Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

07.03.2019 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Міністерства охорони здоров`я України, третя особа - Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що 12 лютого 2019 року Державний секретар Міністерства охорони здоров`я України видав наказ про його звільнення з посади головного лікаря Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України», достроково розірвавши контракт від 13 червня 2014 року №790 на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України. Підставою для видання Наказу зазначено контракт від 13 червня 2014 року №790, лист Одеської обласної державної адміністрації від 17.12.2018 року №9573/1/01-43/8082/2-18, акт про проведення комісійної перевірки МОЗ України в Державному закладі «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України». Позивач вважає, що наказ державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України про його звільнення є незаконним, так як виданий з порушенням норм законодавства про працю, а також Положень про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженого Постановою КМУ від 19.03.1993р. №203 та Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 09.10.2013 року №818, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Маломуж А.І. Ухвалою судді від 02.04.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, наддав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідач - представник Міністерства охорони здоров`я України який приймав участь в режимі відеоконференції в попередніх засіданнях, просив у задоволенні позову відмовити, з підстав викладених у відзиві, а саме зауважив на те, що не було порушено процедури звільнення позивача. Представник третьої особи Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України», в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Сонячний» (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України» є державним спеціалізованим (спеціальним) санаторно-курортним закладом, заснований на державній власності, що належить до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України, забезпечує лікування кістково-суглобового туберкульозу у дорослого населення із застосуванням лікувального, профілактичного та реабілітаційного характеру з використанням природних лікувальних ресурсів курортів та фізіотерапевтичних методів дієтотерапії, лікувальної фізкультури та інших методів санаторно-курортного лікування. 13.06.2014 року укладено Контракт № 790 між Міністерством охорони здоров`я України та керівником підпорядкованого санаторно-курортного закладу Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України» [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Віповідно до п. 7.1. Контракту № 790 від 13.06.2014 року, контракт діє з 16.62014 року до 13.06.2019 року і набирає чинності з дня його підписання сторонами. З матеріалів справи вбачається, що в період з 03.09.2018 по 10.09.2018 року Комісією МОЗ України проведено комісійну перевірку з питань дотримання статутної діяльності Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України», Одеська область, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159. За результатами перевірки складено Акт з якого вбачається, що діяльність Закладу направлена на лікування кістково-суглобового туберкульозу у дорослих. Виявлені порушення умов контракту, а саме: не забезпечено ефективну діяльність Закладу; порушено раціональний добір кадрів; порушено організацію медичної, господарської та соціально-побутової діяльності закладу; порушено умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників Закладу; керівником закладу не забезпечено своєчасне проходження акредитації; виявлено порушення щодо виконання вимог Положення про порядок укладення та обліку договорів у Міністерстві охорони здоров 'я України, затвердженого наказом МОЗ України від 19.04.2017№ 446; виявлено порушення щодо виконання вимог Положення щодо організації правової роботи на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров 'я України та Положення про організацію та ведення претензійної та позовної роботи у Міністерстві охорони здоров 'я України, затвердженого наказом МОЗ України від 13.05.2017 № 514; керівником закладу не забезпечено розроблення плану усунення недоліків, виявлених 18.10.2017, під час перевірки державної аудиторської служби України за період з 01.01.2014 по 01.08.2017. Комісії не надано план усунення недоліків та підтверджуючих документів щодо їх усунення; не вжито необхідних заходів щодо дотримання правил протипожежної безпеки. Керівником порушено пункти контракту 3.2.5. та 3.2.6., зокрема в частині забезпечення дотримання санаторно-курортним закладом чинних протипожежних норм; відсутні управлінські рішення щодо розробки заходів для отримання коштів за спеціальним рахунком; станом на 10.09.2018 Заклад не оформив належним чином державний акт на право власності або постійного користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , чим не дотримано вимоги п. 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до пропозицій Комісії МОЗ України, що проводила комісійну перевірку з питань дотримання статутної діяльності Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України», за порушення виконання умов контракту, притягнути до дисциплінарної відповідальності головного лікаря Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України» [PERSON] та достроково розірвати з ним контракт. Зазначені пропозиції та висновки оформлені Актом проведення комісійної перевірки МОЗ України в Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Сонячний» (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України», який був переданий для прийняття рішення в.о. Міністра охорони здоров`я України У. Супрун. За результатами розгляду Акта проведення комісійної перевірки в.о. Міністра охорони здоров`я України У. Супрун було внесено резолюцію «Янчуку до виконання». Відповідно до пункту 38 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55, резолюція є основною формою реалізації управлінських доручень у письмовій формі, що передбачає постановку конкретного завдання, визначення його предмета, мети, строк виконання та відповідальної за виконання особи, що викладене у вигляді напису на документі. Окрім цього, другий примірник Акту проведення комісійної перевірки МОЗ України в Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Сонячний» (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України» був вручений позивачу. Порядок погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2013 р. № 818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203» визначає процедуру погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих держадміністрацій призначення на посаду та звільнення з посади (крім звільнення за власним бажанням) керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, крім керівників підприємств, установ, організацій Збройних Сил та інших військових формувань, МВС, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу. Відповідно до пункту 3 Порядку погодження, у пропозиції щодо погодження звільнення з посади керівника підприємства зазначаються прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, громадянство, найменування займаної посади на час подання документів, підстава для звільнення. До зазначеної пропозиції додаються копія заяви про звільнення, біографічна довідка кандидата на посаду (з фотокарткою розміром 4x6сантиметрів), засвідчена підписом керівника кадрової служби, який скріплений печаткою. В пункті 4 Порядку передбачено, що пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства, яке зареєстроване на території міста обласного і республіканського Автономної Республіки Крим значення, погоджується відповідно з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою облдержадміністрації. Листом від 20.11.2018 № 11.3-14/2124/30896 МОЗ України звернулось до Одеської обласної державної адміністрації щодо погодження звільнення [PERSON] з посади головного лікаря ДЗ «Сонячний». Пунктом 5 Порядку погодження встановлено, зокрема, що за дорученням голови місцевої держадміністрації пропозиція керівника центрального органу виконавчої влади щодо звільнення з посади керівника підприємства розглядається в галузевому структурному підрозділі місцевої держадміністрації, який готує відповідні пропозиції. Пропозиції галузевого структурного підрозділу місцевої держадміністрації та висновок голови місцевої держадміністрації про результати проведеної співбесіди зазначаються у картці погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства, яка складається за формою згідно з додатком. Відповідно до пункту 6 Порядку погодження, повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи. У разі погодження головою місцевої держадміністрації пропозиції щодо звільнення з посади керівника підприємства керівник центрального органу виконавчої влади видає у дводенний строк наказ про звільнення (пункт 10 Порядку погодження). Листом Одеської обласної адміністрації від 17.12.2018 № 9573/3/1/01-43/8082/2-18 (зареєстровано в МОЗ України за № 24/1-19 від 03.01.2019) було погоджено звільнення [PERSON] з посади головного лікаря ДЗ «Сонячний» та надано Картку погодження звільнення з посади керівника підприємства, установи та організації, що належить до сфери управління міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади головного лікаря ДЗ «Сонячний», з пропозицією погодження звільнення Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації. Пунктом 102 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, зокрема, встановлено, що Державний секретар МОЗ відповідно до покладених на нього завдань призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління МОЗ. Наказом МОЗ України від 12.02.2019 №9-о «Про звільнення [PERSON] », за підписом державного секретаря МОЗ України, позивач звільнений з посади головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Сонячний» (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України». Слід зазначити, що наказ - це розпорядчий документ, який видається керівником установи (структурного підрозділу) на правах єдиноначальності та в межах своєї компетенції, обов`язковий для виконання підлеглими. Наказ набуває чинності з моменту його підписання, якщо інший термін не вказано в його тексті. Право підписання наказів визначається законодавством: зазвичай це право мають керівники установ, їхні перші заступники, а також деякі посадові особи відповідно до їх повноважень і компетенції. Наказ діє доти, доки не буде скасований (особою, яка його підписала, або вищою інстанцією) або поки не буде виконаний чи поки не закінчиться термін його дії, вказаний у самому наказі. Наказ не має юридичної сили та підлягає скасуванню, якщо він виданий із порушеннями встановлених правил. Суд погоджується з доводами позивача відносно того, що оскаржуваний наказ виданий з порушенням норм законодавства про працю, а також Положень про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженого Постановою КМУ від 19.03.1993р. №203 та Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 09.10.2013 року №818, з огляду на наступне. Відповідно до 4.2, ч.4 п.5 Постанови Кабінету Міністрів України №818, Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голова місцевої держадміністрації під час розгляду пропозиції щодо погодження звільнення з посади керівника підприємства враховує усні чи письмові пояснення особи, що звільняється. Висновок, зокрема, голови місцевої держадміністрації про результати проведеної співбесіди зазначаються у картці погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства, яка складається за формою згідно з додатком. В пункті 6 Постанови КМУ №818 зазначено, що повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи. Відповідно до п.10 Постанови КМУ №818, у разі погодження головою місцевої держадміністрації пропозиції щодо звільнення з посади керівника підприємства керівник центрального органу виконавчої влади видає у дводенний строк наказ про звільнення. Судом встановлено, що при погодженні звільнення позивача з посади головного лікаря Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України», голова Одеської обласної державної адміністрації, в порушення вимог чч.2, 4 п.5 Постанови КМУ №818, не надав йому жодної можливості подати будь-які письмові чи усні пояснення з приводу звільнення. Не було зазначено про відсутність пояснень і у картці погодження, наданій до листа Одеської обласної державної адміністрації від 17.12.2018 року №9573/1/01-43/8082/2-18. Як вбачається з матеріалів справи позивачем були надані поянення до МОЗ України, проте не вбачається, що вони надсиласись до Одеської обласної державної адміністрації. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з положень ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В порушення даних вимог закону, сторона відповідача жодним чином не спростувала зазначеного вище факту. Натомість на думку суду відповідач, отримавши лист Одеської обласної державної адміністрації від 17.12.2018 року №9573/1/01-43/8082/2-18, повинен був звернути уваги на той факт, що позивачу не було надано можливості надати свої пояснення з приводу звільнення. Окрім того, в порушення п.10 Постанови КМУ №818, відповідач видав наказ про звільнення позивача з пропуском встановленого дводенного строку з моменту отримання погодження голови Одеської обласної державної адміністрації. Тобто Наказ було видано не 20.12.2018 року, як того вимагає п. 10 Постанови КМУ №818, а майже через два місяці - 12.02.2019 року. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 04.07.2018 року у справі № 703/4198/16-ц підкреслює про необхідність дотримання дводенного строку під час видання наказу про звільнення керівника державного підприємства після отримання погодження голови обласної державної адміністрації в порядку, встановленому статтею 253 ЦК України. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Також ч.2 п. 16 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній, власності, затвердженого Постановою КМУ від 19.03.1993р. №203 зазначено, що розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством. Окрім того, уповноважений орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, в Акті не вказано ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника, однак зазначено щодо розгляду питання подальшого функціонування Закладу та рекомендовано змінити обладнання, забезпечити дотримання санітарно-гігієнічних та протипожежних норм та внести зміни до Статуту, ці підстави є повністю підконтрольними МОЗУ, тобто дані обставини свідчать про неправомірність Акту. В Наказі № 9-0 підставою для звільнення вказано п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, однак не зрозуміло, яким пунктом контракту, що є некоректним застосуванням вказаної норми Також підставою для звільнення зазначено Акт про проведення комісійної перевірки МОЗ України в Державному закладі «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України» з 03 по 06 вересня 2018 року, проте в Акті вказано, що проведено перевірки з 03 по 06 вересня 2018 року, однак в абз. 2 Акту вказано, що перевірка комісією МОЗ України проведена з 03.09.2018 по 10.09.2018 року відповідно до наказу МОЗ України від 28.08.2018 року №88-Адм «Про проведення комісійної перевірки», тобто комісією перевірки МОЗУ не дотримано положень наказу МОЗ України, так само листом МОЗУ № 11.3 -15/2467/26229 від 04.10.2018 запрошено [PERSON] на 05.10.2018 до МОЗУ для ознайомлення з Актом, тобто фактично акт складено вже 04.10.2018, наявне недотримання строків, що вказує на незаконність Акту. Враховуючи викладене, процедура звільнення позивача була порушена, не заслухано пояснень позивача, не викликано його, щоб заслухати під час надання погодження для звільнення, що є неприпустимим. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Тобто, скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останньому середнього заробітку. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995р., середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Застосування такого порядку розрахунків узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-195цс14 та у справі №6-2807цс16. Зокрема у правовому висновку Верховного суду України у справі № 6- 2807цс16 зазначається, що механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством. Судом при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу також враховується, що термін дії контракту № 790 від 13 червня 2014 року укладеного між Міністерством охорони здоров`я України, в особі Міністра Мусія Олега Степановича, та [PERSON] закінчився 13.06.2019 року, тому вимога про стягнення середнього заробітку підлягає частковому задоволенню, а сааме у період з 12.02.2019 року по 13.06.2019 року у сумі 48780,48 грн. (580,72 грн. х 84 робочих дні) Статтею 43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про часткового задоволення позову [PERSON] до Міністерства охорони здоров`я України, третя особа - Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Outcome: partial