Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

06 вересня 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Крім того, просила звільнити її від сплати судового збору та стягнути з відповідача на її користь витрати за надання юридичної допомоги в сумі 800 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що шлюбні відносини вони припинили, мешкають окремо. В шлюбі мають трьох неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні, а відповідач не надає їй матеріальної допомоги. Позивачка у суді позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився. Від відповідача та його представника адвоката Сулакової О.В. надійшли заяви про часткове визнання позову. Визнали позов в частині розірвання шлюбу, в частині стягнення витрат на правову допомогу просили відмовити, справу просили розглянути без їх участі (а.с. 34, 35). Вислухавши позивачку, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст.112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 25 жовтня 1994 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданий Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 5). Позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджено копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER], серії [NUMBER] виданих Петропавлівською сільською радою Саратського району Одеської області та Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с. 6-8). Шлюбні відносини сторони не підтримують, проживають окремо вже майже три роки, за цей час примирення не досягли, згодні на розірвання шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Ураховуючи бажання позивачки, суд вважає за необхідне залишити дружині прізвище [PERSON] В позовній заяві позивачка просила стягнути на її користь витрати за надання юридичних послуг. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 800 гривень позивачкою надано лише квитанцію (а.с. 14). Тому в задоволені позову в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 800 гривень слід відмовити. Крім того, позивачка просила звільнити її від сплати судового збору, мотивуючи тим, що вона не працює та не має доходів, а чоловік не надає їй матеріальної допомоги на утримання дітей. Надані позивачкою докази не свідчать про її важкий майновий стан, тому підстав для звільнення її від сплати судового збору немає. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 893649 відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи. За положеннями пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Тому на підставі ч.2 ст. 141 ЦПК з позивачки на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 704, 80 гривень.

Outcome: approved