Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

07.08.2020 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] \~до ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Аланд»,\~треті особи:\~Приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Хара Н.С.,\~Приватний виконавець\~виконавчого округу\~Дніпропетровської області\~Лисенко Ю.О.,\~в якому\~позивач просив\~суд визнати\~виконавчий напис,вчинений 21 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за реєстровим номером 1865 про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у розмірі 16724,73 грн. таким, що не підлягає виконанню. Скасувати виконавчий напис, вчинений 21 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за реєстровим номером 1865 про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у розмірі 16724,73 грн., Також просив\~суд стягнути\~з ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Аланд» на\~його користь\~стягнуті виконавчим\~провадженням кошти\~в розмірі\~7\~560,00\~грн.\~та сплачений\~судовий збір\~в розмірі\~840,80\~грн.\~та комісію\~за платіж\~в розмірі\~17,16\~грн. (а.с. 1-6). Ухвалою судді\~від 11.08.2020р.\~відкрито провадження\~у цивільній\~справі,\~розгляд справи\~призначений у\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з повідомлення\~сторін (а.с. 65). [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1865 від 21.01.2020р., за виконавчим провадженням № 61328623, яке відкрито Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Ю.О. Ухвалою судді від 19.08.2020р. задоволене клопотання позивача, забезпечений позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1865 від 21.01.2020р., за виконавчим провадженням № 61328623, яке відкрито Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Ю.О. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 21 січня 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 1865 про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у розмірі 16724,73 грн. 28 лютого 2020 року, відповідно до заяви відповідача, постановою у виконавчому провадженні №61328623 Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. було звернено стягнення на заробітну плату позивача для утримання суми боргу у розмірі 16724,73 грн., основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1672,47 грн. та витрат у проведені виконавчих дій у розмірі 269,00 грн. 07 березня 2020 року Департаментом патрульної поліції Національної поліції України було отримано постанову про звернення стягнення на заробітну плату позивача, який проходить службу в Управлінні патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на посаді поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №2. На рахунки,\~зазначені приватним\~виконавцем Лисенко\~Ю.С.,\~бухгалтерією Департаменту\~патрульної поліції\~27.03.2020р.\~було утримано\~з заробітної\~плати та\~перераховано кошти\~у розмірі\~2520,00\~грн.,\~29.04.2020р.\~-\~кошти у\~розмірі 2520,00\~грн.\~та 28.05.2020р.\~-\~кошти у\~розмірі 2520,00\~грн. (разом стягнено на 28 травня 2020 року грошові кошти у розмірі 7560,00 грн.). Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Отже, на переконання позивача, вбачається спір та не можна говорити про безспірність стягнення на користь відповідача із позивача грошової суми. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним. У зв`язку з викладеним позивач вважає, що виконавчий напис вчинено із порушенням законодавства. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити. \~ \~ \~ \~13\~листопада 2020\~року від\~позивача до\~суду подано\~заяву про\~збільшення позовних\~вимог,\~в якій\~позивач просить\~суд:\~визнати таким,\~що не\~підлягає виконанню\~виконавчий напис,\~вчинений 21\~січня 2020\~року Приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Харою\~Н.С.\~за реєстрованим\~номером 1865\~про стягнення\~з позивача\~на користь\~відповідача грошових\~коштів у\~розмірі 16\~724,73\~грн.;\~скасувати виконавчий\~напис,\~вчинений 21\~січня 2020\~року Приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Харою\~ Н.С.\~за реєстровим\~номером 1865\~про стягнення\~з позивача\~на користь\~відповідача грошових\~коштів у\~розмірі 16724,73\~грн.;\~стягнути з\~відповідача -\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Аланд»\~на користь\~позивача -\~ [PERSON] \~стягнуті виконавчим\~провадженням кошти\~в розмірі 18\~666,20 грн.;\~стягнути з\~відповідача -\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Аланд»\~на користь\~позивача -\~ [PERSON] \~сплачений судовий\~збір в\~розмірі 2 342,23 грн.;\~стягнути з\~відповідача -\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Аланд»\~на користь\~позивача -\~ [PERSON] \~судові витрати,\~які поніс\~позивач,\~пов`язані\~з витребуванням\~доказів,\~шляхом надсилання\~рекомендованих листів\~на адреси\~сторін в\~розмірі 109,50 грн. (а.с. 103105). \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] 13.11.2020р. надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 101-102). Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення просила постановити згідно чинного законодавства (а.с. 99). Третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, за наявними у справі матеріалами (а.с. 97). Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Вирішуючи справу, суд виходить із такого. Судом встановлено, що 21 січня 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., вчинено виконавчий напис за реєстровим № 1865 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» грошових коштів у розмірі 16724,73 грн. (а.с. 9). 20 лютого 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 16\~724,73 грн. (ВП № 61328623) (а.с. 28-29). 20 лютого 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. винесено постанову про стягнення з [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 30-31). 20 лютого 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. винесено постанову про стягнення з [PERSON] основної винагороди (а.с 32-33). Відповідно до листа Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. від 15.06.2020р. №01-29/4623, 28 лютого 2020 року ним винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника, копії якої були направленні сторонам виконавчого провадження для відома та до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України для виконання (а.с. 12-13). Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами статті 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1 вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. В постанові\~Верховного Суду\~(справа\~№ 310/9293/15ц\~від 23.01.2018р.) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Як вказує у своєму відзиві на позов представник відповідача, приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. за № 1172 (із змінами внесеними Постановою КМУ від 26.11.2014р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»). Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (справа № 826/20084/14), яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017р. колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Суд приходить до висновку, що Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.Г. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, не врахувала обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладеним у простій письмовій формі вже нечинні і повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Пункт 1\~Переліку №\~1172\~стосується лише\~нотаріально посвідчених\~договорів,\~яким кредитний\~договір,\~укладений між\~ПАТ «Райффазен\~Банк Аваль»\~(право\~вимоги за\~яким перейшло\~до ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Аланд»)\~та [PERSON] \~-\~не являється,\~оскільки укладений\~в простій\~письмовій формі. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Зважаючи, що сам виконавчий напис містить вказівку на те, що його вчинено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (що визнається стороною відповідача), дає підстави стверджувати, що не посвідчений ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» кредитний договір не входить до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не може підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення оспорюваного виконавчого напису не забезпечено справедливий баланс інтересами позивача та суспільства, що не відповідає нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, суд вважає за необхідне визнати виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., 21 січня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 1865, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» грошових коштів у розмірі 16724,73 грн. - таким, що не підлягає виконанню. В частині позовної вимоги про скасування виконавчого напису, то суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів не є належним у розумінні ст. 16 ЦК України. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на користь позивача - [PERSON] стягнуті виконавчим провадженням кошти в розмірі 18 666,20 грн., суд зазначає таке. Згідно з наданою позивачем довідкою про доходи з основного місця роботи № 585 від 04.05.2020р., з його заробітної плати за березень 2020р. та квітень 2020р. здійснено відрахування у розмірі 5 040,00 грн. зі сплати боргу за ВП №61328623 від 28.02.2020р. (а.с. 15); довідкою № 760 від 03.06.2020р. з його заробітної плати за травень 2020р. здійснено відрахування у сумі 2 520,00 грн. зі сплати боргу за ВП №61328623 від 28.02.2020р. (а.с. 14) та довідкою № 1605 від 06.11.2020р. з його заробітної плати за жовтень 2020р. здійснено відрахування у сумі 546,20 грн. зі сплати боргу за ВП №61328623 від 28.02.2020р. (а.с. 106). Також згідно з наданою позивачем довідкою про доходи з основного місця роботи № 1507 від 22.10.2020р. за період з березня 2020 року по вересень 2020 року (включно) з його заробітної плати здійснювалися відрахування на загальну суму 18 120,00 грн. з призначенням\~платежу \~сплата аліментів (а.с. 107). Отже, в матеріалах справи відсутні докази стягнення з позивача на користь відповідача грошової суми в розмірі 18 666,20 грн. в рамках виконавчого провадження № 61328623. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що заявлена ним вимога про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» коштів є передчасною, оскільки рішення суду про визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню ще не набрало законної сили. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивач просить суд відшкодувати йому судові витрати, пов`язані з витребуванням доказів, шляхом надсилання рекомендованих листів на адреси сторін в розмірі 109,50 грн. та комісію при сплаті судового збору за подання позову. Рекомендовані листи, за направлення яких у травні 2020 року, тобто до звернення до суду з даним позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти, не є судовими витратами у розумінні норм ст.ст. 138 - 140 ЦПК України, тому необґрунтованим є питання про їх розподіл. Комісія по оплаті судового збору також не підлягає відшкодуванню, оскільки не відноситься до судового збору. В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі у розмірі 1\~261,20\~грн. (840,80 грн. - за позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) + 420,40 грн. (за подання заяви про забезпечення позову, тобто, 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) (а.с. 47, 71). Решта помилково сплаченого позивачем судового збору в сумі 1\~051,00 грн. може бути повернута за окремою заяво. На підставі викладеного,

Outcome: partial