Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

06 лютого 2018 року ТДВ СК «Кредо» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування. В обґрунтування позову посилається на те, що 06.05.2016 між ТДВ СК «Кредо» та [PERSON] було укладено договір страхування, за умовами якого позивач зобовязався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 27.02.2017 в Лівобережному районі міста Маріуполя відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля під керуванням [PERSON], та автомобіля КІА під керуванням [PERSON] Постановою суду від 19.07.2017 [PERSON] було визнано винним у настанні ДТП. Страхова компанія здійснила виплату на користь [PERSON] суми страхового відшкодування у розмірі 21249,15 гривень. Відповідно до ст. 38-1.1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] зобовязаний компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, що складає 10624,58 гривень. Просив стягнути з відповідача зазначену грошову суму, а також витрати з оплати судового збору. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 лютого 2018 року за вказаним позовом було відкрито спрощене провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні із викликом сторін та інших учасників справи. Представник позивача у судове засідання не прибув, обмежившись заявою про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши заяву про визнання ним предявленого позову у повному обсязі. Розгляд справи просив здійснювати у його відсутність. Третя особа [PERSON] також у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 06 травня 2016 року між страховиком Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо», з одного боку, та страхувальником [PERSON], з іншого, було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9670473. Забезпеченим транспортним засобом визначено автомобіль [NUMBER]. Відповідно до п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Як вбачається зі змісту договору страхування № АІ/9670473, даний договір було укладено із страхувальником [PERSON] із застосуванням пільг, визначених п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Встановлено, що постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 липня 2017 року, яка набрала чинності 07 серпня 2017 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито у звязку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Доведеними обставинами, викладеними в мотивувальній частині даного судового рішення, є наступне: 27 лютого 2017 року о 08-00 годині [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], в Лівобережному районі міста Маріуполя по вулиці Набережній, біля зупинки громадського транспорту «Маркохим», не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем [NUMBER], який рухався попереду. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Вищезазначені встановлені судом обставини за положеннями ст. 82 ЦПК України щодо цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої ухвалено постанову в адміністративній справі, беруться до уваги в межах вирішення позову по даній справі і зібраних по ній доказів в сукупності. Згідно із аварійним сертифікатом № 623/17-7, складеним ФОП [PERSON] від 09.08.2017, вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], складає 21249,15 гривень. Як вбачається з платіжного доручення № 7970 від 19.08.2017, позивач ТДВ СК «Кредо» здійснив сплату суми страхового відшкодування на користь потерпілої сторони у розмірі 21249,15 гривень. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування» До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення закріплені змістом ст. 993 Цивільного кодексу України. Разом із тим, відповідно до п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобовязана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. В сенсі наведених норм та викладених обставин, зважаючи на те, що договір страхування № АІ/9670473 був укладений із [PERSON] із застосуванням пільг, визначених п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, а тому стягує з відповідача [PERSON] на користь страховика позивача ТДВ СК «Кредо» 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, що складає 10624,58 гривень. Визнання відповідачем [PERSON] предявленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує права, свободи, чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% від понесених ним та документально підтверджених витрат з оплати судового збору у сумі 881,00 гривень. Інша частина витрат з оплати судового збору у сумі 881,00 гривень підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved