Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-26 00:00:00

06.08.2018 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, яку в ході судового розгляду уточнила, та просила встановити факт її перебування на утриманні чоловіка [PERSON], [INFO], який помер 24 червня 2018 року. В обґрунтування вимог заяви заявниця зазначила, що 29.09.1973 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №133, після укладення шлюбу вона взяла прізвище чоловіка. За період шлюбу у них народилися діти Ігор, [INFO], та Юлія, [INFO]. 01.10.1996 року при заміні паспортів, заявнику був виданий паспорт, де мається описка, замість прізвища чоловіка «Колесніченко» їй було написано «Колесниченко». Після того, як почалося проведення АТО на частині України, вона та її чоловік переїхали в місто Бахмут Донецької області і стали проживати у [INFO] і вели спільне господарство. Також вони стали на облік в управління труда та соціального захисту населення Бахмутської міської ради у звязку з проведення АТО, як внутрішньо переміщені особи з 2015 року та отримали повторно довідки від 24.01.2017 року за №1419103899, [NUMBER]. Стали отримувати пенсію за місцем фактичного мешкання, тобто в місті Бахмут Донецької області по вулиці Франко 60. 24.06.2018 року її чоловік [PERSON], [INFO], помер у віці 65 років. У звязку з тим, що чоловік заявника за життя мав пенсію більшу ніж вона, то заявник фактично була на його утриманні. Зазначає, що вона в установленому порядку звернулася до Бахмутсько-Лиманського ОУ ПФУ Донецької області з письмовою заявою про перехід на пенсію чоловіка, однак їй було розяснено, що в наданих нею документах та пенсійній справі містяться розбіжності, а саме: її прізвище в паспорті вказано «Колесниченко», а чоловіка «Колесніченко», ці розбіжності виникли при отриманні паспортів. У звязку з цими обставинами заявник звернулася до суду з цією заявою за захистом порушеного права. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду срав була повідомлена належним чином. Представник заінтересованої особи Бахмутсько-Лиманське ОУ ПФУ Донецької області у судове засідання не зявився. Разом з тим надіслала до суду клопотання про проведення розгляду справи без участі представника управління, не заперечує проти задоволення вимог [PERSON] Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані суду докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1\~ст. 293 ЦК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Як встановлено ч. 2 п. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У ч. 2 ст. 315 ЦПК України закріплено, що, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи встановлено, що заявник [PERSON] (дошлюбне прізвище російською - [PERSON]) [PERSON] народилася 24 липня 1950 року, актовий запис за № 217, згідно свідоцтва про народження серії ЯЩ № 5877040 від 01.08.1950 року (а. с. 5 зворотна сторона). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НО № 433872, складеного 29.09.1973 року російською: «[PERSON] та [PERSON] заключили брак 29 сентября 1973 року, о чем в книге регистрации актов о заключении брака призведена запись за № 133. После заключения брака жене присвоєна фамилися [PERSON]» (а. с. 7). У звязку з проведення АТО на території Донецької області, заявник разом з чоловіком з м. Сніжне перемістилися до м. Бахмут Донецької області, 28.02.2015 року стали на облік до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідками ВПО від 24.01.2017 року № 1419103898,1419103899 (а. с. 9 зворотна сторона). Заявник та її чоловік [PERSON] фактично проживали за адресою: [INFO]. 24 червня 2018 року [PERSON] помер у віці 65 років в м. Бахмут Донецької області, про що 25 числа червня місяця 2018 року складено відповідний актовий запис № 1054 та видано Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області свідоцтво про смерть серії ІІ-НО № 038134 (а. с.10). Після смерті [PERSON] заявник звернулась до Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області із заявою про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника. Однак їй було розяснено, що в наданих нею документах та пенсійній справі містяться розбіжності, а саме: її прізвище в паспорті вказано «Колесниченко», а чоловіка «Колесніченко», ці розбіжності виникли при отриманні паспортів. Як вбачається з копій паспортів громадян України, які містяться в матеріалах справи, заявнику [PERSON], [INFO], видано паспорт серії ВА № 477463 Сніжнянським МВ УМВС України в Донецькій області 01 жовтня 1996 року. На сторінці 10 паспорта стоїть печатка про реєстрацію шлюбу з [PERSON] 29.09.1973 року (а. с. 5). Чоловік заявника, [PERSON], [INFO], отримав паспорт серії ВВ № 430609 29 квітня 1998 року Сніжнянським МВ УМВС України в Донецькій області, на сторінці 10 «сімейний стан» вказано про реєстрацію шлюбу з [PERSON] (а. с. 6). Крім того, у паспортах як заявника, так і її чоловіка, стоїть печатка про їх реєстрацію за однією адресою: м. Сніжне Донецької області, вул. Урицького, 7/1. Згідно довідки голови квартального комітету № 4 від 04.07.2018 року (а. с. 9), [PERSON] на момент смерті свого чоловіка (24.06.2018 року), проживала та вела з ним спільне господарство за адресою м. Бахмут, вул. Франко, 60. Проте, оцінюючи надані заявником документи, суд виходить з того, що спільне проживання є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім'ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. З огляду на наведені вище письмові докази, суд вважає доведеним факт того, що заявник [PERSON] на момент смерті свого чоловіка [PERSON], проживала однією родиною, за однією адресою та перебувала на його утриманні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved