Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

05.09.2014 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київської області, Служби безпеки України, Київської міської ради, третя особа [PERSON] про звільнення земельної ділянки з під арешту. В обґрунтування позову зазначив, що постановою начальника відділення СВ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 15.11.2012 року, з метою забезпечення можливого цивільного позову, було накладено арешт на земельні ділянки за адресами, відповідно до переліку в додатку, в рамках кримінальної справи №1663, за ознаками складу злочинів, передбачених ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 362 КК України. Наразі досудове розслідування триває, відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №22012110000000031. Позивач зазначає, що, з невідомих йому причин, до переліку ділянок, на які накладено арешт, потрапила ділянка з кадастровим номером №8000000000:90:060:015, за адресою [ADDRESS], ? частина якої належить [PERSON]. Про вказаний факт останній дізнався при реалізації свого права на відчуження будинку, який розташований за адресою [ADDRESS]. Також вказує, що протягом червня - вересня 2013 року кілька разів звертався до органу досудового розслідування вимогами звільнити ділянку з під арешту, що не було здійснено. З огляду на вказане, оскільки [PERSON] та власник іншої частини ділянки [PERSON] не мають статусу підозрюваного чи обвинуваченого в кримінальному провадженні №22012110000000031, а накладений арешт порушує його право на розпорядження належним йому майном, просив суд звільнити земельну ділянку з кадастровим номером №8000000000:90:060:015, за адресою [ADDRESS] з під арешту, який накладено постановою начальника відділення СВ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 15.11.2012 року в рамках кримінальної справи №1663. Протокольною ухвалою суду від 15.10.2014 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Службу безпеки України. 10.12.2014 року представник позивача подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої, з урахуванням наданих суду під час судового розгляду документів, просив звільнити земельну ділянку з кадастровим номером №8000000000:90:060:015, за адресою [ADDRESS] з під арешту, який накладено постановою начальника відділення СВ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 15.11.2012 року в рамках кримінальної справи №1663 та постановою від 17.08.2010 року в рамках кримінальної справи №1592. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що його довіритель не має жодного статусу в кримінальних провадженнях, в рамках яких арештовано належну йому та третій особі земельну ділянку. Вказує, що власника має право користуватися, володіти та розпоряджатися на власний розсуд належним йому майном, водночас, наявність зазначених постанов безпідставно обмежує [PERSON] в можливості реалізувати такі свої права. Представник відповідачів Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київської області та Служби безпеки України в судовому засіданні проти позову заперечувала. Зазначила, що вказана земельна ділянка в двох кримінальних провадженнях визнана речовими доказами. Дані постанови не оскаржувалися, наразі є чинними. Питання щодо речових доказів вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи. Водночас, досудове розслідування наразі не завершено, таким чином, станом на сьогодні відсутні підстави для скасування арешту. Представник відповідача Київської міської ради проти позовних вимог заперечувала з тих підстав, що жодних позовних вимог до КМР не пред'явлено, вони є неналежним відповідачем, оскільки ніяким чином прав позивача не порушили. Представник третьої особи, [PERSON], в судовому засіданні вважав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Зазначив, що його довіритель не є підозрюваною чи обвинуваченою в кримінальних провадженнях, а накладений арешт порушує її права, як власника майна. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності ? частина земельної ділянки за адресою [ADDRESS], площею 0,100 га, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ №039358 від 21.05.2010 року. Також встановлено, що постановою начальника першого відділення Слідчого відділу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 17.08.2010 року, в рамках кримінальної справи №1592, було визнано речовими доказами та накладено арешт на земельні ділянки, адреси яких зазначені в окремому описі, що є додатком до постанови. Згідно вказаного додатку, за №13192 накладено арешт на ділянку з номером 90:060:015п; за адресою [ADDRESS]; власники [PERSON] та [PERSON]. Крім того, постановою начальника третього відділення Слідчого відділу Управління СБУ у м. Києві від 15.11.2012 року, в рамках кримінальної справи №1663, визнано земельні ділянки за адресами, відповідно до додатку, речовими доказами та накладено на них арешт (заборону відчуження). Згідно вказаного додатку, за №507 накладено арешт на ділянку з номером 90:060:015п; за адресою [ADDRESS]; площа ділянки 0,100 га.. Відповідно до частини 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК в редакції 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 78 КПК України в редакції 1960 року, речовими доказами є предмети, які були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі сліди злочину або були об'єктом злочинних дій, гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, і всі інші предмети, які можуть бути засобами для розкриття злочину і виявлення винних або для спростування обвинувачення чи пом'якшення відповідальності. Відповідно до ст. 80 КПК України в редакції 1960 року, речові докази зберігаються до набрання вироком законної сили або до закінчення строку оскарження постанови чи ухвали про закриття справи. Як встановлено в судовому засіданні, досудове розслідування в кримінальних справах №1592 та №1663 не завершено, відомості за вказаними кримінальними справами внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №22012110000000063 та №22012110000000031 відповідно. Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України в редакції 1960 року, питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи. Таким чином, вбачається, що належна позивачу та третій особі ділянка за адресою [ADDRESS], площею 0,100 га, визнана речовим доказом в наявних наразі кримінальних провадженнях, досудове розслідування по яких не завершено, та, з метою, забезпечення її збереження, органом досудового розслідування накладено на неї арешт. Відповідно до ч.2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, вбачається, що кримінально-процесуальним законодавством України передбачено випадки обмеження власника у здійсненні ним права власності, зокрема, вказане має місце у випадку визнання його майна речовим доказом. Порядок вирішення питання про речові докази визначений нормами КПК України в редакції 1960 року, дія якого застосовується до вказаних правовідносин, зокрема, відповідно до ч.1 ст. 81 кодексу передбачено, що при вирішенні питання про речові докази гроші, цінності та інші речі, які були об'єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям, а якщо їх не встановлено, то ці гроші, цінності та речі переходять у власність держави. З огляду на таке, суд не вбачає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки досудове розслідування в кримінальних провадженнях не завершено, питання щодо речових доказів не вирішено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed