Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

06 липня 2015 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі заборгованість за кредитним договором № 77707С78 від 14.11.2007 року, яка складається з заборгованості за нарахованими відсотками за період з 01.07.2012 року по 30.06.2015 року у розмірі 1387,60 гривень, що еквівалентно 66,06 доларів США за курсом НБУ станом на 01.07.2015 року, а також судового збору у розмірі 243,60 гривень, з тих підстав, що відповідач не виконує свої зобов'язання з повернення кредиту. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в установленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.11.2007 року між АТ «Укрексімбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 77707С78, за яким відповідач отримала кредит у сумі 25000,00 доларів США шляхом видачі готівкових коштів через касу банку з кінцевою датою погашення 13.11.2014 року. Відповідач не виконала своїх зобов'язань з повернення кредиту у строки, обумовлені угодою, у зв'язку з чим рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01.02.2010 року у справі № 2-752/2010 з відповідача на користь банку було стягнуто суму заборгованості за кредитними договорами № 77707С78 від 14.11.2007 року та № 77707С13 від 10.04.2007 року у розмірі 352727,37 гривень, а також витрати на ІТЗ у розмірі 250 гривень та судовий збір у розмірі 1700 гривень. Дане рішення набрало законної сили 12.02.2010 року. Додатковою угодою № 77707С78-1 від 25.06.2010 року до Кредитної угоди були внесені зміни: річна процентна ставка по сплаті процентів за користування кредитом встановлювалася в розмірі 0,1% річних, припинялось нарахування пені. Також рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20.09.2012 року у справі № 2/519/3214/2012 з [PERSON] на користь ПАТ Державний експортно-імпортний банк України» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 77707С78 від 14.11.2007 року за період з 01.08.2009 року по 04.07.2012 року в сумі 22504,80 гривень, а також судовий збір у розмірі 225,05 гривень. Рішення набрало законної сили 15.10.2012 року. Відповідач продовжує не виконувати зобов'язання з Кредитної угоди по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 01.07.2015 року заборгованості відповідача перед банком по сплаті кредиту становить 21726,18 доларів США, по сплаті відсотків за період з 01.07.2012 року по 30.06.2015 року становить 66,06 доларів США. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Після отримання кредиту відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, заборгованість у сумі 21726,18 доларів США банку не повернув, відсотки за користування кредитом банку не сплачує. Згідно зі змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 38 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 360-7 Цивільно-процесуального кодексу України, сформульовані Верховним Судом України правові позиції обов'язкові для всіх судів України. Згідно з частиною 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України. Висловлена Верховним Судом України правова позиція в постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс14 відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду, який зобов'язаний привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як зазначено в постанові ВСУ від 02.07.2014 року № 6-79цс14 згідно зі ст. 99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК). Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК, закон «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 року № 959-XII, декрет КМ від 19.02.1993 року № 15-93, закон «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 23.09.1994 року № 185/94-ВР. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2ст. 192 ЦК). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Отже, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 ЦК, та при застосуванні ст. 625 ЦК. Враховуючи порушення відповідачем умов договору кредиту та взятих на себе зобов'язань, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з неї заборгованості за кредитом в сумі 1387 гривень 60 копійок, що еквівалентно валютній заборгованості в розмірі 66,06 доларів США за курсом Національного банку України станом на 01.07.2015 року. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved