Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

06.10.2015 року позивач звернулася до суду з дійсним позовом до Слов'янської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтувавши свої вимоги тим, що в 1966 році її чоловікові виконкомом Слов'янської міської ради була виділена земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], для будівництва житлового будинку. В 1983 році на зазначеній ділянці був збудований житловий будинок, проведено його технічну інвентаризацію та в 1984 році прийнято в експлуатацію. Проте право власності на даний будинок зареєстроване не було. [INFO] чоловік позивачки, [PERSON], помер. У встановлений строк позивачка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 14.09.2015 року постановою нотаріуса позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що позивачем не було надано правовстановлюючий документ на спірний будинок на ім'я спадкодавця. В зв'язку з викладеним позивач просила визнати за собою право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS], який залишився після смерті [PERSON] Позивач, [PERSON], надала заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити. Представник відповідача, Слов'янської міської ради, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив винести на розсуд суду. Суд, розглянувши надані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. В судовому засіданні було встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що відділом РАГС Слов`янського міського управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 502 від 17.03.2001 року та видано свідоцтво про смерть [NUMBER]. Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Зазначений житловий будинок був збудований на земельній ділянці, яка на підставі договору №357 від 03.11.1966 року про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності була передана [PERSON] Збудований будинок було прийнято в експлуатацію, що підтверджується актом прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння. Після смерті [PERSON] спадщина відкрилась за законом. В Першій слов'янській державній нотаріальній конторі за заявою про прийняття спадщини дружини, [PERSON],було заведено спадкову справу №1020/2001. Інших заяв не надходило. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.09.2015 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою [ADDRESS], оскільки відсутня державна реєстрація нерухомого майна спадкодавцем. Відповідно до вимог ст.525 ЦК України (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Спадкоємцями, відповідно до ст.527 ЦК України (в редакції 1963 року), можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року)). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року)). Відповідно до ст.549 ЦК (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позов про визнання права власності в порядку спадкування задоволений бути не може у разі неприйняття спадщини. Відповідно до ч.4 статті 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час завершення його будівництва. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалась Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, якою передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державна реєстрація права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з пунктом 14 переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, зокрема, є нотаріально посвідчений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Тобто сам по собі договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для зазначених цілей не є правовстановлюючим документом на будинок і набуває статусу такого документу лише за наявності акту про прийняття будинку в експлуатацію. В судовому засіданні встановлено, що спірний будинок збудований спадкодавцем в 1984 році, на підтвердження чого виконавчим комітетом Слов'янської міської ради народних депутатів було затверджено акт про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння. Таким чином, на час закінчення забудови житлового будинку, що входить до складу спадщини, спадкодавцем , якому для будівництва вказаного житлового будинку було виділено земельну ділянку у безстрокове користування, було набуто право власності на це нерухоме майно, що не залежало від його державної реєстрації. Відповідно до діючого законодавства, будинки ,що були побудовані до 1992 року, не підлягають введенню в експлуатацію і документом, який підтверджує відповідність цього будинку будівельним нормам є інвентаризаційна справа на будинок, зроблена бюро технічної інвентаризації. На підставі технічного паспорту Державною реєстраційною службою видається свідоцтво про право власності на будинок. Однак, у зв'язку зі смертю власника [PERSON], отримати таке свідоцтво про право власності неможливо. Відповідно до частини 2 статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки судом встановлено, що спадкодавець правомірно набув право власності на житловий будинок, розташований за вказаною адресою, то це його право переходить до спадкоємця і підлягає судовому захисту шляхом визнання цього права у порядку спадкування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі і її право власності у порядку спадкування на зазначене нерухоме майно - житловий будинок, підлягає визнанню за рішенням суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved