Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

05 лютого 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до Кредитної спілки «ЮК «ДЕМОС» про розірвання договорів вкладу та стягнення заборгованості за договорами вкладу. Після відкриття провадження у справі, 03 березня 2020 року позивачем [PERSON] було доповнено позовні вимоги шляхом подання відповідної письмової заяви - додано вимогу про стягнення з відповідача на її користь неустойки за прострочення виконання зобов`язань на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Вимоги позову обґрунтовано наступним. 27 січня 2017 року між сторонами у справі укладено договір № АДВ-00000007 «Про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок», відповідно до якого позивач [PERSON] передала відповідачу КС «ЮК «Демос» внесок в сумі 50000 гривень під 23 % річних строком до 27 квітня 2017 року. Через деякий час сторони узгодили новий графік розрахунків, в якому встановили інший період дії зобов`язання - до 26 квітня 2019 року. Також, 28 лютого 2017 року між сторонами у справі укладено договір № АДВ?00000035 «Про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок», відповідно до якого позивач [PERSON] передала відповідачу КС «ЮК «Демос» внесок в сумі 50000 гривень під 23 % річних строком до 29 травня 2017 року. Через деякий час сторони узгодили новий графік розрахунків, в якому встановили інший період дії зобов`язання - до 28 травня 2019 року. Крім того, 28 березня 2017 року між сторонами у справі укладено договір № АДВ?00000043 «Про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок», відповідно до якого позивач [PERSON] передала відповідачу КС «ЮК «Демос» внесок в сумі 50000 гривень під 23 % річних строком до 28 червня 2017 року. Через деякий час сторони узгодили новий графік розрахунків, в якому встановили інший період дії зобов`язання - до 28 грудня 2018 року. Відповідно до положень зазначених договорів, нараховані в кінці кожного місяця проценти підлягають доданню до суми внеску, на який в наступному місяці також нараховуються проценти за визначеною договором ставкою. Позивач свої обов`язки за вказаними договорами виконала повністю, надавши відповідачу грошові кошти в зазначеному розмірі (три рази по 50000 гривень). Відповідач свої обов`язки за вказаними договорами не виконав - суму вкладів та нарахованих на них відсотків позивачу не повернув. Крім того, у відповідності до приписів Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просила суд стягнути на її користь з відповідача неустойку за невиконані зобов`язання за період з 01 січня по 01 березня 2020 року в сумі 415021,14 грн. та судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу. 15 квітня 2020 року відповідачем подано відзив на первинну позовну заяву, в якому вимоги первісного позову були визнані частково - в частині сплати 150000 гривень неповернутих внесків за вказаними договорами та 9146,16 гривень невиплачених процентів по зазначеним трьом договорам вкладу сумарно. Відзив обґрунтовано тим, що протягом дії договорів вкладу, [PERSON] , не зважаючи на умову договорів про приєднання процентів, нарахованих на кінець кожного місяця, до суми основного вкладу, за своїм бажанням отримувала нараховані проценти в касі КС «ЮК «ДЕМОС». Залишок невиплачених процентів на вказану вище суму відповідач визнає. 11 червня 2020 року від відповідача до канцелярії суду надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в яких відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього на користь позивача неустойки, оскільки на думку відповідача договір вкладу за своєю правовою природою не є договором про виконання робіт або договором про надання послуг. За таких обставин до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, неможливо застосувати норму Закону України «Про захист прав споживачів», що передбачає нарахування такої неустойки. Також відповідачем зазначено на недоведеності належними та допустимими доказами факту понесення позивачем витрат на правову допомогу в зазначеному в позовній заяві розмірі. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача зазначила на частковому визнанні позовних вимог - в межах, що викладені нею у відзиві на позовну заяву. Проти задоволення іншої частини позовних вимог та проти стягнення з відповідача на користь позивача втрат на правову допомогу заперечила з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву та у письмових запереченнях. Суд, вислухавши учасників провадження та дослідивши подані докази, дійшов наступних висновків. В матеріалах справи міститься копія договору № АДВ-00000007 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 27 січня 2017 року, відповідно до якого вкладник [PERSON] внесла на депозитний рахунок до КС «ЮК «ДЕМОС» внесок в сумі 50000 гривень на строк три місяця - до 27 квітня 2017 року, а КС «ЮК «ДЕМОС», в свою чергу, зобов`язалась після закінчення строку дії цього договору повернути [PERSON] суму вкладу та виплатити нараховані на неї проценти (а.с. 6). Процентна ставка, відповідно до п. 2.3. Договору, встановлена в розмірі 23 % річних. Згідно з положеннями пункту 2.7. Договору нарахування процентів здійснюється в останній календарний день кожного місяця, а також в день закінчення строку дії договору. Сума внеску збільшується на суму нарахованих процентів (п. 2.7 та п. 2.11). При підписанні зазначеного договору сторонами було узгоджено графік розрахунків, в якому відображено суми нарахованих по кожному періоду процентів (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, сторонами додатково узгоджено новий графік розрахунків, в якому строк нарахування процентів на вклад подовжено до 26 квітня 2019 року (а.с. 8). Оскільки вказаний графік підписаний обома сторонами та містить чітку домовленість про продовження строку нарахування процентів за договором від 27 січня 2017 року, суд, не зважаючи на відсутність відповідної письмової додаткової угоди до договору, вважає зазначений графік належним документом, що відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України в своїй сукупності з основним договором, встановлює зміст правочину, що є однією з підстав позову. Вказані обставини сторонами в поданих ними документах та у виступах в судовому засіданні не спростовувались. Судом також досліджені два інших договори між сторонами у справі аналогічного (окрім строків дії) змісту: договір № АДВ 00000035 від 28 лютого 2017 року з підписаними сторонами графіками (а.с. 10-12) та № АДВ 00000043 від 28 березня 2017 року з підписаними сторонами графіками (а.с. 14-16). Крім того позивачем, на підтвердження факту внесення грошових коштів відповідачу як вкладу за вказаними договорами, додані до матеріалів справи три квитанції до прибуткового касового ордера КС «ЮК «ДЕМОС»: № 1277 від 27 січня 2017 року; № 2367 від 28 лютого 2017 року та № 2469 від 28 березня 2017 року (а.с. 5, 9, 13). Оскільки частина позовних вимог про стягнення сум внесених вкладів в загальному розмірі 150000 гривень підтверджена належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, та визнається відповідачем, суд вважає позовні вимоги в цій частині повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на підставі норм статей 526 та 1060 Цивільного кодексу України. Щодо позовних вимог про стягнення процентів на вклади, суд зазначає наступне. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Як встановлено судом, розмір процентів, строки та порядок їх виплати за всіма трьома договорами вкладів встановлені сторонами в наведених вище договорах та графіках. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним розрахувати загальну суму процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з сум, узгоджених сторонами за вирахуванням вже сплачених відповідачем позивачу сум процентів. Так, як вбачається з графіку до договору № АДВ-00000007 від 27 січня 2017 року, розмір нарахованих процентів за ним за період його дії має становити 28513,77 гривень (з урахуванням останнього періоду розрахунку з 27 березня по 26 квітня 2019 року). За аналогічними правилами суд визначає суми процентів, які б мали бути нараховані за договорами № АДВ-00000035 від 28 лютого 2017 року та № АДВ-00000043 від 28 березня 2017 року та які становлять, відповідно 23432,94 грн. та 14768,76 грн. Загальна сума процентів, яка відповідно до узгоджених сторонами умов правочину, мала б бути нарахована на внесені позивачем [PERSON] вклади, становить 66715,47 грн. Визначаючи суму процентів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в даній справі, суд враховує копію розписки від 30 січня 2020 року, відповідно до якої [PERSON] отримала від КС «ЮК «ДЕМОС» 500 гривень. Вказана розписка визнана позивачем [PERSON] в судовому засіданні. Слід зазначити, що відповідачем до матеріалів справи більше не додано жодних доказів на підтвердження виплати будь-яких сум за вказаними договорами позивачу [PERSON] . Бухгалтерські виписки з зазначенням таких сум, які були надані представником відповідача в судовому засіданні, суд не може прийняти до уваги при здійсненні розрахунків, оскільки вони не підтверджені відповідними первинними бухгалтерськими документами. Сума процентів за договорами вкладу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 66715,47 грн. - 500,00 грн. = 66215,47 грн. Оскільки з наданої розписки неможливо встановити, за яким саме договором її було складено, суд враховує вказану суму у 500 гривень на рахунок виплати процентів за договором від 27 січня 2017 року, який було укладено першим за часом. Таким чином, сума процентів, яка підлягає стягненню за договором № АДВ?00000007 від 27 січня 2017 року, становить 28013,77 грн.; за договором № АДВ?00000035 від 28 лютого 2017 року - 23432,94 грн., а за договором № АДВ?00000043 від 28 березня 2017 року - 14768,76 гривень відповідно. Розглядаючи частину позовних вимог про стягнення неустойки, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону встановлення загальних правових засад у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежність надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином доводи представника відповідача щодо неможливості розповсюдження положень Закону України «Про захист прав споживачів» на правовідносини за договором вкладу, суд вважає помилковими. Слід зазначити, що вказане питання неодноразово було предметом правового дослідження найвищих судових органів, про що свідчить ряд правових позицій, наприклад - правова позиція Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/26293/16-ц (постанова від 20 березня 2019 року). В той же час, здійснюючи перевірку розрахунку неустойки, який наведений позивачем в уточненій позовній заяві, судом встановлено, що неустойка була розрахована, виходячи з загальної суми зобов`язання (тіло вкладів за трьома договорами та нараховані за ними проценти). З таким розрахунком суд не може погодитись, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Послугою в розумінні п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Неустойка, за нормою ч. 5 ст. 10 вказаного Закону, має нараховуватись на вартість ненаданої послуги, в даному випадку - те матеріальне благо, яке споживач мав отримати від виконавця цієї послуги. Аналіз наведених норм свідчить, що у випадку з договором вкладу, матеріальним благом для споживача такої послуги є сума процентів, які нараховуються на вклад та сплачуються на користь вкладника. Таким чином, суд вважає вірним нараховувати неустойку не на всю суму зобов`язання відповідача перед позивачем, а на суму процентів, які не були виплачені позивачу за умовами договорів вкладу. Загальна сума процентів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в даній справі, становить 66215,47 гривень. Таким чином неустойка, нарахована за період з 01 січня по 01 березня 2020 року (60 днів) має становити: 66215,47 * 3 % * 60 днів = 119187,85 гривень. Ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Доводи представника відповідача стосовно необґрунтованості витрат на правову допомогу суд вважає частково обґрунтованими, оскільки витрати на копіювання документів не є правовою допомогою в розумінні закону, оскільки діяльність з копіювання документів не є юридичною діяльністю і не потребує відповідної кваліфікації. В той же час суд не може погодитись з доводами представника відповідача щодо неналежності підтвердження витрат позивача на правову допомогу, оскільки, на думку суду, додані до справи копії квитанції до прибуткового касового ордеру та самого касового ордеру в достатній мірі підтверджують витрати позивача на послуги адвоката. Крім того, адвокат Вельможко О.О. приймав участь в судовому засіданні під час встановлення обставин справи та перевірки їх доказами. Судові витрати суд розподіляє відповідно до приписів статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial