Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-28 00:00:00

05\~листопада 2018\~року [PERSON]\~представник за довіреністю Шепетівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги № 193 від 02.11.2018 року для [PERSON] звернулась до суду в інтересах останньої з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.11.2001 року. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], шлюб із яким розірвано рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 22.05.2015 року. Вказаним рішенням також встановлено, що сторони спільно не проживають та господарства не ведуть з квітня 2015 року. [PERSON] участі у оплаті комунальних послуг не приймає, жодних договірних відносин з приводу користування квартирою з позивачем не має. Наявність реєстрації останнього в належній позивачу квартирі перешкоджає оформити соціальні пільги та повноцінно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном. А тому, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, вказавши, що відповідач [PERSON] з квітня 2015 року у квартирі не проживає, особистих речей у ній не має, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, договірні відносини з приводу користування житлом відсутні. А тому, просили ухвалити заочне рішення, яким позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність та відзиву не подав. В звязку з неявкою відповідача у судове засідання, за згодою позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив у відповідності до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з наступних підстав. Частинами 1 і 4 статті 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно вимог ст.\~317\~ЦК України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Відповідно до статті 321\~ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383\~ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до\~ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Положеннями ст.\~156\~ЖК Української\~РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Права членів сім'ї власника на користування жилим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири (будинку) право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Як встановлено в суді та вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 29.11.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу [PERSON], р.№ 6228, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Судом також встановлено, що сторони з 29.10.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. 09.12.2011 року сторони зареєстрували шлюб повторно, який рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.05.2015 року, що набрало законної сили 15.06.2015 року, розірвано. З інформації, що надійшла з Шепетівського МВ УДМС України в Хмельницькій області від 23.11.2018 року та відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради від 09.11.2018 року № 1287 на запит суду на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 26.10.2018 року вбачається, що крім членів сім'ї позивача у вказаному будинку значиться зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] Згідно акта від 31 листопада 2018 року, складеного комісією у складі: голови квартального комітету № 21 [PERSON] та сусідів [PERSON], жительки [ADDRESS], [PERSON], жительки [ADDRESS] та [PERSON], жительки вул. Судилківська, 113 м. Шепетівка., [PERSON] зареєстрований [INFO], але фактично за вищевказаною адресою не проживає, комунальними послугами не користується. Даний факт підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON]М та [PERSON], які є сусідами позивача. Так, останні показали, що позивач є власником квартири [ADDRESS], сплачує комунальні послуги за неї. Відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, у квартирі зареєстрований, однак з квітня 2015 року не проживає, житлом не користується, особисті речі останнього в помешканні відсутні. Отже, [PERSON] залишив жиле приміщення і постійно, більше 1 року, проживає за іншою адресою. Будь-які поважні причини, які б перешкоджали йому проживати у будинку за адресою: [ADDRESS], відсутні. Не встановлено судом і наявність будь-яких договірних відносин з приводу користування житловим приміщенням між сторонами. Таким чином, оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, позов слід задовольнити, а відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користуватися квартирою № 2 в будинку № 108 по вул. Судилківській в м. Шепетівка Хмельницької області. Крім цього, у відповідності до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою і документально підтверджені витрати на оплату судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 321, 383, 405 ЦК України, ст..ст. 150, 156 ЖК Української РСР,

Outcome: approved