Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

04 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області, Державної казначейської служби України, Прокуратури Запорізької області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування. 22 листопада 2019 року від [PERSON] до суду надійшла уточнена позовна заява. В обґрунтування позову та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач зазначив про те, що 12.08.2013 року ним до правоохоронних органів було подано заяву про вчинення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення. На підставі поданої заяви було відкрито два кримінальні провадження за № 12013080130005186 від 12.08.2012 року та за № 120140801300000492 від 06.02.2014 року. Постановою прокурора від 25.02.2015 року вказані кримінальні провадження об`єднані в одне провадження та йому присвоєно № 12013080130005186. Позивач вважає, що в діях [PERSON] та [PERSON] наявні ознаки кримінального правопорушення, а СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області, який проводить досудове розслідування, починаючи з 2013 року не вчинив жодних дій, спрямованих на швидке, повне та неупереджене розслідування зазначеного кримінального правопорушення. Вважає, що в матеріалах справи містяться докази, що підтверджують вину [PERSON] та [PERSON] , проте слідство триває, а жодних дій направлених на притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності не проводиться, досудове розслідування навмисно затягується, чим позивачу завдається значна моральна шкода, яка полягає у тому, що позивач відчуває свою безпорадність та змушений постійно нервувати внаслідок бездіяльності правоохоронних органів. Він працює та утримує свою родину, але змушений багато часу проводити на особистих прийомах та зустрічах в Бердянському ВП ГУНП в Запорізькій області, також він почав погано спати, приймати заспокійливі ліки та звернувся за допомогою до спеціаліста. Вважає, що вищезазначеними діями йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 1 000 000 гривень 00 копійок. Також позивач зазначає про те, що попередній розрахунок суми судових витрат, які він поніс і планує понести у зв`язку з розглядом справи, становить 15 000 гривень 00 копійок. З урахуванням зазначеного, [PERSON] просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду, завдану бездіяльністю органу досудового розслідування в розмірі 1 000 000 гривень 00 копійок та судові витрати по справі. Ухвалою судді від 25.11.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 16 грудня 2019 року від Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що позивачем не надано жодного судового рішення, яким би було визнано дії державних органів протиправними, будь-які дії органів державної влади не оскаржувались, що свідчить про згоду позивача з діями державних органів, а розмір моральної шкоди є необґрунтованим. Також, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження судових витрат, які ним понесені та які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи у розмірі 15 000 грн. 00 коп. Разом з тим, Державну казначейську службу України визначено учасником судового процесу виключно у зв`язку з тим, що відповідно до чинного законодавства Державною казначейською службою України здійснюється виконання судових рішень про відшкодування шкоди з Державного бюджету України. Проте, Державна казначейської служби України не порушувала прав позивача по справі і жодним нормативно-правовим актом не передбачено відповідальність Державної казначейської служби України за дії або бездіяльність посадових і службових осіб іншого органу державної влади. З урахуванням зазначеного, Державна казначейська служба України просила суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі. 16 грудня 2019 року від Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що визначивши Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області у якості відповідача, позивачем не було досліджено правовий статус органів Державної казначейської служби України, оскільки саме Державною казначейською службою України, а не її територіальними органами, здійснюється виконання судових рішень про стягнення з Державного бюджету України шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Також, Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області зазначає про те, що позивачем не надано жодного судового рішення, яким би було визнано дії державних органів протиправними, будь-які дії органів державної влади не оскаржувались, що свідчить про згоду позивача з діями державних органів. Розмір моральної шкоди визначений позивачем є необґрунтованим. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження судових витрат, які ним понесені та які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи у розмірі 15 000,00 грн. З урахуванням зазначеного, Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області просило суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі. 23 грудня 2019 року від представника [PERSON] - адвоката Щасливої М.О. до суду надійшла відповідь на відзиви Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області, у якій зазначено про те, що доводи відповідачів щодо недоведеності з боку позивача спричиненої моральної шкоди є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки повністю були розкриті в позовній заяві, а заявлена до стягнення моральна шкода, на думку представника, підлягає стягненню з Державного бюджету України. 23 грудня 2019 року від ГУНП в Запорізькій області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди завданої незаконною бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування, оскільки така бездіяльність не була встановлена у законному порядку та не було надано доказів, які б підтверджували завдання моральної шкоди та причинний зв`язок органу державної влади та заподіянням шкоди. З урахуванням зазначеного, ГУНП в Запорізькій області просило суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі. 24 грудня 2019 року від Прокуратури Запорізької області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що посадовими особами органів прокуратури будь-яких протиправних дій стосовно [PERSON] не вчинено, доказів протиправності їх дій або бездіяльності під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013080130005186 не надано. Так, відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, окрім іншого, слідчого судді, якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами прокуратури під час досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні. Також, зазначено, що в ході проведення досудового розслідування з обставин кримінального провадження допитано заявників, потерпілих та свідків, на підставі ухвал слідчого судді проведено ряд тимчасових доступів, обшуків та призначено відповідні експертні дослідження. За результатами проведених слідчих (розшукових) дій до матеріалів кримінального провадження долучено відповідну документацію, висновки експертних установ та інше. У зв`язку з чим, у позовній заяві [PERSON] безпідставно зазначено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013080130005186 не здійснюється, а слідчий бездіє щодо проведення повного та швидкого розслідування, оскільки у кримінальному провадженні виконуються усі необхідні слідчі дії, однак на цей час винні особи не встановлені. Таким чином, твердження позивача щодо бездіяльності слідчого не відповідає дійсності. Позивачем також не надано жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу заподіяння йому моральної шкоди та жодним чином не обґрунтовано заявлений ним розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000,00 гривень. 02 січня 20120 року від Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на уточнену позовну заяву в яких останні повторно звертають увагу на обставини зазначені у їх відзивах на позовну заву. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Щаслива М.О. позовні вимоги підтримала та просили задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідачів Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області та Державної казначейської служби України - Бобир Я.Р. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволені позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Прокуратури Запорізької області - Редька М.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволені позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Запорізькій області - Крамар В.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволені позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що 12.08.2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області з заявою про вчинення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.358 КК України. Відповідні відомості 12.08.2013 року були внесені до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження № 12013080130005186. 06 лютого 2014 року до Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області надійшов рапорт слідчого про те, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження № 12013080130005186 встановлено, що в діях ФОП [PERSON] та [PERSON] вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України. Відповідні відомості 06.02.2014 року були внесені до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження № 120140801300000492. Постановою прокурора Бердянської міжрайонної прокуратури від 24.02.2015 року матеріали досудових розслідувань у кримінальні провадження № 12013080130005186 та № 120140801300000492, внесених до ЄРДР 06.02.2014 року та 12.08.2013 року відповідно ,за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172 та ч.4 ст.358 КК України, були об`єднані в одне провадження та йому присвоєно в ЄРДР № 12013080130005186. В об`єднаному кримінальному провадженні № 12013080130005186 [PERSON] визнано потерпілим. На даний час досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження № 12013080130005186 триває. Позивач вважає, що слідчій відділ органу досудового розслідування систематично бездіє, оскільки на даний час в матеріалах справи міститься велика кількість доказів, що підтверджують вину [PERSON] та [PERSON] , проте слідство триває, а жодних дій направлених на притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності не вчиняється. Досудове розслідування навмисно затягується, чим йому завдається значна моральна шкода, яку він оцінює у 1 000 000,00 гривень та яку просить стягнути на його користь з Державного бюджету України. Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на Державу Україна. Так, [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди бездіяльністю слідчого у кримінальному провадженні № 12013080130005186. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора щодо бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. За правилами ст.306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування слідчим суддею місцевого суду. За частиною другою статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Крім того, ст. 308 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування. Прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви було додано копію скарги на бездіяльність слідчого в порядку ст.303 КПК України, адресовану слідчому судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області та копії скарг прокурору Запорізької області на дії слідчого та прокурора. Згідно наданої представником позивача копії ухвали слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.07.2020 року (справа № 310/3543/17 провадження № 1-кс/310/896/20), скаргу [PERSON] задоволено, постанову слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Никитенко Н.Г. від 18.06.2020 року про закриття кримінального провадження № 12013080130005186 від 12.08.2013 року, скасовано. Таким чином, [PERSON] скористався своїм встановленим законом процесуальним правом на оскарження рішення слідчого. Проте, на думку суду, це не є фактом, яким преюдиційно було б встановлено незаконність дій чи бездіяльності слідчого або прокурора. Інші документи, копії яких були додані позивачем до позовної заяви є документами інформаційного характеру та також не доводять незаконність дій або бездіяльності слідчого або прокурора, які проводять досудове розслідування кримінального провадження, у якому позивач є потерпілим. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які би свідчили про незаконність дій або про бездіяльність органу досудового розслідування, який проводить досудове розслідування кримінального провадження №12013080130005186. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивач визначивши одним з відповідачів у даній справі Прокуратуру Запорізької області не навів та не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що посадовими особами органу прокуратури вчинено будь-які протиправні дії або бездіяльність стосовно нього під час досудового розслідування у кримінальному провадженні. Що стосується наданого представником позивача висновку фахівця-психолога [PERSON] від 20 грудня 2019 року, який провів психологічне обстеження [PERSON] , суд зазначає наступне. Зазначений висновок фахівця-психолога не спростовує висновок суду про не доведення позивачем будь-якої протиправної дії або бездіяльності органу досудового розслідування, що є обов`язковою умовою для відшкодування моральної шкоди, а тому судом до уваги не береться. Також, даний висновок не береться судом до уваги, оскільки висновок фахівця-психолога не є висновком експерта в розумінні Закону України «Про судову експертизу», яким може бути доведено факт заподіяння моральної шкоди та її розмір. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачено статтею 12 ЦПК України. Частина 2 даної статті встановлює, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Крім цього, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами протиправність поведінки відповідачів, наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою. Разом з тим, суд зазначає, що відсутність будь-якої із зазначених складових є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди. Крім того, Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 337/3375/17 від 20.05.2020 року винесено правовий висновок, відповідно до якого, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. З огляду на зазначене, Верховний Суд виходить із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Таким чином, в ході розгляду вказаної цивільної справи, позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої також не обґрунтований. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. У відповідності до положення статті 141 ЦПК України, судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed