Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

05.04.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання недійсним акту державного виконавця та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, що не відбулись, визнання договору іпотеки припиненим. 23.09.2019 року [PERSON] уточнила позовні вимоги (а.с. 128-138 т. 2) і мотивувала позов тим, що 30.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ФОП [PERSON] був укладений кредитний договір №08/07-099 про відкриття поновлювальної кредитної лінії із лімітом - 160 000 доларів США, із сплатою відсотків - 13,6% річних. Строк повернення кредиту - 25.08.2010 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №08/07-099 від 30.08.2007 року був укладений та нотаріально посвідчений 30.08.2007 року договір іпотеки між ПАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержатель) та Фірмою «ІВО+КГ» у формі ТОВ (іпотекодавець) (із подальшими змінами) згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: цілу частку магазину з прибудовами загальною площею 194,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.05.2013 року № 9/156-10, яке набрало законної сили 23.09.2013 року, було звернуто стягнення на предмет іпотеки - цілу частку магазину з прибудовою загальною площею 194, 6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу предмету іпотеки з публічних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 1 310 088, 00 грн. Але, оскільки майно не було реалізоване на торгах по причині відсутності зареєстрованих учасників торгів, стягувач - АТ КБ «ПриватБанк» виявив бажання залишити за собою предмет іпотеки, про що державним виконавцем 17.04.2015 року був складений акт про передачу нереалізованого майна АТ КБ «ПриватБанк». Позивач [PERSON] вважає, що державним виконавцем був порушений порядок передачі майна для реалізації на електронних торгах, оскільки майно передавалось з простроченою оцінкою, проведеною в січні 2013 року і без актуалізації оцінки. Крім того, іпотечне майно передавалось на реалізацію під час того, як на майно був накладений арешт за ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2015 року у справі № 127/4302/15-ц. Крім того, сума боргу згідно рішення господарського суду у справі № 9/156-10 складає 1 624 066,20 грн., а ціна, за якою «ПриватБанк» отримав у власність магазин без актуалізації - 1 310 088 грн., хоча насправді вартість магазину повинна складати не менше 2 000 000 грн. Набуття АТ КБ «ПриватБанк» майна за заниженою оцінкою є несправедливим. 24.04.2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав свідоцтво про право власності на майно, посвідчене приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М., реєстр. № 471. Вважає, що оскільки майно перебувало під арештом на підставі ухвали суду від 20.04.2015 року, нотаріусом при видачі свідоцтва був порушений Закон України «Про нотаріат», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наказ Міністерства юстиції України від 17.03.2015 року № 381/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.03.2015 року за № 298/26743. По даному факту 02.10.2015 року було порушене кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12015020010006613 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України. В рамках вказаного кримінального провадження щодо незаконного отримання банком свідоцтва про право власності на нерухоме майно, ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.11.2015 року у справі № 127/25927/15-к був накладений арешт на магазин з прибудовою, загальною площею 194,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Дане обтяження було внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (арешту) 19.11.2015 року. [PERSON] вважає, що має право на майно, яке належало Фірмі «ІВО+КГ» у формі ТОВ, а саме, на цілу частку магазину, площею 194,6 кв.м., оскільки вона інвестувала свої кошти в капітальний ремонт даного магазину. Крім того, будівля магазину розташована на її ділянці, площею 1636 кв.м., яка не була предметом іпотеки. Державний виконавець не повідомив її, як власника ділянки, що проводяться торги. Цим порушені її права на отримання коштів з реалізації майна, участі в торгах, як власника земельної ділянки та інвестора Фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ. Крім того, [PERSON] вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» вчинив неправомірні дії і подав позовну заяву про звернення стягнення на частину земельної ділянки під будівлею магазину, площею 0,08 га, яка їй належала. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.12.2018 року було визнано за ПАТ КБ «ПриватБанк» право власності на цю частину земельної ділянки. На підставі ст.ст. 203, 215, 316-319, 321, 325, 328, 392 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивач [PERSON] просила визнати недійсним пакет документів, наданий державним виконавцем Замостянського ВДВС на електронні торги, акт державного виконавця про передачу заставного майна від 17.04.2015 року та визнати недійсним свідоцтво про право власності на будівлю магазину, площею 194,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що видане 24.04.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлой О.М. і зареєстроване в реєстрі № 471. Представник позивача [PERSON] - адвокат Лисенко В.М. в судовому засіданні уточнений позов підтримав відповідно до обставин, викладених в уточненій позовній заяві (т. 2 а.с. 128-139), просив вимоги позивача задоволити в повному обсязі. Вважає, що на момент проведення торгів і видачі акту державним виконавцем 17.04.2015 року, свідоцтва про право власності АТ КБ «ПриватБанк» на майно 24.04.2015 року, права [PERSON] були порушені. Позивач [PERSON] в судове засідання 10.03.2021 року не з`явилась, просила розглядати справу у її відсутності та у відсутності її адвоката - Лисенка В.М., уточнений позов підтримала і просила його задоволити (т. 3 а.с. 209). В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - Рой В.Л. (довіреність №120-К-О від 09.01.2020 року (т. 2 а.с. 248) уточнений позов [PERSON] не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Підтримав письмові пояснення (т. 1 а.с. 227-230). Суду пояснив, що вартість майна (початкова ціна продажу) була зазначена у резолютивній частині рішення господарського суду, тому була використана при проведенні торгів. Наголосив, що права [PERSON] проведенням електронних торгів та видачею свідоцтва не порушені, оскільки вона не була власником предмета іпотеки, не була учасником виконавчого провадження тощо. Наявність арешту не впливало на реалізацію майна і видачу нотаріусом свідоцтва, оскільки банк, як іпотекодержатель, мав переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки. Крім того, ухвалою суду від 06.05.2015 року провадження у справі № 127/4302/15-ц було закрите, а заходи забезпечення позову на підставі ухвали суду від 20.04.2015 року, скасовані. Підстав для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва не було. Вважає, що позивач не довела позовних вимог, тому просив суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєлая О.М.в судове засідання не з`явилась. Надала письмові пояснення, згідно яких свідоцтво від 24.04.2015 року про право власності на майно, що не було реалізоване на торгах, було видане відповідно до вимог ст. 72 ЗУ «Про нотаріат», гл. 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст. 49 ЗУ «Про іпотеку», оскільки стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно. Акт державного виконавця, як підстава для видачі свідоцтва, відповідав вимогам щодо його змісту. Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів видане за формою № 28 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вимога щодо зазначення в свідоцтві вартості майна відсутня (т. 1 а.с. 99-100). Представник відповідача - Замостянського відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся рекомендованою поштовою кореспонденцією, заяв про відкладення засідання не надавав, відзивів на уточнений позов не подавав. 06.07.2018 року представник ВДВС подавав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Також зазначив, що надати виконавче провадження з виконання рішення Господарського суду Вінницької області № 9/156-10 не має можливості, оскільки виконавче провадження не збереглось (а.с. 94 т.1). Представник відповідача - Фірми «ІВО+КГ» в формі Товариства -генеральний директор Гапонюк А.Л. (довіреність від 29.05.2020 року т. 3 а.с. 68) в підготовчі і в судові засідання жодного разу не з`явився. 10.03.2021 року перед судовими дебатами надійшло клопотання про повернення до з`ясування обставин у справі, витребування доказів, яке ухвалою суду від 10.03.2021 року було повернуто Гапонюку А.Л. без розгляду. Третя особа без самостійних вимог - ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих причин, про день та час судового засідання повідомлялась рекомендованою поштовою кореспонденцією. Письмових пояснень щодо уточненого позову, заяв про відкладення засідання, не подавала. Судом вчинені наступні процесуальні дії. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2019 року, цивільну справу № 127/7906/18 розподілено для розгляду судді Вохміновій О.С. (т. 2 а.с. 224). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області (суддя Вохмінова О.С.) від 17.12.2019 року прийнято до розгляду цивільну справу № 127/7906/18 (т. 2 а.с. 225). Ухвалою суду від 09.02.2020 року було залучено в якості співвідповідача Фірму «ІВО+КГ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (ЄДРПОУ 21729343, 21037 м. Вінниця, вул. Пирогова, 148) т. 3 а.с. 7). Ухвалами суду від 09.06.2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача Лисенко В.М. про призначення будівельно - технічної експертизи у справі № 127/7906/18 та закрите підготовче провадження (т. 3 а.с. 55, 56). Ухвалою від 03.12.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про зупинення провадження у справі до розгляду касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» у справі № 902/608/19 за позовом Фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ до АТ КБ «ПриватБанк», з участю третьої особи -ФОП [PERSON] про визнання договору іпотеки припиненим (т. 3 а.с. 169-171). Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 30.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ФОП [PERSON] був укладений кредитний договір №08/07-099 про надання кредиту у виді відкриття поновлювальної кредитної лінії із лімітом - 160 000 доларів США, із сплатою відсотків - 13,6% річних, дата сплати кредиту - 5 число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання договору. Строк повернення кредиту - 25.08.2010 року (т. 1 а.с. 16-22). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №08/07-099 від 30.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержатель), Фірмою «ІВО+КГ» у формі ТОВ (іпотекодавець), ФОП [PERSON] (позичальник) був укладений та нотаріально посвідчений 30.08.2007 року договір іпотеки (т. 1 а.с. 11-14), із наступними змінами (а.с. 15 т.1). В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно: цілу частку магазину з прибудовами загальною площею 194,6 кв.м., що складається з: тамбура 1 площею 2, 9 кв.м., кімнати чергового 2 площею 2, 8 кв.м., торговельного залу 3 площею 115, 6 кв.м., бухгалтерії 4 площею 4, 9 кв.м., вбиральні 5 площею 1, 5 кв.м., коридору 6 площею 10, 2 кв.м., складу 7 площею 19, 1 кв.м., складу 8 площею 13, 2 кв.м., підсобного приміщення 9 площею 3, 3 кв.м., кабінету 10 площею 21, 1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Згідно виданого 31.08.2007 року КП «ВООБТІ» реєстраційного посвідчення, будівля магазину з прибудовою літ «А» загальною площею 194, 6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , належала фірмі «ІВО+КГ» у формі ТОВ на підставі договору купівлі-продажу № 204, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. 24.05.1996 року, реєстр. № 322, дублікат якого виданий приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. 23.07.12007 року, реєстр. № 2122, додаткової угоди про внесення змін до договору купівлі-продажу майна від 24.05.1996 року № 204, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. від 25.06.1996 року за реєстр. № 615, дублікат якого виданий приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. 23.07.2007 року за реєстр. № 2124, акту передачі майна, складеного 17.06.1006 року, свідоцтва про власність від 17.06.1996 року, реєстр. № 206, виданого Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області (а.с. 25). Рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.05.2013 року № 9/156-10 в рахунок погашення заборгованості ФОП [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № 08/07-099 від 30.08.2007 року в розмірі 205 755,11 доларів США (1 624 066,20 грн.) звернуто стягнення на предмет іпотеки - цілу частку магазину з прибудовою загальною площею 194,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу предмету іпотеки з публічних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 1 310 088 грн. Дане рішення набуло чинності та було звернуто до примусового виконання. 17.04.2015 року державним виконавцем Замостянського відділу ДВС м. Вінниці Дячуком В.В. при примусовому виконанні рішення Господарського суду Вінницької області № 9/156-10 про звернення стягнення на предмет іпотеки, нереалізоване на електронних торгах майно: магазин з прибудовами загальною площею 194, 6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , було передано стягувачу згідно акту (т. 1 а.с. 26). Належно завірена копія даного акту, яка повинна була б бути затверджена начальником відділу ДВС та постанова державного виконавця про передачу нереалізованого майна стягувачу, в матеріалах справи відсутня. Клопотання про витребування цих документів учасниками справи не заявлялось. 24.04.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. було видане свідоцтво, згідно якого нотаріусом було посвідчено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» належить на праві власності майно: магазин з прибудовами (одноповерхова будівля) загальною площею 194, 6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що належав боржнику - Фірмі «ІВО+КГ» у формі ТОВ, оскільки майно не реалізоване/торги не відбулися і стягувач - ПАТ КБ «ПриватБанк» виявив бажання залишити його за собою (т. 1 а.с. 27). В судовому засіданні також було встановлено, що 21.07.2020 року приватним нотаріусом Бєлою О.М. був виданий дублікат свідоцтва від 24.04.2015 року № 471, замість втраченого оригіналу, в якому також зроблено дописку «вартістю 1 310 088 грн.» (а.с. 215 т.3). Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, площею 0,1636 га, що належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2013 року (а.с. 42-42 т.3). Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.12.2016 року припинено право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,08 га із земельної ділянки кадастровий номер 0510136300:0160496007 по [ADDRESS] , яка необхідна для розміщення, обслуговування та використання за цільовим призначенням магазину з прибудовами, що належить на праві власності ПАТ «ПриватБанк». Визнано за ПАТ «ПриватБанк» право власності на земельну ділянку, площею 0,08 га із земельної ділянки кадастровий номер 0510136300:0160496007 по [ADDRESS] , яка необхідна для розміщення, обслуговування та використання за цільовим призначенням магазину з прибудовами, що належить ПАТ «ПриватБанк» (т. 3 а.с. 39-41). [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначала, що акт державного виконавця від 17.04.2015 року і свідоцтво нотаріуса від 24.04.2015 року порушують її права, оскільки вона є власницею ділянки по [ADDRESS] , площею 1636 кв.м., на якій розташований предмет іпотеки - магазин з прибудовами, площею 194,6 кв.м., в ремонт даного магазину вона вклала значні кошти і за рішенням суду сума в розмірі 2 319 360,80 грн. підлягає стягненню з Фірми «ІВО + КГ». Акт і свідоцтво видані з порушенням закону, під час перебування предмета іпотеки під арештом, без проведеної належним чином оцінки нерухомого майна, тому їх слід визнати недійсними із застосуванням ст.ст. 203, 215 ЦК України, норм ЦК України щодо захисту права власності. При вирішенні спору суд застосовує норми законів України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакціях, що діяли станом на дату виникнення правовідносин - квітень 2015 року. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб. Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України. За статтею 1 Закону «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року станом на квітень 2015 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. Разом з тим Закон допускає, що реалізація майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 62 Закону). Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 62 Закону). З огляду на зазначене, передбачена статтею 62 Закону процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт. Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. Згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Таким чином, ефективним способом захисту прав власника майна (боржника) може бути пред`явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до ст.ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Замостянського ВДВС здійснювалось виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 07.05.2013 року у справі № 9/156-10 про звернення стягнення на предмет іпотеки, де стягувачем було ПАТ КБ «ПриватБанк», боржником - Фірма «ІВО+КГ» у формі ТОВ. Ці сторони виконавчого провадження не оскаржували дії державного виконавця, процедуру проведення торгів, оцінку майна, оформлення результатів торгів, що не відбулись і не оскаржували свідоцтво, що було видане нотаріусом 24.04.2015 року. [PERSON] не була стороною виконавчого провадження, кредитного договору, стороною договору іпотеки, власником іпотечного майна, на яке було звернуто стягнення, тому суд вважає, що її право не порушене і не підлягає захисту в обраний нею спосіб. Крім того, обраний нею спосіб захисту також не є ефективним, оскільки [PERSON] пред`явила вимоги про «визнання недійсним пакету документів, наданих державним виконавцем Замостянського ВДВС на електронні торги», без пред`явлення вимог щодо оскарження рішення (постанови) державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Представник позивача Лисенко В.М. ні в підготовчому засіданні, ні в судовому засіданні не зміг уточнити позовних вимог в цій частині. Що стосується тверджень позивача про порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, зокрема щодо визначення вартості чи оцінки майна, то такі дії також підлягають оскарженню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Проте, [PERSON] не була стороною виконавчого провадження і оцінка іпотечного майна, за якою воно передавалось на реалізацію, а в подальшому за якою воно передавалось у власність АТ КБ «ПриватБанк», також не може бути підставою для визнання недійсним акту державного виконавця від 17.04.2015 року, свідоцтва від 24.04.2015 року. Крім того, визначення оцінки майна жодним чином не стосується прав і законних інтересів позивача. Твердження позивача, що вона вклала значну суму коштів в ремонт будівлі магазину (іпотечного майна) і на підставі рішення суду кошти стягуються з Фірми «Іво+КГ» на її користь, також не є підставою для задоволення позовних вимог. Дана обставина не може свідчити про порушення прав позивача станом на 17.04.2015 року. Крім того, правовідносини між власником і особою, яка здійснює поліпшення (утримання, ремонт) його майна регулюються іншими нормами ЦК України і такі правовідносини не досліджувались в ході розгляду даної справи, не були предметом позовних вимог. Наявність ухвали від 20.04.2015 року про забезпечення позову у справі № 127/4302/15-ц також не було підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва. Правовою основою діяльності нотаріату Закон України «Про нотаріат», Затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, інші законодавчі акти України. Главою 13 Розділу ІІ вказаного Порядку передбачено: якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися. Пунктом 6 ч. 1 ст. 34 розд. ІІ Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися. Згідно вимог ст. 72 Закону України «Про нотаріат», гл. 13 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, отримання інформації про наявність чи відсутність арештів під час видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, вищезазначеними нормативними актами не передбачено. Така перевірка здійснюється під час вчинення реєстраційних дій згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Разом з тим, позивачем не пред`явлені позовні вимоги до державного реєстратора щодо порушення порядку реєстрації за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на об`єкт нерухомого майна. Статтею 49 вказаного Закону, зокрема, передбачено, що нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на день видачі свідоцтва, визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Підстав для відмови нотаріусом Бєлою О.М. у видачі свідоцтва не було, оскільки нотаріус видавала свідоцтво на підставі акту державного виконавця про передачу майна ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.04.2015 року, на момент проведення торгів і визнання торгів такими, що не відбулись арештів (заборон) не було. Крім того, суд приймає до уваги, що 06.05.2015 року ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2015 року була скасована, а провадження у справі № 127/4302/15-ц закрите. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed