Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

06 жовтня 2015 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою згідно якої відповідно до укладеного договору №НМL0АК16890827 від 30 травня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7774,25 долари США на термін до 29 травня 2013 року. У звязку з тим, що відповідач порушив умови договору і не надавав грошові кошти позивачу для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно умов договору станом на 21 серпня 2015 року існує заборгованість в сумі 31239,29 доларів США, з них: заборгованість за кредитом 7259,87 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 2421,00 долар США, заборгованість по комісії за користування кредитом 593,60 долари США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 19466,43 доларів США, штраф (фіксована частина) 11,35 доларів США, штраф (процентна складова) 1487,04 доларів США. Вказану суму боргу 31239,29 доларів США, що за курсом 22,03 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 серпня 2015 року складає 688201,63 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 10323,02 грн., позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно поданої заяви просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Згідно отриманої судом 09 жовтня 2015 року інформації з Летичівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області [PERSON], [INFO], зареєстрований [INFO]. В судове засідання відповідач не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений згідно вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, письмові заперечення до суду не надходили. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення судом проведено заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно змісту ст.ст. 526, 527, 530, 536, 599, 610, 612, 625, 629, 1054 ЦК України: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; договір є обов'язковим для виконання сторонами; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, 30 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (Банк) і [PERSON] (Позичальник) укладено кредитно-заставний договір №НМL0АК16890827 згідно якого Банк зобовязується надати Позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Для забезпечення повного і своєчасного виконання Позичальником зобовязань за договором, Позичальник надає Банку предмет застави в заставу, яким є транспортний засіб ВАЗ 210994-20, 2008 року випуску, обємом двигуна 1,59, державний номер [NUMBER]. Загальний розмір кредиту складає 7774,25 долари США. Валюта кредиту USD. Мета кредиту: а) частина кредиту в розмірі 7468,35 доларів США надається з метою придбання Позичальником автомобіля; б) частина кредиту в розмірі 74,68 долари США надається з метою оплати перших страхових платежів за Договорами Страхування на перший рік дії кредиту; в) частина кредиту в розмірі 7,17 доларів США надається з метою сплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; г) частина кредиту в розмірі 224,05 долари США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. Дата погашення кредиту 29 травня 2013 року (ст. 1, 2.1, 2.2, 17.1.1, 17.1.2, 17.1.3, 17.1.5, 17.9). За користування наданим кредитом у період з дати списання кошів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту Позичальник сплачує проценти за ставкою, визначеною у ст. 17.1.6 договору 15,00 річних (ст. 4.1, 17.1.6). Нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Дата погашення у часовий інтервал нарахування процентів не включається. Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з кредитного рахунку до очікуваної дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів та закінчується поточною датою сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення кредиту на суму неповернутого кредиту (ст. 4.2). Позичальник сплачує Банку винагороди в розмірах й строки, що визначені в ст. 17.1.7 Договору. Інші платежі на користь Банку: а) винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 224,05 долара США, що сплачується в момент видачі Кредиту; б) винагорода за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту; в) винагорода за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до ст. 16.9 Договору; г) винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів (ст. 17.1.8). Погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до ст. 17.8 договору, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та кредитом - щомісяця в період сплати Позичальник зобовязаний сплатити щомісячний платіж в розмірі 203,15 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним. Для погашення заборгованості Банк відкриває Позичальникові транзитний рахунок. Позичальник здійснює погашення заборгованості (включаючи виплату боргу за кредитом, процентами, винагородою та усіма іншими платежами), шляхом внесення коштів на транзитний рахунок, з якого відповідні кошти списуються на користь Банку (ст. 4.4, 4.5, 17.8). Період сплати з 24 по 28 число кожного місяця (ст. 17.1.9). У випадку порушення Позичальником зобовязань, передбачених ст. 6.2.2 (позичальник зобовязується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до вимог договору, в тому числі здійснити повну сплату процентів за користування кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту) та ст. 6.2.3 (позичальник зобовязується сплатити Банку винагороди, визначені ст.ст. 5.2, 16.9, 16.10, 17.1.7 договору та погасити іншу заборгованість, зокрема таку, що виникла відповідно до статті 3.4.2 договору) договору щодо сплати винагород та процентів Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки (ст. 14.2). У випадку порушення Позичальником зобовязання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого ст. 6.2.4 (позичальник зобовязується погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, що передбачені ст.ст. 12.2.6 та 17.1.5) договору, Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховуються (ст. 14.3). При порушенні Позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобовязання (ст. 14.9). Нарахування неустойки за цим договором здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобовязання повинно було бути виконане відповідною стороною. Сплата неустойки здійснюється в гривнях. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (ст. 14.10). Сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років (ст. 14.11). Детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у статтях 17.1, 16.9, 16.10, 14, 6.2.7 договору: сума кредиту, проценти, винагороди, комісії, неустойки, витрати, збитки (ст. 16.5). В додатку №1 до кредитно-заставного договору №НМL0АК16890827 від 30 травня 2008 року визначено графік погашення кредиту щомісячно в період з 28 червня 2008 року по 29 травня 2013 року, де щомісячний платіж в сумі 203,15 долари США розподілено на погашення - кредиту, винагороди за резервування, відсотків. ЗАТ «КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно розділу 1 п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 17 липня 2009 року серія А1 №054809 підставою заміни свідоцтва про державну реєстрацію є зміна найменування юридичної особи з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ КБ «ПриватБанк». З приводу стягнення суми заборгованості у іноземній валюті судом враховується правова позиція згідно постанови Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа №6-190цс15), яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, у якій зазначено наступне. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена в п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу Національного банку України на операції, пов'язані з іноземною валютою. Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу Національного банку України на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 березня 2011 року № 6-7цс11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, одержання банком письмового дозволу НБУ на здійснення валютних операцій є достатньою правовою підставою для здійснення валютних операцій з надання кредитів резидентам в іноземній валюті. ПАТ КБ «ПриватБанк» має банківську ліцензію та письмовий дозвіл НБУ № 22-2 від 04 грудня 2001 року, де з урахуванням додатку до дозволу НБУ № 22-2 від 29 липня 2003 року, передбачене право на здійснення операцій, в т. ч. з валютними цінностями, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Враховуючи викладене, укладення кредитного договору в іноземній валюті не суперечить вимогам діючого законодавства, сторони були вільними у визначенні умов договору, зокрема й щодо валюти кредиту. З позовної заяви, поданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 21 серпня 2015 року заборгованість [PERSON] за договором №НМL0АК16890827 від 30 травня 2008 року, становить 31239,29 дол. США., що за курсом 22,03 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 серпня 2015 року складає 688201,63 грн., з них: заборгованість за кредитом 7259,87 доларів США (еквівалент 159934,94 грн.), заборгованість по процентам за користування кредитом 2421,00 доларів США (еквівалент 53334,63 грн.), заборгованість по комісії 593,60 доларів США (еквівалент 13077,01 грн.), пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 19466,43 доларів США (еквівалент 428845,45 грн.), штраф (фіксована частина) 11,35 доларів США (еквівалент 250,00 грн.), штраф (відсоток від суми заборгованості) 1487,05 доларів США (еквівалент 32759,60 грн.). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. У звязку із зазначеним позовні вимоги в частині стягнення штрафу (фіксована частина) в сумі 11,35 доларів США (еквівалент 250,00 грн.), штрафу (відсоток від суми заборгованості) в сумі 1487,05 доларів США (еквівалент 32759,60 грн.) задоволенню не підлягають. За приписами ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549); якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551); розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551). Неустойка є засобом забезпечення зобов'язання та засобом цивільно-правової відповідальності за його порушення, відповідно до своєї правової природи неустойка не може розглядатися як засіб збагачення. Між тим, пред'явлена до стягнення пеня (19466,43 долари США) майже вдвічі перевищує збитки кредитора, що у вигляді неповерненої частини кредиту, заборгованих процентів та комісії визначені ним у сумі 10274,47 доларів США (7259,87+2421,00+593,60). Частина 3 статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, та частини 4 статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Відповідна правова позиція, що згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14. Враховуючи зазначене суд вважає, що наявні підстави для зменшення розміру пені, її розмір має бути визначений, з урахуванням положень п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, та виходячи з принципів розумності, справедливості, співмірності з характером порушення зобов'язання боржником і розміром збитків кредитора, тому пеню слід визначити в розмірі, що фактично дорівнює сумі неповерненої частини кредиту, заборгованих процентів та комісії (10274,47 доларів США, що еквівалентно 226346,57 грн.), а саме в розмірі 225000,00 грн., такий розмір неустойки є достатнім для ефективного захисту майнових прав кредитора, для запобігання їх порушенню з боку боржника та для впливу на останнього. Судом враховується, що за змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Однак вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафних санкцій. Тобто, пеня має стягуватись в національній валюті. Отже, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідачем доказів, які б стосувалися відсутності заборгованості або існування заборгованості в іншому розмірі, суду не надано. У звязку з тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання внаслідок чого виникла заборгованість позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з вищевикладених підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача з відповідача слід стягнути 10323,02 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial