Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

04 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»), в якій просить стягнути з відповідача кошти в рахунок відшкодування матеріальної, моральної шкоди і вилучених коштів та зобовязати вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» дебетну карту № 4405885018328283, з якої банком, без його відому, згоди та без будь-якого повідомлення, безпідставно знімаються його особисті кошти, які зберігаються на картковому рахунку. Всього вилучено його особистих коштів у період з 03 квітня 2013 року на суму 644 грн. 02 коп. Крім того, згідно виписки банку, у період з 03 квітня 2013 року, йому нарахована заборгованість у виді штрафів, пені, процентів у розмірі 3196 грн. 76 коп. Він неодноразово звертався до банку за розясненнями з приводу його неправомірних дій та просив повернути незаконно вилучені кошти, на що банк не надав зрозумілої відповіді. Також від імені відповідача йому постійно телефонують, надсилають СМС- повідомлення з вимогами негайно сплатити неймовірно великі суми. У звязку з неправомірними діями відповідача у нього зявилася невпевненість у завтрашньому дні, порушився сон, почались ознаки депресії, що спричиняє моральні страждання, і з приводу чого змушений звертатися за медичною допомогою та витрачати кошти на придбання ліків. Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати, що дебетна карта № 4405885018328283 та рахунок дебетної карти не є кредитними; визнати всі вилучені кошти та нараховані банком штрафи, пеню, проценти та інші вилучення коштів з дебетної карти за весь період існування рахунку незаконно нарахованими, незаконно вилученими та безпідставно списаними; зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» скасувати всі нараховані штрафи, пеню, проценти, інші незаконні боргові нарахування, вилучення коштів з рахунку дебетної карти за весь період існування рахунку; анулювати його рахунок по цій карті; видалити будь-які його дані з відповідних джерел та своїх баз даних, які можуть вплинути на його міграційні, кредитні та інші права; стягнути з відповідача: всі вилучені його кошти з рахунку дебетної карти у подвійному розмірі, що складає 1288 грн. 04 коп.(644 грн. 02 коп. х2);матеріальну шкоду у розмірі 11597 грн. 12 коп. відповідно до його розрахунку; за моральну шкоду 16000 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення. Підтвердив, що отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» дебетну карту 4405885018328283 на підставі його анкети-заяви від 20 квітня 2011 року для користування власними коштами та для здійснення підприємницької діяльності.16 липня 2013 року ним було внесено на карту 450 грн., які були списані без його відому, про що він одразу повідомив банк в телефонному режимі. Несанкціонованими списаннями є два платежі по 772 грн. 74 коп. від 17 липня 2013 року та від 22 липня 2013 року. Крім того, банком безпідставно списано 03 квітня 2013 року 10 грн. 36 коп., 04 квітня 2013 року 149 грн. 33 коп., 05 квітня 2013 року 2 грн. 24 коп., 28 травня 2013 року 18 грн. 20 коп. З письмовою заявою до відповідача про несанкціоновані списання коштів він звернувся 11 листопада 2013 року, однак відповідь йому не була надана. Стверджує, що нікому не передавав свою карту та ПІН-код до неї. При списанні коштів ніяких СМС-повідомлень від банку на його номер мобільного телефону не надходило. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що на підставі анкети-заяви позивача від 20 квітня 2011 року йому була видана дебетна карта № 4405885018328283, на якій не встановлювався кредитний ліміт, для користування останнім особистими коштами. Підписанням вказаної анкети-заяви позивач погодився виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно виписки по даній карті, 17 липня 2013 року та 22 липня 2013 року було списано кошти за інтернет-платежі у розмірі по 772 грн. 74 коп. Проведення операції в інтернет мережі здійснюється за умови введення даних банківської карти та разового паролю, тобто списання коштів відбувалось з рахунку [PERSON] за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача та будь-яких порушень зі сторони банку не було. Дане списання не є неналежним переказом та не встановлено несанкціонованого списання коштів з рахунку позивача. Крім того, про здійснення спірних операцій позивач повідомив банк лише 11 листопада 2013 року, тому відповідальність за ризик збитків від здійснення операцій несе користувач, а не банк. Після надходження вказано письмової заяви банком була проведена перевірка, однак ніяких порушень при проведенні зазначених позивачем платежів не виявлено, вони були здійсненні з введенням даних його картки. У звязку з несвоєчасним повідомленням позивачем банку про проведення вказаних операцій на теперішній час неможливо встановити чи направлялись на номер мобільного телефону позивача паролі для його електронної ідентифікації. Також банк не несе відповідальності за шахрайські дії, зроблені в мережі Інтернет. Позивач включив в суму позовних вимог суму заборгованості, яку банк нараховував по картковому рахунку, але не довів, що вказана сума заборгованості була списана за рахунок його власних коштів. Крім дебетної карти, [PERSON] також було оформлено карту № 4405885013524746 на яку встановлено кредитний ліміт, замість якої 31 липня 2013 року здійснено перевипуск карти з № 5211537300239055. Посилаючись на викладені обставини, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, що їх надали сторони, суд дійшов наступного. 20 квітня 2011 року [PERSON] подана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», підписанням якої він погодився виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг (далі Умови та Правила), а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «Приватбанк». Вказана обставина підтверджується оригіналом вказаної анкети-заяви, наданої представником відповідача. Відповідно до п. 2.6. Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06 липня 2010 року за 3474/17769 (далі Положення), яка діяла на час подання вищевказаної анкети-заяви, емітент перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити клієнта з умовами одержання спеціального платіжного засобу, переліком необхідних документів, тарифами на обслуговування та правилами користування спеціальним платіжним засобом. Ця інформація має бути викладена в доступній формі й розміщуватися в доступному для клієнтів місці в банку та на офіційному сайті емітента в мережі Інтернет, а також надаватися клієнтам на їх вимогу в письмовій або електронній формі. Таким чином, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір, який складається із вищевказаної анкети-заяви разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, відповідно до якого на імя позивача було оформлено платіжну дебетну карту № 4405885018328283,на якій не встановлювався кредитний ліміт, для користування позивачем власними коштами, перерахованими на картковий рахунок. Факт отримання [PERSON] вказаної дебетної карти на підставі анкети-заяви від 20 квітня 2011 року в судовому засіданні підтвердили як позивач, так і представник відповідача, а тому суд вважає цю обставину доведеною. Правила використання дебетних карт викладені у розділі 2.6 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ «Приватбанк» СП-2010-256 від 06 березня 2010 року. Зокрема, п. 2.6.1.3. Умов та Правил передбачено, що карта може бути використана держателем для оплати товарів та послуг, отримання/внеску готівкових грошових коштів в банківських установах та через банкомати, для здійснення інших банківських операцій по рахунках/вкладах клієнта, передбачених договором. З використанням карти клієнт отримує можливість здійснювати операції по своїм рахункам в банку через віддалені канали обслуговування. Відповідно до п.п. 2.6.2.1, 2.6.2.4 Умов та Правил, картою має право користуватися тільки її держатель, документи, що оформлюються при здійсненні операцій по карті, можуть бути підписані особистим підписом держателя або складені з використанням аналога власноручного підпису держателя ПІНа, постійного паролю/ одноразового паролю. Згідно п.п.2.6.2.5 Умов та Правил держатель карти зобовязаний не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, не передавати карту (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, приймати необхідні заходи для попередження втрати, пошкодження, знищення карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів. Пунктом п.2.6.3.16 Умов та Правил передбачено, що для замовлення послуги товару по інтернету держатель карти повинен увести тип карти, номер карти і строк її дії у відповідні поля запиту, а також іншу інформацію, у разі потреби. При здійсненні операції з використанням технології 3-D Secure з метою отримання динамічного пароля необхідною умовою для здійснення операції з Карткою є надання Клієнтом інформації про номер мобільного телефону. У разі втрати/крадіжки мобільного телефону або зміни номера мобільного телефону, на номер якого Банком направляються динамічні паролі, Клієнт зобов'язується негайно інформувати Банк. Крім того, пунктом 6 Положення викладені загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками. Так, згідно п. 6.3 Положення, користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Відповідно до п. 6.4 Положення, користувач зобов'язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу ( п. 6.5 Положення. Згідно п. 6.7 Положення, емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції ( п.6.8 Положення). З виписки з особового рахунку [PERSON], вбачаться, що 16 липня 2013 року на карту № 4405885018328283 було внесено депозитний платіж у розмірі 450грн., після чого залишок коштів на карті склав 450 грн. 17 липня 2013 року з цієї карти проведено списання коштів у розмірі 772 грн. 74 коп. як комісії згідно відмовного GOОGLE чеку № 071522422 переказ, та таку ж суму - 772 грн. 74 коп. було списано з карти за аналогічним платежем по чеку № 071715581 22 липня 2013 року. 11 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до Очаківського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою вимогою про безпідставне списання з карти № 4405885018328283 без його згоди:04 квітня 2013 року - 149 грн. 23 коп., 17 липня 2013 року - 772 грн. 74 коп. та 22 квітня 2013 року - 772 грн. 74 коп. Також у вказаній заяві зазначає про те, що про вказані списання йому стало відомо в день списання. Однак, будь яких доказів на підтвердження того, що він своєчасно повідомив банк про безпідставні списання його коштів, позивач суду не надав,звернувшись до банку з вищевказаною заявою лише 11 листопада 2013 року. Проведення операцій в інтерет мережі здійснюється за умови введення даних банківської картки та разового паролю. Пункт 6.7 Положення передбачав обов'язок емітента (Банку) відновити залишок коштів на рахунку клієнта у випадку здійснення помилкового або неналежного переказу. Визначення поняття «помилковий переказ» та «неналежний переказ» міститься у п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ, а саме: - помилковий переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі; - неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі, тобто у випадках наявності вини банку або ініціатора переказу у здійсненні платежу. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно зі статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови в його задоволенні. В судовому засіданні не встановлено та не підтверджено належними доказами твердження позивача про несанкціоноване списання його особистих коштів без електронної ідентифікації електронного платіжного засобу та його як користувача, що в розумінні п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не є неналежним переказом, а тому й п. 8 Положення, як підстава для відновлення Банком залишку коштів на рахунку користувача, в даному випадку застосовано бути не може. Не встановлено й несанкціонованого списання коштів з рахунку позивача з вини банку. Водночас, п. 6.3 Положення передбачено обов'язок користувача контролювати рух коштів за свої рахунком, а п. 6.4 вказаного Положення розмежовує ризики та відповідальність користувача за збитки від здійснення операцій моментом направлення користувачем повідомлення банку. Оскільки спірні операції здійснювались 03, 04, 05 квітня 2013 року, 28 травня 2013 року, 17 та 22 липня 2013 року з електронною ідентифікацією користувача та електронного платіжного засобу, а про невизнання цих операцій позивач повідомив Банк через кілька місяців - 11 листопада 2013 року, тому суд вважає, що відповідальність за ризик збитків від здійснення цих операцій несе користувач, а не Банк. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed