Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

06 вересня 2013 року до суду звернулась [PERSON], з позовом до [PERSON], про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], посилається на те, що вона з 2005 року, згідно ордеру на жиле приміщення є квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстрований її онук [PERSON], який у спірній квартирі не проживає протягом останніх п'яти років, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в квартирі не має. Комунальні платежі нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб. Позивачка одноособово проводить їх сплату. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона відповідачу не чинить, оскільки останній добровільно спірним жилим приміщенням не користується без поважних причин. У зв'язку із чим та на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України просить суд визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні [PERSON], та її представники: [PERSON], і [PERSON], діючи на підставі довіреностей заявлені позовні вимоги підтримали із підстав, що наведені у позові. Просять суд задовольнити вимоги позивачки в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач з 2005 року не проживає по місцю своєї реєстрації, а проживає та працює в м.Київ. Його особистих речей у спірній квартирі не має, з дня реєстрації він не виконує обов'язки члена сім'ї, передбачені ст.64 ЖК України, пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Оплату житлового приміщення, його утримання та комунальні послуги здійснює одноособово позивачка по особовому рахунку відкритому на її ім'я. Позивачка отримує невелику пенсію, має похилий вік (78 років). Перешкод в користуванні спірною квартирою зі сторони позивачки не було, оскільки відповідач мав можливість користуватися квартирою, але в зазначеній квартирі не мешкав і не мешкає з дня реєстрації. Окрім того відповідач має можливість і на даний час зайти в середину приміщення спірної квартири, оскільки замка на вхідних дверях позивачка не міняла. Протягом останніх п'яти років відповідач до спірної квартири не приходив, а приходив його батько [PERSON], - син позивачки, який виганяв позивачку із квартири наголошуючи про те, що спірна квартира є власністю його сина - відповідача по справі. А тому на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України, просять визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Представник відповідача [PERSON], - [PERSON], діючи на підставі довіреності у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], до [PERSON], не визнав та заперечує про їх задоволення. Посилаючись на те, що його син [PERSON], зареєстрований у спірній квартирі з 2008 року, хоча і проживає та працює в м.Київ, однак щонайменше двічі на місяць на вихідні дні та у святкові дні приїжджає до смт.Нові Білокоровичі Олевського району Житомирської області, але позивачка не допускає відповідача до квартири [ADDRESS]. Просить суд відмовити позивачці у задоволенні заявлених до [PERSON], позовних вимог, так як [PERSON], перешкоджає його сину та своєму онуку в користуванні спірним житлом. Допитаний у судовому засіданні, як свідок [PERSON], надав суду свідчення про те, що він є Начальником Новобілокоровицького багатогалузевого комунального підприємства. Однокімнатна квартира [ADDRESS] в 2005 році, відповідно до ордеру була виділена [PERSON], і з 01.01.2007 року вказана квартира перебуває на балансі Новобілокоровицького ВКП. Оплату житлового приміщення, його утримання та комунальні послуги здійснює одноособово позивачка [PERSON], по особовому рахунку відкритому на її ім'я. Відповідач по справі [PERSON], у вказаній квартирі не проживає з дня реєстрації, не утримує її, і не провів жодної оплати вказаного житлового приміщення та комунальних послуг з дня реєстрації. Даний факт також було встановлено та зафіксовано комісією НБКП, про що складено відповідний акт (а.с.4). Вважає вимоги позивачки є обґрунтованими, оскільки позивачка самостійно проводить оплату всіх витрат, які пов'язані із утриманням спірної квартири з врахуванням і відповідача [PERSON], тобто оплата здійснюється згідно чисельності зареєстрованих осіб. Заяву до Новобілокоровицького ВКП з приводу перешкоджання в користуванні спірною квартирою [PERSON], не подавав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], надала суду показання про те, що вона проживає в [ADDRESS]. Її син [PERSON], проживає та працює в м.Київ. [PERSON], з 2008 року зареєстрований у [ADDRESS]. [PERSON], приїздить до її матері яка проживає в [ADDRESS] та допомагає їй по господарству: косить траву, рубає дрова. До своєї бабусі [PERSON], [PERSON], приїздив, але остання на її думку не допускає його до квартири. Свідок [PERSON], у судовому засіданні надав суду показання про те, що він проживає в [INFO]. Він є депутатом Новобілокоровицької селищної ради від будинку [ADDRESS]. По сусідству (нижче поверхом), в одному під'їзді із ним за вказаною адресою, [ADDRESS] проживає [PERSON] У вказаному будинку він проживає з 26.05.2004 року. [PERSON], знає з 2005 року, вона проживає в однокімнатній квартирі. ЇЇ онука [PERSON], він жодного разу не бачив. В вересні місяці 2013 року він, у складі комісії Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області приймав участь в обстеженні умов проживання [PERSON]. Комісією було встановлено та зафіксовано факт не проживання [PERSON], за місцем реєстрації останнього, тобто за адресою: [ADDRESS]. На момент обстеження квартири [PERSON], будь-яких речей [PERSON], виявлено не було. Про, що складено відповідний акт. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні позивачка на підставі ордеру № 9 від 11.05.2005 року є одноособовим квартиронаймачем ізольованого житлового приміщення, загальною площею 16.13/32.9 м.кв., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.42). Квартира [ADDRESS] з 01.01.2007 року знаходиться на балансі Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області. Оплату зазначеного житлового приміщення, його утримання та комунальні послуги здійснює одноособово [PERSON], по особовому рахунку відкритому на її ім'я (а.с.43, 45,46). З 2008 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с.3). Протягом останніх п'яти років відповідач [PERSON], у спірній квартирі не проживає, а проживає в м.Київ, що стверджується показаннями представників сторін, свідків та актом обстеження умов проживання [PERSON], за адресою [ADDRESS], складеного комісією Новобілокоровицького багатогалузевого комунального підприємства Олевського району Житомирської області (а.с.4). Із довідок Форми № 20 Укрпошти (а.с.37,39) слідує, що відповідачу не вручено судових повісток у зв'язку із тим, що абонемент - [PERSON], за зазначеною адресою не проживає. Положеннями ст.71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Крім того із матеріалів справи вбачається та встановлено в судовому засіданні, що з 2008 року [PERSON], тобто з дня реєстрації у спірній квартирі, розташованій за адресою [ADDRESS] не проживає, а проживає в м.Київ. Лише в 2013 році, після подання позивачкою позову до відповідача останній вказав своє місце реєстрації відповідній судовій інстанції, у відповідній справі, як представник ТОВ «Кей-Колект», де працює, своє місце реєстрації: [ADDRESS] (а.с.22,23), як доказ того, що він проживає за місцем реєстрації, однак суд зазначену інформацію не бере до уваги, оскільки в розумінні ст.ст.71, 72 ЖК України це не є підставою вважати постійне проживання особи за місцем реєстрації. Представник відповідача по справі не надав у судовому засіданні суду також доказів на підтвердження того, що його син - [PERSON], з 2008 року і дня подачі позову позивачкою до суду не проживав у спірній квартирі внаслідок неправомірних дій позивачки [PERSON], та звертався до компетентних органів із метою усунення перешкод у користуванні квартирою за адресою [ADDRESS]. Представниками сторін у справі не заперечувався і той факт, що з 2008 року [PERSON], мав можливість безперешкодно з'являтися у спірній квартирі, хоча час від часу і з'являвся, але до квартири не заходив. Отже, відповідач утратив інтерес до спірної квартири, як до місця своєї реєстрації, самостійно переїхав на проживання до іншого населеного пункту де проживає на даний час та працює. Суд не бере до уваги акти від 21.06.2013 року та від 15.07.2013 року, як доказ перешкоджання позивачкою у користуванні спірною квартирою відповідачу, оскільки дані акти (а.с.34, 35) не містять інформації, яка стосується предмету позову, а тому не можуть бути належним доказом у справі щодо відсутності відповідача за місцем реєстрації з поважних причин. Разом із тим, представником відповідача до суду не надано жодних доказів, які б підтверджували поважність причин, з яких [PERSON], не міг користуватися спірною квартирою, починаючи з 2008 року, тобто з дня реєстрації відповідача та наявності особистих речей відповідача у спірній квартирі і виконання обов'язків [PERSON], як члена сім'ї, передбачених ст.64 ЖК України, пов'язаних із утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. В даному випадку судом встановлено, що відповідач дійсно відсутній у спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців, тому на підставі вищенаведеного, суд вважає, що відповідач втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: approved