Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

05.08.2021 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що на підставі договору купівлі - продажу придбала у [PERSON] незавершений об`єкт будівництва - житловий будинок готовністю 11%, розташований з адресою : [ADDRESS] . Вказаний будинок розміщений на земельній ділянці, що належить заявниці на праві приватної власності розміром 0,0375 га з кадастровим номером 1413300000:01:011:0502. Втім, оригінал договору купівлі - продажу не зберігся, відомості про його придбання у КП «БТІ» теж відсутні. При зверненні до державної реєстраційної служби із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивач отримала відмову, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити свої права на вказане майно, тому звернулася до суду та просить суд визнати за нею право власності на незавершений об`єкт будівництва (а.с. 1). Ухвалою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 вересня 2021 року провадження у справі відкрито, справу призначено до підготовчого засідання (а.с. 17-18). В підготовчому судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог не заперечував, 08.11.2021 року через канцелярію суду надав заяву визнання позовних вимог в повному обсязі (а.с.23, 24). Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що на підставі договору купівлі-продажу незакінченого будівництва будинку від 26.11.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-3109, позивачка [PERSON] придбала у [PERSON] незакінчений будівництвом будинок готовністю 11 %, який знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці 349 кв.м. (а.с. 4). 25.05.2021 року [PERSON] отримала технічний паспорт КП «Бюро технічної інвентаризації» на об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, готовністю 11% (а.с.5). За результатами технічного обстеження гаражу, сараю за адресою : [ADDRESS] , проведеного КП «Бюро технічної інвентаризації» встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації (а.с.6). З довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» від 29.07.2021 року, виданій [PERSON] , вбачається що знесений житловий будинок житловою площею 12, 2 кв.м. за адресою Донецька обл.., Краматорський р-н, Лиманська ТГ, м.Лиман (колишня назва - Красний Лиман) був зареєстрований та належав на праві власності [PERSON] . 16.11.1992 року була здійснена інвентаризація земельних поліпшень, в результаті якої виявлено житловий будинок площею 12,2 кв.м з фактичним зносом 70% та незавершений житловий будинок готовністю 11% (а.с.8). Ринкова вартість зазначеного недобудованого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно висновку про вартість майна зі звіту про оцінку нерухомого майна № 103/21, складеного ФОП [PERSON] , станом на 30.07.2021 року становить 42000 грн. (а.с.11). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1409152222021 від 06.07.2021 року земельна ділянка з кадастровим номером 1413300000:01:011:0502 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0375 га, за адресою [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] (а.с.9-10). Однак, враховуючи відсутність оригіналу на договору купівлі-продажу на вказаний об`єкт нерухомого майна, який був втрачений позивачкою, рішенням № 59476062 від 26.07.2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області Біленко Г.М. позивачці відмовлено у державній реєстрації прав на незавершене будівництво (а.с.7). В зв`язку з цим позивачка позбавлена можливості в повному обсязі здійснювати права власника нерухомого майна, а саме розпоряджатися незавершеним об`єктом будівництва. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 41 Конституції України проголошує «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю...; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом». Відповідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно з ст.380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до положень статей 181, 182 Цивільного Кодексу, статті 5 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельні ділянки, житлові будинки, будівлі, споруди є нерухомим майном, щодо яких проводиться державна реєстрація прав. При цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Крім того, відповідно до статті 188 Цивільного Кодексу якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення прав на земельну ділянку перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду. Враховуючи, що позивачка добросовісно, вільно, відкрито, безперервно володіє земельною ділянкою з кадастровим номером 1413300000:01:011:0502 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0375 га, за адресою [ADDRESS] , недобудований житловий будинок 11% готовності, розташований на даній земельній ділянці і є об`єктом цивільного обороту та має статус нерухомої речі, несе витрати по будівництву вказаного об`єкту нерухомості та його утриманню, і задля використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, суд вважає, що за нею може бути визнане право власності на вказане майно. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищою Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютою 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ч.4 ст.206 ЦПК України визнання відповідачами позову прийнято судом. Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення, тому позов [PERSON] про визнання права власності на майно ґрунтується на законі, її вимоги щодо визнання права власності підлягають задоволенню. В той же час, згідно ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, [PERSON] з Державного бюджету необхідно повернути 454 грн.

Outcome: approved