Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

06 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 серпня 2016 року він позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 300,00 (триста) доларів США на строк до 29.11.2016 року, про що відповідачем складено власноруч та підписано розписку. Згідно розписки відповідач зобов'язався також сплатити 100,00 (сто) доларів США процентів за користування коштами. Однак, у порушення умов договору, відповідач суму позики за розпискою від 29.08.2016 року у строк до 29.11.2016 року не повернув, проценти за користування коштами не сплатив, внаслідок чого заборгував йому 400,00 грн. США. Крім того, 26 вересня 2016 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено ще один договір позики, за умовами якого він передав у власність відповідачеві 700,00 доларів США, а останній зобов'язався повернути вказану суму протягом чотирьох місяців, що підтверджується власноруч складеною [PERSON] розпискою від 26.09.2016 року. Проте, відповідач суму позики за розпискою від 26.09.2016 року у строк до 26.01.2017 року не повернув, внаслідок чого заборгував йому 700,00 доларів США. Приписами частини другої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого Індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, просить стягнути з відповідача на його користь також 32,23 долари США 3% річних, що станом на 05.02.2018 року еквівалентно 898,80 грн., у тому числі по розписці від 29.08.2016 року (за період з 30.11.2016 року по 05.02.2018 року) - 10,65 доларів США, що еквівалентно 297,00 грн., та по розписці від 26.09.2016 року (за період з 27.01.2017 року по 05.02.2018 року) - 21,58 доларів США, що еквівалентно 601,80 грн. Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед ним згідно розписок від 29.08.2016 року та 26.09.2016 року становить 1100,00 доларів США, що станом на 05.02.2018 року еквівалентно 31574,65 грн. Враховуючи викладене, вважає за необхідне в судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь зазначену вище заборгованість. Позивач в судове засідання не з'явився, від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутності, просив позовом задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надав. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення а по справі слід винести заочне рішення. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 29 серпня 2016 року позивач [PERSON] позичив відповідачеві [PERSON] грошові кошти в розмірі 300,00 (триста) доларів США на строк до 29.11.2016 року, про що відповідачем складено власноруч та підписано розписку. Згідно розписки відповідач зобов'язався також сплатити 100,00 (сто) доларів США процентів за користування коштами (а.с.4). Однак, у порушення умов договору, відповідач суму позики за розпискою від 29.08.2016 року у строк до 29.11.2016 року не повернув, проценти за користування коштами не сплатив, внаслідок чого заборгував позивачу 400,00 грн. США. Крім того, 26 вересня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено ще один договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачеві 700,00 доларів США, а останній зобов'язався повернути вказану суму протягом чотирьох місяців, що підтверджується власноруч складеною [PERSON] розпискою від 26.09.2016 року (а.с.5) Проте, відповідач суму позики за розпискою від 26.09.2016 року у строк до 26.01.2017 року не повернув, внаслідок чого заборгував позивачу 700,00 доларів США. Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановленодоговором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач не повернув кошти отриманнізгідно договорів позики в обумовлений строк, а відповідач просить стягнути дану заборгованість, тому на користь позивача підлягають стягненню заборгованість згідно розписок від 29.08.2016 року та 26.09.2016 року - 1100,00 доларів США. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривні. Якщо у зобов'язанні буде визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сумі, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривні. Якщо у зобов'язанні буде визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сумі, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки індекс інфляції - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. Встановлено, що відповідач не повернув кошти отриманні згідно договору позики в обумовлений строк, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача також 32,23 долари США 3% річних, що станом на 05.02.2018 року еквівалентно 898,80 грн., у тому числі по розписці від 29.08.2016 року (за період з 30.11.2016 року по 05.02.2018 року) - 10,65 доларів США, що еквівалентно 297,00 грн., та по розписці від 26.09.2016 року (за період з 27.01.2017 року по 05.02.2018 року) - 21,58 доларів США, що еквівалентно 601,80 грн. Таким чином з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] загальну суму заборгованості за договорами позики у сумі 1132,23 дол.США, що станом на 05.02.2018 року еквівалентно 31574,65 грн. Відповідно до ст. 141 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з врахуванням наведених обставин справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved