Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

07.04.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права власності на таке майно за спадкоємцем в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] року померла його бабуся [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 2781. На час смерті [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 19,570 гa, за основним цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 26.03.2002 року Петропавлівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови № 95-р від 22.03.2002 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 8842. Позивач зазначає, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] чинним був Цивільний Кодекс України в редакції від 18.07.1963 року (далі за текстом ЦК України 1963 року), а отже спадкування після її смерті повинно відбуватись за правилами саме цього нормативного акту. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був її єдиний син [PERSON], їхні родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 18.09.1959 року Бюро записів актів громадського стану Краматорської міської ради народних депутатів Донецької області. Відповідно до довідки № 548 від 26.05.2011 Дніпропетровської областіроку, виданої Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, [PERSON] дійсно проживав з 2000р. по 2005 рік за адресою: [ADDRESS], але не був зареєстрований. Відповідно до довідки № 800 від 23.09.2011 року, виданої Українською сільською радою Дніпропетровської області , [PERSON] дійсно проживала, але не була зареєстрована на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області в період з 1995 по 2003 рік. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів щодо її цивільних прав та обов'язків, серед яких і державний акт на право власності на земельну ділянку, перебували у її рідного сина [PERSON]. Позивач зазначає, що відповідно до п. 113 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року за N18/5 (яка була чинною на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ). «свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Позивач стверджує, що у відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України в редакції від 18.07.1963 року та ст. 1268 ЦК України в редакції від 16.01.2003 року доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлений прав па нього. Позивач вважає беззаперечним факт, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO] року, але належним чином свідоцтво про право на спадщину за законом він за свого життя не оформив. [PERSON] є рідним батьком позивача [PERSON], їхні родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 11.04.1990 року відділом записів актів громадського стану Новоселищенської сільської ради Ханкайського району Приморського краю. Рішенням Петропавлівського районного суду від 21.07.2006 року батька позивача [PERSON] визнано безвісно відсутнім з травня 2005 року. Рішенням Петропавлівського районного суду від 14.03.2011 року [PERSON] визнано померлим з дня набрання чинності таким рішенням суду, тобто з 24.03.2011 року. На підставі такого рішення 07.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом було видано свідоцтво про смерть [PERSON]. Позивач зазначає, що на час смерті [PERSON] належала земельна ділянка, яку він прийняв у спадок після смерті своєї матері [PERSON], але не оформив належним чином свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач, його єдиний син [PERSON]. За рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30.01.2014 року місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є м. Краматорськ Донецької області. Тому позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Першої Краматорської державної нотаріальної контори Донецької області із відповідною заявою про прийняття спадщини. 20.11.2013 року державний нотаріус Першої Краматорської державної нотаріальної контори Донецької області винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку через відсутність у позивача належним чином оформленого правовстановлюючого документу щодо права власності спадкодавців, а саме витягу з Державного земельного кадастру на цю земельну ділянку. На сьогоднішній день у позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому що у нього відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ щодо права власності спадкодавця, а саме витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, що і послугувало підставою для відмови нотаріусом щодо видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за законом. На підставі ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, ст. ст. 328, 392, 1225, 1216, 1217, 1223, 1261, 1270 ЦК України від 16.01.2003 року, листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 позивач просить суд: визнати за [PERSON], [INFO], індивідуальний податковий номер [NUMBER], в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 19,570 га, розташовану на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка належала спадкодавцю [PERSON], що померла [INFO] року, на підставі державного акту на право приватної власності па землю серії [NUMBER], виданого 26.03.2002 року Петропавлівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови № 95-р від 22.03.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 8842. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав і просив задовольнити. Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності свого представника, в якій позов визнав. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла бабуся позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER], яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 2781. На час смерті [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 19,570 гa, за основним цільовим призначенням передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Ця земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 26.03.2002 року Петропавлівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 95-р від 22.03.2002 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 8842. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] чинним був Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року (далі за текстом ЦК Української РСР 1963 року), а отже спадкування після її смерті повинно відбуватись за правилами саме цього нормативного акту. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був її єдиний рідний син [PERSON], їхні родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 18.09.1959 року Бюро записів актів громадського стану Краматорської міської ради народних депутатів Донецької області. Згідно з довідкою № 800 від 23.09.2011 року, виданою Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, [PERSON] дійсно проживала, але не була зареєстрована на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області в період з 1995 по 2003 рік. Згідно з довідкою № 548 від 26.05.2011 року, виданою Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, [PERSON] дійсно проживав з 2000року по 2005 рік за адресою: [ADDRESS], але не був зареєстрований. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів щодо її цивільних прав та обов'язків, серед яких і державний акт на право власності на земельну ділянку, перебували у її рідного сина [PERSON]. Стаття 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року наголошує на тому, що спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст. 1268 ЦК України в редакції від 16.01.2003року). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України від 16.01.2003року). Тобто, [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, але належним чином свідоцтво про право на спадщину за законом він за свого життя не оформив. Рішенням Петропавлівського районного суду від 21.07.2006 року [PERSON], визнано безвісно відсутнім з травня місяця 2005 року. Рішенням Петропавлівського районного суду від 14.03.2011 року [PERSON] визнано померлим з дня набрання чинності таким рішенням суду, тобто з 24.03.2011 року. На підставі цього рішення 07.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 7 видано свідоцтво серії [NUMBER] від 07.06.2011 року про смерть [PERSON]. На час смерті [PERSON] він був розведений, мав двох синів, що підтвердила письмовою заявою до суду його колишня дружина [PERSON]. [PERSON] є рідним батьком позивача [PERSON], їхні родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 11.04.1990 року відділом записів актів громадського стану Новоселищенської сільської ради Ханкайського району Приморського краю. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач, його син [PERSON]. Інший син [PERSON] відмовився від спадщини на користь брата [PERSON], що він підтвердив письмовою заявою до суду. За рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30.01.2014 року місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є м. Краматорськ Донецької області. 20.11.2013 року позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Першої Краматорської державної нотаріальної контори Донецької області із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON]. 20.03.2014 року державний нотаріус Першої Краматорської державної нотаріальної контори Донецької області винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку через відсутність у позивача належним чином оформленого правовстановлюючого документу щодо права власності спадкодавця, а саме витягу з Державного земельного кадастру на таку земельну ділянку. Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 19,570 га від 26.03.2014 року № 7/10-1237 її вартість складає 406 998 (чотириста шість тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. 66 коп.. У відповідності до ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Відповідно до статті 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Отже, позивач є спадкоємцем права власності на спадкове майно, а саме: - на земельну ділянку площею 19,570 гектарів сільськогосподарського призначення, розташовану на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що фактично належала спадкодавцю [PERSON], яка померла [INFO] року. На підставі викладеного, ст.ст.524, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст.ст.328, 1216, 1218,1225 1266, 1268 Цивільного кодексу України 2003 року,

Outcome: approved