Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

04 листопада 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що він з 04 грудня 2009 року зареєстрований та проживає в кімнаті [ADDRESS] , іншого житла не мав та не має. Будинок [ADDRESS] має статус гуртожитку, перебуває у комунальній власності та знаходиться на балансі КП «Жилсервіс-5» ДМР. 10 березня 2017 року позивач звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з пакетом необхідних документів для приватизації вказаної кімнати гуртожитку, але листом від 24 березня 2017 року вказаним відповідачем відмовлено позивачу в приватизації кімнати через відсутність в наданих для приватизації документах інформації про невикористання позивачем права на приватизацію в період з 01 січня 1993 року по 13 лютого 1998 року за адресою [ADDRESS] . Із таким рішенням позивач не згоден, оскільки подавав до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради низку документів на підтвердження невикористання ним житлових чеків для приватизації в період з 1992 по 2009 роки, відсутність в нього права власності на інше житло. Крім того, позивач послався на те, що отримати довідку про невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 1993 по 1998 роки наразі не має можливості з поважних причин внаслідок тимчасової окупації частини території України та проведення антитерористичної операції, в тому числі в населених пунктах Слов`яносербського району Луганської області. З викладених причин позивач і звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати за ним право на приватизацію житлового приміщення кімнати у гуртожитку за адресою [ADDRESS] , а також просить зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради здійснити приватизацію за позивачем вказаного житлового приміщення за відсутності довідок з попереднього місця реєстрації проживання про невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 01 січня 1993 року по 13 лютого 1998 року та інформації про невикористання позивачем права на приватизацію державного житлового фонду за адресою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з викладених вище підстав. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, вважаючи позов необґрунтованим та безпідставним. Вислухавши позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач одноосібно з 04 грудня 2009 року на підставі відповідного ордеру постійно, без обмежень строку щодо права на зайняття житлового приміщення проживає та зареєстрований в кімнаті [ADDRESS] , сплачує відповідні комунальні послуги. Технічні характеристики вказаної кімнати у гуртожитку наступні: кімната розташована на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальна та житлова площі кімнати становлять 17,4 м2. При цьому будинок гуртожитку наразі знаходиться у комунальній власності та перебуває на балансі КП «Жилсервіс-5» ДМР. Викладене підтверджується копією паспорту громадянина України на ім`я позивача, копією типового договору найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська від 15 липня 2016 року №3-014304, копіями ордерів на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м.\~Дніпропетровська №34 від 01 лютого 2013 року та серія УП №231 від 13 грудня 2016 року, копією довідки №821 про склад сім`ї позивача від 14 березня 2017 року, копією узагальненої довідки від 24 лютого 2017 року та копією єдиної довідки від 24 лютого 2017 року КП «Жилсерві-5» ДМР, копіями технічних паспортів на гуртожиток від 18 серпня 2011 року та на кімнату в гуртожитку від 13 березня 2017 року (а.с.6-22). Також судом встановлено, що позивач перебуває на квартирному обліку у виконкомі Центральної районної в м. Дніпрі ради з 17 жовтня 2014 року та з 2012 року і по теперішній час не має власного житла на праві власності, що підтверджується копіями довідок КП «ДМБТІ» ДОР від 31 липня 2012 року №14/1845 та від 14 грудня 2012 року №14/3648, копією довідки №16/220 виконкому Центральної районної в м. Дніпрі ради від 19 липня 2016 року, копією довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23 жовтня 2017 року (а.с.23, 24, 32, 33). 20 березня 2017 року позивач, бажаючи безоплатно приватизувати займане ним житлове приміщення гуртожитку, звернувся із відповідною заявою до відповідача, у відповідь на яку отримав лист із відмовою у розгляді такої заяви. В якості підстав для відмови відповідач послався на те, що позивачем в порушення вимог п.2.2 Положення про порядок передачі у власність громадян жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках, що належать до комунальної власності територіальної громади м.\~Дніпропетровська, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 06 квітня 2011 року №62/10, не подано документів на підтвердження невикористання позивачем свого права на приватизацію державного житлового фонду в період з 01 січня 1993 року по 13 лютого 1998 року, зокрема, не подано документів про невикористання позивачем права на приватизацію державного житлового фонду за адресою [ADDRESS] . Дані обставини підтверджуються копією заяви позивача про звернення до відповідача із пакетом документів задля проведення безоплатної приватизації від 10 березня 2017 року, прийнятої 20 березня 2017 року, а також копією листа відповідача від 24 березня 2017 року №3/9-1393 (а.с.25-27). З метою виконання вищевказаної вимоги нормативно-правового акта органу місцевого самоврядування позивач своєю заявою від 06 липня 2016 року звертався до Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про надання йому довідки про невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 1992 по 2009 роки. Однак, у наданні такої довідки позивачу було відмовлено у зв`язку із тим, що документи, необхідні для підготовки такої довідки, знаходяться на тимчасово окупованій території України/районі проведення антитерористичної операції. Наведене підтверджується копією заяви позивача від 06 липня 2016 року та копією листа ПАТ «Державний ощадний банк України» від 27 липня 2016 року №47-13/462 (а.с.30-31). З урахуванням вищевикладеного та змісту наданих позивачем копій трьох довідок з органів місцевого самоврядування с. Слов`яносербськ Слов`яносербського району Луганської області, датованих 2010 роком, а також реєстраційного посвідчення Слов`яносербського районного БТІ від 14 жовтня 1994 року в контексті приведеної вище та встановленої на підставі наявних у справі доказів фактичної обставини про відсутність у позивача як на час звернення до органу приватизації, так і на час розгляду даної цивільної справи будь-якого нерухомого майна на праві власності, в суду відсутні будь-які підстави вважати, що позивачем повністю або частково використано право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду за житловими чеками (а.с.23, 28-29, 32-33). Правовідносини, які виникли між учасниками справи, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ЖК України, Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396 (далі Положення №396), Положенням про порядок передачі у власність громадян жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Дніпропетровська, затвердженим рішення Дніпропетровської міської ради від 06 квітня 2011 року №62/10 (зі змінами, внесеними рішенням №32/9 від 08 червня 2016 року) (далі Положення №62/10). Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Положеннями ст.47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. За змістом ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Положеннями ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що сфера дії цього закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Разом з тим, нормою ст.1-1 ч.1 п.6, 8, 10, 13-15 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що для цілей цього закону: - жилі приміщення у гуртожитку приміщення у гуртожитку (жилі кімнати, жилі блоки чи жилі секції), призначені та придатні відповідно до вимог законодавства до житла, призначеного для постійного проживання у ньому; - особи, які не мають власного житла, мешканці гуртожитку та члени їхніх сімей, у яких немає будь-якого житла на праві власності на території України, розмір якого з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визнання їх такими, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до ст.34 ЖК України; - невикористане право на приватизацію невикористане повністю або частково право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду за житловими чеками відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Право громадянина на приватизацію займаних ним жилих приміщень у гуртожитку зберігається у разі, якщо за ініціативою власника гуртожитку було здійснено переселення громадянина з одного гуртожитку до іншого з перереєстрацією місця проживання; - користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку на правових підставах, визначених цим Законом, право користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку, на який поширюється дія цього Закону, що виникає на підставі : а) договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі спеціального ордера, виданого згідно із ст.129 ЖК України; б)\~договору оренди житла, укладеного згідно із ст.ст.810, 811-813 ЦК України, у випадках, визначених цим Законом; - проживання у гуртожитку на правових підставах проживання у гуртожитку (використання жилої площі в гуртожитку в якості житла) відповідно до цього закону, а саме: а) у відомчих гуртожитках державної та комунальної форми власності виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із ст.129 ЖК України; б) у гуртожитках колишніх державних і комунальних підприємств та організацій, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі масової приватизації та корпоратизації: до включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств та після передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього закону виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із ст.129 ЖК України; після включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств до передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього закону за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із ст.129 ЖК України, або на підставі договору оренди житла, укладеного згідно із ст.ст.810, 811-813 ЦК України на вимогу власника гуртожитку (його представників), за умови, що мешканець гуртожитку або його сім`я були вселені у гуртожиток на підставі спеціального ордера та проживали у гуртожитку за договором найму жилого приміщення; - проживання у гуртожитку протягом тривалого часу проживання у гуртожитку постійно сукупно п`ять і більше років. Вимога щодо проживання у гуртожитку протягом тривалого часу не поширюється на членів сім`ї громадянина, якому видано ордер на жилу площу в гуртожитку та який є основним наймачем жилого приміщення в гуртожитку, а також на мешканців гуртожитків, які на правових підставах були вселені у гуртожиток, фактично проживали в гуртожитку сукупно не менше одного року та стали учасниками антитерористичної операції у складі Збройних Сил України, Національної гвардії України, органів внутрішніх справ України та інших військових формувань, створених відповідно до закону, та добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Відповідно до ст.2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом). Нормою ст.4 ч.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст.9 ЖК України визначено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим законом. Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать в тому числі і житлові приміщення у гуртожитках. За змістом ст.ст.3, 4 ч.2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього закону, набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього закону. Відповідно до положень ст.5 ч.1 п.6-8 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст.3 ч.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.п.5, 14 Положення №396 передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування, що приймається не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (після передачі/прийняття гуртожитку у власність відповідної територіальної громади). Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється шляхом: а)\~безоплатної їх передачі громадянам з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; б) продажу надлишків загальної площі жилих приміщень громадянам України, які мешкають у них і на яких поширюється дія цього закону. Для приватизації житлових приміщень у гуртожитках використовуються приватизаційні папери житлові чеки (приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду у порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду») з урахуванням залишкової вартості усіх житлових приміщень, що підлягають приватизації у відповідному гуртожитку. За змістом ст.8 Закону України Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.п.15, 16 Положення №396 підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Статтею 8 Закону України Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» також визначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. За змістом п.п.17, 18, 20-23 Положення №396, пп.2.1-2.3, 2.6, 2.7 п.2 Положення №62/10, ст.ст.1, 2, 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» громадянин, який виявив бажання приватизувати займане ним жиле приміщення в гуртожитку, подає до відповідного органу приватизації (Центр надання адміністративних послуг Дніпропетровської міської ради) визначений такими положеннями пакет документів, в тому числі документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, яким є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Центр надання адміністративних послуг Дніпропетровської міської ради передає документи до органу приватизації Дніпропетровської міської ради. На підставі цього пакету документів орган приватизації готує проект рішення органу місцевого самоврядування (виконкому міської ради) про передачу у власність громадянина жилого приміщення у гуртожитку або вмотивовану та обґрунтовану відмову. На підставі рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність громадянина жилого приміщення у гуртожитку органом приватизації замовляється технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна та технічний паспорт жилого приміщення у гуртожитку, а також видається свідоцтво про право власності на житло. Свідоцтво про право власності на жиле приміщення в гуртожитку підлягає обов`язковій реєстрації в органі державної реєстрації прав. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ст.5 ЦПК України, ст.16 ЦК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст.6, 19 Конституції України органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах та відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті вищенаведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи в судовому засіданні знайшли своє належне підтвердження в розумінні ст.ст.1, 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» фактичні обставини, заявлені позивачем та обов`язкові за законом для підтвердження наявності в нього права на безоплатну приватизацію займаного у гуртожитку житлового приміщення за адресою [ADDRESS] , як то: відсутність у позивача власного житла, вселення позивача та фактичне постійне проживання ним у вказаному житловому приміщенні гуртожитку на передбаченій законом підставі (відповідний ордер) протягом тривалого часу (більше п`яти років). Щодо такої обов`язкової умови для визнання за позивачем права на безоплатну приватизацію займаного жилого приміщення гуртожитку як «невикористане право на приватизацію», то на підтвердження наявності такої умови/обставини позивачем дійсно мали б бути надані органу приватизації довідки з попередніх місць свого проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, зокрема за період з 01 січня 1993 року по 13 лютого 1998 року. Такі довідки позивачем надані не були при зверненні до відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із відповідною заявою про приватизацію, що і стало єдиною підставою для відмови даним відповідачем позивачу у проведенні приватизації та зумовило звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Разом з тим, слід відзначити, що суд відповідно до закону та на відміну від вказаного відповідача, як органу приватизації, який зобов`язаний вимагати від позивача подання лише чіткого переліку документів на підтвердження певних умов/обставин, необхідних для прийняття позитивного рішення щодо приватизації, при виникненні та вирішенні спірних і неоднозначних правових ситуацій має можливість досліджувати та оцінювати будь-які належні, допустимі та достовірні докази. І вже на підставі таких доказів суд вирішує питання про дійсне існування в межах спірних правовідносин тих чи інших умов, обставин чи юридичних фактів, ухвалюючи відповідне рішення по суті спору, для чого суд наділений законом відповідними повноваженнями. Виходячи з таких повноважень органів судової влади, приймаючи до уваги, що в ході розгляду даної справи по суті на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів достеменно встановлено, що позивач, хоча і не має, до речі з поважних і не залежних від нього причин, на руках довідки про невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (житлових чеків) за адресами свого проживання, зокрема за адресою [ADDRESS] , проте все ж таки право на безоплатну приватизацію не використав дотепер, про що свідчить відсутність у відповідних діючих та вже закритих державних реєстрах записів про набуття за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку приватизації. Відтак, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність у позивача всіх обов`язкових і визначених законом умов/обставин, як елементів юридичного складу права на безоплатну приватизацію займаної ним житлової площі гуртожитку за адресою [ADDRESS] . Останнє зумовлює висновок суду про необхідність задоволення позову в частині вимоги позивача про визнання за ним відповідного права на приватизацію житлового приміщення гуртожитку. В той же час, в суду відсутні будь-які підстави для задоволення позову в частині другої і останньої позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити приватизацію за позивачем займаного ним житлового приміщення гуртожитку. Правова позиція суду ґрунтується на тому, що за змістом наведених вище судом норм та положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, а також Положення про порядок передачі у власність громадян жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Дніпропетровська, затвердженого рішення Дніпропетровської міської ради від 06 квітня 2011 року №62/10, існує певна визначена законодавством процедура здійснення передачі житлових приміщень у гуртожитках державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами (зокрема відповідачем Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради), до числа яких суд не належить. Натомість позивач, заявляючи вищевказану позовну вимогу, просить суд фактично обмежити дискреційні повноваження органу приватизації шляхом зобов`язання його прийняти певне рішення на користь позивача за наслідками розгляду поданих останнім документів, що не тільки не передбачено діючим законодавством, а й суперечить йому, а отже є неможливим. Крім того, відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд керувався і тим, що часткове задоволення позову є цілком достатнім для належного захисту порушених прав позивача з огляду на визнання судом за останнім права на приватизацію та оцінку судом фактичної обставини, що слугувала єдиною підставою для відмови Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради у здійсненні за позивачем приватизації займаного ним житлового приміщення гуртожитку. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами,

Outcome: partial