Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

06.03. 2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] /[PERSON]/ [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Солонківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, про усунення перешкод в проживанні, вселення та відшкодування моральних збитків. У зазначеній заяві заявник просить суд ухвалити рішення суду, яким усунути йому перешкоди в користуванні будинковолодінням №10 господарськими будівлями та земельною ділянкою, що знаходиться в с. Солонка, Пустомитівського району, Львівської області по вул. Крушельницької, вселити його в будинок де він зареєстрований за постійним місцем проживання та стягнути з відповідача в його користь понесені моральні збитки в сумі 20 000 грн. Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: позивачеві належить 1 / 2 частина будинковолодінням №10 господарськими будівлями та земельною ділянкою, що знаходиться в с. Солонка, Пустомитівського району, Львівської області по вул. Крушельницької. Відповідач проживає у вказаному будинковолодінні та чинить позивачеві перешкоди у користуванні його частиною вказаного будинку, господарських будівель та споруд, частиною земельної ділянки. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, проте подав суду письмову заяву у якій просить суд розглядати цивільну справа без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду справи у судове засідання не зявилася про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області у судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи без участі його участі. Враховуючи відсутність згоди позивача на заочний розгляд справи, суд постановив здійснювати судовий розгляд справи в загальному порядку. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5156438 від 22.10. 2004 року, виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» (а.с. 7) [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину /р. № 3505/ від 17.09. 2004 року видане [PERSON] держнотконторою (а.с. 6 ) володіє на праві власності 1 / 4 частиною житлового будинок № 10 по вул. Крушельницької, с. Солонка, Пустомитівського району, Львівської області. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28.01. 2015 року у справі № 450/833/11 (а.с. 12 - 13) встановлено такі обставини: у березні 2011 року спір про розподіл в натурі житлового будинку №10 по вул. Крушельницької в с. Солонка та земельної ділянки виник між рідними братами [PERSON], якому на день предявлення позову в суд належало на праві власності 3 / 4 частки ідеальної частини вказаного будинку та [PERSON], якому належить 1 / 4 ідеальна частина вказаного будинку. В процесі розгляду цієї справи позивач у справі [PERSON] 13 травня 2012 року належну йому 1 / 2 ідеальну частину по нотаріально посвідченому договору подарував своїй дочці [PERSON]. Новий власник 1 / 2 частини будинку [PERSON] за життя позивача [PERSON] у справу із самостійним позовом про поділ будинку та земельної ділянки з врахуванням її частки не вступила. Позивач [PERSON] помер 20 вересня 2013 року та залишив заповіт на належну йому 1 / 4 ідеальну частину будинку на свого неповнолітнього внука [PERSON], який мав право вступити у справу в якості правонаступника в особі його законного представника матері [PERSON]. Рішенням Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 353 від 26.01. 2006 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність в с. Солонка» ухвалено передати у приватну власність земельні ділянки [PERSON] 0, 1929 га під ОЖБ, [PERSON] 0,0792 га під ОЖБ, 0, 1536 га під ОСГ, у спільну сумісну власність земельну ділянку під ОЖБ 0, 0257 га. [PERSON] про закриття кримінального провадження від 24.12. 2013 року (а.с. 29 - 33), крім іншого, слідує, що допитана, як свідок [PERSON] повідомила, що проживає у с. Солонка на вул. Крушельницької, 10 в будинку, частка якого належить її дядьку [PERSON], з яким упродовж багатьох років склались неприязні стосунки на ґрунті розподілу даного житлового будинку. 02.11.2013р. близько 10.00 год. [PERSON] прибув у будинок та почав збирати речі покійного брата, а її батька [PERSON] [PERSON], зробила зауваження [PERSON], на яке останній не реагував та виражався нецензурними словами. Після цього, прийшов її чоловік [PERSON], який також зробив [PERSON] зауваження, на яке той не відреагував. У звязку з цим, попросила і свого чоловіка [PERSON] викликати працівників міліції по телефону. Після прибуття слідчо-оперативної групи [PERSON] ГУ МВС України у Львівській області за вказаною адресою, у неї відібрано письмову заяву щодо неправомірних дій [PERSON] Крім цього, [PERSON] записала заяву про надання згоди на проникнення та проведення огляду приміщення будинку, при цьому предявила працівникам міліції документи, що посвідчують право власності на вказаний будинок. Будучи допитаний як свідок старший слідчий відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи СУ ГУ МВС України у Львівській області [PERSON] дав аналогічні із [PERSON] показання. Допитаний як свідок слідчий Пустомитівського РВ ГУ МВС України у Львівській області [PERSON] повідомив, що 02.11.2013 року перебував на чергуванні у складі слідчо - оперативної групи [PERSON] Близько 11.00 год. цього ж дня отримав повідомлення від оперативного чергового [PERSON] про необхідність здійснення виїзду у с. Солонка на вул. Крушельницької, 10, Пустомитівського району, Львівської області у звязку з надходженням телефонного повідомлення про вчинення хуліганських дій з боку невідомої особи. Прибувши на місце події, до нього підійшла [PERSON], яка повідомила, що її дядько [PERSON] без її дозволу піднявся на другий поверх будинку у якому вона проживає та самовільно почав забирати речі, які належали її батьку - [PERSON] через що і виник конфлікт, в ході якого [PERSON] нецензурно висловлювався в її сторону та погрожував розправою. Після цього, ним відібрано заяву від [PERSON] про вчинення правопорушення та заяву про надання добровільної згоди на проникнення та проведення огляду у приміщенні належного їй житлового будинку, при цьому предявила документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно. Піднявшись на другий поверх вказаного будинку побачив мужчину, який представився [PERSON] Зі слів йому, стало відомо, останній володіє правом власності на 1 / 4 частину вказаного будинку, однак жодних документів, які б підтверджували це [PERSON] не предявив. В подальшому ним як слідчим проведено огляд місця події. Будучи допитані як свідки дільничний інспектор міліції [PERSON] ГУ МВС України у Львівській області [PERSON], оперуповноважений КМСД [PERSON] ГУ МВС України у Львівській області [PERSON] дали аналогічні із [PERSON] показання. Судом встановлено, що реального поділу спірного будинковолодіння не здійснювалося. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Із системного аналізу зазначених вище норм закону із встановленими судом обставинами справи, слідує, що відповідач здійснюючи свої майнові права на користування спірним житловим будинком та господарськими будівлями порушує право позивача на користування зазначеним майном. Таким чином, з урахування того, що реального поділу будинковолодіння не здійснено, заявлена позивачем позовна вимога про зобовязання відповідача не чинити позивачеві перешкод у користуванні житловим будинком та господарськими будівлями є підставною. Задоволення цієї позовної вимоги позивача на думку суду в повній мірі забезпечить захист права позивача на користування спірним будинковолодіння. Таким чином вимога про вселення позивача є передчасною. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною [PERSON] України (\~Закон України від 17.07.1997 року № 475/97\~- ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Враховуючи те, що норми ч. 4\~ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України\~визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих ним повноважень судом створені належні умови для надання сторонами доказів, заявлення клопотань витребування додаткових доказів. Встановлено, що позивачем всупереч норм ч.ч. 1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження факту чинення позивачеві перешкод у користуванні земельною ділянкою. Із акту Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 21.08. 2014 року (а.с. 23) слідує, що [PERSON] дійсно використовував та користується земельною ділянкою (згідно рішення Солонківської сільської ради № 353 від 26.01. 2006 року), навпроти житлового будинку в с. Солонка, вул. Крушельницької, 10. Що також підтверджує відсутність перешкод у позивача для користування земельною ділянкою. Встановлено, що незаконними діями відповідача, які полягають у чиненні відповідачем перешкод у користуванні позивачем житловим будинком, останній зазнав моральних страждань, що перебувають у прямому причиново наслідковому звязку із діями відповідача, які були умисними. Такі, моральні страждання позивача суд оцінює у три тисячі гривень, що підлягають стягненню з відповідача. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК україни. На підставі наведеного та

Outcome: approved