Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

05.07.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач в обґрунтування позову посилається на те, що він являється власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.04.2016 року. У квартирі зареєстровані, але не проживають з 1994 року відповідачі - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідачі являються його рідними братами, але їх батько [PERSON] , який помер [INFO] , заповів вищевказаний будинок йому, тому просить позов задовольнити та визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Позивач та його представник адвокат Яковченко В.І. в судове засідання не з`явилися, подавши заяву про слухання справи у їх відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської областіШтефан В.В., а також витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.04.2016 року № 43476260. Згідно довідки ВК Нивотрудівської сільської ради від 13.08.2019 року № 336 виданої [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований в [ADDRESS] з 05.06.1989 року, за даною адресою зареєстровані, але не проживають: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 16.04.1997 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 21.05.1996 року. Згідно акту депутатського обстеження від 03.06.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 3 особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Фактично за вказаною адресою проживає [PERSON] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР слід дійти висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь- яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у спірному будинку з 16.04.1997 року - [PERSON] , та з 21.05.1996 року - [PERSON] Власником вказаного будинку з 24.12.1991 року був батько відповідачів [PERSON] , який помер [INFO] , тобто відповідачі зареєстровані у спірному будинку зі згоди [PERSON] Право користування відповідача є похідним від прав колишнього власника будинку [PERSON] , який заповів спірний будинок позивачу, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом А отже, у зв`язку із припиненням права власності [PERSON] на спірний будинок, відповідачі, як члени сім`ї колишнього власника втратили право користування жилим приміщенням. Відповідачі, залишаючись зареєстрованими у будинку [ADDRESS] , власником якого є позивач [PERSON] , є сторонніми для нього особами, які перешкоджають позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушують його права як власника. Таким чином, суд вважає, що відповідачі, не будучи членами сім`ї позивача, перешкоджають позивачу належним чином користуватися і володіти належним йому на праві власності будинком, чим порушують його права як власника, а тому позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved