Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

05 березня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11125700000 від 06 березня 2007 року з наступними змінами, внесеними додатковими угодами №1 від 08.12.2008 року та від 22.02.2009 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит в сумі 32500,00 швейцарських франків, а відповідач зобовязався щомісячно повертати наданий кредит у повному обсязі в терміни встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 05 березня 2028 року. За користування кредитними коштами [PERSON] зобовязався сплачувати проценти у розмірі 8,99% річних. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім у власність банку та оплачуються у порядку, передбаченому п.1.3. кредитного договору. Згідно з п.7.1. кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня. В забезпечення кредитних зобовязань позичальника прийнята порука [PERSON], згідно договору поруки №11124233000/3 від 06 березня 2007 року, відповідно до якого поручитель зобовязується відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобовязань по договору поруки. Всупереч умов кредитного договору відповідач [PERSON] не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобовязання. Відповідно до умов розділу 11 кредитного договору та п.2.2. договору поруки позивач направив відповідачам вимоги від 29.12.2014 року про необхідність усунення порушень. Однак, відповідачі вимоги банку не виконали. Станом на 18 лютого 2015 року заборгованість за кредитним договором №11125700000 від 06 березня 2007 року, складає: по кредиту та процентам у розмірі 23533,04 швейцарських франків та пені у розмірі 8589,93 гривні, з яких: -21809,19 шв.франк заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1435,19 шв.франк за строк з 25.03.2014 року по 19.02.2015 року; - 1723,85 шв.франк заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1544,75 шв.франк за строк з 01.04.2014 року по 19.02.2015 року; - 4608,49 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 29.03.2014 року по 19.02.2015 року; - 3981,44 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами нарахована з 27.06.2014 року по 19.02.2015 року. Позивач прохає стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з [PERSON] солідарно з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №11125700000 від 06.03.2007 року по кредиту та процентам в сумі 23533,04 шв.франк та пені в розмірі 8589,93 грн., а також стягнути з відповідачів на користь банку понесені судові витрати у розмірі 3654 грн, а саме у рівних частинах з кожного по 1827 грн. 00 коп. В ході судового розгляду справи представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та прохали суд їх задовольнити. У судове засідання представник ПАТ «УкрСибьанк» не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» не визнав, прохав суд в їх задоволенні відмовити. Надав суду письмові заперечення відповідно до яких вважає, що позивачем не надано доказів виконання своїх зобовязань за зазначеним кредитним договором, а саме підтвердження факту отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів в сумі 32500 швейцарських франків, при тому. Що відповідач [PERSON] заперечує отримання грошових коштів. Крім того позивач прохає суд стягнути грошові кошти в швейцарських франках та гривні при цьому в позовній заяві робить посилання на доказ правомірності надання кредиту у доларах США копію ліцензії НБУ №75 від 24.12.2001 року. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ на час розгляду даної справи сформована стала судова практика щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами, яка була списана як безнадійна та банком отримано відповідне відшкодування від держави. Як зазначає ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ, в такому випадку кредитна установа втрачає право вимоги до позичальника. Таким чином позивачем не доведено право вимоги за вищезазначеним кредитним договором. З доданої до позовної заяви довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором не вбачається початку прострочення платежу за кредитом, що є підставою для застосування строку позовної давності, який він прохає застосувати при розгляді даної цивільної справи. 22.12.2015 року представником відповідача [PERSON] були доповнені заперечення на позов, відповідно до яких він прохав в задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що в матеріалах кредитної справи є заява про видачу готівки №43 від 07 березня 2007 року на загальну суму 129\~350 гривень 00 копійок, яка підтверджена підписом його клієнта, що свідчить про те, що [PERSON] отримав кредитні кошти в національній валюті України, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості в швейцарських франках є безпідставними. Крім того, вважає, що у звязку з тим, що з моменту виникнення заборгованості пройшло вже більше року, тобто понад встановлений постановою Правління НБУ №172 від 01 червня 2011 року строк, а банком не надано доказу неотримання відшкодування за рахунок резерву, банк втратив право вимоги до позичальника за договором про надання споживчого кредиту №11125700000. У судове засідання 12 січня 2016 року представник відповідача [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем [PERSON] 06 березня 2007 року укладено договір про надання споживчого кредиту № 11125700000, за умовами якого [PERSON] надано кредит в розмірі 32500,00 швейцарських франків (вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 134202 грн. 97 коп. за курсом Національного банку України на день укладення Договору) (а. с. 18-25). Відповідно до п. п. 1.2-1.3 кредитного договору терміни повернення кредиту встановлені в графіку погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 05 березня 2028 року. За використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 8,990% річних. Строк сплати процентів з 01 по 10 (включно) число кожного місяця, наступного за тим, за який банком були нараховані такі проценти. Згідно розділу 7 кредитного договору за порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених даним договором, зокрема термінів повернення кредиту, банк має право вимагати від позичальника пеню в наступному порядку, а саме: у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобовязання, а якщо така дата припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем. Відповідно до п.5.5. у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 договору. Розділом 11 зазначеного кредитного договору передбачено, що відповідно до ст.ст.525,611 ЦК України сторони погодилися, що у випадку настання обставин визначених в п.5.5 договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. На забезпечення договору про надання споживчого кредиту № 11125700000 від 06 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 06 березня 2007 року укладено договір поруки № 11124233000/3, згідно якого остання зобовязалася відповідати перед кредитором за зобовязаннями боржника [PERSON] Згідно п. 1.4. договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною (а.с.39-40). Крім того сторонами було підписано дві додаткові угоди до зазначеного вище кредитного договору за №1 від 08 грудня 2008 року, відповідно до якої в забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним договором було взято в заставу нерухоме майно будинок за адресою м.Підгородне, вул.Кооперативна,78 (а.с.32) та №1 від 22.02.2009 року, згідно до якого було подовжено строк сплати процентів з 01 до 25 числа кожного місяця, наступного за тим за який були нараховані банком такі проценти. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка згідно розрахунку станом на18 лютого 2015 року заборгованість за кредитним договором №11125700000 від 06 березня 2007 року, складає: по кредиту та процентам у розмірі 23533,04 швейцарських франків та пені у розмірі 8589,93 гривні, з яких: -21809,19 шв.франк заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1435,19 шв.франк за строк з 25.03.2014 року по 19.02.2015 року; - 1723,85 шв.франк заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1544,75 шв.франк за строк з 01.04.2014 року по 19.02.2015 року; - 4608,49 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 29.03.2014 року по 19.02.2015 року; - 3981,44 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами нарахована з 27.06.2014 року по 19.02.2015 року (а.с.54-65). 29 грудня 2014 року на адресу відповідачів ПАТ «УкрСиббанк» була направлена вимога про погашення заборгованості (а. с. 41-44), яка була отримана боржником лабенко О.М. 06 січня 2015 року (а.с.45). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Відповідно до п. 1.3 договору поруки, укладеного АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») з [PERSON], поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. В пункті 3.1 договору поруки зазначено, що договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.\~\~ Таким чином, умови договору поруки, укладеного з [PERSON], про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-616цс15 від 06 липня 2015 року, № 6-1077цс15 від 02 вересня 2015 року, № 6-1085цс15 від 02 вересня 2015 року, № 6-933цс15 від 09 вересня 2015 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Судом першої інстанції встановлено, що 29.12.2014 року боржнику [PERSON] та поручителю [PERSON] ПАТ «УкрСиббанк» направило вимогу про погашення простроченного зобовязання по кредитному договору протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення, а у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання вимоги, у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення про дострокове повернення кредиту ПАТ «УкрСиббанк» вимагав виконання відповідачами обовязків по кредитному договору, а саме сплатити заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі та сплатити нараховані проценти. Зазначену вимогу [PERSON] отримав 06.01.2015 року, а до суду банк звернувся 26.02.2015 року (дата на поштовому конверті), тобто після зміни строку повернення кредиту в повному обсязі, банк звернувся з позовом до поручителя в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Як вбачається з умов кредитного договору та графіку погашення кредиту, щомісячний платіж на погашення процентів [PERSON] повинен був вносити 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який нараховано такі проценти, а щомісячний платіж на погашення кредиту до 25 числа кожного місяця. З розрахунку заборгованості по кредитному договору, наданого банком, вбачається, що заборгованість зі сплати щомісячних платежів у [PERSON] виникла з 25 квітня 2014 року. Як вже зазначалось, до суду банк звернувся 26 лютого 2015 року, таким чином, виходячи з вищенаведеного аналізу норм матеріального права, порука [PERSON] припинилася в частині щомісячних зобовязань [PERSON] по кредитному договору за період з 26.04.2014 року по 26.08.2014 року, а тому заборгованість за кредитним договором за вказаний період в розмірі 1318,79 швейцарських франків та 744,15 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 661,19 шв.франків; заборгованості по процентам в сумі 657,60 шв.франків; пені в сумі 422,72 грн. за прострочення сплати кредиту; пені в сумі 321,43 грн. за прострочення сплати процентів, підлягає стягненню тільки з боржника [PERSON] Щодо заборгованості по кредитному договору в межах шестимісячного строку (до дати звернення з позовом до поручителя) та дострокової заборгованості по кредиту, то вона підлягає стягненню з боржника і поручителя в солідарному порядку, як передбачено умовами договору поруки, так як в цій частині порука [PERSON] не припинилась. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. (Правова позиція Верховного суду України у справі № 6-190цс15). Відповідно до п.1.1. кредитного договору сума кредиту складає 32500,00 швейцарських франків. Згідно виписки за особовим рахунком за 06.03.2007 року [PERSON] отримав кредит в сумі 32500,00 швейцарських франків, що складає еквівалент у гривнях станом на час видачі кредиту 134202,97 грн. ПАТ «УкрСиббанк» надано суду копію банківської ліцензії (видану НБУ в грудні 2001 року) та дозвіл (виданий НБУ в листопаді 2002 року) на право здійснювати банківські операції, визначені ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а. с. 12-15). Обговорюючи ствердження представника відповідача [PERSON] про неотримання його довірителем [PERSON] кредиту саме в швейцарських франках суд приходить до висновку, що воно не відповідає дійсності, так як спростовується матеріалами цивільної справи, а саме випискою за особовим рахунком за 06.03.2007 року згідно якої [PERSON] отримав кредит в сумі 32500,00 швейцарських франків та заявою про продаж іноземної валюти №1 від 06 березня 2007 року, якою [PERSON] уповноважив АКІБ «УкрСиббанк» здійснити конвертаційну операцію (продаж) належних йому швейцарських франків в сумі 32500,00 на гривневий еквівалент. Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони,які беруть участь у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі їхні права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, установлених ЦПК. Статтею 57 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК Україна). Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Представник відповідача [PERSON] в своїх запереченнях зазначає, що позов ПАТ «УкрСиббанку» не підлягає задоволенню з тих підстав, що банком визнано заборгованість по кредитному договору №1125700000 від 06 березня 2007 року безнадійною та отримано відповідне відшкодування від держави, але ніяких належних доказів з цього приводу не надає. Дійсно відповідно до п.п. 3,4 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою правління Національного банку України №172 від 01 червня 2011 року Банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість (крім безнадійної заборгованості, зазначеної в пункті 4 цього Порядку), яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів. Банк відшкодовує (списує) за рахунок резерву безнадійну заборгованість за всіма активними банківськими операціями з повязаними особами, за операціями з пайовими цінними паперами та іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами, а також безнадійну дебіторську заборгованість за розрахунками з працівниками банку та за господарською діяльністю банку за умови їх відповідності хоча б одній з ознак безнадійної заборгованості, визначених Податковим кодексом України Пунктом 14.1.11. статті 14 Податкового Кодексу України( в редакції на лютий 2015 року дату звернення позивача до суду) безнадійною заборгованістю є заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобовязаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення; в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими; г) заборгованість фізичних осіб, прощена кредитором, за винятком заборгованості осіб, повязаних з таким кредитором, та осіб, що перебувають (перебували) з таким кредитором у трудових відносинах протягом останніх трьох років з моменту прощення; ґ) заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб). Така заборгованість визнається безнадійною у разі, якщо відповідні заходи, передбачені законодавством України, які вживав кредитор, не призвели до її стягнення; д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у звязку з його ліквідацією; е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року; є) заборгованість за зобовязаннями, щодо яких минув строк позовної давності; ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у звязку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що заборгованість відповідачів перед позивачем у відповідність до діючого законодавства не відповідає вимогам згідно до яких може бути визнана безнадійною, а тому не підлягала відшкодуванню за рахунок резерву, а тому посилання на дану обставину представником відповідача [PERSON] є безпідставними.

Outcome: partial