Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

07.02.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку. В позові посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1783 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що позбавлена можливості в повній мірі розпорядитись своїм будинком, так як земельна ділянка, на якій розташований її житловий будинок, нею ще не оформлена, а рахується за попереднім власником будинку - [PERSON] . Вирішити питання земельної ділянки в позасудовому порядку у позивача відсутня можливість, оскільки [PERSON] померла [INFO] , а спадкоємці, які б прийняли спадщину після її смерті відсутні. В зв`язку з цим, позивач просила суд визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку. Ухвалою суду від 14.02.2019 року провадження відкрито, справа прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження. Крім того, зазначеною ухвалою було задоволено клопотання позивача про витребування інвентарної справи на будинок, розташований по [ADDRESS] та інформації зі спадкового реєстру про наявність (відсутність) спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою від 26.03.2019 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] . в судове засідання не з`явились. Від представника позивача [PERSON] . надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області за довіреністю Ставніченко А.П. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, заяви сторін, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, та такі, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2007 року [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з надвірними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір купівлі-продажу посвідчено 18.12.2007 року приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області та зареєстровано в реєстрі за № 1783. 20.09.2009 року позивач зареєструвала право власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 19975216, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності на земельну ділянку площею 849 кв. м з кадастровим номером [NUMBER] надану для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по [ADDRESS] зареєстровано за попереднім власником - [PERSON] , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданим 02.08.2007 року Веселинівською райдержадміністрацією та зареєстрованим за № 010701000627. Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 55343087 від 04.03.2019 року спадкова справа після смерті [INFO] року [PERSON] не заводилась. Відповідно до відповіді Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 21.01.2019 року № 05-03/284 позивачці відмовлено в приватизації земельної ділянки, яка розташована під будинком по [ADDRESS] , оскільки на зазначену земельну ділянку видано державний акт на ім`я [PERSON] За встановлених обставин до відносин, що виникли, слід застосовувати закон, що був чинним на час виникнення правовідносин права власності на житловий будинок, тобто станом на грудень 2007 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 377 ЦК України, ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакціях, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Положеннями статті 120 ЗК України передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України до особи, яка набула права власності на будівлю чи споруду повинно перейти право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. На сьогоднішній день позивач користується спірною земельною ділянкою як власник домоволодіння, розташованого на ній, що не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Разом з тим, позивач [PERSON] позбавлена можливості приватизувати земельну ділянку оскільки вона перебуває у власності попереднього власника, а укласти окремо договір щодо земельної ділянки не має можливості, оскільки попередній власник помер, а спадкоємці відсутні. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За встановлених обставин суд дійшов висновку, що після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.12.2007 року до позивача на підставі ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України (в редакції станом на час укладення договору) перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а тому позов про визнання права власності на земельну ділянку обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved