Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

05.03.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, посилаючись на те, що 13 листопада 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №81. Подружнє життя у сторін не склалося, вони проживають за різними адресами понад три роки. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач не бажає щомісячно в добровільному порядку надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, тому вона вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву з проханням слухати справу у її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності, не заперечував проти вимог позову. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 174 ЦПК України, частина четверта якої передбачає, що в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 13.11.2010 року (а.с.6), 13.11.2010 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №81. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7), батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. З довідки, виданої виконкомом Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №26 від 16.01.2015 року (а.с.8) вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає [ADDRESS] разом з дитиною - [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову, тобто у даному випадку - з 05.03.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 13.11.2010 року, від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. На теперішній час сторони проживають окремо, не спілкуються між собою, їх син [PERSON] проживає біля матері - позивачки по справі. Відповідач не бажає щомісячно в добровільному порядку надавати останній матеріальну допомогу на утримання дитини, що й стало підставою для звернення її до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, з урахуванням заяви відповідача, який не заперечував проти вимог позову, суд вважає, що останній має сплачувати аліменти у частці від свого заробітку, на користь позивачки на утримання сина [PERSON], починаючи з 05.03.2015 року, до його повноліття.

Outcome: approved