Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

05.07.2017 року до Гайворонського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до Гайворонської міської ради та [PERSON] третя особа відділ Держгеокадастру в Гайворонському районі в якому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Гайворонської міської ради № 773 від 27.04.2012 року про передачу у власність [PERSON], земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,1 га. А також скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером [NUMBER] що належить [PERSON]. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона являється власницею домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.01.2014 року. Позивачка, для приватизації земельної ділянки навколо її домоволодіння одержала рішення Гайворонської міської ради Кіровоградської області № 112 від 28.04.2016 року про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою та замовила в землевпорядної організації ПП «Геопроект» технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею 0,1200 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] Під час виготовлення технічної документації ПП «Геопроект» було виявлено, що сусідці позивачки [PERSON], працівниками землевпорядної організації було неправильно зроблено виміри фактичних меж земельних ділянок і допущено технічні помилки при замірах, внаслідок яких виявились накладення на суміжну земельну ділянку площею 0,0021 га, яка перебуває у моєму користуванні. Викладене підтверджується Схемою перетину земельних ділянок, що складена ПП «Геопроект» та технічним паспортом на домоволодіння. Рішенням Гайворонської міської ради Кіровоградської області № 773 від 27.04.2012 року вказану технічну документацію із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] по [ADDRESS] було затверджену та у власність останній передано земельну ділянку площею 0,1 га, після чого вона одержала можливість оформити право приватної власності на вказану земельну ділянку. На підставі технічної документації із землеустрою було проведено державну реєстрацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] Через вказані обставини позивачка не в змозі одержати кадастровий номер земельної ділянки та оформити своє право власності на землю, та вважає що порушено її право власності, не порушність якого гарантується Конституцією України. Позивачка вважає, що рішення Гайворонської міської ради Кіровоградської області № 773 від 27.04.2012 року є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки, технічна документації із землеустрою на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], яка на даний час належать [PERSON] виконана таким чином, що допускає часткове накладення їх меж на земельну ділянку загальною площею 0,0021 га., яка знаходиться в користуванні позивачки, тому позивачка вважає що така документація суперечить призначенню землеустрою та вимогам щодо достовірності технічної документації із землеустрою. Позивачка вважає що, технічна документація із землеустрою, яка містить недостовірні дані, та не відповідає вимогам законодавства і може призвести у майбутньому до виникнення спорів не підлягала погодженню Гайворонською міською радою і не могла бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення про передачу земельної ділянки у власність, тому вважає що, рішення Гайворонської міської ради Кіровоградської області № 773 від 27.04.2012 року про затвердження документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] по [ADDRESS] є не законним та підлягає скасуванню, а тому змушена звертатися до суду. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просить його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позов не підлягає задоволенню оскільки вона вважає, що рішення Гайворонської міської ради Кіровоградської області № 773 від 27.04.2012 року законним. Представник відповідача [PERSON]., адвокат Волощук В.В. в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що при підготовці проекту землеустрою було погоджено межі земельної ділянки із попереднім власником, який підписав Акт про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження меж земельної ділянки, і ні в кого не було спірних питань і претензій, дана обставина свідчить про те, що встановлення межових знаків було здійснено відповідно до чинного законодавства, а тому вважає, що позов задоволенню не підлягає. Представник Гайворонської міської ради в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позов не підлягає задоволенню оскільки, при підготовці проекту землеустрою було погоджено межі земельної ділянки із попереднім власником, який підписав Акт про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження меж земельної ділянки, і ні в кого не було спірних питань і претензій, а встановлення межових знаків було здійснено відповідно до чинного законодавства, тому рішення Гайворонської міської ради Кіровоградської області № 773 від 27.04.2012 року вважає законним. Приймаючи рішення суд виходить з наступного , що. Згідно статтей 14, 41 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 125 цього Кодексу визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, крім іншого, належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Частиною 1 статті 186-1 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Підпунктом в) пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16 квітня 2014 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 5 березня 2009 року № 1066-УІ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч наведених вимог позивач не надав у обґрунтування своїх позовних вимог належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення його права власності на земельну ділянку або користування, письмові докази, що містяться в справі не містять інформацію щодо предмета доказування та твердження у обґрунтування позовних вимог Позивача, згідно яких він просить суд позбавити права власності на земельну ділянку надану відповідачеві, є припущеннями у розрізі його бачення про право власності на нерухоме майно, яке насправді не ґрунтується на нормах чинного законодавства та є неприпустимим. В судовому засіданні позивачка заявила, що підпис виконаний в акті погодження меж земельної ділянки попереднім власником підроблений а тому вважає акт недійсним. Позивачу не одноразово роз'яснювалось її право на звернення до суду з клопотаннями, які б вона вважала необхідними для захисту своїх прав. Оскільки, для визначення справжності підпису необхідно проведення почеркознавчої експертизи тому суд не може прийняти дане твердження як доказ. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Крім того, суд критично ставиться до наданої позивачкою схеми земельної ділянки виконаної ПП «Геопроект», оскільки вона не є офіційним витягом з реєстру Держгеокадастру України, а виконана приватним підприємством в незрозумілий спосіб. Суд вважає що, відповідачкою [PERSON] виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо земельної ділянки, відповідно до п. б ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України, кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. При підготовці проекту землеустрою було погоджено межі земельної ділянки із попереднім власником, який підписав Акт про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження меж земельної ділянки, і ні в кого не було спірних питань. Дана обставина свідчить про те, що встановлення межових знаків було здійснено відповідно до чинного законодавства, а саме: Земельного кодексу України, Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376. Відповідно до ч.б ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Тому відповідно до положень вищевказаної статті, державний реєстратор у разі «накладки» земельних ділянок зобов'язаний відмовити в державній реєстрації, чого не було зроблено в данній ситуації. Ніяких інших доказів, що могли б слугувати підставою для задоволення позову позивач суду не надав.

Outcome: dismissed