Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

05.01.2021 до суду надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг від 17.08.2018 № б/н у розмірі 209 137, 55 грн., а також судових витрат у розмірі 3 137, 06 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Заяву № б/н від 17.08.2018 року, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді. У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 23.08.2018, отримала картку типу Преміальна картка World Elite, кредитний ліміт до 400 000 грн. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 08.09.2020 має заборгованість - 237 325,29 грн., яка складається із наступного: 209 137,55 грн. - заборгованість за кредитом, в т.ч. 161 900,50 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 47 237,05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8 138,22 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 20049,52 - заборгованість за простроченими відсотками, яку у добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало АТ КБ «ПриватБанк» звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи (а.с. 97). 19.02.2021 від відповідача, в особі представника - адвоката Грони Д.С., надійшов відзив на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», у якому зазначено, що позовну заяву відповідач не визнає у повному обсязі, вважає її безпідставною та необґрунтованою, оскільки будь-яких кредитних договорів відповідач, як фізична особа, з АТ КБ «ПриватБанк» не підписувала, своєї згоди на оформлення кредиту не надавала та кредитні кошти не отримувала. Відповідач дійсно отримувала у позивача банківські картки, проте вони мають зовсім інші номери. Так, Банком на ім`я [PERSON] було видано картку ключ [NUMBER] терміном дії до 05/23, а також картку для виплат Голд [NUMBER] терміном дії до 02/23. Будь-яких інших карток відповідач у позивача не отримувала. Також зауважив, що пунктом 1.1.7.40 правил, на які посилається позивач у позовній заяві, передбачено надання клієнтом своєї згоди на здійснення банком при оформленні цього договору фотографування себе, зберігання Банком фотографії надалі, а також поширення фотографій, що зберігаються, у випадках, передбачених цим Договором. Проте, до позовної заяви позивачем не надано фото [PERSON] , що підтверджує твердження відповідача, що кредитна картка [NUMBER] нею не отримувалась. Крім того, позивач вказує, що відповідачці було надано картку з кредитним лімітом 400 000, 00 грн., що суперечить додатку до позовної заяви «виписка за договором без № та без дати», в якому вказано, що 16.08.2018 кредитний ліміт становив 0,00 грн., 17.08.2018 - 10 000,00 грн., що також не узгоджується із довідкою про кредитний ліміт, наданою позивачем. З виписки без дати та без номеру вбачається, що позивач 25.01.2019 року самостійно збільшив кредитний ліміт до 200 000,00 грн. Цього ж дня, позивач через касу банку нібито видав готівкові кошти у сумі 199 942,00 грн., після чого ця сума почала обліковуватись як кредитна заборгованість. Також представник відповідача зазначив, що до позовної заяви не додано видаткового касового ордеру з підписом відповідача або інших документів як належних доказів проведення касової операції, та поставив під сумнів належність як доказу Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» із сайту позивача, оскільки він повністю залежить від волевиявлення однієї сторони (банку) (а.с. 112-122). 24.03.2021 від АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Меркулової В.В. надійшла відповідь на відзив представника відповідача. У відзиві представник позивача не погодилась з доводами, зазначеними у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано у кількох документах: в заяві позичальника, Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах, що розташовані на офіційному сайті банку. Отже, між позичальником та банком укладався договір у письмовій формі, укладення якого таким чином, не суперечить чинному законодавству України, а отже є всі підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Банком надано такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір, виписка по рахунку, а фотографування клієнта з кредитною карткою є правом банка, а не його обов`язком. Вважає. що розрахунок суми боргу, доданий до позовної заяви, підтверджує, що [PERSON] активно використовувала кредитні кошти. Проте, оскільки він не є первинним банківським документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, банком було надано виписку по рахунку. Виписка має статус первинного документу, та з неї убачається. що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами, а також до певного часу належним чином виконував свої обов`язки (а.с. 129-135). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав. Пояснив, що на ім`я [PERSON] банком було відкрито банківські картки, з яких [NUMBER] від 17.08.2018, [NUMBER] від 19.07.2019 та преміальна [PERSON] [NUMBER] від 23.08.2018 (як додаткова зі строком дії в один рік), які були прив`язані до одного рахунку. Видача цих карток підтверджується довідкою, наданою разом із позовною заявою. Підпису [PERSON] , який підтверджує отримання цих карток немає, є лише підпис працівника банку. Так, 25.01.2019 з картки [NUMBER] відбулося зняття суми і саме з цього дня почала існувати заборгованість за карткою. Відповідач активно користувалася карткою, тому що по картці простежуються і розходні, і приходні, операції з коментарями «отримувач: [PERSON] ». Те що карткою користувалася [PERSON] можна підтвердити рухом коштів, доданим до позову. Представник відповідача - адвокат Грона Д.С. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, додав, що між АТ КБ «Приватбанк» та юридичною особою ТОВ «НВВЦ «ГАНДІКАП», керівником якої є відповідач [PERSON] , існували кредитні правовідносини. Одночасно з укладенням кредитного договору, було укладено договір поруки. [PERSON] виступала поручителем за кредитним договором товариства. Саме під час укладання вказаного договору відповідачем було надано до АТ КБ «Приватбанк» копії паспорту, які наразі додані позивачем у якості доказу укладання кредитного договору. У провадженні Господарського суду Запорізької області перебувала справа за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «НВВЦ «ГАНДІКАП» про стягнення заборгованості, яка наразі є вирішеною. Роздруківка паспорту, на думку представника відповідача, вказує на те, що вона була зроблена для матеріалів, які надавалися АТ КБ «Приватбанк» у якості доказів до Господарського суду Запорізької області у 2016 році. Будь-яких кредитів як фізична особа [PERSON] у АТ КБ «Приватбанк» не отримувала. Основна сума боргу виникла під час зняття готівки через касу банку. Проте, позивачем не надано документу про отримання готівкових коштів [PERSON] , який би містив її підпис. Серед іншого представник відповідача висловив сумніви щодо достовірності копій документів та справжності підпису [PERSON] у них, оскільки підпис відповідача в Анкеті-заяві про приєднання до умов Банку не відповідає підпису, який [PERSON] проставляє ручкою. Оригінали документів, із підписами [PERSON] , суду не надані, а відтак вважає, що позивач не довів наявність договірних відносин між сторонами у справі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що як фізична особа вона до АТ КБ «ПриватБанк» за отриманням кредитних коштів не зверталась. Всі її особисті документи, у яких вона проставляла свої підписи надавалися нею, як керівником підприємства у якості ідентифікації клієнта. Працівники банку пояснювали, що це стандартна процедура, таким чином банк одночасно ідентифікує її і як фізичну особу, і як керівника підприємства. Вона користувалася картками АТ КБ «Приватбанк», проте вони мали інші номери, ніж вказаний номер у позовній заяві, всі її картки були анульовані банком в односторонньому порядку після відкриття провадження у господарській справі відносно підприємства, керівником якого є [PERSON] . Додані Банком до позову документи, на які позивач посилається як на такі, що підтверджують факт виникнення кредитних правовідносин, нею не підписувались, грошові кошти готівкою у сумі 189 417 грн. вона не отримувала . 07.04.2021 від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що надана виписка за договором/картками позичальника є належним та допустимим доказом у справі, оскільки має статус первинного документу відповідно до Переліку типових документів, що створюють під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5. Банк не погоджує з будь-яким клієнтом розмір кредитного ліміту, а повідомляє клієнта на підставі договору про зміну кредитного ліміту (зменшення, збільшення, анулювання) багатьма шляхами: СМС-інформування, повідомлення у «Вайбер», у «Приват24» та безпосередньо у банківській виписці. Анкета-заява від 17.08.2018, підписана АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] має правовий статус електронного документу, тобто підписана клієнтом на електронному сенсорному пристрої (планшеті), та прирівнюється до власноручного підпису в разі дотримання норм Положення НБУ № 151 від 13.12.2019. Отже, на переконання представника позивача, Банк діяв у відповідності до норм права та уклав з відповідачем 17.08.2018 договір. З приводу надання суду оригіналу електронного документа - Анкети-заяви від 17.08.2018, то представник позивача зазначає, що копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Крім іншого, у додаткових поясненнях, представник позивача просив долучити до матеріалів справи електронну копію Анкети-заяви від 17.08.2018, засвідчену електронним цифровим підписом представника позивача. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Заслухавши пояснення сторін по справі, всебічно проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив, що 17.08.2018 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 17.08.2018 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачеві було видано кредитну картку та надано кредит. Відповідно до розрахунку, який долучено до позовної заяви, внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору станом на 08.09.2020 утворилась заборгованість у розмірі 237 325, 29 грн., яка складається із наступного: 209137,55 грн. - заборгованість за кредитом, в т.ч. 161900,50 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 47237,05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8 138,22 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 20 049,52 - заборгованість за простроченими відсотками. У судовому засіданні відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначила, що вказану анкету-заяву від 17.08.2018 вона не підписувала, підпис, який міститься у анкеті-заяві, не відповідає її власноручному підпису, грошові кошти за кредитною карткою, про яку зазначено у позові, вона не отримувала. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 639 ЦК України визначає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частина 3 статті 207 ЦК України чітко визначає, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 95 ЦПК України передбачено, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Належні та допустимі докази того, що з боку відповідача була вчинена будь-яка дія, спрямована на укладення кредитного договору від 17.08.2018, на отримання банківської картки [NUMBER] та зняття з неї грошових коштів у сумі 189 417 грн. судом не встановлені. Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вказана анкета-заява від 17.08.2018 була підписана [PERSON] , що нею було отримано кредитну картку [NUMBER] та зняті готівкові кошти у відділенні банку. Враховуючи заперечення відповідача щодо підписання анкети-заяви від 17.08.2018, судом наголошено представнику позивача на необхідності надання суду оригіналів вказаної анкети-заяви та документу, який би свідчив про отримання [PERSON] готівкою у відділенні банку 189 417 грн. Між тим, суду так і не були надані оригінали вказаних документів, і, як зазначив у судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк», оригінали вказаних документів зберігаються у архіві Банку, доступу до якого він, як представник позивача, не має, а тому зазначив про необхідність витребування оригіналів документів ухвалою суду. Також у судовому засіданні представник позивача зазначив, що долучені до позовної заяви копії документів виготовлені із копій, що є порушенням вимог ст. 95 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Разом із тим, представником Банку не доведено суду, що для отримання оригіналів документів, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги, існують реальні перешкоди. Так, оригінали документів зберігаються у АТ КБ «ПриватБанк», тобто позивача, що було підтверджено у судовому засіданні представником, вказані докази є доказами саме позивача, а відтак суду не надано доказів неможливості їх подання позивачем. Представник позивача у судовому засіданні не довів, що банк позбавлений можливості самостійно надати свої ж докази. З огляду на ненадання суду оригіналів анкети-заяви від 17.08.2018 з підписом [PERSON] та чеку на зняття готівки [PERSON] , з урахуванням заперечень відповідача та пояснень представника позивача щодо надання ним копій цих документів, які завірені із копій, суд, у відповідності до положень ч. 6 ст. 95 ЦПК України, при розгляді цієї справи не приймає до уваги вказані докази на підтвердження позовних вимог. Оцінюючи наявні у матеріалах справи копії документів, які, до того ж, як зазначив представник позивача у судовому засіданні, зроблені із копій, суд встановив наступне. З анкети-заяви убачається, що вона датована 17.08.2018 (а.с. 23-24), у той час як копія паспорту відповідача, долучена до позовної заяви, завірена співробітником АТ КБ «Приватбанк» Кривенко О.А. лише 09.10.2019. Вказані обставини свідчать про те, що на момент підписання анкети-заяви, у розпорядженні Банку були відсутні копії паспортних документів відповідача. Крім того, анкета-заява, яка долучена позивачем до позовної заяви, не містить відомостей про те, яку саме картку, згідно вказаної заяви, повинна отримати відповідач та який кредитний ліміт їй було встановлено (а.с. 23-24). З паспорту споживчого кредиту убачається, що він містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. При цьому, вказаний документ, за загальним правилом, передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, а також того, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації (а.с.27-28). При цьому, згідно інформації позивача, паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем 23.08.2018 в електронному вигляді та зберігає чинність до 07.09.2018, у той час як датою відкриття картки з номером [NUMBER] , згідно Довідки, яка надана Банком, є 17.08.2018. Вказані обставини свідчать про те, що паспорт споживчого кредиту було підписано пізніше, ніж видано банківську картку. І хоча у паспорті споживчого кредиту міститься підпис, вчинений від імені [PERSON] , цей документ не є кредитним договором із узгодженими умовами, не заміняє сам договір та не є його складовою частиною. Так само, відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , стартом карткового рахунку вказана дата 17.08.2018 (а.с. 22). Відповідно до Довідки, між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: [NUMBER] від 17.08.2018, [NUMBER] від 19.07.2019 та [NUMBER] від 23.08.2018 (а.с.21). Натомість, із Виписки за договором б/н станом на 10.09.2020, вбачається, що у графі «Картка» вказані і інші номери карток, зокрема: [NUMBER] (дата обробки 01.09.2020), 99926259636221587 (дата операції 16.08.2018) (а.с 10-20). Таким чином, вказана Виписка не підтверджує, що номери карток, вказані у ній відкриті на ім`я [PERSON] і що саме вона була їх користувачем. Доданий позивачем до позовної заяви розрахунок, у зв`язку із ненаданням суду оригіналів доказів, а саме анкети-заяви та чеку на зняття 25.01.2019 готівки, не підтверджує той факт, що кредитна заборгованість виникла саме у [PERSON] . З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що у цій справі позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, факту укладення 17.08.2018 з відповідачем кредитного договору, який містить відповідні умови кредитування, не доведено факту видачі відповідачу грошових коштів, і що за вказаним договором у відповідача існує заборгованість у загальній сумі 237 325,29 грн., що у сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що підстави для задоволення позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості відсутні, з огляду на що у задоволенні позову слід відмовити повністю. Підстави для стягнення судових витрат, визначені ст. 141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed