Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

06 лютого 2020 року позивач звернувся з позовом до відповідачів про стягнення аліментів на своє утримання у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку з кожного, посилаючись на те, що він є непрацездатною особою, не має доходів крім пенсії у розмірі 2377 грн 03 коп, є інвалідом третьої групи, потребує лікування, у тому числі проведення хірургічної операції. Відповідачі не надають йому матеріальної допомоги, хоча мають таку можливість. 02 березня 2020 року надійшов відзив на позов, згідно якого відповідачі [PERSON] та [PERSON] вважають позовні вимоги необґрунтованими, зазначають, що під час знаходження відповідача на лікуванні за ним доглядала мати, відповідачі надавали допомогу батькові, передаючи матері гроші на лікування та харчування. Відповідачі сплачують за комунальні послуги по будинку [ADDRESS] , якими користується позивач. Відповідач [PERSON] працює неофіційно, має мінливий, нестабільний дохід, має на утриманні малолітню дитину. Відповідач [PERSON] отримує заробітну плату у мінімальному розмірі і також утримує малолітню дитину. Позивач не довів, що повнолітні діти не надають йому матеріальну допомогу. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, позивач пояснив, що його повнолітні діти матеріально забезпечені, дочка працює на двох роботах, отримує зарплату «у конверті», син також неофіційно працює таксистом, має дохід приблизно 15\~000 грн на місяць. На даний час він потребує матеріальної допомоги у зв`язку з необхідністю оперативного лікування, а також через інфікування вірусом гепатиту. Представник відповідачів просила у позові відмовити, оскільки позивач не довів, що повнолітні діти йому не допомагають, він має кращі житлові умови ніж діти, під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні діти надавали кошти матері, з яких мати купувала ліки та продукти для позивача, хоча їхній шлюб розірваний. Як передбачено ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. З доданих до позовної заяви матеріалів видно, що [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-8). Рішенням суду від 12 листопада 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого 11 жовтня 2016 року, [PERSON] є пенсіонером за віком, інвалідом третьої групи, інвалідом армії, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, розмір пенсії за період з серпня 2019 року по січень 2020 року складає 2377 грн 03 коп щомісячно (а.с.27-28). На обліку в управлінні соціального захисту населення Павлоградської міської ради позивач не перебуває та допомоги не отримує (а.с.26). Випискою з медичної картки стаціонарного хворого неврологічного відділення підтверджується, що з 27 січня 2020 року по 05 лютого 2020 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: гостра вертеброгенна радикулопатія на тлі поперекового остеохондрозу, спондилоартрозу, диф.протрузії дисків, зрощеного черезвертлюгового перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням, зі стійким помірно вираженим больовим та м`язово-тонічним синдромами, вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта (а.с.23). По завершенні курсу лікування [PERSON] рекомендовано спостереження сімейного лікаря, травматолога та невролога за місцем мешкання, амбулаторно продовжити медикаментозне лікування. Таким чином позивач є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги у зв`язку з хворобою опорно-рухового апарату і необхідністю постійного підтримуючого лікування. Інших доходів крім пенсії за віком у розмірі 2377 грн 03 коп щомісячно позивач не має. Відповідачі повнолітні дочка та син позивача є працездатними особами, мають можливість надавати батькові матеріальну допомогу. Як встановлено у судовому засіданні з пояснень представників сторін, а також позивача, між позивачем та відповідачами склалися неприязні стосунки, тому добровільне вирішення питання про надання матеріальної допомоги неможливе. Судом оголошувалася перерва для мирного врегулювання спору, однак сторонами не досягнуто згоди з цього питання, тому аліменти на утримання непрацездатного батька підлягають стягненню у судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, має на утриманні дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідач [PERSON] працює менеджером у ТОВ «Торговий дім «Олександрівський», заробітна плата за період з жовтня 2019 року по січень 2020 року складає 3461 грн 50 коп щомісячно, має на утриманні дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Враховуючи обов`язок відповідачів по утриманню неповнолітніх дітей, а також необхідність надання допомоги непрацездатній матері [PERSON] , яка отримує пенсію у меншому розмірі, ніж позивач, також враховуючи матеріальний стан позивача, який має постійний дохід у вигляді пенсії за віком, виходячи з загальних засад цивільного судочинства, якими є справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з кожного з відповідачів на утримання батька у вигляді 1/8 частки всіх видів заробітку. Позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, тому судовий збір у визначеному законом розмірі слід стягнути з відповідачів на користь держави по 1/2 частці з кожного. Мінімальна сума судового збору, яка сплачується фізичною особою за подання позовної заяви майнового характеру у 2020 році складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 840 грн.

Outcome: partial