Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

05.03.2015 року представник заявника звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт того, що [PERSON], громадянин [PERSON] Федерації, зареєстрований в [PERSON] Федерації за адресою: Ростовська область, м. Каменськ-Шахтинський, пер. Станційний, 192 тимчасово зареєстрований в Україні за адресою: [ADDRESS] постійно проживає в Україні з 26.11.2004 року до теперішнього часу. В своїй заяві, з урахуванням уточнень від 28.07.2015 року заявник посилається на те, що 01 січня 2015 року помер батько заявника [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді 2/3 частини квартири №17, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.. Люстдорфська дорога, 88-а, яку відповідно до заповіту від 16.01.2003 року він заповів заявнику. Інших спадкоємців не має. 21.02.2015 року заявник звернувся до приватного нотаріуса ОМНО з заявою про прийняття спадщини. З приводу звернення за оформленням спадкових справ заявнику стало відомо про те, що обєкти спадщини підлягають оподаткуванню і що визначення нотаріусом розміру ставки податку на обєкт спадщини залежить від місця проживання спадкоємця. Заявник є громадянином [PERSON], однак з 2002 року постійно проживає на території України, у звязку з необхідністю підтвердити нотаріусу статус резидента України, [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник заявника у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій уточнену заяву підтримав, просив її задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання в Україні підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п.5ч.2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає справу в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення . У ч.1 ст.256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення . Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Крім того, відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення . Так, факт того, що заявник з 26.11.2004 року постійно проживає на території України підтверджується наступними доказами: тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії ОД номер 438/2004, свідоцтвом про народження сина [PERSON], трудовою книжкою, в якій містяться відомості щодо працевлаштування заявника на території України з 03.10.2004 року, довідкою з ПАО «Синтез Ойл»від 06.07.2015 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5276384 від 02.11.2004 року, довідкою КП ЖКС «Вузівський» про постійне проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та іншими документами. Згідно зі ст.ст. 234, 256 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає справи про встановлення юридичних фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі викладеного та

Outcome: approved