Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

06.07.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вище зазначеним позов та просить постановити судове рішення, яким зобовязати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні та розпорядженні Ѕ частиною житлового будинку, загальною площею 74,00 кв.м. , житловою площею 27,70 кв.м., а саме : верандою 7,80 кв.м., кухнею 13,60 кв.м., житловою кімнатою 7,60 кв.м., кладовою 3,00 кв.м., що становить загальну площу, 32,00 кв.м., житлову площу 7,60 кв.м., з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд по вул. Незалежності (вул. К Лібкнехта) 125 в м. Сквира Київської області; зобовязати відповідача [PERSON] звільнити Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 74,00 кв.м. , житловою площею 27,70 кв.м., а саме : веранду 7,80 кв.м., кухню 13,60 кв.м., житлову кімнату 7,60 кв.м., кладову 3,00 кв.м., що становить загальну площу, 32,00 кв.м., житлову площу 7,60 кв.м., з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд по вул. Незалежності (вул. К Лібкнехта) 125 в м. Сквира Київської області; зобовязати [PERSON] утримувати належну їй собаку таким чином, щоб вона не створювала перешкод позивачу у користуванні та розпорядженні Ѕ частиною житлового будинку, загальною площею 74,00 кв.м. , житловою площею 27,70 кв.м., а саме : верандою 7,80 кв.м., кухнею 13,60 кв.м., житловою кімнатою 7,60 кв.м., кладовою 3,00 кв.м., що становить загальну площу, 32,00 кв.м., житлову площу 7,60 кв.м., з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд по вул. Незалежності (вул. К Лібкнехта) 125 в м. Сквира Київської області, стягнути моральну (не майнову) шкоду в розмірі 10\~000 грн. судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 січня 2018 року йому на праві приватної власності належить Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по вул. по вул. Незалежності ( вул. К Лібкнехта) 125 в м. Сквира Київської області. Власником Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по вул. по вул. Незалежності ( вул. К Лібкнехта) 125 в м. Сквира Київської області є відповідач. Незважаючи на те, що він є належним власником Ѕ частини спірного житлового будинку відповідач чинить перешкоди у користуванні належним йому майном, а саме не допускає у подвіря житлового будинку, спускає на нього собаку та штучно створює перешкоди до допуску до Ѕ частини житлового будинку. Звернення до органів місцевого самоврядування та Національної поліції, щодо неправомірних дій відповідачки [PERSON] бажаного результати не дали, а тому він змушений звернутись до суду. Позивач [PERSON] та його представник позивача під час розгляду справи, кожен окремо, позов підтримали, з мотивів, наведених у ньому та додаткових поясненнях. Зазначивши при цьому, що неправомірні дії відповідачки порушують право позивача, передбачене Конституцією України, на недоторканість житла та крім того, вказали на те, що, оскільки позивач не може належним чином доглянути своє житло, а саме провести поточні та капітальні ремонти, то воно із плином часу почало руйнуватись. Крім того, дії відповідача призводять і до моральних страждань, тощо. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили в повному обсязі проти позовних вимог, зазначивши про їх безпідставність та просили відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивач незаконно набув право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, після смерті тітки [PERSON], яка померла 22.12.2016 року, а саме на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по вул. по вул. Незалежності ( вул. К Лібкнехта) 125 в м. Сквира Київської області, оскільки за життя спадкодавця не надавав останній матеріальної допомоги, не здійснював за нею догляд, не провів поховання. Крім того, земельна ділянка на якій розташований житловий будинок на даний час не приватизована. Паркан та хвіртку до подвіря, [PERSON] зробила за власні кошти, тощо. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів судом згідно п.3 ч.2 ст.16 ЦК України є припинення дії, яка порушує право. Статтею 81 ЦПК України встановлено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Конституція України у ст. 47 гарантує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 120378325 від 12.04.2018 року [PERSON] на праві приватної власності належить Ѕ частиною житлового будинку, загальною площею 74,00 кв.м., житловою площею 27,70 кв.м., а саме : верандою 7,80 кв.м., кухнею 13,60 кв.м., житловою кімнатою 7,60 кв.м., кладовою 3,00 кв.м., що становить загальну площу, 32,00 кв.м., житлову площу 7,60 кв.м., з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд по вул. Незалежності (вул. К Лібкнехта) 125 в м. Сквира Київської області, а інша частина житлового будинку належить [PERSON] Земельна ділянка під житловим будинком не приватизована. З акту комісії при Сквирській міській раді Київської області від 03.05.2018 року та з висновку ДОП Сквирського ГУНП в Київській області від 30.04.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди [PERSON], щодо доступу до належної йому частини житлового будинку ( встановила паркан, спільне подвіря охороняється собакою). Згідно ч.ч.1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та користування своїм майном. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України). Разом з цим, відповідно положень статей 387, 391 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Право власності як абсолютне право, має захищатися лише при доведенні самого факту порушення і таке право вимоги пред'являється у випадках створення фактичних або юридичних перешкод до користування майном. Фактичні перешкоди до користування майном звичайно створюються особою, яка є власником об'єктів, суміжно розміщених з майном, до користування яким створюються. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Матеріалами справи, поясненнями позивача та відповідача в ході розгляду справи підтверджено факт створення перешкод у користуванні власністю позивачу відповідачем [PERSON] Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачу внаслідок дій відповідача дійсно чиняться перешкоди у доступі до належного йому на праві приватної власності Ѕ частини спірного житлового будинку, а відтак позов в частині зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні Ѕ частини житлового будинку підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали цивільної справи та докази подані позивачем [PERSON], в тому числі акт Сквирської міської ради Київської області від 03.05.2018 року про неможливість доступу [PERSON] до Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд по вул. Незалежності (вул. К Лібкнехта) 125 в м. Сквира Київської області та висновок ДОП Сквирського ВП ГУНП в Київській області про відсутність в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення (злочину), суд приходить до висновку, що вказані акти суд не може приймати до уваги, в даному випадку, як належний доказ заподіяння [PERSON] моральної шкоди [PERSON], оскільки вони не дають суду можливості та підстав встановити ступінь вини [PERSON], яка являється складовою при визначенні судом розміру грошового відшкодування моральної шкоди та у матеріалах цивільної справи відсутні докази того, що вищевказані акти стали підставними документами для встановлення уповноваженими органами дій [PERSON] як таких, що є - незаконними, з подальшим її притягненням до відповідальності у встановленому законом порядку. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази того, що дії [PERSON] є незаконними, протиправними з настанням негативних наслідків для [PERSON]. Інших доказів неправомірності дій [PERSON], позивачем суду не подано. Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4). Відповідно до ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди слід задовольнити частково та враховуючи вимоги ст.23 ЦК України, виходячи із засад розумності і справедливості, слід задовольнити на користь [PERSON]Б, відшкодування моральної шкоди з [PERSON] в сумі 2000 гривень та відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 704, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved