Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

05 серпня 2019 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні, який обґрунтовано наступним. 25 квітня 1975 року між сторонами у справі було укладено шлюб, який розірваний 18 липня 1991 року. Однак, після розірвання шлюбу сторони продовжували мешкати однією родиною без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет та вели спільне господарство до липня 2019 року. При цьому з липня 1991 року по грудень 2001 року [PERSON] та [PERSON] спільно проживали за адресою: [ADDRESS] , а з грудня 2001 року до липня 2019 року за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою позивач та відповідач зареєстровані і на даний час. Квартира належить на праві власності в рівних долях відповідачу [PERSON] та спільній дочці сторін [PERSON] Більшу частину часу з 2006 по 2019 роки сторони спільно проживали в належному на праві власності відповідачу [PERSON] садовому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , де на даний час фактично проживає позивач [PERSON] . Зазначений будинок побудований у 1989 році спільними зусиллями [PERSON] та [PERSON] та розташований на земельній ділянці, яку [PERSON] отримала під час шлюбу. Враховуючи викладене та посилаючись на норми Сімейного кодексу України, позивач просив встановити факт його спільного проживання з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати садовий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю і визнати за ним право на його Ѕ частку та визнати за ним право на Ѕ частку земельної ділянки, на якій цей садовий будинок розташований. Разом з позовною заявою позивачем подана заява про забезпечення позову, яка ухвалою від 07 серпня 2019 року задоволена частково. 09 серпня 2019 року судом відкрите загальне позовне провадження в даній справі. 30 серпня 2019 року відповідачем [PERSON] до суду поданий відзив на позовну заяву, яким вона не визнала позов у повному обсязі, заперечивши проти нього з наступних підстав. Позивачем заявлено позовну вимогу про встановлення факту його проживання з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу з липня 1991 року по липень 2019 року, однак така позовна вимога не може бути задоволена, оскільки діючий на той час Кодекс про шлюб та сім`ю не передбачав можливості встановлювати такі факти. Діючий Сімейний кодекс України набрав чинності лише з 01 січня 2004 року. Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а лише заявлено про допит декількох осіб як свідків. Зазначила, що об`єднання належної відповідачу [PERSON] земельної ділянки №\~ [NUMBER] , яка належить відповідачу та не може бути об`єктом спільної сумісної власності, та земельної ділянки № [NUMBER] , на якій фактично нічого не збудовано, відбулось у 2011 році Оскільки позовні вимоги заявлені позивачем необґрунтовано, відповідач просила суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. 06 вересня 2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому позивач [PERSON] заперечує проти доводів відповідача [PERSON] 05 грудня 2019 року позивачем поданий уточнений позов, в якому позивач доповнив інформацію щодо спірної земельної ділянки, зазначивши її кадастровий номер. Предмет та підстави позову, при цьому, не змінювались. В цей же день за клопотанням позивача [PERSON] судом скасовано заходи забезпечення позову, оскільки сторони на той момент намагались вирішити спір мирним шляхом. 15 січня 2020 року позивач [PERSON] знову подав заяву про забезпечення позову, яка була задоволена ухвалою суду від 16 січня 2020 року. Ухвалою від 14 травня 2020 року підготовче провадження в даній справі закрите з призначенням судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач та її представники наполягали на відсутності підстав для задоволення позову. Вислухавши сторони та їх представників, допитавши заявлених свідків та дослідивши подані докази, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] , копія якого міститься в матеріалах справи, [PERSON] та [PERSON] 25 квітня 1975 року уклали шлюб (а.с. 14). Цей шлюб був розірваний 18 липня 1991 року, про що свідчить копія свідоцтва серії [NUMBER] (а.с. 15). Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно садовий будинок [ADDRESS] , право власності на вказане майно належить відповідачці [PERSON] та було зареєстровано за нею 09 серпня 2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області (а.с. 16, 17). Це факт також підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 18). Майно не обтяжене. Копією технічного паспорту з додатками, окрім права власності [PERSON] на зазначене майно, підтверджено той факт, що безпосередньо садовий будинок та деякі з господарських споруд були збудовані у 1989 році, а інші у 1992, 2000, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 та 2010 роках (а.с. 48-50). Відповідно до державного акту на право власності на землю серії ЗП № 07502713, земельна ділянка площею 0,05 гектарів, що розташована на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, належить на праві власності [PERSON] з 03 січня 1995 року (а.с. 47). Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, зазначеній вище спірній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 2322183500:05:001:1480 (а.с. 96-98). Довідкою про реєстрацію місця проживання особи 04-27/6 № 8647 від 17 липня 2019 року підтверджений факт реєстрації позивача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 22 грудня 2001 року (а.с.\~21). Цей же факт підтверджений копією паспорту позивача (а.с. 12, зворот). Судом також оглянуті та досліджені надані відповідачкою [PERSON] копія її трудової книжки, копія технічних умов на газопостачання № 150 від 27 лютого 2012 року, копія договору підряду від 11 квітня 2012 року, копія договору на технічне сервісне обслуговування від 26 червня 2012 року, які надані відповідачкою на підтвердження фактів її праці протягом життя та факту укладання договорів на обслуговування спірного будинку саме нею, а не позивачем [PERSON] (а.с. 74-80). При цьому суд не враховує надану позивачем довідку за підписом голови правління с/т «Хортичанка» щодо належності садової ділянки № [NUMBER] [PERSON] , оскільки цей документ не є належним доказом наявності права власності (а.с. 58). Оцінюючи досліджені докази в контексті обґрунтованості доводів сторін, суд зазначає наступне. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. В судовому засіданні з пояснень позивача [PERSON] та свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встановлено, що зазначені свідки знають [PERSON] та [PERSON] як подружжя. Значна частина цих свідків не знали, що шлюб між сторонами був розірваний ще у 1991 році, адже [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю та вели спільний побут до літа 2019 року і свідки сприймали їх як подружжя. Встановлено також те, що [PERSON] та [PERSON] спільно будували гараж на дачі та прибудови. Свідок [PERSON] , яка є спільною донькою [PERSON] та [PERSON] , пояснила, що її батьки, незважаючи на розірвання шлюбу у 1991 році, постійно проживали однією сім`єю до 2019 року, коли відносини між ними різко погіршились. Зазначила, що розірвання шлюбу відбулось формально. Вона пам`ятає, що протягом всього часу її спільного проживання з батьками вони спільно вели побут, мали спільні гроші, які зберігались в доступному для всіх місці. Зазначене також узгоджується з поясненнями відповідача [PERSON] , яка в цілому не спростовувала факт її спільного проживання з позивачем протягом заявленого періоду, однак зазначила, що в той час як вона працювала на декількох роботах, позивач [PERSON] фактично їй не допомагав. Дачу вона фактично побудувала сама, а позивач обмежився незначною участю. Крім того, суд, при оцінці позовних вимог в цій частині, враховує той факт, що з грудня 2001 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані за однією адресою в спільній квартирі відповідача та доньки сторін. Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про доведеність факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу до 2019 року. В той же час суд погоджується з доводами відповідачки та її представника, що викладені у відзиві на позовну заяву та які озвучені в судовому засіданні, щодо неможливості задовольнити цю частину позовних вимог у повному обсязі через відсутність відповідного нормативно-правового регулювання цього питання до 01 січня 2004 року. Так, інститут спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу було введено до законодавства України з 01 січня 2004 року з набранням чинності Сімейним кодексом України. Кодекс про шлюб та сім`ю, який діяв до 31 грудня 2003 року, таких положень не містив. Враховуючи викладене, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги позову в цій частині, встановивши факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року. Позовні вимоги в цій частині, що охоплюють період до зазначеної дати, задоволенню не підлягають. Стосовно вимоги про визнання садового будинку [ADDRESS] , [ADDRESS] » спільною сумісною власністю сторін та визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину будинку, суд вважає необхідним зазначити наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України. При цьому, відповідно до приписів статті 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8\~цього Кодексу (Право спільної сумісної власності подружжя). Як було встановлено в судовому засіданні, право власності на зазначене нерухоме майно було зареєстровано за відповідачем [PERSON] 09 серпня 2011 року, тобто в період її спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Оцінюючи доводи відповідача в цій частині, яка зазначила, що у 2011 році фактично було зафіксовано її право власності на об`єднані дачні ділянки № [NUMBER] та № [NUMBER] , а право на ділянку №\~ [NUMBER] , на якій розташований дачний будинок зі спорудами, виникло у неї у 1995 році, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Оскільки право власності на садовий будинок [ADDRESS] , [INFO] з господарськими спорудами як на окремий об`єкт права власності виникло у відповідачки саме з 09 серпня 2011 року, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд додатково враховує також те, що сам садовий будинок, надбудова, два сараї, погріб, убиральня, частини паркану та деякі інші елементи домоволодіння були побудовані у 1989 році коли [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, а гараж, прибудова, навіс, один з ґанків, фрагменти паркану, водопровід в період з 2005 по 2010 роки, тобто в той час, коли [PERSON] та [PERSON] проживали спільно сім`єю без реєстрації шлюбу. Позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину земельної ділянки з кадастровим номером 2322183500:05:001:1480 задоволенню не підлягають, оскільки право власності на цю ділянку виникло у відповідачки [PERSON] 03 січня 1995 року, тобто в той період, який не охоплений визнанням факту сумісного проживання за цим рішенням. За таких обставин зазначена земельна ділянка поділу не підлягає, оскільки є особистою власністю [PERSON] . Судові витрати суд розподіляє на підставі приписів статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial