Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

06 квітня 2017 року позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 09.03.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином зобовязання по поверненню коштів не виконує. Позивач просить стягнути заборгованість по кредиту в сумі 29 428 грн. 57 коп. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не зявились, представник подав заяву про слухання справи у їх відсутності, проти позову заперечив в повному обсязі, вважає його безпідставним та необгрунтованим. Під час попереднього слухання справи, відповідач та його представник надавали пояснення по справі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідачу надавався кредит, який вона не погашує, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 2 ст. 1050 ЦК України вказує, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ст. 644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. В судовому засіданні явка представника позивача була визнана обовязковою. Судом неодноразово витребовувались докази по справі, зокрема довідка про рух коштів по кредитному рахунку, оргінал анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку. Позивач, будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився, доказів по справі не надав. Також встановлено, що в матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку, з якої не можливо дійти висновку, що відповідач її підписував та отримував будь-які кошти. Представник відповідача та відповідач заперечують проти позову, вважають його необгрунтованим, вказують в своїх поясненнях, що у [PERSON] невстановлена особа, шляхом зловживання довірою, незаконно заволоділа його курткою, в якій знаходились особисті речі, зокрема і кредитна картка Приватбанку, із цих підстав [PERSON] звертався до правоохоронних органів із заявою, на підставі якої було відкрито кримінальне провадження, копії заяви та витягу долучені до матеріалів справи. Відповідач вказує, що не користувався кредитними коштами, у звязку із даними обставинами, однак позивачем дана інформація до уваги не була взята. Представником позивача належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог суду не було надано. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено підставність та правомірність позовних вимог, а докази на які він посилається не знайшли свого підтвердження в судовому зсіданні.

Outcome: dismissed