Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

05.04.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у домоволодінні за адресою: м. Бориспіль, вул..Садова, 61, у звязку з відсутністю у ньому понад шість місяців без поважних причин ( а.с.2). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником домоволодіння за адресою м.Бориспіль вул. Садова,61. 07.03.2012 р. у належному їй будинку було зареєстровано тимчасово відповідача [PERSON] строком на шість місяців. Зазначила, що з часу реєстрації відповідач не вселявся у будинок та понад пять років там не проживає, також не виконує обовязки повязані з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг. Також вказує, що відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку, і фактичного місця проживання відповідача та засобів його звязку їй не відомо. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, просила їх задовольнити, та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.25), заперечень по суті позовних вимог та заяви про розгляд справи у його відсутність суду не подав. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали даної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником домоволодіння № 61 по вул.Садовій в м. Борисполі, Київська область, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер 18033520, виданим 11.03.2008 КП Бориспільське бюро технічної інвентаризації (а.с. 4). Встановлено, що відповідач зареєстрований у належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку, що підтверджується копією будинкової книги та довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 12.04.2018 (а.с. 6-8, 11). Згідно з Актом обстеження житлових і матеріально-побутових умов, складеного 26 березня 2018 року депутатом Бориспільської міської ради [PERSON], гр-н [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає. За словами сусідів з 2012 року його не бачили (а.с.5). Зазначена обставина також підтверджується показами допитаної у судовому засіданні свідка [PERSON] Відповідно до розяснень, викладених в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Зокрема, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Відповідно до вимог ч.1 ст.16 Цивільного кодексу\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також відповідно до змісту ч.2 вказаної статті, обрати способи захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі припинення правовідношення та припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. А також, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 та 2 ст.317 Цивільного кодексу\~України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч.1 та 2 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.391 Цивільного кодексу\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч.1 ст.163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Так, за змістом ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що оскільки відповідач, який був зареєстрований в належному позивачу будинку за згодою власника, проте тривалий час, понад шість місяців, без поважних причин не проживає за адресою: [INFO], то він втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Враховуючи викладене, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 704,80грн.( а.с.1), підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved