Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

07.07.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення сімейних відносин з відповідачем та не надання ним систематичної матеріальної допомоги на утримання сина. У судовому засіданні позивач предявлений позов підтримала і наполягала на його задоволенні. Відповідач визнав позов лише в частині розірвання шлюбу; водночас зазначив, що дотепер саме він здійснює матеріальне утримання дитини, а тому не погодився сплачувати аліменти на користь позивача. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. Хоча сторони й проживають разом, проте вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування до шлюбу не допускається. Оскільки сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю їхній шлюб підлягає розірванню. Згідно зі статтею 180 Кодексу батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина (частина третя статті 181 Кодексу). В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписом частини першої статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову. Враховуючи наведені положення Кодексу, а також того, що відповідач працює в Службі автомобільних доріг у Чернігівській області та отримує заробітну плату, яка не перевищує прожиткового мінімуму, що до дня розгляду цієї справи відповідач належним чином здійснював утримання сина, що підтвердила в суді позивач, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, предявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: approved