Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

05.05.2017 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 14.03.2013 року, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею, перебуває на її вихованні та утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає. З липня 2014 року разом не проживають, шлюбні стосунки припинено, спільного господарства не ведуть. Тому просить розірвати зареєстрований між ними шлюб та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на малолітнього сина [PERSON], [INFO]в розмірі 1000,00 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду подала заяву, в якій указала про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутності до суду не надходило. Враховуючи, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 14.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб за актовим записом № 323, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. Дитина проживає з батьками, що убачається з довідки КП «ВЖРЕП № 15» від 26.04.2017 року № 1017. У зв'язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння сторони наміру зберігати сім'ю не мають, примирятись не бажають, мір для цього не приймають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає, що за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. Статтею 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що добровільної угоди щодо утримання малолітнього сина [PERSON]між сторонами не досягнуто. Відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, зобов'язаний здійснювати її утримання до досягнення нею повноліття, що відповідає положенням ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Зважаючи на те, що обов'язок утримувати малолітню дитину до її повноліття є рівною мірою обов'язком як батька, так і матері, а також враховуючи встановлений розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, через що кожен з них на теперішній час має надавати матеріальну допомогу на дитину в сумі не меншій 713,00 грн., але при цьому стороною позивача не доведено обґрунтованості заявленого розміру аліментів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 850,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. За подання до суду позовної заяви в частині позову про розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн., що підлягає стягненню на її користь з відповідача. А в частині позову про стягнення аліментів з відповідача необхідно стягнути судовий збір у дохід держави, так як позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, що передбачено правилами розподілу судових витрат згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: partial