Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

06.12.2017 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28.02.2014 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, внаслідок чого між нею та відповідачем виникають сварки та непорозуміння, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Спроби примирення позитивного результату не дали. Однією сімєю вона з відповідачем не проживає з лютого 2017 року. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сімї неможливе та суперечить її інтересам, оскільки шлюб між нею та відповідачем існує формально. Відповідно до ухвали судді від 18.12.2017 року продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу за правилами глави 6 ЦПК України, тобто зі стадії розгляду справи по суті (а.с.17). В судове засідання для розгляду справи по суті сторони не прибули, при цьому [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності через неможливість прибути у судовий розгляд справи по суті у звязку із здійсненням догляду за малолітньою дитиною, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] На примирення з відповідачем вона не згодна, також не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.18). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується оголошенням про виклик до суду [PERSON] на сайті «Судова влада України» (а.с.13-15). Відповідно до ухвали суду від 19.12.2017 року прийнято рішення провести заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.19). Вирішуючи спір, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.02.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №143908 (а.с.4). Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO] (а.с.5). Позивачка не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до того, що сторони однією сімєю не проживають з лютого 2017 року. Таким чином, судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивачки. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved