Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

06.07.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, посилаючись на те, що 18 липня 2014 року відповідач отримала від неї в борг грошові кошти в сумі 10250 гривень 00 копійок строком до 01 вересня 2014 року, про що нею особисто складено розписку, однак після закінчення строку та на час звернення до суду борг відповідач не повернула. Грошові кошти у розмірі 10250,00 гривень були передані відповідачеві в момент підписання розписки. Станом на 13 червня 2017 року грошові кошти по розписці в розмірі 10250,00 гривень їй не відповідачем не повернуті. В добровільному порядку позивачем на адресу відповідача було направлено претензію з вимогою виконання зобов»язання за договором позики. Відповідач після отримання претензії не здійснила жодних дій для погашення суми боргу в добровільному порядку. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 22088,63 гривень, яка складається з: основного боргу - 10250, 00 гривень, суми інфляційних втрат - 10967,50 гривень, 3% річних, які складають - 871,13 гривень та витрати на сплату судового збору в сумі 640,00 грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснила, що вона працювала в ПП [PERSON] продавцем. 18 липня 2014 року [PERSON] повідомила її про недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 10250,00 грн. та розірвала трудовий договір. При цьому, під тиском позивача [PERSON], написала розписку про те, що взяла гроші в борг в сумі 10250,00 грн. Грошів вона не отримувала. Повернути борг не має можливості. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позичкодавець) передає іншій стороні (позичальнику) у власність гроші чи інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Позивачем судові представлена розписка відповідача [PERSON]. Згідно розписки від 18.07.2014 року відповідач [PERSON], що проживає за адресою : [ADDRESS] зобов»язується повернути борг [PERSON] в сумі 10250,00грн. до 01 вересня 2014 (а.с.7 ) Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідач, хоча і пояснила в судовому засіданні, що вона грошів в борг не отримувала, однак вказала, що розписку написала особисто. До правоохоронних органів, щодо неправомірності дій позивача не зверталась. Існування боргу фактично визнає, пояснюючи, що не мала можливості віддати борг через відсутність роботи та коштів. Згідно наданої розписки заборгованість складає 10250,00 грн. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Що стосується вимог про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми, то згідно зі ст. 1048 ЦК України позичкодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань та не виключає відповідальності боржника за порушення строків розрахунків, тому позовні вимоги щодо стягнення процентів за договором позики на рівні облікової ставки Національного Банку України підлягають задоволенню в межах заявлених позивачем вимог. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позовні вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань в сумі 10967,50 грн. та 3% річник в сумі 871,13 гривень підлягають задоволенню, а всього підлягає до стягнення 22088,63 гривні. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Витрати позивача на сплату судового збору підтверджені квитанцією № 0916-4680-4340-0126 від 05.07.2017 року на суму 640,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved