Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

07.07.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . Право власності на зазначену квартиру нею набуто на підставі договору про поділ майна подружжя від 14.05.2019 року, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] .. Відповідно до умов зазначеного договору , між нею та відповідачем був здійснений поділ спільного майна подружжя, припинено право спільної сумісної власності на спірну квартиру та квартиру за адресою - [ADDRESS] . При поділі майна [PERSON] набув у власність квартиру за адресою - [ADDRESS] , а в її приватну власність перейшла квартира [ADDRESS] . На час укладення договору про поділ майна, відповідач був зареєстрований у квартирі, що перейшла їй у приватну власність та зобов`язався знятися з реєстрації, однак не виконав свого обов`язку. Реєстрація місця проживання відповідача в належній їй на праві приватної власності квартирі поорушує її права власника щодо володіння, користування та розпоряджання своїм майном, у зв`язку з чим просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй на праві приватної власності житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] . У судовому засіданні позивачка відсутня, подала до суду клопотання про розгляд справи за її ж відсутності, повідомивши суд, що заявлені позовні вимоги до [PERSON] підтримує, проти судового розгляду справи за її відсутності в порядку заочного провадження не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, судові повістки надіслані на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку його місця проживання повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення - за закінченням встановленого строку зберігання. З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі даних наявних у матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 14.05.2019 року за номером 31541165(а.с.7-10). Як видно зі змісту договору про поділ майна подружжя від 14.05.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , сторони договору дійшли згоди щодо розподілу майна набутого під час перебування у шлюбі, відповідно до якої квартира за адресою - [ADDRESS] перейшла у приватну власність відповідача у справі, а у приватну власність позивачки у справі [PERSON] перейшла квартира [ADDRESS] . [PERSON] зобов`язався знятися з реєстрації місця проживання в квартирі, що перейшла у власність позивачки. За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Звертаючись до суду з позовом, позивачка стверджувала, що відповідач на житловій площі належної їй квартириі не проживає з моменту уклшадення договору про поділ майна подружжя, витрат по утриманню житлового приміщення не несе.. Зазначені позивачкою обставини, як підстави позову не можуть бути перевірені судом через відсутність у судовому засіданні відповідача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на те, що відповідач у справі не є членом сім`ї позивачки, за твердженням останньої не проживає в належному їй житловому приміщенні з кінця 2018 року без поважних на те причин, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог до відповідача [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved