Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

05.05.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. З позовної заяви поданої позивачем, [PERSON] вбачається, що 23.07.2002 року у Тустанській сільській раді Галицького району було зареєстровано шлюб з відповідачем, [PERSON] У шлюбі народилася одна дитина: син, [PERSON], 23.02.2004р.н., який проживає з нею. Сімейне життя не склалося по тій причині, що у них, як в подружжя відсутнє взаєморозуміння, склалися різні погляди на сімейне життя, часті сварки, що і призвело до розпаду сім'ї, а тому подальше перебування в шлюбі неможливе. Наполягає на розірванні шлюбу, призначення строку для примирення буде недоречним. Просить шлюб розірвати та сина залишити проживати з нею. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Згідно поданої заяви, позовні вимоги підтримує повністю з викладених у позовній заяві підстав і просить справу розглянути без її участі, не заперечує, щодо заочного розгляду справи. В поданій заяві також просила залишити їй шлюбне прізвище - Чабанюк. Відповідач, [PERSON] в судові засідання не з'являвся, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, крім судових викликів був повідомлений через засоби масової інформації, про час та місце судового засідання, про що свідчить оголошення в газеті «Галичина» в № 90 (5340) від 07.12.2017р. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч.3, ч.4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.07.2002 року у Тустанській сільській раді Галицького району, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НМ № 082021 від 23.07.2002 року (а.с.5). У шлюбі народилася одна дитина: син, [PERSON], 23.02.2004р.н. (а.с.4). Сімейне життя у подружжя не склалося по тій причині, що у них відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, часто виникали конфлікти, сім'я розпалась остаточно, проживають окремо. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача державне мито в доход держави. Позивач звільнений від сплати судового збору, згідно ст.5 ч.1 п.9, Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VІ, зі змінами, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.6). За таких обставин суд прийшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. На підставі викладеного та ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved