відповідач [PERSON] має можливість виправити ситуацію та приймати участь у вихованні дитини. Однак відповідач свідомо ігнорує свої обов'язки і не намагається спілкуватися з сином. В такому випадку суд вважає, що сімейне оточення дитини складає сім'я його матері, а біологічний батько дитини - відповідач [PERSON] не приймає участі у підтриманні сімейних відносин з сином, в такому випадку позбавлення відповідача батьківських прав не вплине на відносини між відповідачем та сином. На думку суду, поведінка відповідача, який навіть не з'явився до суду, свідчить про незацікавленість його як батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов'язків. Суд вважає, що під час розгляду справи доведено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], а саме: не спілкується з сином, не виявляє бажання його побачити, матеріально не забезпечує, не створює належних умов для проживання та навчання сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток. Суд враховує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню і утриманню дитини. Суд вважає, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина та про зміну ставлення до виховання дитини - не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, навіть не проявляє наміру і бажання спілкуватися з сином, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджає, і він об'єктивно має таку можливість, але свідомо не бачиться з сином. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесений нею судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved