Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

06 січня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , грошові кошти у розмірі 1 795 500 грн., з яких: 855 000 грн. - основна сума боргу (позика), 85 500 грн. - заборгованість зі сплати процентів, 855 000 грн. - штраф за порушення зобов`язань за договором позики від 02 жовтня 2020 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики. Відповідно до п. 1.1 відповідач отримав від позивача суму у розмірі 855 000 грн. зі строком повного погашення боргу не пізніше 12 жовтня 2020 року у місті Бахмут. Таким чином, позикодавець свої зобов`язання за договором позики виконав. Відповідно до п. 1.1 договору позики від 02 жовтня 2020 року, строк повного погашення боргу був визначений не пізніше 12 жовтня 2020 року. Своїх зобов`язань за договором позики відповідач не виконав, а саме: не повернув суму основного зобов`язання та не сплатив проценти за вказаним вище договором позики. Крім того, відповідно до п. 5.2 договору позики від 02 жовтня 2020 року, позивач має право на одержання від відповідача 10 процентів від суми позики за 10 календарних днів. Станом на день звернення до суду вищевказаний розмір заборгованості відповідача по сплаті 10 процентів становить: 855 000 х 10% = 85 500 грн., де 855 000 грн. - сума основного зобов`язання. Також п. 6.1 договору позики встановлено штраф за порушення будь-якого зобов`язання на користь позивача розміром 100% від суми, визначеної у п. 1.1 договору, яка становить 855 000 грн. Таким чином, сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1 795 500 грн., з яких: 855 000 грн. - основна сума боргу (позика), 85 500 грн. - заборгованість зі сплати 10 процентів, 855 000 грн. - штраф за порушення зобов`язань за договором позики від 02 жовтня 2020 року. Ухвалою суду від 05 лютого 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. 25 березня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 39-44), в якому він просив відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що 10 березня 2021 року на його адресу з Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшла поштова кореспонденція, зі змісту якої він дізнався, що відносно нього за позовом [PERSON] 05 лютого 2021 року судом відкрито провадження у справі № 219/50/21 про стягнення боргу за договором позики. Також із доданих до позовної заяви документів він дізнався, що між ним та позивачем 02 жовтня 2020 року у м. Бахмут Донецької області укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у його власність суму у розмірі 855 000 грн. (еквівалент 30 000 доларів США) зі строком повного погашення боргу не пізніше 12 жовтня 2020 року, з виплатою позивачу 10% від суми позики за 10 календарних днів. Також п. 6.1 договору позики передбачено, що у разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання за договором він зобов`язується сплатити на користь позикодавця штраф у розмірі 100% від суми позики. Однак вимоги позивача, викладені у позовній заяві, позивач не визнає повністю з таких підстав. Так, у його власності є спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е марки МАN модель ТGА 28.480, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 16 серпня 2017 року. 01 вересня 2017 року Тернопільською об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Тернопільській області (Тернопільський район), код ЕДРПОУ 39502025, його було зареєстровано як фізичну особу-підприємця, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26510000000006634, код згідно з КВЕД 49.41 - вантажний автомобільний транспорт, реєстраційний номер платника єдиного внеску 1918760019. На вказаному вище вантажному автомобілі відповідач надавав послуги з перевезення вантажів. У зв`язку з фактичною відсутністю роботи, станом на липень 2020 року відповідачем було прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності і 03 листопада 2020 року було проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП за його рішенням № 2006510060001006634. Наказом № 287 від 18 вересня 2020 року відповідача [PERSON] було прийнято на роботу з 21 вересня 2020 року майстром з ремонту устаткування Галущинецького цеху ПрАТ «Тернопільський кар`єр», де він працює на даний час, що підтверджується довідками з місця роботи. Також у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що він має рідного брата, який проживає у м. Горлівка Донецької області, - [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , телефон [NUMBER] , який, в свою чергу, у м. Горлівка познайомився з [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , телефон [NUMBER] . У розмові з [PERSON] [PERSON] розповів [PERSON] , що відповідач [PERSON] має у власності вантажний автомобіль та дозвіл на заняття підприємницькою діяльністю, але у зв`язку з відсутністю роботи автомобіль простоює, а відповідач не отримує доходу та вимушений був йти працювати на підприємство. [PERSON] сказав [PERSON] , що він має дружні стосунки з людьми, які можуть забезпечити роботою, оскільки вони постійно приймають участь у тендерах і мають потребу у транспорті для виконання договірних зобов`язань. [PERSON] дав [PERSON] номер мобільного телефону відповідача [PERSON] , про що відповідачем надано письмові пояснення [PERSON] . Відповідач зазначив, що, починаючи орієнтовно з середини вересня 2020 року, відповідачу [PERSON] стала постійно дзвонити особа, яка представилась [PERSON] , його телефон [NUMBER] . Вказана особа дуже часто телефонувала йому, розповідаючи, що потрібно буде укласти договір фрахтування транспортного засобу. Зауважив, що відповідач протягом тривалого часу користується на контрактній основі телефонними номерами мобільного зв`язку, а саме [NUMBER] ; [NUMBER] . На підтвердження вказаного факту суду надав копію договору з ПрАТ «ВФ Україна» № 295367559266/395367565224 від 12 вересня 2007 року, відповідно до якого він користується номером [NUMBER] . Надати копію договору про користування телефонним номером [NUMBER] ПрАТ «Київстар» на даний час він не може у зв`язку з термінами розгляду його заяви до ПрАТ «Київстар» про надання копії договору. Іншими телефонними номерами відповідач ніколи не користувався. Крім того, відповідач у відзиві зазначив, що 02 жовтня 2020 року на поштове відділення 46013 у м. Тернопіль по просп. С. Бандери, буд. 96 від [PERSON] , який раніше повідомив відповідачу, що йому відправлено на підписання договір фрахтування транспортного засобу для перевезення вантажу, надійшов поштовий конверт від [PERSON] (тел. [NUMBER] , [ADDRESS] ). Зауважив, що в колонці «адресат» було зазначено контактний телефон не відповідача, а [PERSON] , а саме [NUMBER] . Відпросившись з роботи та прибувши на поштове відділення орієнтовно о 10-11 годині 02 жовтня 2020 року, відповідач [PERSON] , отримавши поштовий конверт, виявив у ньому договір фрахтування транспортного засобу для перевезення вантажу, який складено у м. Київ від 26 вересня 2020 року, який було укладено від імені відповідача [PERSON] з ФОП в особі [PERSON] , «що діє на підставі від 27.08.2008 року, номер запису: 22700170000009314». Вказаний договір був в одному екземплярі, у зв`язку з чим він зателефонував [PERSON] і задав питання, чому договір в єдиному екземплярі, на що останній відповів, що то формальність і немає великого значення. Також [PERSON] наполягав, щоб відповідач, підписавши договір, відправив його тим самим конвертом у зворотному напрямку. Також [PERSON] вказав йому, щоб він підписав договір у колонці під № 2. Відповідач [PERSON] спочатку сфотографував на свій телефон всі листи ще не підписаного договору, а потім підписав його, і в зв`язку із тим, що робітники пошти сказали йому, що тим самим конвертом неможливо відправити договір, підписаний договір він відправив іншим конвертом, зберігши поштовий конверт, в якому ним було отримано договір (копії не підписаного договору і конверту додав до відзиву). Проте [PERSON] , дізнавшись, що договір відправлено іншим конвертом, був дуже занепокоєний. Відповідач посилається на те, що вказаний факт може підтвердити [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , телефон [NUMBER] , якого відповідач попросив відвезти його на його автомобілі на поштове відділення, забравши його з роботи, та у присутності якого відповідач підписував саме договір фрахтування транспортного засобу для перевезення вантажу. Після цього випадку відповідач ще деякий час спілкувався з [PERSON] , а потім спілкування зійшло нанівець. Відповідач зазначив, що свідки та надані ним довідки можуть підтвердити, що у період укладання договору позики від 02 жовтня 2020 року відповідач був на території Тернопільської області. У м. Бахмут Донецької області відповідач ніколи не був, а також з позивачем не знайомий, ніяких коштів від нього не отримував та ніяких договорів з ним не укладав. Зазначив, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , хоча у позовній заяві вказано інший адрес реєстрації. Також у позовній заяві вказано номер телефону позивача [NUMBER] , який належить іншій особі жіночої статі на ім`я [PERSON] , яка проживає у м. Краматорську і яка не знає позивача та суті справи. Також відповідач зазначив, що із офіційних джерел, які є в загальному користуванні, йому стало відомо, що позивача [PERSON] 21 жовтня 2010 року Жовтневим районним судом міста Харкова було засуджено за ст. 309 ч. 1 КК України, а також його було притягнуто до кримінальної відповідальності за скоєння 06 березня 2011 року крадіжки газової плитки, яку він здав на металобрухт, за що відносно нього було відкрито кримінальне провадження за ст. 185 ч. 3 КК України справа № 1-589/11. Також [PERSON] виступає позивачем ще в декількох справах за договорами позики, а саме № 635/6041/20, № 219/50/21. Також зазначив, що йому достеменно відомо, що саме [PERSON] займається цією справою, використовуючи позивача з метою несплати судового збору. Крім того, відповідач знає, що [PERSON] притягався до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 12014220460002480 від 25 липня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК України, за здійснення заходів, направлених на заволодіння шахрайським шляхом майном потерпілого. В рамках вказаного кримінального провадження йому обирався запобіжний захід «тримання під вартою». Також [PERSON] оголошувався у розшук. Відповідно до проведеного аналізу єдиного державного реєстру судових рішень, до теперішнього часу кримінальне провадження не закрито та судами розглядаються позови [PERSON] : справа № 646/2240/16-к, № 640/6280/17, № 638/14793/18 (1-кс/638/4159/18). Також відповідно до офіційних джерел інформації [PERSON] вже протягом тривалого часу займається стягуванням грошових коштів за борговими договорами та розписками. Вважає, що у м. Горлівка Донецької області [PERSON] переховувався від слідства. На підставі викладеного, відповідач вважає, що відносно нього мають місце шахрайські дії, у зв`язку із чим ним було подано заяву про скоєння злочину до Бахмутського районного відділу поліції, де 20 березня 2021 року було відкрито кримінальне провадження № 12021053150000230 за ст. 190 КК України (а.с. 39-44). Ухвалою суду від 12 липня 2021 року закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 вересня 2021 року на 13 годину 15 хвилин. Крім того, суд ухвалив визнати за необхідне обов`язкову участь позивача [PERSON] у судовому засіданні для дачі ним особистих пояснень. 09 вересня 2021 року ухвалою суду доручено Тернопільському міськрайонному суду Донецької області забезпечити проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції 27 жовтня 2021 року о 10 годині 00 хвилин для забезпечення участі відповідача [PERSON] у судовому засіданні. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судові засідання, призначені на 09 вересня 2021 року та 27 жовтня 2021 року, не з`явився. Від нього надійшла заява про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи без його участі, оскільки він не має фізичної можливості виконати вимогу суду про обов`язкову явку до судового засідання через те, що він є особою з інвалідністю другої групи та обмежений у пересуванні та занадто довгому перебуванні поза межами свого житла. При цьому, на конверті зазначено зворотну адресу проживання позивача: [ADDRESS] (а.с. 149-150). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позовних вимог і скасувати заходи забезпечення позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Пояснив, що з середини вересня 2020 року йому став телефонувати [PERSON] для того, щоб укласти договір фрахтування транспортного засобу. 02 жовтня 2020 року відповідач на пошті у м. Тернопіль у присутності свідка [PERSON] спочатку сфотографував на свій телефон всі листи ще не підписаного договору, а потім підписав саме договір фрахтування транспортного засобу у єдиному примірнику та відправив його [PERSON] . 02 жовтня 2020 року він нікого не бачив та ні з ким не зустрічався з приводу укладання договору фрахтування транспортного засобу. У м. Бахмуті Донецької області він ніколи не був та свій автомобіль він нікому не передавав після підписання договору фрахтування транспортного засобу. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника; виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів. Згідно із статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Договір позики вважається укладеним у момент передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем до позовної заяви додано копію договору позики від 02 жовтня 2020 року, згідно з яким 02 жовтня 2020 року у м. Бахмут Донецької області між [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (позикодавець) та [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (позичальник) укладений договір позики. Згідно з цим договором позики, позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність суму у розмірі 855 000 грн. зі строком повного погашення боргу не пізніше 12 жовтня 2020 року у місті Краматорськ (п. 1.1.). Сторони домовилися, що ця позика дорівнюється еквіваленту грошового зобов`язання в іноземній валюті. В якості еквівалента сторони приймають 30 000 (тридцять тисяч доларів) 00 центів США (п. 1.2). Позичальник свідчить, що отримав гроші від позикодавця повністю ще до підписання договору. Грошові кошти є власністю позикодавця (п. 2). Договір повинно бути виконано у м. Бахмут (п. 4). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю грошові кошти у сумі 30 000 (тридцять тисяч доларів) 00 центів США до 12 жовтня 2020 року (п. 5.1). Позикодавець має право на одержання від позичальника 10% від суми позики за 10 календарних днів (п. 5.2). Позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 10% від суми позики за кожен день прострочення виконання будь-якого зобов`язання за договором (п. 6.2). Якщо позичальник прострочить виконання будь-якого грошового зобов`язання за договором, він зобов`язаний сплатити на користь позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 365% річних від простроченої суми (п. 6.4) (а.с. 5-6). Таким чином, як видно з копії договору позики, він укладався 02 жовтня 2020 року у м. Бахмуті та згідно з п. 4 договору повинен бути виконаний у м. Бахмуті, що зумовило відкриття судом провадження з дотриманням правил підсудності справ за вибором позивача - за місцем виконання договору. Однак, 05 травня 2021 року до суду надійшла заява від позивача [PERSON] від 30 квітня 2021 року, в якій він просив розглянути справу без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі. У заяві та на поштовому конверті позивач зазначив адресу свого проживання: [ADDRESS] (а.с. 108, 110). До цієї заяви позивач додав оригінал договору позики від 02 жовтня 2020 року (а.с. 109). Так, згідно з наданим позивачем оригіналом договору позики від 02 жовтня 2020 року, 02 жовтня 2020 року у м. Краматорськ Донецької області між [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (позикодавець) та [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (позичальник) укладений договір позики. Згідно з цим договором позики, позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність суму у розмірі 855 000 грн. зі строком повного погашення боргу не пізніше 12 жовтня 2020 року у місті Краматорськ (п. 1.1.). Сторони домовилися, що ця позика дорівнюється еквіваленту грошового зобов`язання в іноземній валюті. В якості еквівалента сторони приймають 30 000 (тридцять тисяч доларів) 00 центів США (п. 1.2). Позичальник свідчить, що отримав гроші від позикодавця повністю ще до підписання договору. Грошові кошти є власністю позикодавця (п. 2). Договір повинно бути виконано у м. Краматорськ (п. 4). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю грошові кошти у сумі 30 000 (тридцять тисяч доларів) 00 центів США до 12 жовтня 2020 року (п. 5.1). Позикодавець має право на одержання від позичальника 10% від суми позики за 10 календарних днів (п. 5.2). Позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 10% від суми позики за кожен день прострочення виконання будь-якого зобов`язання за договором (п. 6.2). Якщо позичальник прострочить виконання будь-якого грошового зобов`язання за договором, він зобов`язаний сплатити на користь позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 365% річних від простроченої суми (п. 6.4). Таким чином, оригінал договору позики та його копія не є ідентичними, тобто у цих документах мають місце розбіжності. Так, в оригіналі договору позики від 02 жовтня 2020 року зазначено, що він укладений у м. Краматорськ та договір повинен бути виконаний у м. Краматорськ (а.с. 109), а у копії оригіналу договору позики від 02 жовтня 2020 року зазначено, що договір укладений у м. Бахмут та договір повинен бути виконаний у м. Бахмут (а.с. 5). При цьому, в обох документах у п. 1.1 зазначено, що строк повного погашення боргу не пізніше 12 жовтня 2020 року у м. Краматорськ (а.с. 5). Крім того, відповідач [PERSON] в обґрунтування доводів невизнання позовних вимог надав суду копію договору фрахтування транспортного засобу для перевезення вантажу, який було ним сфотографовано перед підписанням, відповідно до якого 26 вересня 2020 року у м. Київ [PERSON] , що діє на підставі Свідоцтва/Виписки з ЄДР щодо вчинення запису в ЄДР про реєстрацію ФОП, що діє на підставі від 01.09.2017 року номер запису: 26510000000006634 з однієї сторони, та ФОП [PERSON] в особі [PERSON] , що діє на підставі від 27.08.2008 року, номер запису: 22700170000009314 з іншої сторони уклали Договір фрахтування транспортного засобу для перевезення вантажу, згідно з умовами якого перевізник бере на себе зобов`язання за плату доставити по місту Краматорськ Донецької області визначений замовником вантаж згідно товаросупровідних документів, а замовник зобов`язується сплатити за таке перевезення перевізникові встановлену цим договором плату (п. 1.1). Перевізник зобов`язується надати технічно справний і пристосований для перевезення вантажу у причепі/напівпричепі тягач марки MAN TGA 28.480, державний номер [NUMBER] (п. 2.1). За перевезення вантажу замовник сплачує перевізникові плату у розмірі вартості перевезення, що становить 3000 грн. за один робочий день, шляхом перерахування цих коштів на поточний рахунок перевізника (п. 3.1) (а.с. 80-82). При цьому, суд звертає увагу, що останні сторінки всіх трьох договорів, а саме копії договору позики від 02 жовтня 2020 року, оригіналу договору позики від 02 жовтня 2020 року та договору фрахтування транспортного засобу для перевезення вантажу від 26 вересня 2020 року за змістом повністю співпадають та містять пункти договору 7.2-7.7 (а.с. 6, 82, 109 зворот). Таким чином, судом встановлено невідповідність двох редакцій договору позики від 02 жовтня 2020 року, а також те, що відповідач [PERSON] був введений в оману позивачем [PERSON] , оскільки відповідач [PERSON] підписував договір фрахтування транспортного засобу для перевезення вантажу, а пізніше виявилося, що підпис відповідача [PERSON] міститься на договорі позики від 02 жовтня 2020 року, який відповідач [PERSON] не мав наміру укладати та підписувати. У цьому контексті слід враховувати позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), за якою якщо сторони згоди не досягали, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Також суд бере до уваги доводи відповідача [PERSON] щодо того, що він зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] , працює майстром з ремонту устаткування Галущинецького цеху ПрАТ «Тернопільський кар`єр» з 21 вересня 2020 року, він не перебував у відгулах та відпустці за період з 21 вересня до 31 жовтня 2020 року та у цей період не був у м. Бахмуті Донецької області. Зокрема, це підтверджується такими доказами: копією паспорту [PERSON] (а.с. 8), довідкою Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 186 від 22 січня 2021 року (а.с. 13), довідками ПрАТ «Тернопільський кар`єр» №№ 859, 860 від 15 березня 2021 року (а.с. 52-53), копією наказу (розпорядження) про прийняття на роботу № 287 від 18 вересня 2020 року (а.с. 54). Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 01 вересня 2017 року був фізичною особою-підприємцем, основний вид економічної діяльності: 49.41 - вантажний автомобільний транспорт (а.с. 72) та він є платником єдиного податку, про що свідчить витяг з Реєстру платників єдиного податку (а.с. 73). З 12 вересня 2007 року відповідач [PERSON] є користувачем послуг ПрАТ «ВФ Україна» та має номер [NUMBER] , що підтверджується договором про надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку від 12 вересня 2007 року (а.с. 74). Як зазначив відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву та наполягав на цьому у судовому засіданні, починаючи орієнтовно з середини вересня 2020 року відповідачу [PERSON] стала постійно дзвонити особа, яка представилась [PERSON] , його телефон [NUMBER] . Вказана особа дуже часто телефонувала йому, розповідаючи, що потрібно буде укласти договір фрахтування транспортного засобу. На підтвердження цього відповідачем надано суду роздруківку з журналу викликів його мобільного телефону за період з 21 вересня 2020 року до 13 листопада 2020 року, яку досліджено у судовому засіданні (а.с. 75-78). 02 жовтня 2020 року на поштове відділення 46013 у м. Тернопіль по просп. С. Бандери, буд. 96, на ім`я відповідача [PERSON] від [PERSON] (тел. [NUMBER] , [ADDRESS] ) надійшов поштовий конверт із договором фрахтування транспортного засобу, де в колонці «адресат» було зазначено контактний телефон не відповідача [PERSON] , а як зазначає відповідач - [PERSON] , з яким він домовлявся про укладення договору фрахтування транспортного засобу, а саме [NUMBER] , про що свідчить надана позивачем копія поштового конверту (а.с. 79). Під час судового розгляду судом було встановлено, що 02 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] , отримавши поштовий конверт, виявив у ньому договір фрахтування транспортного засобу для перевезення вантажу, який складено у м. Київ від 26 вересня 2020 року, який було укладено від імені відповідача [PERSON] з ФОП в особі [PERSON] , «що діє на підставі від 27.08.2008 року, номер запису: 22700170000009314». Вказаний договір був в єдиному екземплярі, у зв`язку із чим він зателефонував [PERSON] і задав питання, чому договір в єдиному екземплярі, на що останній відповів, що то формальність і немає великого значення, і вказав відповідачу, щоб він підписав договір у колонці під № 2. Однак відповідач [PERSON] спочатку сфотографував на свій телефон всі листи ще не підписаного договору, а потім підписав його та підписаний договір він відправив іншим конвертом, зберігши поштовий конверт, в якому ним було отримано договір (а.с. 79-82). Крім того, у судовому засіданні разом з іншими доказами також досліджено долучені відповідачем до матеріалів справи письмові пояснення [PERSON] , який зазначив, що він передав [PERSON] номер телефона для зв`язку з його братом [PERSON] щодо забезпечення роботою належного йому вантажного автомобіля (а.с. 55, 97), а також пояснення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно з якими [PERSON] у період з вересня до жовтня 2020 року перебував усі дні на робочому місці у ПрАТ «Тернопільський кар`єр» згідно з офіційним табелем обліку робочого часу, у вказаний період відпусток та відгулів не брав, до м. Бахмут Донецької області не їздив, вони спілкувалися із [PERSON] по мобільному номеру телефону [NUMBER] щодня у будні та вихідні дні. Також вони знають, що у [PERSON] є також інший номер телефону [NUMBER] (а.с. 59, 63, 67, 71). Суд також бере до уваги той факт, що позивач [PERSON] у позовній заяві вказав, що він зареєстрований у [ADDRESS] та має номер мобільного телефону [NUMBER] , проте у судовому засіданні встановлено, що він фактично там не проживає, а номер мобільного телефону належить іншій особі, яка проживає у м. Краматорську і яка не знає позивача та суті справи. Так, згідно з листом Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру Територіальної громади Краматорської міської ради № 28/01.1-26/1057 від 22 квітня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований (а.с. 102). Також у оригіналі та копії договору позики від 02 жовтня 2020 року позивач [PERSON] зазначив, що він проживає у м. Харків Харківської області, однак доказів з цього приводу в матеріалах справи немає. Таким чином, позивач [PERSON] діє недобросовісно з метою приховати своє місцезнаходження. Крім того, у судовому засіданні досліджено витяг з ЄРДР № 12021053150000230 від 20 березня 2021 року у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, згідно з яким 20 березня 2021 року до Бахмутського РВП надійшла заява від представника потерпілого [PERSON] , [INFO] , про те, що [PERSON] шахрайським шляхом, за допомогою підроблення договору позики між [PERSON] та [PERSON] , спрямував позовну заяву до Артемівського міськрайонного суду Донецької області, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами [PERSON] (а.с. 51). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, вважає, що сторони [PERSON] та [PERSON] згоди щодо укладення договору позики від 02 жовтня 2020 року не досягали. Таким чином, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені у ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. При цьому, позивачем [PERSON] , незважаючи на наявну можливість, не надано суду достовірних та достатніх доказів в обґрунтування вимог позовної заяви та на спростування доводів відповідача [PERSON] щодо невизнання позовних вимог та введення його в оману при укладанні договору фрахтування транспортного засобу для перевезення вантажу. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики необхідно відмовити у повному обсязі. Згідно з копією довідки № 981788 від 23 грудня 2019 року, позивач [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи (а.с. 10). Таким чином, оскільки позивач є особою з інвалідністю другої групи та звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі необхідно компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Таким чином, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, а саме арешт, накладений ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2021 року, на належні на праві приватної власності [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) транспортні засоби: 1) автомобіль HONDA CR-V 2354, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , № кузова: [NUMBER] ; 2) вантажний автомобіль MAN TGA 28.480 12419, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , № двигуна: [NUMBER] , № шасі: [NUMBER] ; 3) автомобіль CITROEN BERLINGO 1997, 2002 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; № кузова: [NUMBER] .

Outcome: dismissed