Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

06 жовтня 2016 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулась позивач з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] У її будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], які за місцем реєстрації не проживають. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі не мають можливості, оскільки з 2014 року постійно мешкають у Російській Федерації. Водночас, реєстрація місця проживання відповідачів у вказаному житлі створює для неї перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати в утриманні будинку зі сплати комунальних послуг, позбавлена можливості оформити субсидію на сплату цих послуг. Позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] Представник позивач була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлялися належним чином, шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Донеччина», про причини неявки суду не повідомили. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Згідно з вимогами ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно договору купівлі-продажу від 21 листопада 2006 року [PERSON] купила будинок [ADDRESS] Договір дарування був зареєстрований у КП «БТІ м.Слов'янська» 08 грудня 2006 року /а.с.11/. Таким чином, [PERSON] є власником зазначеного будинку. Згідно довідки Слов'янської міської ради № 436 від 27.09.2016 р. у спірному будинку окрім позивача зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.14/. Згідно акту № 409 від 28.09.2016 р., складеного секретарем Миколаївської міської ради відповідачі [PERSON] і [PERSON] не мешкають у будинку [ADDRESS] з моменту реєстрації. На теперішній час їх місцезнаходження невідоме /а.с.15/. З копії домової книги вбачається, що [PERSON] був зареєстрований у домоволодінні 12 квітня 2011 року, а [PERSON] - 14 червня 2011 року /а.с.12-13/. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі з моменту реєстрації не мешкали у будинку позивачки, вони не є членами сім'ї позивачки. Положеннями статті 71 Житлового кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. У судовому засіданні встановлено, що домовленості між позивачем та відповідачами щодо користування спірним житловим приміщенням на було, відповідачі [PERSON] і [PERSON] із заявами щодо створення ним перешкод у користуванні житлом не зверталися. Згідно положень статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені відповідно до положень ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування спірним житлом у зв'язку із тим, що понад шість місяців не мешкають в ньому без поважних причин. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов?язані із зверненням до суду і розглядом судової справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved