Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

06 червня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06 березня 2008 року станом на 30 квітня 2018 року, зазначивши про наявність заборгованості: за кредитом в розмірі 1964,59 гривень, за процентами за користування кредитом в розмірі 30892,53 гривень, заборгованість за пенею та комісією в сумі 400,00 гривень, а також штрафи: штраф (фіксована частина) в сумі 500 гривень, та штраф (процентна складова) в сумі 1662,86 гривень, а всього 35 419,98 гривень. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суд міста Маріуполя від 18 вересня 2018 року у справі № 265/4860/18 позовні вимоги ПАТ КП «Приватбанк» до [PERSON] були задоволені частково та на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 06 березня 2008 року станом на 30 квітня 2018 року в розмірі 32 857, 12 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1964,69 гривень, та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 30982,53 гривень. В іншій частині позову суд відмовив. За заявою відповідача [PERSON] ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 12 серпня 2019 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 18 вересня 2018 року було скасовано та справу призначено до нового розгляду. Під час нового розгляду справи відповідачем [PERSON] було надано заяву про застосування до правовідносин строку позовної давності. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належними чином повідомленим про день та час розгляду справи. Зокрема,у п.3 резолютивної частини позову зазначено клопотання про розгляд справи за відсутності представника Банку, а також відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду також не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того, в даній заяві просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заявленого клопотання посилалась на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом лише 06.06.2018 року. Таким чином, визначений ст. 257 ЦПК України трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов договору б/н від 06.03.2008 року на момент пред`явлення позову закінчився. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] договору б/н від 06.03.2008 року, остання отримала кредит в розмірі 2000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Отже, відповідач [PERSON] надала свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року було змінено назву ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», який є його правонаступником. Згідно розрахунку заборгованості, остання станом на 30 квітня 2018 року становить 35 419,98 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1964,59 гривень, за процентами за користування кредитом в розмірі 30892,53 гривень, заборгованість за пенею та комісією в сумі 400,00 гривень, а також штрафи: штраф (фіксована частина) в сумі 500 гривень, та штраф (процентна складова) в сумі 1662,86 гривень. На підставі ст.ст.526, 628, 1046-1055, 1056-1 ЦК України позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] вказану заборгованість та судові витрати, про що зазначив у позові, поданому до суду 06 червня 2018 року. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.258 ч.2 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. Як вбачається з долученого до позову розрахунку заборгованості за договором б/н від 06.03.2008 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 30.04.2018 року, останній платіж в порядку погашення боргу за наданим кредитом було здійснено [PERSON] 08.07.2014 року в сумі 150,00 гривень. Після цього жодних платежів в погашення суми боргу за зазначеним кредитом відповідачем [PERSON] не проводилось. Відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі наведеного, з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності, а також фактом звернення ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до суду 06 червня 2018 року, тобто після спливу, встановленого ст.257, 258 ч.2 ЦК України, строку позовної давності, та відсутності клопотань позивача про поновлення строку для звернення до суду, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити. Згідно ст.141 ЦПК України у зв`язку з прийняттям рішення про відмову в задоволені позовної заяви, витрати по сплаті судового збору в сумі 1762, 00 гривень, понесені позивачем, йому не відшкодовуються.

Outcome: dismissed