Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

05.09.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 77644,08 гривень. В позовній заяві вказали, що 07.02.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № 962/13-310 РК 9. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав у тимчасове користування, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в сумі 25000,00 гривень. Віповідач зобовязався, в порядку та на умовах, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Графіком погашення кредиту. 09.03.2010 року за рішенням Загальних зборів акціонерів Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». В порушення умов Кредитного договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 05.04.2018 року має прострочену заборгованість, а саме: 20832,00 гривень - заборгованість за кредитом, 34545,09 гривень - заборгованість за відсотками; 2583,17 гривень - інфляційні витрати за кредитом, 4283,82 гривень - інфляційні витрати за відсотками, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 5793,04 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 9606,96 грн. Загальна сума заборгованості становить 77644,08 грн., тому і просить стягнути вказану суму з відповідача. Представник позивача Гречківський Є.Л . про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи проводити в його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача [PERSON] надала суду письмове клопотання, в якому проти позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» заперечила. Вказала, що, позовні вимоги не визнає з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Відповідач скористався кредитними коштами і належним чином виконував зобов`язання за договором до 01.07.2008 року, останній платіж ним був здійснений 27.06.2008 року в розмірі 1041,27 гривень. Таким чином, відрахування позовної давності починається з моменту останнього списання коштів з рахунків боржника. До суду позивач звернувся 30 серпня 2018 року, тобто після спливу строків позовної давності. Просила в задоволенні позову відмовити. 20.12.2018 року представником позивача на адресу суду надіслано заперечення проти клопотання представника позивача [PERSON] . в якому вказано, що відповідач ніколи не заперечував та не оспорював чинність своїх зобов`язань перед банком чи розмір наявної заборгованості. Тому, суд має враховувати будь-яке часткове погашення наявної кредитної заборгованості та інші обставини, що свідчать про визнання позичальником своєї кредитної заборгованості та розцінювати їх як підставу переривання строку позовної давності щодо всієї суми заборгованості. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись із письмовими поясненнями сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 07 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №962/13-310 РК 9 (а.с.5-7). Відповідно до п.п.1.1. договору Кредитор зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 25000,00 гривень, зі сплатою 28% річних та комісії в розмірі 4% річних та порядком повернення кредиту рівними частинами по 1042,00 гривень до 5-го числа включно кожного місяця, починаючи з березня 2008 року з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 05 лютого 2010 року в сумі 1034,00 гривень, на умовах визначених цим договором. 09.03.2010 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на підставі рішення Загальних зборів акціонерів. Відповідно до п.4.1. договору кредиту, у разі прострочення позичальником строків погашення кредиту (його частини) та/або сплати процентів, комісій, зазначених у п.п.1.1.,2.4,2.5,3.3.13., 3.3.14, цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє у період невиконання зобовязань за цим договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено,що Банком свої зобов`язання по кредиту виконано у повному обсязі шляхом надання відповідачу кредиту в сумі 25000грн.,однак відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 05.04.2018 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 77644,08 грн., а саме: 20832,00 грн. - за кредитом, 34545,09 грн. за відсотками; 5793,04 - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 9606,96 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 2583,17 грн. - інфляційні витрати за кредитом, 4283,82 грн. - інфляційні витрати за відсотками. Зазначений розмір заборгованості відповідачем та його представником не оспорюється. Під час розгляду справи в суді представник відповідача подала до суду заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно достатті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четвертастатті 267 ЦК України). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13 (Постанова N 6-116цс13). Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14 (Постанова N 6-20цс14), від 12 листопада 2014 року у справі N 6-167цс14 (Постанова N 6-167цс14), від 3 червня 2015 року у справі N 6-31цс15 (Постанова N 6-31цс15), від 30 вересня 2015 року у справі N 6-154цс15 (Постанова N 6-154цс15), від 29 червня 2016 року у справі N 6-272цс16 (Постанова N 6-272цс16), від 23 листопада 2016 року у справі N 6-2104цс16 (Постанова N 6-2104цс16) і від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2462цс16 (Постанова N 6-2462цс16). Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання з повернення кредиту та зі сплати процентів до 5 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (з березня 2008 року до 5 лютого 2010 року), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Згідно Розрахунку, відповідач отримав кредит 07.02.2008 року з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 05 лютого 2010 року, останній платіж за кредитом відповідачем було здійснено 27.06.2008 року, останній платіж відповідача за відсотками 27.06.2008 року. Позивач звернувся до суду з позовом 05 вересня 2018 року, тобто після спливу позовної давності. Отже, суд приходить до висновку про сплив позовної давності за вимогами позивача. Суд встановив факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 26 квітня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» змінено на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Як вбачається із матеріалів справи, з підстав порушення позичальником [PERSON] виконання зобов`язань за договором, позивач скористався своїм правом вимоги від позичальника виконання останнім своїх зобовязань, а саме повернення заборгованості в загальній сумі 77644,08 грн., надіславши 22.08.2018 року лист-вимогу боржнику [PERSON] про погашення заборгованості й пов`язаних з ним платежів (відсотків) визначивши днем остаточного їх погашення протягом тридцяти календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплату процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу), що підтверджується Листом-вимогою від 22.08.2018 року за №1179. Доказів отримання відповідачем листа-вимоги про погашення заборгованості суду не надано. Вказані обставини визнаються учасниками справи, а тому в силу ч. 1ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Суд, зважаючи на подання представником відповідача заяви про застосування позовної давності та виходячи з встановлених кредитним договором від 07.02.2008 року №962/13-310 РК 9 строків виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором (строків внесення щомісячних платежів з погашення заборгованості), приходить висновку про те, що позивачем на момент звернення з цим позовом до суду було пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності щодо усіх заявлених ним на основі вказаного договору позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та за відсотками. Доказів поважності причин пропущення позовної давності АТ «Укрсоцбанк» суду не надано. Суд критично ставиться до зазначеної у наданих позивачем документах (розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 05.04.2018 р.) інформації про те, що відповідачем 07.09.2017 року було сплачено суму 5,00 грн. в рахунок погашення відсотків за даним кредитом. Відповідач у поданих ним суду письмових поясненнях від 06.02.2019 р. категорично заперечив здійснення такого платежу. На виконання ухвали суду від 04.03.2019 р. про витребування доказів позивачем було надано роздруківку виписки по особовому рахунку № [NUMBER] за 07.09.2017 року, з якого не вбачається факту свідомого волевиявлення [PERSON] на здійснення 07.09.2017 року даного платежу з метою погашення кредитної заборгованості. Так, у виписці по особовому рахунку № [NUMBER] за 07.09.2017 року в графі «призначення» вказано «погашення нарахованих відсотків згідно договору №962/13-310РК9 від 07.02.2008 року». Доказів проведення відповідачем таких дій суду не надано. Крім того, банком надано суду виписку по особовому рахунку № [NUMBER] за 26.07.2017 року з якого вбачається проведення платежу в сумі 5 грн., де в графі «призначення» вказано «внесення готівки на рахунки фізичних осіб (не карткові)». Як вбачається із наданої пасажирської митної декларації відповідач [PERSON] в період з 24 липня 2017 року по 27 липня 2017 року перебував за кордоном, зокрема території Російської Федерації (а.с. 98). Таким чином, даний платіж не може свідчити про переривання перебігу позовної давності згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові від 08.11.2017 року в справі № 6-2891цс16, не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Встановлено, що Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором 05 вересня 2018 року, а тому позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками із боржника [PERSON] задоволенню не підлягають з підстав пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст.60 ЦПК України, позивач не надав суду докази, які підтверджують факт звернення його до суду у межах строку позовної давності. Позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України). Згідно із ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В кредитному договорі від 07.02.2008 року домовленості щодо збільшення строку позовної давності між сторонами немає. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вищенаведені обставини в контексті з днем пред`явлення позову до суду (05.09.2018 року) та вказаними доводами щодо необхідності застосування строку позовної давності, є процесуально-правовими підставами відмови в позові про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВС України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14 суд , встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що в позові слід відмовити з підстав пропущеного строку без поважних причин для звернення до суду. На підставі ст.ст. 257, 261, ч. 3,4 ст.267 ЦК України та

Outcome: dismissed