Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

06.08.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 27.08.2018 року уточнила та просить шлюб укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 13.04.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції в Одеській області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 120 розірвати та стягувати з відповідачана користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~вікуз подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 06.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме по 04.05.2022 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, виникли непорозуміння, оскільки між сторонами відсутні взаєморозуміння і довіра. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивачка не має наміру їх поновлювати. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам та інтересам дитини. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин відповідач матеріально не забезпечує [PERSON] та їх спільну дитину. Самостійно утримувати малолітню дочку, у якої з трирічного віку діагностовано бронхіальну астму, профілактика та лікування якої потребують значних матеріальних витрат, позивачка не має можливості. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні уточнений позов та обставини позову визнав в повному обсязі. Від надання строку на примирення сторони відмовилися. Вислухавши сторони, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ст.56 СК України дружина та чоловік мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частина 2 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.04.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції в Одеській області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 120, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД № 321468, виданим 13.04.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції в Одеській області. Згідно свідоцтва про народження серії І-ЖД №412879, виданого повторно 14.11.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, від спільного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. На час розгляду справи фактичні шлюбні відносини між сторонами відсутні. Майновий спір чи спір про місце проживання дитини у сторін на час розгляду справи відсутній. Зазначені обставини визнані сторонами у судовому засіданні та згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Приймаючи до уваги, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дитини, їх особисті та майнові права після розірвання шлюбу не будуть порушені, суд дійшов до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і шлюб може бути розірваний. Що стосується стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.27\~Конвенції про\~права дитини\~від 20.11.1989\~року,\~діючої на\~Україні з\~27.09.1991\~року,\~держави-учасники\~визнають право\~кожної дитини\~на рівень\~життя,\~необхідний для\~фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку\~дитини.\~Батько (-ки)\~несуть основну\~відповідальність за\~забезпечення умов\~життя,\~необхідних для\~розвитку дитини,\~в межах\~своїх здібностей\~і фінансових\~можливостей. \~ Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Стаття 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік визначає, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 1 липня 2018 року складає 1944 гривні. Позивачка є працездатною особою, на даний час працює та щомісячно отримує заробітну плату в розмірі близько 4\~000 гривень. \~ \~ \~ \~Відповідач являється працездатною особою, стан здоровя добрий, стягнень за виконавчими документами та непрацездатних осіб на утриманні не має. На даний час він працює на посаді інспектора Прикордонної служби. Зазначені обставини також визнані сторонами у судовому засіданні та згідно ч.1 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги ст.182 СК України та виходячи зі встановленого ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожиткового мінімуму, суд вважає, що заявлений позов, з урахуванням матеріального положення обох сторін, підлягає задоволенню та стягненню з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 06.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме по 04.05.2022 року. Частиною 1 ст.430 ЦПК України передбачено, що рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.ст.79, 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст.141 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України Про судовий збір, з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі встановленого,

Outcome: approved