Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

06.10.2015 року позивач [PERSON].А. звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просила: стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь матеріальні збитки, завдані знищенням її майна в сумі 31070 гривень та моральну шкоду, завдану знищенням її майна в сумі 5000 гривень, а також понесені судові витрати (а.с.2-5). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є користувачем земельної ділянки по вул.Комуністична в м.Борисполі між домоволодіннями №№ 43 та 45, яка була виділена у 1974 році її чоловікові [PERSON] адміністрацією радгоспу «Промінь» у розмірі 0,04 га, та понад 40 років вони користувались цією земельною ділянкою: посадили і обробляли сад, садили огород. Після смерті свого чоловіка вона прийняла спадщину як спадкоємець 1 черги, оскільки проживала з чоловіком на час відкриття спадщини та вважає, що відповідно до ст.1218 ЦК до складу спадщини увійшло права на користування земельною ділянкою. Позивач стверджує, що 19.03.2015 року виявила, що сторонніми особами було здійснено вирубку усіх фруктових дерев на її земельній ділянці, чим заподіяно значної шкоди. За фактом незаконного знищення її майна, позивач зверталась до Бориспільського МВ та, вході розгляд її заяви було встановлено, що вирубка її дерев здійсненна відповідачами. Відповідачі відмовляються добровільно відшкодувати завдані позивачу шкоду, а саме вартість знищеного майна: 7 дерев, в тому числі абрикос, 2 яблуні, 2 горіха, слива, груша, та 2 кущі винограду, ринкова вартість яких згідно з висновком про вартість матеріальних збитків, складеного ПП «Авто-експрес» від 22.04.2015 року становить 31070 гривень. Позивач зазначає, що вказаними діями відповідачів їй заподіяна значна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю і стражданнях, які вона зазнала внаслідок знищення її майна, на придбання та догляд за якими вона витратила власні кошти, власний труд та час, які вона витратила, що виростити повноцінні здорові дерева, від яких отримувала щороку врожай та можливість споживати свіжі фрукти, які б як пенсіонерка не могла купити за браком коштів. Позивач стверджує, що побачивши випиляні дерева, пережила нервове потрясіння, відчуття, що було знищено частину її життя, а також що діями відповідачів були порушені її життєві плани, оскільки відновити її сад неможливо і вона назавжди втратила можливість користуватися плодами своєї багаторічної праці та що з урахуванням її похилого віку та стану здоровя вона не зможе посадити та виростити нові плодові дерева. В судовому засіданні позивач та її представники повністю підтримали заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, просили їх задовольнити. Представник відповідачів позовні вимоги не визнала та повністю підтримала надані суду письмові заперечення від 15.01.2016 року (а.с.34-36). За змістом наданих суду письмових заперечень відповідачі не погоджуються з позовними вимогами, оскільки позивачем не надано жодного письмового документа, який би підтверджував право користування земельною ділянкою, та звертають увагу, що надана позивачем довідка 1978 року, видана адміністрацією радгоспу «Промінь» носила інформаційний характер про те, що у 1974 році [PERSON] користувався земельною ділянкою під тимчасову вспашку, а також, що позивач уклала шлюб у 1984 році та не могла користуватися земельною ділянкою понад 40 років, як про це зазначено в позовній заяві, та вважають, що позивач не мала права садити зелені насадження на земельній ділянці, яка передавалась під тимчасову вспашку, а також вважають, що земельна ділянка не могла увійти до складу спадщини, оскільки [PERSON] не мав ні права власності ні права користування земельною ділянкою. З цих підстав позивач не має права на відшкодування шкоди внаслідок знищенням мана, яке не було її власністю, а є комунальною власністю. Вони також зазначають, що 30 січня 2015 року згідно рішення Бориспільської міської ради [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору. В звязку з тим, що ділянці росли дерева, та був чагарник, відповідачами на виконання вказаного рішення на початку березня 2015 року була проведена робота щодо розчищення земельної ділянки від дерев та сміття для підїзду до земельної ділянки та винесення меж земельної ділянки для уточнення конфігурацій. На думку представника відповідачів позивач не мала права власності або права користування земельною ділянкою, а тому і не мала права на дерева, які росли на цій ділянці. Представник відповідачів звертає увагу суду, що ПП «Авто-Експрес» згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не надає послуги щодо оцінки вартості майна. Представник відповідачів зазначає, що позивач не довела ті обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги щодо заподіяння їй діями відповідачів моральної шкоди, а також звертає увагу суду, що надана позивачем квитанція, видана адвокатом на підтвердження сплати позивачем коштів в рахунок оплати правової допомоги, є неналежним доказом, оскільки оформлена як оплата за побутову послугу, та відсутні докази перерахування коштів адвокату через установу банку, що ставить під сумнів факт оплати правової допомоги. Представник Бориспільської міської ради Київської області проти позову заперечувала з тих підстав, що позивач не довела жодним допустимими доказом, що в неї наявне право користування земельною ділянкою, та звертає увагу суду, що рішення міської ради про передачу земельної ділянки у власність відповідачів, позивач не оскаржує. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Бориспільської міської ради Київської області від 30 січня 2015 року №4975-60-VI було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідачам, а саме: відповідачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,0800га по провул.Будівельний, 6-а в м.Борисполі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.37) та відповідачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,1000га по провул.Будівельний, 6 в м.Борисполі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.38). Встановлено, що на підставі рішення Бориспільської міської ради Київської області № 5606-66-VI від 08 вересня 2015 року «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м.Борисполі (землі житлової та громадської забудови)» було затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0800га по провул.Будівельний, 6-а в м.Борисполі, кадастровий номер 3210500000:06:026:0042 (а.с.52); та проект землеустрою щодо відведення у власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га по провул.Будівельний, 6 в м.Борисполі, кадастровий номер 3210500000:06:026:0043 (а.с.53). На підставі вказаного рішення відповідно до вимог п.13 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області було проведено державну реєстрацію права власності відповідачів на вказані земельні ділянки та видані Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в тому числі: Свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 45311760 від 08.10.2015 року на імя відповідача [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0800га по провул.Будівельний, 6-а в м.Борисполі, кадастровий номер 3210500000:06:026:0042 (а.с.47); Свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 45349357 від 08.10.2015 року на імя відповідача [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0800га по провул.Будівельний, 6 в м.Борисполі, кадастровий номер 3210500000:06:026:0043 (а.с.48). Сторонами визнано той факт, що на земельних ділянках, переданих у власність відповідачам [PERSON] та [PERSON], на момент розроблення проектів землеустрою щодо їх передачі у власність відповідачам росли плодові дерева у зазначеній позивачем кількості 7 штук, а саме: абрикос, 2 яблуні, 2 горіха, слива, груша. Та обставина, що на спірних земельних ділянка також зростали два кущі винограду представників відповідачів не визнається, та будь-якими належними та допустимими доказами доведено не було. За твердженнями позивача, вона висадила та вирощувала зазначені нею плодові дерева та кущі з часу передачі земельної ділянки в користування її покійному чоловіку [PERSON]. Встановлено, що згідно з довідкою, виданою директором радгоспу «Промінь» від 19 квітня 1978 року №46 (а.с.9), [PERSON] адміністрацією радгоспу «Промінь» в 1974 році було дозволено використовувати 4 (чотири) сотки землі під тимчасову вспашку на відчуженій ділянці в кінці городу пенсіонерки [PERSON] по вул.Комуністична, 43. Даючи оцінку дослідженому доказу, суд приходить до висновку, що він не є належним і допустимим доказом на підтвердження тієї обставини, що чоловік позивача [PERSON], а також що позивач [PERSON], як дружина померлого [PERSON] отримала право постійного, або довгострокового тимчасового користування спірною земельною ділянкою. Так, за змістом ст.13 Земельного кодексу УРСР 1970 року, чинного на момент видачі вищевказаного документа та до 15.03.1991 року, землекористувачами визначалися: колгоспи, радгоспи, інші сільськогосподарські державні, кооперативні, громадські підприємства, організації і установи; промислові, транспортні, інші несільськогосподарські державні, кооперативні, громадські підприємства, організації та установи; громадяни. Порядок надання земель у користування за змістом ст.16 Земельного кодексу УРСР передбачав, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення, яке провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. Яка також передбачала, що надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу. Стаття 19 Земельного кодексу УРСР 1970 року передбачала можливість вторинного землекористування, а саме, що колгоспи, радгоспи, інші підприємства, організації і установи у встановлених законом випадках можуть надавати з закріплених за ними земель земельні ділянки у вторинне користування. Порядок і умови вторинного землекористування визначаються законодавством Союзу РСР, цим Кодексам та іншими законодавчими актами Української РСР. Статтею 20 Земельного кодексу УРСР 1970 року визначала, що відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Відповідно до вимог ст.22 Земельного кодексу УРСР 1970 року було закріплено, що приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється. Аналогічні положення щодо виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою були відтворені в ст.ст.22,23 Земельного кодексу України 1991 року та ст.ст.125,126 чинного Земельного кодексу України 2001 року. Наведене дає підстави зробити висновок, що вищезазначена довідка, видана директором радгоспу «Промінь» від 19 квітня 1978 року №46 є підтвердженням того, що чоловіку позивача [PERSON] в 1974 році надавалась земельна ділянка у короткострокове тимчасове користування, строк якого у довідці не відобрежаний, а також належними і допустимими доказами не доведений. При цьому суд бере до уваги, що за змістом п.2 ч.1 ст.36 Земельного кодексу УРСР 1970 року право громадян на користування наданою земельною ділянкою підлягає припиненню відповідно повністю або частково у випадках: закінчення строку, на який було надано земельну ділянку. В звязку з тим, що позивач не набула право постійного чи довгострокового користування земельною ділянкою, вона не мала права висаджувати та вирощувати на ній багаторічні рослини такі, як зазначені позивачем, а саме: плодові дерева та кущі винограду. А, отже, не могла набути право власності на них. Суд також враховує, що за змістом ст.119 Земельного кодексу України, яка набрала законної сили з 01.01.2002 року громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. В звязку з цим, відсутні підстави вважати, що позивач отримала право на передачу їй у власність або надання в користування спірної земельної ділянки за давністю користування, оскільки відповідний термін настане з 01.01.2017 року. Будь-які належні докази того, що позивач зверталась до Бориспільської міської ради Київської області з відповідною заявою про передачу їй у власність або в користування спірної земельної ділянки за давністю користування і така заява була задоволена, відсутні. Позивачем та її представниками визнано, що будь-які документи, які б підтверджували її право власності або право користування переданою у власність відповідачів земельної ділянки, на якій були висаджені багаторічні насадження, у позивача відсутні. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що на момент надання Бориспільською міською радою дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність відповідачів по провул.Будівельний, 6 та 6-а в м.Борисполі, земельні ділянки перебували у комунальній власності територіальної громади міста. Відповідно до вимог частини другої статті 79 ЗК України право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Згідно із частиною третьою статті 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що за змістом вищенаведених вимог чинного законодавства, багаторічні насадження, які знаходились на переданих у власність відповідачів земельних ділянках про провул.Будівельному, 6 та 6-а в м.Борисполі, знаходились у комунальній власності територіальної громади міста. Згідно з висновком оцінювача [PERSON] від 20 квітня 2015 року, викладеного у Звіті про незалежну оцінку майна, яким є багаторічні зелені насадження, що знаходяться в кінці города на земельній ділянці, за адресою: Київська області, м.Бориспіль, вул.Комуністична, 45 (колишня 43) (а.с.70-113) ринкова вартість багаторічних насаджень в кількості 8 найменувань, згідно з переліком, зазначеним позивачем у позовній заяві: абрикос, 2 яблуні, 2 горіхи, слива, груша, 2 кущі винограду, - становить 31070 гривень, в тому числі 2 кущі винограду загальною вартістю 220 гривень (а.с.76), діаметр стовбурів дерев від 28 до 32 см, а вік за 35 років (а.с.90) . З пояснень представника відповідачів в судовому засіданні було встановлено, що відповідачі не отримували дозвіл (ордер) на видалення зелених насаджень та не сплачували Бориспільській міській раді відновну вартість зелених насаджень. На підставі наведеного судом встановлено, що відповідачами було порушено Порядок видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затверджений постановою КМУ від 1 серпня 2006 року №1045. В тому числі порушено п.11 вказаного Порядку, відповідно до якого відновна вартість зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці, що відведена в установленому порядку фізичній або юридичній особі (крім відновної вартості зелених насаджень, посаджених (створених) цією особою), сплачується під час передачі такої ділянки у власність відповідної особи. Проте, наведене не спростовує встановленого в судовому засіданні факту, що позивач не набула права власності чи права користування спірною земельною ділянкою, а також не отримала права власності на насаджені на земельній ділянці багаторічні насадження. В звязку з цим покази допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] про те, що позивач тривалий час обробляла земельну ділянку та вирощувала багаторічні насадження на ній, в розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України не можуть бути визнані допустимими доказами на підтвердження доводів позивача щодо порушення її права власності на знищені відповідачами дерева. Враховуючи, що позивачем заявлено вимоги щодо відшкодування завданої їй моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, які позивач зазнала саме у звязку з із знищенням її майна, суд вважає їх безпідставними, оскільки позивач не довела, що набула право власності на знищені дерева. Доказів іншої протиправної поведінки відповідачів щодо позивача суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд прийшов до переконання, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та недоведеними, в звязку з чим в задоволенні позову має бути відмовлено. Відповідно до ст..88 ЦПК України в звязку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та на правову допомогу відшкодуванню не підлягають. Окремо суд звертає увагу, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, яку саме правову допомогу позивачу було надано адвокатом, в рахунок оплати якої позивачем було сплачено 2000 гривень (а.с.114), не долучено договір про правову допомогу, на підставі якої вона надавалась, а також розрахунок кількості годин, витрачених адвокатом, в звязку з чим неможливо визначити граничний розмір відшкодування вказаних витрат відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» На підставі викладеного,

Outcome: dismissed