Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

05 лютого 2018\~\~року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON]) звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору без номеру від 24.12.2010 року, відповідач отримав кредит у розмірі 2800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті «http://privatbank/ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Договору передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Договору. Відповідно до п. 1.1.2.3 Договору до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені Договором. Проте відповідач не виконав свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором, чим порушив умови договору, вимоги чинного законодавства України, а тому, станом на 31.10.2017 року виникла заборгованість у розмірі 56857,85 грн., яка складається з наступного: - 2512,64 грн. - заборгованість за кредитом; - 47261,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3900 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 2683,71 грн. - штраф (процентна складова). Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 56857,85 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 1762 гривен. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву та заяву про застосування строку позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України (а.с.77-78). Заперечення проти позову мотивує наступним: при зверненні до ПАТ «ПриватБанк» він оформлював кредитну карту з встановленим кредитним лімітом 280 грн. 27.12.2010 року, а не 24.12.2010 року на суму кредитного ліміту 2800 грн., як зазначено у позові. Позивач навмисно допускає помилку у розрахунку заборгованості, виходячи з кредитного ліміту у 2800 грн., завищує суму заборгованості. Він не підписував ні один документ, якій зазначений позивачем у позовній заяві на надання кредиту. Умови та правила надання банківських послуг, затверджених 06.03.2010 року та тарифи, на які посилається банк, він не підписував та йому вони надані не були. Також не зазначені дані про те, що позивачем був відкритий кредитний рахунок та видана відповідна карта, і дані про отримання ним карти, а також копія карти. Також вважає, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, оскільки права банка були порушені у 2014 році, а з позовом банк звернувся тільки у 2018 році. Ухвалою Краматорського міського суду від 01.03.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач подав заяву з запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~ Ухвалою суду від 23.03.2018 року судом постановлено розгляд цивільної справи проводити за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що згоди на зміну кредитного ліміту за кредитною карткою він не давав, банком невірно розраховані відсотки за користування кредитом, безпідставно нарахована пеня, а також пропущений строк позовної давності для звернення з позовом. Вислухав пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2010 року відповідач [PERSON] уклав договір б/н, відповідно до якого отримав кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.10-35). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування а обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (а.с.9), кредитний ліміт був неодноразово змінений банком: - 24.12.2010 року встановлено кредитний ліміт 300 грн.; - 03.03.2011 року збільшено кредитний ліміт до 400 грн. - 12.05.2011 року - збільшено кредитний ліміт до 500 грн. - 10.08.2011 року збільшено кредитний ліміт до 800 грн. - 30.11.2011 року збільшено кредитний ліміт до 2300 грн. - 05.12.2011 року збільшено кредитний ліміт до 2800 грн. - 28.03.2012 року зменшено кредитний ліміт до 2300 грн. Як вбачається з виписки по рахунку за період з 24.12.2010 року по 31.10.2017 року, наданої позивачем, відповідач активно користувався кредитною карткою, знімав кредитні кошти, частково погашав заборгованість за договором та знову користувався кредитними коштами (а.с.123-130). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.12.2010 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], станом на 31.10.2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 56857,85 грн, яка складається з наступного: - 2512,64 грн. - заборгованість за кредитом; - 47261,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3\~900 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 2683,71 - штраф (процентна складова). Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до\~ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено\~ст. 1049 ЦК України. За приписами ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Статтями\~1048,\~1049,\~1050 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною першою ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобовязання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (термін), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобовязання є його порушенням. Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд встановив, що 24 грудня 2010 року відповідач, підписавши кредитний договір, отримав кредит у розмірі 2800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.п 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4\~\~Умов та Правил надання банківських послуг, затвердженого наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Виходячи з цього, суд відхиляє доводи відповідача про те, що між сторонами не існує договірних відносин, та начебто кредитний договір не укладений належним чином, а відповідач, не отримав кредитну картку від Банку. Суд вважає, що підписавши вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, погодивши істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, та фактично користуючись коштами, сторони підтвердили, що між ними виникли кредитні правовідносини. Щодо доводів відповідача про пропуск банком строку позовної давності для звернення до суду, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг розділу 2.1.1. «Загальні положення», затверджених наказом\~\~від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 визначено, що карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні\~\~карти включно. Враховуючи, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України, приймаючи постанову від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14). Як вбачається з довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16.05.2018 року (а.с.147), відповідач [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 24.12.2010 року отримав три кредитні картки, остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 02.2017 року. Згідно реєстраційного номера вхідного документу, позивач звернувся до суду з вимогою про повернення кредитних коштів за договором 05.02.2018 року, тобто строк позовної давності щодо вимоги про повернення кредиту в повному обсязі, з урахуванням строку дії кредитної картки, не сплив, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість\~\~за кредитом у розмірі 2512 грн.64 коп. Щодо перебігу позовної давності за вимогою про стягнення процентів за кредитом суд зазначає наступне. Частиною 1\~ст. 1054 ЦК України\~визначено, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним. Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~визначено, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктом 2.1.1.5.5 розділу 2.1.1.5 «Обов`язки клієнта» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом\~\~від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 визначено обов`язок клієнта погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов`язань за Договором, клієнт зобов`язаний на вимогу банку виконати зобов`язання по поверненню Кредиту (в т.ч. простроченого Кредиту та [PERSON]), оплаті Винагородження банку (п. 2.1.1.5.6 розділу 2.1.1.5 «Обов`язки клієнта» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом\~\~від 06 березня 2010 року № СП-2010-256). Договором № б/н від 24.12.2010 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] встановлено обов`язок відповідача в межах строку кредитування до останнього дня лютого 2017 року повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами) до 25 числа кожного місяця. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою\~статті 261 ЦК України\~починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (п. 92 постанови [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12). Крім того, згідно висновків [PERSON] Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~ст. 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. За умовами договору № б/н від 24.12.2010 року відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (до останнього дня лютого 2017 року), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 05 лютого 2018 року, тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти починаючи з 05 лютого 2015 року по останній день лютого 2017 року (строк дії карти). Розраховуючи заборгованість по процентам за користування кредитом, суд виходить з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони договору № б/н від 24 грудня 2010 року під час його укладення погодили, що банк надав відповідачу кредит у розмірі 2800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму заборгованості за кредитом. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що з 01 вересня 2014 року процентна ставка збільшена з 1 квітня 2015 року до 43,20 %. Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Розділу 2.1.1.12. «Порядок нарахування та оплати процентів і комісії. Порядок погашення боргових зобов`язань» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, за користування Кредитом і [PERSON] нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів в році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 325/1163/16-ц (провадження № 61-20225св18), за змістом положень\~статті 1056-1 ЦК України\~проценти за кредитним договором нараховуються за користування саме кредитом (кредитними коштами), у зв'язку із чим базою для нарахування процентів є залишок суми основної (поточної та простроченої) заборгованості за кредитом, і проценти за користування кредитом не повинні нараховуватись на заборгованість із раніше нарахованих процентів та на штрафні санкції (частина друга\~статті 550 ЦК України). Суд дійшов висновку\~\~що банк не дотримався встановленого порядку повідомлення клієнта про підвищення відсоткової ставки за кредитом, тим самим зробив це в односторонньому порядку, чим порушив вимоги\~ст. 1056-1 ЦК України. З виписки по картковому рахунку [PERSON] за період з 01.12.2010 року по 16.05.2018 року вбачається, що відповідач, починаючи з 13.06.2014 року кредитною карткою не користується, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснює, підстави для нарахування йому збільшених процентів за користування кредитом з 01 квітня 2015 року до 43,20 % на рік відсутні. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку - 36,00% річних. Враховуючи що з 13 червня 2014 року заборгованість за кредитом складала 2242,16 грн, прострочена заборгованість за кредитом складала 270,48 грн, які в подальшому не змінювалися, кількість днів за період з 05 лютого 2015 року по 28 лютого 2017 року складає 755 днів, проценти за користування кредитом за вказаний період складають 1897 грн. (2242,16х 36,00% : 360 днів х 755 днів) + (270,48х 36,00% : 360 днів х 755 днів). Вказана сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафів задоволенню не підлягають з наступних підстав. У частині 1\~ст. 611 ЦК України\~закріплено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з частинами 1 та 2\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Розділу 2.1.1.7. «Відповідальність сторін» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених діючим Договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн та 5 % від суми позову. Відповідно до пункту 2.1.1.12.6.1 розділу 2.1.1.12 «Порядок нарахування відсотків та комісії» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн, Клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується згідно тарифів банку на час порушення зобовязання Проте, нараховуючи відповідачу штрафні санкції та пеню, банк не врахував наступне. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначені\~Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII, який набрав чинності 15 жовтня 2014 року. Відповідно до положень\~ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З метою забезпечення реалізації ст.2 Закону, Національний банк України листом від 05 листопада 2014 року №18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив усі банки про необхідність неухильно дотриматися вимог\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~та про відповідальність керівників банків за їх невиконання. Відповідно до\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р\~затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р\~та\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р, до якого віднесене м.Краматорськ Донецької області. Судом встановлено, що відповідач мешкає та зареєстрований у [INFO], що підтверджується адресною довідкою та копією паспорта (а.с.51, 61). Таким чином, враховуючи вимоги\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-VII, у задоволенні вимог банку про стягнення з відповідача пені та штрафу слід відмовити. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за кредитом у сумі 2512,64 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в у сумі 1897 грн., а усього 4409,64 грн. У відповідності з вимогами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір за подачу позову Банком покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути судового збору за подачу позову у сумі 136,55 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial