Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

06 жовтня 2016 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01 квітня 2014 року між [PERSON] та позивачем було укладено договір страхування транспортних засобів, предметом якого є страхування автомобілю [NUMBER]. 28 вересня 2014 року в м. Дніпропетровську на перехресті пр. [PERSON] та вул. Пастера, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не надав дороги автомобілю [NUMBER], який рухався по головній дорозі, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення. 30 вересня 2014 року до позивача звернувся потерпілий з заявою про настання страхового випадку. 23 жовтня 2014 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 11773,13 грн. Оскільки відповідач не повідомив страховика про настання страхового випадку у строки, передбачені законом, то він зобовязаний компенсувати позивачу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 11773,13 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 11773,13 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. 27 листопада 2016 року до суду надійшла заява представника позивача з проханням розглядати за справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач 19 грудня 2016 року надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 01 квітня 2014 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» та [PERSON] було укладено договір страхування транспортних засобів № АІ 6368447, предметом якого є страхування автомобілю [NUMBER]. 28 вересня 2014 року в м. Дніпропетровську на перехресті нерівнозначних доріг пр. [PERSON] та вул. Пастера, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не надав дороги автомобілю [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 13-16). Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2014 року визнано винним [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн. (а.с. 16). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 30 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку (а.с. 8-12). На підставі вищезазначеної заяви, актів огляду транспортного засобу від 30 вересня 2014 року (а.с. 17-25), страхового акту № UA2014093000037/L01/01 від 20 жовтня 2014 року (а.с. 27), розрахунку страхового відшкодування (а.с. 28), рахунку-фактури № Ч1С-000134 від 08 жовтня 2014 року (а.с. 26), ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 11773,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5353 від 23 жовтня 2014 року (а.с. 29). Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно п.п. «ґ» п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» законні, повністю доведені та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн. (а.с. 31), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved