Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

07.08.2017 [PERSON] звернулась з позовом до відповідача та просила суд визнати за нею майнове (речове) право на фактично оплачені нею квадратні метри у кількості 87,3873 м2, що складає 97% від загальної площі квартири №73,74 площею 90,09 м2, що знаходиться на 6 поверсі у секції №4 будинку за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 09.09.2014 між [PERSON] та відповідачем був укладений Попередній договір договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О. Згідно даного договору відповідач зобов'язувався укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири №73,74 у секції 4, поверх 6, кількість кімнат 3, загальна площа 90,09 м2, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], а позивач зобов'язувався прийняти та належним чином оплатити її вартість. Плановий строк введення будинку в експлуатацію - 1 квартал 2015 року. Також, за умовами Попереднього договору виконання зобов'язань щодо укладання та виконання Основного договору повинно бути забезпечено шляхом укладання сторонами договору про забезпечення виконання зобов'язань. Пунктом 2.3 Попереднього договору було визначено, що сума коштів, що вноситься позивачем за договором забезпечення, зараховується як оплата за Основним договором в розрахунку на загальну площу 87,3873 м2 буде сплачена позивачем по фіксованій вартості -10742,27 грн за квадратний метр. Сторони визначили, що на підтвердження зобов'язань щодо укладання Основного договору позивач повинен укласти з відповідачем договір про забезпечення зобов'язань, за яким майже всі кошти (97%), що будуть вноситися позивачем на рахунок відповідача, будуть зараховані у рахунок вартості квартири за Основним договором. Договором про забезпечення виконання зобов'язань №СС/Д4/73,74-320/Н від 09.09.2014, укладеним між позивачем та відповідачем, сторони визначили що на підтвердження зобов'язань за Попереднім договором та виконання Основного договору, позивач повинен сплатити на користь відповідача суму коштів у розмірі 938737,80 грн, як плату за 87,3873 м2. Позивачем було повністю виконано умови договору, сплачено грошові кошти у сумі 938737,80 грн. Відповідач зобов'язувався протягом другого кварталу 2015 року укласти з позивачем Основний договір, проте з боку відповідача жодних дій на виконання даних зобов'язань вчинено не було. Незважаючи на виконання позивачем взятого на себе обов'язку щодо сплати вартості квартири, згідно погодженого сторонами графіку, на даний час відповідач не уклав з позивачем Основний договір та не передав останньому квартиру за відповідним актом. З урахуванням вищенаведеного просить задовольнити позовні вимоги. 07.08.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було передано до провадження головуючого судді Букіної О.М. Ухвалою суду від 10.08.2017 по справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду. 25.04.2018 на адресу суду подано клопотання про залучення правонаступника позивача. 04.06.2018, не виходячи до нарадчої кімнати, судом було залучено в якості правонаступника позивача [PERSON] - [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з наведених вище підстав. В процесі розгляду справи судом було задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі у справі правонаступника, а саме [PERSON]. Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що 13.02.2018 між ТОВ «Сіті -Девелопмент» та [PERSON], [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги та заміни сторони у зобов'язанні та договір відступлення права вимоги та заміни сторони у зобов'язанні до Договору забезпечення виконання зобов'язань укладеного 09 вересня 2014 року за № СС/Д4/73,74-320/Н (а.с.49-50). В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Вислухавши думку предстаника позивача, суд вважав за можливе розглядати справу у відстуності відповідача, осільки його неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. 09.09.2014 між ТОВ «Сіті-Девелопмент» та [PERSON] був укладений Попередній договір купівлі-продажу квартири № 73,74, розташованої на 6-му поверсі, в секції 4, загальною площею 90,09 кв.м по [ADDRESS] Відповідно до умов даного договору ТОВ «Сіті-Девелопмент» зобов'язався протягом другого кварталу 2015 року укласти Договір купівлі-продажу квартири (Основний договір), відповідно до якого відповідач зобов'язується передати у власність (продати) вищевказану окрему квартиру, а [PERSON] зобов'язується прийняти у власність (купити) Об'єкт та належним чином сплатити його вартість в порядку та на умовах, передбачених даним договором. Крім того, сторони встановили, що виконання зобов'язань щодо укладання та нотаріального посвідчення Основного договору, повинно бути забезпечене. Вид і порядок забезпечення виконання вказаного зобов'язання сторони визначали в окремому договорі про забезпечення виконання зобов'язань № СС/Д4/73,74-320/Н від 09.09.2014 (а.с.5-8). Відповідно до п.1.3 зазначеного договору, плановий строк введення в експлуатацію будинку - 1 (перший) квартал 2015 року. Договором про забезпечення виконання зобов'язань № СС/Д4/73,74-320/Н від 09.09.2014 передбачено, що для підтвердження зобов'язань, які виникли у сторін згідно з попереднім договором щодо укладання та виконання договору купівлі-продажу, та забезпечення виконання таких зобов'язань, [PERSON] сплачує відповідачу суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 цього договору. Вказана сума коштів буде, після її належної сплати [PERSON] зарахована до платежів за Основним договором у момент укладання такого Основного договору (а.с.9-13). На виконання умов договору позивачем сплачено наступні внески, на загальну суму 938737,74 грн., що підтверджується наявними копіями наданих платіжних доручень та оглянутих у судовому засіданні їх оригіналів: від 09.09.2014 - 472972,50 грн.; від 24.10.2014 - 38813,77 грн.; від 24.11.2014 - 38813,77 грн.; від 25.12.2014 - 38813,77 грн.; від 23.01.2015 - 38813,77 грн.; від 24.02.2015 - 38813,77 грн.; від 24.03.2015 - 38813,77 грн.; від 24.04.2015 - 38813,77 грн.; від 25.05.2015 - 38813,77 грн.; від 24.06.2015 - 38813,77 грн.; від 24.07.2015 - 38813,77 грн.; від 19.08.2015 - 77627,54 грн. Відповідно до ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Позовні вимоги стосуються визнання за позивачем майнового (речового) права. Разом з тим, відповідно до положень ст.190 ЦК України - майном, як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до положень ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Частиною 1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Проте, за правилами ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою ст.331 ЦК України не передбачено. Вказаними Законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації. Відповідні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 р. у справі № 6-1732цс15. Отже, враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 202, 204 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З урахуванням того, що згідно із ст.626 ЦК України договором є домовленість, спрямована на виникнення, зміну та припинення прав та обов'язків, укладення з позивачем Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 73,74, розташованої на 6-му поверсі, в секції 4, загальною площею 90,09 кв.м по вул. Кіровоградській,70 у м. Києві від 09.09.2014 та Договору про забезпечення виконання зобов'язань №СС/Д4/73,74-320/Н від 09.09.2014 в своїй сукупності є діями, спрямованими на набуття цивільних прав та обов'язків. Розділом 6 «Відповідальність сторін» Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 09.09.2014 передбачено правові наслідки за невиконання або неналежне виконання умов договору. Разом тим, позивач не заявляє вимог до відповідача передбачених умовами договору за неналежне виконання останнім умов договору, а ставить питання про визнання за ним майнового права. При цьому, з матеріалів справи не вбачається порушень майнового права позивача та відповідних доказів позивачем в ході розгляду справи не надано. Відповідно до ст.2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об'єктом інвестування є квартира або приміщення в об'єкті будівництва, яка після завершення будівництва стає окремим майном. В цьому контексті, позивачем не надано належних і допустимих доказів введення або навпаки не введення будинку в експлуатацію, тобто завершення будівництва. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Попередній договір купівлі-продажу квартири від 09.09.2014, який за своїм змістом є фактично попереднім договором про інвестиційну діяльність та Договір про забезпечення виконання зобов'язань № СС/Д4/73,74-320/Н, передбачають права, обов'язки та відповідальність сторін за порушення їх умов. Невиконання відповідачем зобов'язань за цими договором не є підставою для визнання за позивачем майнових прав в судовому порядку. Разом з цим, доказів невизнання або оспорювання з боку відповідача прав позивача, останнім не надано. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене вище, суд вважає, що позивачем не доведено заявлених позовних вимог, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, витрати по сплаті судового збору у розмірі 8000,00 грн. покладаються на позивача.

Outcome: dismissed