Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

06.09.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про захист прав споживача, розірвання договору і стягнення коштів до відповідача ФОП [PERSON] . Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.09.2019 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 20.11.2019 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 20.11.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати договір № SV/D -0006 від 07.07.2018 року, укладений між нею і відповідачем. Стягнути з відповідача на її користь грошові кошти, сплачені за договором № SV/D -0006 від 07.07.2018 року в сумі 6440.00 грн. і неустойку у розмірі 1738 грн., 80 коп., і 5000.00 грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 07.07.2018 року між нею і відповідачем ФОП [PERSON] , був укладений договір на виготовлення і передачу у власність ПВХ конструкцій № SV/ D -0006. А саме: дверей металевих загальною площю 1.52 м. кв. коричневого кольору, вартістю 6440,00 грн. Відповідно до п.п 3.1 Договору вона здійснила платіж на користь відповідача, а саме при укладенні договору безпосередньо в руки передала відповідачеві грошові кошти в сумі 2800 .00 грн., на що їй був виданий товарний чек від 07.07.2018 року. Решту коштів вона сплатила по терміналу в сумі 3640.00 грн., що підтверджується чеком АТ «ПРИВАТБАНК». Згідно п.п. 3.2. Договору сторонами був погоджений строк відвантаження і доставки товару, а саме 31 робочих дні після здійснення предоплати. Повний розрахунок був здійснений позивачем на користь відповідача 07.07.2018 року, таким чином термін доставки товару сплинув 20 серпня 2018 року. Вона повністю виплатила грошові кошти за укладеним договором, проте відповідач грубо порушуючи умови договору товар не їй поставив та не передав. З метою врегулювання спору нею на адресу здійснення відповідачем підприємницької діяльності та його реєстрації направлялись претензії про розірвання договору і повернення їй сплачених грошових коштів, які залишились без відповіді і виконання, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач, ФОП [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд не подав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву відповідачем не надано. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Судом встановлено, що 07.07.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір передачу у власність ПВХ конструкцій № SV/D -0006. А саме: дверей металевих загальною площю 1.52 м. кв. коричневого кольору, вартістю 6440,00 грн., що підтверджується копією договору. Тобто фактично між сторонами був укладений договір купівлі-продажу. Відповідно до п.п 3.1 Договору позивач здійснила платежу на користь відповідача, а саме при укладенні договору безпосередньо в руки передала відповідачеві грошові кошти в сумі 2800 .00 грн., на що їй був виданий товарний чек від 07.07.2018 року. Решту коштів позивач сплатила по терміналу в сумі 3640.00 грн., що підтверджується чеком АТ «ПРИВАТБАНК». Згідно п.п. 3.2. Договору сторонами був погоджений строк відвантаження і доставки товару, а саме 31 робочих дні після здійснення предоплати. Повний розрахунок був здійснений позивачем на користь відповідача 07.07.2018 року, таким чином термін доставки товару сплинув 20 серпня 2018 року. Судом встановлено, що позивач повністю виплатила грошові кошти за договором, проте відповідач грубо порушуючи умови договору товар позивачеві не поставив та не передав. Як вбачається з наведеного вище, між сторонами укладено договір купівлі-продажу для задоволення побутових потреб позивача, оскільки договір укладений на передачу у власність позивача метало пластикових виробів, а не на їх виготовлення і установку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України - Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 655 ЦПК України - За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України - Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.. 612, 623 ЦК України - Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки і за неможливість виконання зобов`язання яка випадкова настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора. Він може відмовитись від прийняття викоання і вимагати в відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України - Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.1, 2 ст. 662 ЦК України - Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України - У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що як нормами Цивільного кодексу України так ЗУ «Про захист прав споживача», передбачається можливість розірвання договору купівлі - продажу і відшкодування спричинених замовнику збитків. Судом встановлено, що позивач виконала взяті на себе зобов`язання: оплатила вартість товару в повному обсязі, а відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, не передав покупцеві погоджений товар в строк встановлений в договорі. Таким чином відповідно до положень ст. 665 ЦК України позивач має право відмовитись від договору купівлі продажу. Враховуючи, що відповідачем не виконана істотна умова укладеного договору, позовні вимоги в частині розірвання укладеного між сторонами договору підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про захист прав споживачів» - При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Так як судом ухвалюється рішення про розірвання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, суд вважає, що підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача сплачених грошових коштів. Оскільки договір розривається за підставами невиконання взятих відповідачем на себе зобов`язань по передачі товару, визначеного в укладеному договорі і специфікації до нього. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачена грошова сума 6440.00 грн. Факт сплати позивачем відповідачу даних грошових коштів підтверджується товарним чеком від 07.07.2018 року і чеком АТ «ПРИВАТБАНК» про оплату. Також суд вважає, що підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення виконання зобов`язання, оскільки відповідно до п. 4.2, укладеного між сторонами договору у разі невиконання виконавцем п.3.2.- зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0.1% від вартості договору за кожен робочий день прострочення. Таким чином відповідно до розрахунку позивача, з якою погоджується суд, і в межах заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка за прострочення виконання умов укладеного договору в сумі 1738 грн. 80 коп. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог вчастині стягнення моральної шкоди. Суд виходить з наступного Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України -. моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача вимагати відшкодування спричиненої моральної шкоди, внаслідок порушення прав споживача. Позивач в судовому засіданні пояснила, що неправомірними діями відповідача їй заподіяна моральна шкода, оскільки вона була введена в оману відповідачем та зазнала моральних страждань. Проте доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди суду не надала. Крім того правовідносини між сторонами виникли в першу чергу на підставі укладеного договору, яким не передбачено відшкодування моральної шкоди. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, виходячи із розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1536 грн., 80 коп., оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення двох позовних вимог

Outcome: partial