Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

06.06.2016 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 3210, 00 доларів США та 3000,00 грн., що за курсом НБУ на момент подання заяви складає 83563,26 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 3% річних в розмірі 5240,54 грн., інфляційні в розмірі 1794,00 грн. і штрафні санкції в розмірі облікової ставки НБУ 31098,29 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір та судові витрати. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 01.01.2014 року відповідач [PERSON] взяв в борг з 3210,00 (три тисячі двісті десять) доларів США та 3000,00 (три тисячі) гривень у [PERSON] та був зобов`язаний повернути грошові кошти 01.05.2014 року. Це підтверджується розпискою від 01.01.2014 р., що була надана відповідачем. Вважає, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, а розписка є документом, що підтверджує укладення договору позики. На момент подання заяви, згідно курсу НБУ (100 доларів США - 25,09759 гривень), сума З 210,00 (три тисячі двісті десять) доларів США складає 80 563,26 (вісімдесят тисяч п`ятсот шістдесят три гривні 26 копійок) гривень. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2016 року головуючим по справі обрано суддю Грищенко І.О. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.08.2016 року відкрито провадження по справі. 31.01.2017 року представником відповідача подано клопотання про призначення технічної експертизи документу, в якій зазначено, що відповідач стверджує, що він не мав жодних правовідносин з [PERSON] , а розписка сфальсифікована. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2017 року призначено експертизу по справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.06.2017 року відновлено провадження по справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.11.2017 року призначено експертизу по справі. 30.11.2018 року Висновок експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів №26248. (а.с. 119-124) Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.12.2018 року відновлено провадження по справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2020 року головуючим по справі обрано суддю Шестака О.І. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2020 року головуючим по справі обрано суддю Подус Г.С. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи повторно не з`явився. 30.08.2016 року [PERSON] подав до суду заперечення проти позову, в яких вказав, що проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що ніяких грошових коштів від [PERSON] він не отримував, а підпис в розписці не його. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до\~Закону України\~від 03\~жовтня 2017\~року №\~2147-VІІІ\~«Про внесення\~змін до\~Господарського процесуального\~кодексу України,\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~Кодексу адміністративного\~судочинства України\~та інших\~законодавчих актів» внесено зміни до\~Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року. Згідно з\~Перехідними положеннями ЦПК України\~справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України,\~відповідно\~до\~приписів якої,\~кожна\~особа\~має право\~звернутися\~до\~суду за\~захистом\~свого\~особистого немайнового\~або\~майнового\~права та\~інтересу. Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. 01.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, згідно якого [PERSON] перелав [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті - доларах США в розмірі 3210,00 (три тисячі двісті десять) доларів США та 3000,00 (три тисячі) гривень, в свою чергу [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму грошових коштів до 01.05.2014 року. Підтвердженням факту отримання відповідачем від позивача 3210,00 (три\~тисячі двісті\~десять)\~доларів США\~та 3000,00\~(три\~тисячі)\~гривень та вищевикладених обставин слугує розписка відповідача від 01.01.2014 року (оригінал розписки а.с.34). Твердження відповідача про те, що він не тримував грошових коштів від позивача спростовується оригіналом розписки та проведеною по справі експертизою. Згідно Висновоку експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів №26248 від 30.11.2018 року, у наданій для дослідження розписці від 01.01.2014 від імені [PERSON] підпис від його імені виконано поверх друкованого тексту (лінії для виконання підпису); спочатку друкувався текст, а потім виконувався підпис від імені [PERSON] ; у наданій для дослідження розписці від 01.01.2014 від імені [PERSON] текст виконано електрофотографічним способом друку за допомогою одного і того ж друкуючого пристрою - лазерного (світлодіодного) принтера або багатофункціонального друкуючого пристрою (БФП - принтер-сканер-копір) у режимі принтера з використанням речовини. Слово «РАСПИСКА», яким починається\~текст виконано іншім шрифтом ніж решта тексту розписки. (а.с. 119-124) Згідно зі\~статтею 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1\~статті 1049 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~частини 1\~та 2\~статті 509\~Цивільного кодексу\~України,\~зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від певної\~дії,\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст.525,\~526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.\~Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1\~статті 626 Цивільного кодексу України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Невиконання відповідачем грошового зобов`язання з повернення суми позики у встановлені строки тягне за собою відповідальність передбачену нормами чинного законодавства України. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Оцінюючи надані суду докази, а саме розписку про отримання позики, яка складена та підписана 01.01.2014 року відповідачем [PERSON] , суд виходить з того, що вказаний письмовий доказ є належним та допустимим підтвердженням укладання договору позики. Суд також погоджується з наданим позивачем розрахунком пені, інфляційних збитків, 3% річних. (а.с.3-7) У ч. ч. 1, 2, 8\~статті 83 ЦПК України\~визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі\~статті 141 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved