Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

05 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання їх батька - [PERSON] . Свої вимоги позивач мотивував тим, що у сторін є троє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . На початку травня 2013 року відповідач [PERSON] разом з дітьми переїхала проживати у кв. [ADDRESS] до своєї матері. Після цього позивачу почали чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми, а з березня 2017 року відповідач взагалі перестала давати позивачу можливість бачитись і спілкуватись з дітьми. 08.06.2017 року виконавчим комітетом Хмельницької міської ради прийнято рішення № 389, яким визначено порядок участі [PERSON] у вихованні дітей. Проте, [PERSON] дане рішення не виконувала, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення участі у їх вихованні. Проте в подальшому відповідач почала негативно впливати на психіку дітей, шантажувати їх, змушуючи їх обирати між батьками. У зв`язку з цим діти почали частіше перебувати з батьком, де їх було комфортніше. Тому, позивач [PERSON] вирішив ініціювати через суд питання про визначення місця проживання дітей разом з ним, оскільки у нього є всі матеріальні умови для проживання трьох дітей, що підтвердила служба у справах дітей Хмельницької міської ради 24.05.2017 року у акті обстеження побутових умов. Ухвалою суду від 28 березня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого засідання. 16 травня 2019 року відповідач [PERSON] подала до суду заперечення проти позову, в якому зазначила, що їх спільні з позивачем діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] проживають разом з нею, вони доглянуті, забезпеченні всім необхідним, психологічно почувають себе комфортно, добре розвинені, відвідують навчальні заклади, а також і додаткові гуртки, та жити з батьком по [ADDRESS] не бажають. Зазначає, що позивач погано впливає на дітей - вчить їх прогулювати заняття, не відпускає зі свого дому; порушує встановлений судом порядок спілкування з дітьми, не погоджує з відповідачкою їх виїзди за межі м. Хмельницького. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, заявлених у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності та підтримує висновок Органу опіки та піклування про недоцільність визначення місця проживання дітей з батьком. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2019 року по 18.04.2014 року, в період якого у них народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На початку 2013 року відповідач [PERSON] разом з трьома дітьми переїхала з помешкання чоловіка [PERSON] ( [ADDRESS] ) проживати до своєї матері в квартиру [ADDRESS] . Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст. 31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч.4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в ч. 3 ст. 160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , досягла чотирнадцяти років, а відтак з цього часу втратила статус малолітньої дитини. Таким чином на момент розгляду справи в суді, [PERSON] досягла 14 років, пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому суд вважає, що в задоволенні позову про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] разом з батьком, слід відмовити за безпідставністю. Щодо визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , то суд виходить з наступного. З характеристики, виданої ДОП СП ПЗВМ ХВП ГУНП в Хмельницькій області лейтенанта поліції Мамчура І.С., відповідач [PERSON] за місцем проживання характеризується добре, спиртними напоями не зловживає, наркотичні речовини не вживає, громадський спокій не порушує, з сусідами конфліктні ситуації не створює, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась; аналогічно позитивно [PERSON] характеризується і за місцем роботи - у виробничому підрозділі вагонної дільниці ст. Хмельницький; згідно довідки про доходи № 228 від 28.05.2019 року має стабільний дохід в середньому 11 644 грн. на місяць. Актом обстеження житлово-побутових умов в квартирі [ADDRESS] (за місцем проживання [PERSON] ) встановлено, що умови для дітей створенні належні. Згідно характеристики [PERSON], наданої Хмельницькою ЗОШ І-ІІІ ступенів № 20, мати приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться життям класу, відвідує батьківські збори. Відповідно до характеристики [PERSON] , наданої її класним керівником в Хмельницькій ЗОШ І-ІІІ ступенів № 20, мати приділяє належну увагу вихованню дитини, завжди цікавиться навчанням, піклується про зовнішній вигляд дитини; з батьком не спілкувалась. Згідно копії акту державного виконавця від 20.06.2019 року щодо виконання рішення суду про визначення способу участі [PERSON] у спілкуванні з дітьми по справі № 686/22729/17, діти відмовились проводити першу частину канікул за місцем проживання батька. Відповідно до висновку психолога Хмельницького обласного центру соціально-психологічної допомоги від 09.07.2019 року № 52/01-06 встановлено, що дітям комфортно в сім`ї, вони отримують достатню кількість уваги від всіх домочадців, усі діти об`єднанні між собою, [PERSON] є «значимою особою» і авторитетом для усіх трьох дітей ; [PERSON] до кола своєї сім`ї ні одна дитина не включає. З огляду на викладене, психолог вважає визначити подальше місце проживання усіх трьох дітей з [PERSON] ; сприяти спілкуванню [PERSON] з дітьми, враховуючи особисте бажання кожного з дітей. Висновком органу опіки і піклування від 11.07.2019 року № 1781/01-34 щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON], неповнолітньої [PERSON] встановлено, що недоцільно визначати місце проживання малолітніх дітей з батьком [PERSON] , а питання визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] з одним із батьків може вирішуватись нею самостійно. Отже, малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають на повному утриманні матері [PERSON] , забезпечені всім необхідними для навчання та виховання. Мати любить та поважає своїх дітей, займається їх вихованням. Діти живуть в здоровій сімейній атмосфері, не відчувають жодного дискомфорту, ростуть та розвиваються відповідно до свого віку. Згідно пояснень самих дітей, допитаних в судовому засіданні в присутності обох батьків та працівника служби у справах дітей Хмельницької міської ради, вони бажають проживати з мамою [PERSON] . Згідно ст. 160 ч.ч. 1, 2 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ст. 29 ч. 1 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 29 ч. 4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 157 ч. 3 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Із системного тлумачення ст. 3 ч. 1, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 ч. ч. 2 і 3 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи вищевикладене, а також особисті якості батьків, створення матір`ю дітей належних умов для їх виховання, її більшу турботу і увагу до дітей, відсутність виняткових обставин, які б обумовлювали необхідність розлучення дітей та їх матері, думку органу опіки та піклування та психолога, а також бажання [PERSON] та [PERSON], виходячи із найвищих їх інтересів, аналізуючи кожен аспект відносин до дітей, висвітлений під час розгляду справи, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed