Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

06.07.2017. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати Договір довічного утримання, укладений 21 листопада 2016 року між [PERSON] Прокошеною та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, Сипачовою І.М. 21 листопада 2016 року, за реєстровим номером 464; визнати за позивачем право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]; зняти обтяження з нерухомого майна, квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що «21» листопада 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір довічного утримання, за умовами якого позивач, [PERSON], передає відповідачу, [PERSON], квартиру за номером [ADDRESS]. Відчужувана квартира однокімнатна загальною площею 32,3 кв.м, а житлова площа 16.7 кв.м. Відчужувана квартира оцінена сторонами в суму 300 000 гривень. Даний договір довічного утримання (далі за текстом - Договір) був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сипачовою І.М. Згідно умов Договору, відповідач зобов'язана довічно утримувати позивача, забезпечувати її продуктами харчування, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість такого матеріального забезпечення оцінена сторонамив в розмірі 1000 гривень щомісячно. Станом на сьогодні відповідач не виконує умов Договору, не утримує позивача, не забезпечує її продуктами харчування, доглядом та необхідною допомогою. Свої обов'язки за Договором відповідач повністю ігнорує, що призводить до порушення прав позивача, і створює необхідність для судового захисту порушених прав. Відповідач не навідує позивача, не цікавиться станом її здоров'я, не забезпечує її доглядом та необхідними речами. Зважаючи на свій вік, позивач не може самостійно виконувати господарську роботу, готувати їжу та робити інші побутові справи. На момент укладання договору відповідач обіцяла виконувати весь обсяг необхідних робіт, але фактично жодних дій вона не вчиняє. Відповідач не забезпечує позивача продуктами харчування, а також ліками, які потрібні їй за станом здоров'я. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокати [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги позивача, посилаючись на вищенаведене, та просили позов задовольнити у повному обсязі. Також зазначили, що виконання договору звелось до поштових переказів. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі виданої довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі та надав суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що з моменту укладення Договору довічного утримання 21.11.2016 року між сторонами, і до цього часу відповідач належним чином виконує взяті на себе зобов'язання. Виходячи з усних побажань позивача, відповідач щомісячно надає їй грошові кошти або продукти харчування у розмірі, визначеному договором довічного утримання. Зазначене підтверджується розписками позивача, наданими відповідачу у довільній формі про отримані продукти харчування та квитанціями про переказ грошових коштів на адресу позивача. Крім того, відповідач проводить оплату комунальних послуг за квартиру, в якій проживає позивач. Станом на час звернення до суду та на теперішній час будь-яка заборгованість по комунальним платежам за отриману відповідачем квартиру відсутня. Доводи представника позивача про безпорадність позивача є безпідставними, оскільки остання знайшла адвоката, уклала з ним договір, сплатили судовий збір. Крім того, зі змісту позовної заяви не зрозуміло, в який період часу відповідач начебто не виконував умови Договору, укладеного з позивачем. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів її порушення, невизнання чи оспорювання прав чи інтересів. В задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі (а.с. 34-35). Крім того, зазначив, що позивач самостійно сплачує комунальні послуги та відповідач згодна збільшити витрати на утримання позивача, хоча працює в санаторії. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Сипачова І.М. направила суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, рішення прийняти на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 21 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладений Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сипачовою\~І.М. 21 листопада 2016 року за реєстровим номером 464, за умовами якого позивач, [PERSON]. передала відповідачу, [PERSON], у власність квартиру за номером [ADDRESS]. Відчужувана квартира однокімнатна загальною площею 32,3 кв.м., а житлова площа 16.7 кв.м. Відчужувана квартира оцінена сторонами в суму 300 000 гривень. Відповідно до п.4 вказаного Договору довічного утримання (далі за текстом - Договір), [PERSON] зобов'язується довічно утримувати [PERSON], забезпечувати її продуктами харчування, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) оцінена сторонами в розмірі 1000 гривень щомісячно і підлягає індексації в порядку, визначеному законом (а.с. 32-33). 21 листопада 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сипачовою І.М., за реєстровим № 465, в зв'язку з посвідченням Договору довічного утримання від 21 листопада 2016 року, накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна - квартири під [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п.1 ч.1 ст. 755 ЦК України, Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Як вбачається із змісту позовної заяви та зазначено позивачем в судовому засіданні, відповідач неналежним чином виконує обов'язки, покладені на неї відповідно до Договору довічного утримання, укладеного 21 листопада 2016 року. Позивач бажає розірвати вказаний договір довічного утримання, оскільки відповідач не провідує її за місцем проживання, не забезпечує матеріально, як передбачено договором, не забезпечує продуктами харчування, лікарськими засобами, не оплачує комунальні послуги за квартиру та не виконує ряд інших обов'язків, вказаних в Договорі. Доказів, які б спростовували наведені позивачем обставини невиконання Договору довічного утримання від 21 листопада 2016 р. за реєстровим № 464 відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання обов'язків за вказаним договором належним чином та у встановлені строки. Позивач зазначила, що виконання обов'язків за Договором довічного утримання звелося до поштових переказів. При цьому, cуд звертає увагу на те, що норма статті 755 ЦК України не пов'язує можливість припинення договору довічного утримання (догляду) на вимогу відчужувача наявністю вини набувача у невиконанні обов'язків за даним договором. Іншими словами, вина набувача у невиконанні обов'язків за договором довічного утримання (догляду) не є підставою припинення договору довічного утримання (догляду) на вимогу відчужувача. Крім того, чинним цивільним законодавством не передбачено конкретного періоду часу, невиконання протягом якого набувачем обов'язків за договором довічного утримання (догляду) є підставою для розірвання цього договору на вимогу відчужувача. Цивільний кодекс України не містить легального визначення понять «утримання» та «догляд». В той же час, за змістом положень Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», під утриманням можна розуміти повне забезпечення матеріальними та грошовими ресурсами особи для задоволення її життєво необхідних потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності. Головною ознакою утримання є забезпечення утриманця (відчужувача) грошовими коштами та (або) іншими матеріальними цінностями. Поняття «догляд» національним законодавством не визначено і означає, в широкому розумінні, нагляд за відчужувачем, станом його здоров'я, умовами побуту тощо. Догляд не обов'язково пов'язаний з наданням матеріальної допомоги і опосередковується своєрідною трудовою участю набувача в житті відчужувача, наданням відчужувачу послуг, обсяг яких передбачається договором. При цьому, межі поняття «догляд» охоплюють також морально-емоційні відносини між набувачем та відчужувачем. Зважаючи на вищевикладене, судом встановлено, що характер відносин, які склалися між сторонами Договору довічного утримання від 21 листопада 2016 року ([PERSON] та [PERSON]), унеможливлює подальше виконання умов договору довічного утримання. При цьому, у разі відмови в задоволенні вимоги про розірвання договору довічного утримання, його виконання буде мати примусовий характер (щодо позивача), що суперечить загальним цивільно-правовим засадам, а, зокрема, свободі договору, як засаді цивільного законодавства. Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи, в тому числі, з вимог принципів справедливості, добросовісності та розумності, як загальних засад цивільного законодавства, суд приходить до висновку про те, що вимога [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, укладеного 21 листопада 2016 року між нею та [PERSON], підлягає задоволенню. Частиною першою статті 756 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 32,3 кв.м та скасовує заборону відчуження квартири [ADDRESS], загальною площею 32,3 кв.м, накладену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сипачовою І.М. 21 листопада 2016 року, за реєстровим № 465, в зв'язку з посвідченням Договору довічного утримання від 21 листопада 2016 року. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 5980 грн., що підтверджується платіжними документами від 27 лютого 2017 р. та від 12 липня 2018 р.

Outcome: approved