Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

05 вересня 2019 року [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого 17.08.2006 р. Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області. [INFO] померла мати - [PERSON] , даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого 02.10.2012 р. Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача, серії [NUMBER] , виданого 24.03.1966 р. с. Миколаїв Радехівського району Львівської області. Після смерті батька - [PERSON] , на підставі заповіту, посвідченого Радехівською державною нотаріальною конторою Львівської області 16 червня 2006 року і зареєстрованого в реєстрі за №2095, позивач успадкував житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується свідоцтвом на право на спадщину за заповітом від 13.03.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1074 та Витягом про реєстрацію права власності па нерухоме майно № 13926722 від 19.03.2007 року. За життя мама - [PERSON] була власником земельної ділянки загальною площею 2.1493 га (діл. 1 - 2.0546 га та діл.2 - 0.0947 га), що розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області; цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 081852, виданого на підставі рішення XII сесії III демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 12794. [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіту не складала, що підтверджується довідкою № 599, виданою 16.08.2019 року Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області. Інших спадкоємців щодо майна матері - [PERSON] немає. Однак, коли позивач звернувся із заявою до нотаріуса з метою прийняття спадщини, йому було надане роз`яснення стосовно неможливості отримати свідоцтво про право па спадщину, у зв`язку із тим, що мама позивача не встигла зробити державної реєстрації земельної ділянки та йому було рекомендовано звернутись до суду. Вищезазначена земельна ділянка заборон і арештів немає. Просить визнати за [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ), право власності на земельну ділянку, загальною площею 2.1493 га (діл. 1 - 2.0546 га та діл.2 - 0.0947 га). що розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 081852, виданого на підставі рішення XII сесії III демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 12794 (а.с.3-4). У підготовче судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задоволити та справу слухати без його участі (а.с.33). Представник відповідача Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.30). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданий Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 17 серпня 2006 року (а.с.7). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 02 жовтня 2012 року (а.с.8). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 24 березня 1966 року, де зазначено, що [PERSON] народився [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності па нерухоме майно № 13926722 від 19.03.2007 року, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.03.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1074 (а.с.10,11). Відповідно до довідки №599 від 16.08.2019 року, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку проживали без реєстрації: син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , та інших зареєстрованих осіб не було. Заповіт від імені померлої виконкомом Миколаївської сільської ради не посвідчувався (а.с.12). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №081852, виданого 24.01.2001 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23.06.2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №12794, вбачається, що земельна ділянка, площею 2,1493 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] , що також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.13,19-24). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved