Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

05 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з дійсним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Мотивувала свої вимоги тим, що вона є власницею будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , на підставі договору дарування житлового будинку від 27 серпня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Слов`янської державної нотаріальної контори. У її будинку з 1979 року зареєстроване місце мешкання її рідного брата - [PERSON] , [INFO] . Також у будинку з 17серпня 2012 року зареєстроване місце мешкання її дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день місце мешкання відповідачів їй не відоме, вони добровільно покинули місце мешкання, їх особистих речей в будинку немає. У зв`язку з викладеним, просить суд, визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник позивача [PERSON] , що діє на підставі ордеру серії АА № 110832108 від 26 липня 2019 року, до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. Так, у ході судового розгляду встановлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 27 серпня 2009 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 3591362 (а.с.11-12, 13). Вищевказане також підтверджується Витягом з КП «БТІ м. Слов`янська» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23878579 24 від 17 вересня 2009 року (а.с.14). З домової книги для запису мешкаючих громадян у будинку [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , прописані у вказаному будинку (а.с.20-30). Згідно акту від 26 липня 2019 року, складеного керівником мікрорайону «Центр», за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у будинку [ADDRESS] , але з 2014 року в ньому не мешкають (а.с.30). Відповідно до довідки про склад сім`ї від 26 серпня 2019 року виданої Виконавчим комітетом Слов`янської міської ради, у будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.40). У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Проте, відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім`ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що з 2014 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в спірному будинку не мешкають, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особистих речей у будинку немає, згідно ч.1 статті 158 ЖК України договір найму житлового приміщення з власником житла не укладала, участі у витратах по утриманню будинку не приймає, спірним житлом не цікавиться, перепон у користуванні будинком їй ніхто не чинить. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений повністю, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., який був сплачений нею при зверненні до суду із даним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved