Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

07.04.2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею і відповідачем 09.08.2013 року у Червонодонецькій селищній раді Балаклійського району Харківської області, актовий запис №55 та стягнути аліменти з відповідача в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Мотивуючи позовну заяву [PERSON] вказала, що після укладання шлюбу проживала з відповідачем до недавнього часу в найманій квартирі, після чого сімейні стосунки не склалися і вони вирішили розійтися. На даний час відповідач добровільно переїхав проживати за іншою адресою, хоча періодично навідується, але будь-яких кроків для збереження шлюбу не робить. У кожного із них це перший шлюб. Подружні відносини між ними припинені з початку жовтня 2014 року. Спільне господарство не ведеться. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри. Подальше спільне проживання, примирення та збереження шлюбу неможливі. Спір про майно відсутній. Питання стосовно місця проживання дитини вирішено - вона буде проживати з нею. Крім того, позивачка в позові заявляє вимогу про стягнення аліментів, в обґрунтування якої вказала, що в зв'язку з тим, що ще до укладення шлюбу вони з [PERSON] приживали однією сім'єю у цивільному шлюбі близько 1 року, донька проживала разом з ними, вважала відповідача своїм батьком, він її своєю донькою - піклувався про неї, займався її вихованням та розвитком її здібностей, тобто повноцінно виконував обов'язки батька та виховував дитину. Згодом відповідач виявив бажання усиновити [PERSON] та в порядку статті 223 Сімейного кодексу України подав до суду заяву про усиновлення. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15 січня 2014 року [PERSON] визнано усиновлювачем малолітньої [PERSON], [INFO], зі зміною її прізвища та по-батькові. В теперішній час донька проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач зараз не надає матеріальної допомоги, досить рідко приходить, більше місяця його не було взагалі, хоча перепон йому не чиниться, та й сама донька чекає на нього, так як вважає його своїм батьком. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини але добровільно її не надає. Вищевикладені обставини є підставою для звернення до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її присутності в судовому засіданні, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Причина неявки суду не відома. Заперечень на позов до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному слуханні справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 09 серпня 2013 року було укладено шлюб між сторонами в Червонодонецькій селищній раді Балаклійського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 55 (а.с.8). У відповідності до ст.110 СК України шлюб може бути розірвано у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше проживання подружжя та збереження сім'ї неможливе. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має суттєве значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Майнового спору сторони не мають, їх сім'я розпалась, сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, а тому шлюб, укладений між сторонами слід розірвати. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.9). Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15 січня 2014 року [PERSON] визнано усиновлювачем малолітньої [PERSON], [INFO], зі зміною її прізвища та по-батькові (а.с.11). Статтею 207 Сімейного кодексу України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки або сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Ч. 3, 4, 5 ст. 232 СК України вказують, що з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Тобто, на позивача, як на батька [PERSON], з моменту усиновлення були покладені батьківські обов'язки, визначені ч.1 ст. 150 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти; поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки (усиновлювачі) зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як було встановлено судом, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилась проживати з матір'ю, знаходиться на її утриманні, а відповідач достатньої матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість. Заперечень на позовну заяву, доказів неплатоспроможності, інших доказів та клопотань від відповідача до суду не надходило. Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дитини, можливостей та стану здоров'я відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову та необхідність стягнення з відповідача аліментів в у частковому вигляді із всіх видів його доходів. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору. На підставі ст.ст.110-112,150,180-183,232 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved