Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

07.07.2015 року до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 10842,01 грн., яка складається з: 5602,82 грн. заборгованості за кредитом; 3446,71 грн. - заборгованості за відсотками; 800 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 492,48 грн. штраф (процентна складова). Також просить стягнути судові витрати у розмірі 243,60 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.10.2010 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, а тому свої зобовязання не виконав. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти позову заперечують, посилаючись на те, що на умовах, зазначених позивачем у позові, відповідач [PERSON] договір не укладала, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи, ксерокопії яких надані позивачем, не підписувала. Відповідно позов в частині стягнення заборгованості за відсотками, комісією, пені та штрафом є необґрунтований. У відповідності до вимог частини 2 статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положеннями ЦК України про зобовязання та параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит». Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Із заяви на отримання кредиту від 04.10.2010 року та Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вбачається, що між позивачем та відповідачем був укладений договір споживчого кредиту, за яким відповідач отримала у позивача кредитні кошти, відповідно до встановленого ліміту у розмірі 1000 грн., який згодом було збільшено до 5610,00 грн. ( а.с.9). Враховуючи відсутність будь-яких інших доказів по справі щодо розміру заборгованості за кредитом та його погашення, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості за кредитом відповідача перед позивачем у розмірі 5602,82 грн., як зазначено у позові, не оспорюється відповідачем, та підлягає стягненню. Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). . Вирішуючи даний спір, суд не бере до уваги, як належний доказ по справі, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи (довідку) про умови кредитування, ксерокопії яких долучені до позову, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування домовленість сторін про істотні умови укладеного кредитного договору відносно відсотків, комісії, пені та штрафів, відсутня підпис позичальника, а тому надані позивачем ксерокопії документів є неналежними доказами в розумінні ст.58 ЦПК України ( а.с.11-34). Відповідно, ксерокопії зазначених Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи про умови кредитування, не можуть визнаватися як складова частина кредитного договору. На пропозицію надати оригінали Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи про умови кредитування, з підписом позичальника, позивач не надав до суду зазначені документи. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14 та постанові № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, що в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивач не надав суду належних доказів узгодженої сторонами у письмовій формі домовленості щодо розміру відсоткової ставки, комісії, пені та штрафу, відповідний документ з підписом відповідача суду не надано, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цієї частині за недоведеністю. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а також з відповідача слід стягнути судовий збір згідно правил ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.207, 509, 526, 549, 610, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial