Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

05 травня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування на гараж [NUMBER], загальною площею 20,1 кв.м. по [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач успадкувала земельну ділянку, надану для будівництва гаражів, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належала її батькові. За життя батько позивача побудував на цій земельній ділянці гараж [NUMBER], загальною площею 20,1 кв.м. Будівництво цього гаражу було розпочато в 1995 році та закінчено в 2009 році. Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації був виготовлений технічний паспорт на даний гараж, він був прийнятий в експлуатацію, що підтверджується Актом прийому в експлуатацію, але, батько за життя не встиг належним чином оформити своє право власності на гараж, а тому позивач не має можливості отримати правовстановлюючі документи на гараж. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача - Чернігівської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений завчасно та належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 15), який доводився батьком позивачу. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Сестра позивача [PERSON] відмовилася від спадщини, що залишилася після смерті батька на користь своєї сестри, позивача по справі, що підтверджується копією її заяви, поданої до Першої чернігівської державної нотаріальної контори 18 червня 2013 року (а/с 16). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач успадкувала земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], що належала її батькові на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ЧН-35, виданого Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 16 серпня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 35, площею 0,0051 га, кадастровий номер 7410100000:02:014:5245, наданої для будівництва гаражів (а/с 18). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 квітня 2014 року, дана земельна ділянка зареєстрована в цілому на ім'я позивача (а/с 19). За життя батько позивача побудував на цій земельній ділянці гараж [NUMBER], загальною площею 20,1 кв.м. Будівництво цього гаражу було розпочато в 1995 році та закінчено в 2009 році. Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації був виготовлений технічний паспорт на даний гараж (а/с 24-26). Комісією по прийомці індивідуальних жилих будинків в експлуатацію даний гараж був прийнятий в експлуатацію, що підтверджується Актом прийому в експлуатацію (а/с 21). Рішенням від 23 березня 2009 року № 84, до якого внесені зміни згідно рішення № 106 від 13 квітня 2009 року, Деснянська районна у м. Чернігові рада затвердила вищевказаний акт прийому в експлуатацію гаражу (а/с 21, 22). Як пояснила у судовому засіданні представник позивача, батько позивача за життя не встиг належним чином оформити своє право власності на гараж, тому він не увійшов до спадкового майна, а тому позивач не може отримати правовстановлюючі документи на гараж. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved