Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

07.03.2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав по відношенню до його малолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. В подальшому позивачкою було змінено предмет та підстави позову та уточнено позовні вимоги, відповідно до яких позивачка просить суд постановити рішення, яким дозволити їй виготовлення проїзного документу для виїзду за межі України малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON] та дозволити позивачці тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації, Туреччини та Єгипту з малолітньою дитиною, [PERSON], [INFO] без згоди батька у супроводі матері - [PERSON] строком на 1 рік, починаючи з 15 травня 2017 року з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що з відповідачем вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах до 2009 року. Від сумісного життя у них народилася дочка - [PERSON], [INFO], яка після припинення сумісного життя з відповідачем залишилася проживати з позивачкою і на даний час знаходиться на її вихованні та утриманні. Позивачка зазначила, що вона не має можливості виїхати за межі України у гості до родичів до Російської Федерації та на відпочинок до Туреччини та Єгипту для оздоровлення дитини, оскільки відповідач не надає їй дозволу для виїзду за межі України. У судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, надала до суду заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність та вказали, що на вимогах позовної заяви наполягають та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явися, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки він суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Борбат С.В. у судове засідання також не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила розглянути справу без її участі. Суд, вивчивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Згідно ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі. Судом встановлено що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах до 2009 року. Від сумісного життя у них народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а. с. 4). Малолітня дитина сторін - [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю - позивачем по справі [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що вбачається з довідки № 227 від 22.02.2017 року, виданої посадовими особами ТОВ «ТБК «СХІД». (а. с. 6). Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Статтею 141 СК України визначено рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. За положеннями ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За правилами ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності,батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальних захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Позивач ставить питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини на певний термін та визначає країни, враховуючи, при цьому вік дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальні можливості матері дитини, її вподобання та вподобання малолітньої дитини. Відмова батька в наданні дозволу на виїзд дитини за кордон суперечить інтересам дитини, а тому задоволення позовних вимог перш за все буде відповідати інтересам дитини. Позивач, звертаючись до суду, діє в інтересах малолітньої дочки [PERSON], [INFO], те що навіть, незважаючи на визначений матір'ю термін - 1 рік, виїзд дитини носить тимчасовий характер з обов'язковим поверненням на територію України, не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцією. Суд, визнає вказані обставини доведеними, оскільки іншого судом не встановлено.

Outcome: approved