Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

06.05.2014 р. позивачка звернувся до суду з цим позовом. В позові зазначила, що 29.04.1993 р. вони з відповідачем уклали шлюб, від спільного проживання у шлюбі в них народилося п'ятеро дітей, з яких четверо неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На протязі більше року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, відповідач почав зловживати спиртними напоями, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Протягом останніх чотирьох місяців сама виховує та утримує дітей, не проживають разом однією сім'єю, відповідач повністю перестав піклуватися про дітей, зовсім не цікавиться їх фізичним, моральним вихованням, матеріально не забезпечує, тому просить розірвати шлюб та стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує повністю, просить такі задоволити, просить не надавати строк для примирення. Відповідач [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав повністю, згідний на розірвання шлюбу. Однак позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково, згідний сплачувати аліменти не більше 300 грн. на всіх дітей, мотивуючи тим, що ніде не працює, має нерегулярний, мінливий дохід. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Згідно з п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 29.04.1993 р., сторони як одна сім'я спільно не проживають більше пів року, не підтримують жодних стосунків, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, та є законні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що від шлюбу з відповідачем позивачка народила п'ятеро дітей, з яких чотири є неповнолітніми, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги такі обставини. Позивачка утримує п'ять неповнолітніх дітей, ніде не працює. Враховуючи матеріальний стан відповідача, який ніде не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, тому суд вважає, що розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі, відповідно до ст. 184 СК України, і стягувати в розмірі по 385,80 грн. щомісячно на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], та в сумі 306,60 грн. на сина [PERSON] щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Судові витрати, підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved