Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

06 лютого 2020 року позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що між АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № 2233/79-321/04 від 26.10.2012р., відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачеві грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: сума кредиту - 110 000,00 грн.,процентна ставка за користування кредитом - 17,8% річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процента ставка встановлюється в розмірі 22,8% річних. Строк повернення кредитних коштів до 25 жовтня 2032 року. Вимоги позивача мотивовано неналежним виконанням [PERSON] своїх договірних зобов`язань. У зв`язку з чим, просять стігнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 95219,92 грн та судовий збір. Відповідач своїм правом на надання відхиву не скористалась. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток та через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Ухвалою від 24 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. 26 жовтня 2012 року між [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено кредитний договір 2233/79-321/04, за умовоми якого позичальнику надано кредит у розмірі 110000,00 грн (а.с.12-14). Відповідно до п.1.4.1 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом складає 17,8 % річних. Згідно до п.1.4.2 кредитного договору процентна ставка, що нараховується на залишок простроченої заборгованості - 22,8 % річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Позичальник зобов`язується повернути кредит у повному обсязі до 25.10.2032 року. Банк виконав всі свої зобов`язання за кредитним договором, щодо видачі позичальнику кредитних коштів. Внаслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором,за твердженням позивача, у позичальника [PERSON] утворилась заборгованість, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 11 січня 2020 року становить 95219,92 з яких: -87493,85 грн. - заборгованість за кредитом; -7726,07 грн. - заборгованість по нарахованих і несплачених відсотках за період з 01.10.2014 р. по 30.04.2015р. (а.с.5). Зауважень щодо відступів від умов кредитування позичальником не надавалось. Від одержання кредитних коштів останній не відмовився. Невиконання позичальником, своїх зобов`язань по кредитному договору стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про відновлення його порушених прав. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Змістом пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, за змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку . Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, стаття 525 ЦК України, встановлює недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які мають ознаки кредитного договору. Приписи ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлюють, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України, на позичальника покладено обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то згідно з ч. 2. ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності внаслідок відсутності у боржника необхідних коштів потрібних для виконання зобов`язання (ст. 617 ЦК України). За ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Як зазначено вище, в порушення приписів перелічених норм, внаслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором,у позичальника [PERSON] утворилась заборгованість, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 11 січня 2020 року становить 95219 (дев`яносто п`ять тисяч двісті дев`ятнадцять) грн. 92коп., з яких: 87493,85 грн. - заборгованість за кредитом; 7726,07 грн. - заборгованість по нарахованих і несплачених відсотках за період з 01.10.2014 р. по 30.04.2015р. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення: 87493,85 грн.- заборгованості по поверненню кредиту та 7726,07 грн. - заборгованості по нарахованих і несплачених процентахслід задовольнити. Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 2102 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved