Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

04 травня 2018 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач, ПАТ КБ «Приватбанк») з позовом до [PERSON] (далі відповідач), в якому вказало, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі генеральна угода) б/н від 01.12.2015 року відповідач отримав кредит у розмірі 15143,68 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зобовязання за вказаним договором виконав належним чином, а саме надав відповідачу кредит. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобовязання за вказаним договором не виконав та станом на 14.03.2018 року відповідач має заборгованість 31743,48 гривень. [PERSON] продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 31743,48 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00 гривень. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника, одночасно зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Також надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає частково, а саме визнає заборгованість за кредитом, а не визнає заборгованість по процентам за користування кредитом, пенею, комісією та штрафами. За відсутності сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, що відповідає положенню ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до положень статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 01 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізична особа [PERSON] уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання б/н, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 15143,68 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складають між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд приходить до висновку, що між сторонами укладений кредитний договір від 01.12.2015 року, який по своїй суті є договором приєднання, відповідно до ст.634 ЦК України. Відповідно до кредитного договору відповідач взяв на себе обовязок повернути кредит, виплатити відсотки в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в строки, передбачені заявою, Умовами та правилами. Відповідач не сплатив своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно з умовами договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором. Як вказано в позовній заяві, відповідач порушив вимоги договору, а саме не виконав в обумовлені строки зобовязання, передбачене договором, а тому станом на 14.03.2018 року має заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 31743,48 грн., яка складається з сум: - заборгованості за кредитом 14110,33 грн.; - заборгованості по процентам за користування кредитом 5194,58 грн.; - заборгованості за пенею та комісією 11993,86 грн.; - штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 444,71 грн.; Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 14110,33 грн., суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем до позову наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг (надалі Умови). За п. 1.1.1.45. Умов кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) розмір грошових коштів, наданих Банком Клієнту на строк, обумовлений в Договорі на умовах платності та повернення. Згідно п. 1.1.2.5 Умов обовязком Клієнта є погашати заборгованість за Кредитом, відсоткам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Враховуючи отримання [PERSON] кредитної картки, проведення з нею операцій, нездійснення щомісячних платежів в обумовленому сторонами розмірі, залишок кредиту в розмірі 14110,33 грн. підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення 5194,58 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, відповідно до п. 2.1 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт відповідач зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах та правилах, строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця. Позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 549,41 гривень для погашення заборгованості за кредитом. Враховуючи наведені положення статті 1054 ЦК України, пункту 1.1.2.5. Умов, вимога про стягнення нарахованих процентів є правомірною, а тому заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 5194,58 гривень підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення 11993,86\~грн. заборгованості за пенею та комісією та штрафу відповідно до п. 2.2 генеральної угоди в розмірі 444,71\~грн., суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 539 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року Верховний Суд України дійшов наступного висновку: «За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності з одне й те саме порушення». За таких умов вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене в ст. 539 ЦК України визначення штрафу, суд вважає, що стягненню підлягає штраф у розмірі 444,71 гривень. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають наступні суми по кредиту: - 14110,33 грн. - заборгованість за кредитом; -\~5194,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 444,71 грн. штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди, а всього 19749,62 гривень. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в розмірі 1\~762,00 грн., тому на його користь підлягає стягненню з відповідача 1096,25 грн. судового збору.

Outcome: partial