Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

04 листопада 2015 року [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, з 2011 року не поздоровляє дитину з днем народження, не телефонує, не цікавиться станом її здоров'я, умовами життя, не приймає ніякої участі у вихованні дитини. Своєю заявою відповідач підтвердив ту обставину, що він згоден на позбавлення його батьківських прав та згоден на усиновлення його дитини іншою особою. Позивач також вказує, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає і ніколи не надавав, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття. Позивач та її представник подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник третьої особи служби у справах дітей Сумської міської ради надала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Відповідач [PERSON] повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі (а.с.39-40), але до суду не з'явився, заперечень на позов або заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 5). Рішенням Феодосійського міського суду АР Крим від 16.03.2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В даній справі судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Так, судом встановлено, що протягом тривалого періоду часу після народження дитини, з листопада 2011 відповідач [PERSON] не виявляв бажання та наміру спілкуватись з донькою, участі у вихованні дитини не брав, потребами та розвитком дитини не цікавився, не телефонував, не поздоровляв з днем народження та із святами. З позову вбачається, що дитина не знає свого біологічного батька . Як вбачається з довідки, наданої Сумським дошкільним навчальним закладом № 18 «Зірниця», вихованням дитини [PERSON] займається її мати [PERSON], а батько дитини в дошкільному закладі не з'являвся (а.с.35). Як вбачається з довідки, наданої Дитячим медичним центром «Сонечко» м. Суми дитина [PERSON] з жовтня 2012 року систематично спостерігається педіатром даного медичного центру. Лікарські призначення виконуються матір'ю дитини та вітчимом. Рідний батько дитини [PERSON] до медичного центру жодного разу не звертався, участі у догляді за дитиною не приймав (а.с. 36). Суд також бере до уваги висновок служби у справах дітей від 11.01.2016 року № 37/27.01-14 про можливість позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] (а.с.30). Суд також приймає до уваги, що відповідач [PERSON] чітко виклав своє відношення до дитини у письмовій заяві, в якій надав свою вільну і безумовну згоду на усиновлення його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та зазначив, що згоден з позовом про позбавлення його батьківських прав відносно цієї дитини (а.с.7). Враховуючи обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме: не спілкується з дитиною, не виявляє бажання її побачити, матеріально не забезпечує дитину, не створює належних умов для проживання та навчання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Суд враховує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню і утриманню дитини. Суд вважає, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина та про зміну ставлення до виховання дитини - не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, навіть не проявляє наміру і бажання спілкуватися з дитиною, не бачиться з дитиною, хоча об'єктивно має таку можливість і ніхто йому не перешкоджає. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 166 ч. 2 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання цієї дитини. Ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або в твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, і має об'єктивну можливість сплачувати аліменти, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, суду не надано. Тому суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття - підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати суд вважає необхідним залишити за позивачем. На підставі ст.ст. 164, 165, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved