Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

06.04.2017 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що [INFO] року помер її та відповідача батько - [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями, вартістю 89894 грн., що знаходиться на [ADDRESS] а також права на земельну частку (пай) та грошових вкладів з нарахованими відсотками і компенсацією. Спадкоємцем майна після смерті [PERSON] по закону є вона та відповідач, як дочка та син померлого. Інший спадкоємець - їхня мати та дружина померлого [PERSON] - [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась, про що подала відповідну заяву. Спадщину вона та відповідач прийняли та вже оформили спадкові права: вона на грошовий вклад з нарахованими відсотками та компенсацією, а відповідач на земельну частку (пай), відповідно до договору про поділ спадщини від 13.02.2014 року. Проте, оформити спадкові права на житловий будинок вона не може, оскільки при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на будинок, що є перешкодою для оформлення спадкових прав. Відповідач [PERSON] оформляти спадкові права на житловий будинок не бажає. Просить визнати за нею - [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року її батька - [PERSON] на спадкове майно, яке складається із житлового будинку під літерою «А», загальною площею 61,8 м.кв., в тому числі житловою площею 37,9 м.кв.; веранди під літерою «а»; ганку під літерою «а1»; хліва під літерою «Б»; літньої кухні під літерою «В»; гаража під літерою «в»; хліва-прибудови під літерою «в1»; льоху під літерою «Г» та огорожі «1-3», - загальною вартістю 89894 грн., що розташовані на [ADDRESS] В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги та представництва від 27.03.2017 року (а.с.32-33), не з'явилися, позивачка подала заяву про розгляд справи у її та представника відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.74). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшла заява, у якій останній просить розгляд справи проводити у його відсутності, позов [PERSON] визнає в повному обсязі, не заперечує щодо його задоволення (а.с.75). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Від неї до суду надійшла заява, у якій остання просить розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування розглянути у її відсутності, заперечень щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не має (а.с.77). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка, відповідач та третя особа заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], свідоцтвом про народження позивачки (а.с.8) та свідоцтвом про укладення шлюбу між позивачкою та [PERSON] (а.с.7). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO] року, постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) площею 2,27 умовних кадастрових гектарів у землях САТ «Соснівське», грошових вкладів з відсотками та компенсацією та із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS] Спадкоємцями майна померлого [PERSON] за законом є дочка - позивачка [PERSON] та син - відповідач [PERSON] (а.с.8, 9), які спадщину прийняли та частково оформили свої спадкові права, що підтверджується матеріалами спадкової справи №68/14 до майна померлого [INFO] року [PERSON] (а.с.43-72), зокрема, договором про поділ спадщини від 13.02.2014 року, з якого вбачається, що у спадщину до позивачки [PERSON] переходять грошові вклади з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігається в Шаргородському ТВБВ 10001/041 АТ «Ощадбанк» по філії 2914/012 на особових рахунках [NUMBER], [NUMBER], а до відповідача [PERSON] право на земельну часку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності САТ «Соснівське» розміром 2,27 в умовних кадастрових гектарах, що належить спадкодавцю на підставі сертифікату серії [NUMBER] (а.с.19-21, 43-72). Інший спадкоємець після смерті [PERSON] - [PERSON] відповідно до норм цивільного законодавства України, спадщини не прийняла і на неї не претендує (а.с.47). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], [PERSON] відмовлено 17.03.2017 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК Вінницької області Масилюк Р.М., про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.6). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 89894 грн., що знаходиться в [ADDRESS] Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом. Так, з довідки виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 10.02.2014 року за №576 вбачається, що будинок з господарськими будівлями на [ADDRESS], згідно з книгою нумерації за 1987 рік, дійсно рахувався за [PERSON] (а.с.11). З архівної виписки з рішення Шаргородської міської ради народних депутатів 13 сесії 1 скликання від 17.12.1993 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування на території Шаргородської міської Ради народних депутатів» вбачається, що у користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,47 га (а.с.18). Згідно з даними з погосподарських книг Шостаківської сільської ради за 1980-1982 роки, 1983-1985 роки [PERSON] записаний головою господарського на [ADDRESS] Відповідно до даних з погосподарських книг за 1986-1990 роки (а.с.30-31), [PERSON] також зазначений головою двору на [ADDRESS] З довідок КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 12.02.2014 року №30 та від 04.04.2017 року №129 вбачається, що, згідно з архівними даними БТІ, на ім'я [PERSON] будинок в [ADDRESS] Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок та інвентаризаційної справи, оглянутої в судовому засіданні вбачається, що будинковолодіння в [ADDRESS], складається з житлового будинку під літерою А», загальною площею 61,8 м.кв., в тому числі житловою площею 37,9 м.кв.; веранди під літерою «а»; ганку під літерою «а1»; хліва під літерою «Б»; літньої кухні під літерою «В»; гаража під літерою «в»; хліва-прибудови під літерою «в1»; льоху під літерою «Г» та огорожі «1-3» (а.с.16-17). Загальний фізичний стан будинку 1963 року забудови - незадовільний, має 55% зносу, що вбачається із довідки про технічний стан житлового будинку (а.с.15), виданої КП «Могилів-Подільське МБТІ». Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний стан будинку (41-60% зносу) означає, що експлуатація елементів будинку можлива при умові проведення ремонту. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. При цьому, до зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п.1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма №1 - «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№32 та 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за №1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1963 рік (рік забудови спірного житлового будинку та господарських будівель) в сільській місцевості, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Отже, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. З листа-роз'яснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 23.03.1999 року №12/5-126 «Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» вбачається, що постановою КМУ від 05.08.1992 року за №449 затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення. Згідно з цим Положенням закінчені будівництвом та підготовлені до експлуатації згідно з затвердженим проектом об'єкти повинні прийматися в експлуатацію державними приймальними комісіями… Порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом… По об'єктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами) (а.с.12). Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Відповідно до довідок КП «Могилів-Подільське МБТІ», згідно з архівними даними КП право власності на будинок по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] не зареєстровано (а.с.13-14). Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в [ADDRESS], - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті останнього. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] позивачці [PERSON] відмовлено 14.03.2017 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК Вінницької області, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.6). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] як дочка і прийняла спадщину після смерті батька та оформила свої спадкові права, згідно з договором із [PERSON] про поділ спадкового майна від 13.02.2014 року. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] в заяві до суду зазначено про повне визнання ним позовних вимог [PERSON], що вбачається із письмової заяви (а.с.75), то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на майно померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved