Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

05 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , встановивши над нею піклування та призначивши піклувальником позивача; встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису про народження № 79 від 04 квітня 2005 року, відповідно до рішення суду, де у відомостях про батьківство [PERSON] вказати батьком дитини [PERSON] , [INFO] , виключивши з актового запису відомості про батька дитини [PERSON] , записаного зі слів матері та у зв`язку з цим змінити прізвище дитини з « [INFO] » на « [INFO] ». В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона є матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу по серпень 2013 рік в будинку позивача. [INFO] у них народилася дитина [PERSON] Відомості про батька дитини були записані згідно ч. 1 ст. 135 СК України зі слів матері. [PERSON] визнавав себе батьком дитини, забирав її з Кіровоградської обласної лікарні, піклувався про доньку та утримував її матеріально. Відповідачка ж мала намір відмовитися від дитини в пологовому будинку та жодного разу її в лікарні не відвідала. В подальшому вихованням дитини займався [PERSON] та його батьки. Внести відповідні дані в актовий запис про народження дитини не вдалося у зв`язку з життєвими обставинами та раптовою смертю [PERSON] . В результаті цього позивач не має можливості документально довести факт родинних відносин між дитиною [PERSON] і [PERSON] в позасудовому порядку. Після смерті [PERSON] відповідач забрала дитину та переїхала в с. Павлівку Світловодського району Кіровоградської області до своєї матері. Там дитина в школу майже не ходила, відповідач не приділяла їй достатньої уваги. Мати повністю відмовився від своїх батьківських обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Дитина не бажає проживати разом з матір`ю. Відповідач свідомо не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я. Позивач та її представник адвокат Доля В.Б. позовні вимоги підтримали з наведених в позовній заяві підстав. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради Потаніна О.П. проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до суду не з`явився, просив розглянути справу без його участі, про що надав до суду відповідну заяву. (а.с. 130) Представник Світловодського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області до суду не з`явився, просив розглянути справу без його участі, про що надав до суду відповідну заяву. (а.с. 126) Відповідач на розгляд справи не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом опублікування оголошення про її виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, оскільки відомості по її зареєстроване місце проживання на даний час відсутні. (а.с. 42, 43, 48, 85, 101, 122, 133) Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи положення ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається такою, що повідомлена про дату та час розгляду справи належним чином. Заперечень проти позову та заяв про розгляд справи без її участі відповідач не надала. При таких обставинах суд проводить розгляд справи у відповідності до положень ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, її представника адвоката Долі В.Б., представника виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області в особі органу опіки та піклування, свідчення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 червня 2019 року [PERSON] народилася [INFO] , в графі батько здійснено запис « [PERSON] ». Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька від 19 червня 2019 року відомості про батька записані за вказівкою матері на підставі ст. 135 СК України. Матір`ю [PERSON] є [PERSON] (а.с. 10, 11) [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09 серпня 2013 року. (а.с. 12) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04 липня 1974 року та свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] від 09 січня 1989 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13) В судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , який пояснив, що позивач та її співмешканець [PERSON] є його сусідами. Відповідач проживала з [PERSON] . В них народилася дитина [PERSON] , яку мати хотіла залишити в пологовому будинку, оскільки вона народилася з малою вагою. [PERSON] визнавав дитину своєю, піклувався про неї. Після смерті [PERSON] відповідача та дитину він не бачив. Пізніше [PERSON] повернулася до бабусі, була спочатку наляканою та нелюдимою. Зараз знову стала привітною. Свідок [PERSON] , з яким позивач проживає у незареєстрованому шлюбі і який є батьком померлого [PERSON] , пояснив, що останній зі свою співмешканкою [PERSON] проживали разом у домоволодінні позивача. У них народилася дитина [PERSON] , яка при народженні мала малу вагу, в зв`язку з чим дитина була направлена в Кіровоградську обласну лікарню. При цьому мати дитини хотіла від неї відмовитись та залишити в пологовому будинку. [PERSON] забрав дитину та вони разом з відповідачем проживали у будинку його батьків. Після смерті [PERSON] [PERSON] дитину забрала в с. Павлівку Світловодського району Кіровоградської області. Проте [PERSON] приїжджала до них, просила пожити в них, бо мати її била. Близько двох років [PERSON] живе з ними, повертатися до матері не хоче, якщо зустрічає матір в місті - засмучується. [PERSON] до доньки за цей час жодного разу не приходила. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, зазначила, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , який зі своєю співмешканкою [PERSON] жили в сім`ї позивача. Дідусь і бабуся [PERSON] дуже люблять. Після смерті [PERSON] [PERSON] забрала дитину в с. Павлівку Світловодського району Кіровоградської області. Проте [PERSON] тікала весь час до діда та баби, оскільки мати до неї ставилася погано. Близько двох років [PERSON] живе в сім`ї позивача. [PERSON] до доньки не приходить. Згідно довідки про склад сім`ї від 18 червня 2019 року дитина [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом зі своєю бабусю [PERSON] , співмешканцем позивача [PERSON] (а.с. 9) З довідки ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 Світловодської міської ради Кіровоградської області вбачається, що [PERSON] навчалася в 1-А класі (з повторним курсом навчання) в період з 2011-2013 навчального року. Вибула зі школи 29 серпня 2013 року в с. Павлівка Світловодського району Кіровоградської області. (а.с. 14) Вирішуючи заявлені вимоги по суті суд враховує таке. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Факт визнання [PERSON] батьківства щодо неповнолітньої доньки [PERSON] підтверджено актом про підтвердження певних обставин від 12 серпня 2019 року, складеним [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами [PERSON] , копіями фотокарток, а також свідченнями свідків. (а.с. 15, 22-23) Аналізуючи зібрані у справі докази в розумінні їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що [PERSON] за життя визнавав доньку [PERSON] власною дитиною, однак у свідоцтві про народження запис про батька проведено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записані за її вказівкою, оскільки батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі. Враховуючи наведене, суд дійшов до переконання, що зібрані у справі докази достовірно підтверджують факт, про встановлення якого позивач просить суд. Іншого порядку встановлення вказаного факту чинним законодавством не передбачено, відтак вимога щодо встановлення факту батьківства [PERSON] щодо доньки [PERSON] підлягає задоволенню. Рішення суду про встановлення факту батьківства [PERSON] щодо доньки [PERSON] , [INFO] , є підставою для внесення відповідних змін до актового запису про народження останньої, проведеного на підставі ч. 1 ст. 135 КК України, шляхом виключення відомостей, внесених у графу про батька за вказівкою матері та занесення у графу про батька відомостей про [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст. 150, 180 СК України, батьки мають обов`язки щодо розвитку, виховання, навчання та утримання дітей. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пункт 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення судом батьківських прав матері чи батька. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Достатніми доказами в ході судового розгляду було підтверджено, що відповідач не виконує свої материнські обов`язки фактично з дня народження [PERSON] , а вихованням дитини займається бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради за № 01-16/17/2 від 20 січня 2020 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] мати - [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, від виховання доньки самоусунулась, з дитиною не проживає, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров`я не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. (а.с. 145-146) Судом встановлено, що саме позивач [PERSON] бере активну участь у житті онуки, піклується про неї і забезпечує належні умови для її виховання. Статтею 243 СК України визначено, що опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Положеннями ст. 58-59 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. У відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно п. п. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до висновку - подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради за № 02-26/08/1 від 20 січня 2020 року про можливість бути піклувальником, [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] , яка проживає з нею, повністю утримує та матеріально забезпечує, приймає активну участь у житті онуки. Для дитини створені необхідні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку. Житлом та матеріально забезпечена, характеризується позитивно та медичних протипоказань щодо встановлення опіки над дитиною не має. З огляду на вищевикладене, орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] та вважає, що [PERSON] може бути кандидатом в піклувальники та здатна забезпечити належне утримання, виховання, розвиток та навчання підопічної дитини, але за умови доведення родинних зв`язків із неповнолітньою [PERSON] , над якою бажає встановити піклування, або проходження курсу навчання з виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді м. Кропивницького. (а.с. 147) Як вбачається з висновку про стан здоров`я заявника 3/268 від 13 червня 2019 року [PERSON] на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не знаходиться та за станом здоров`я може бути опікуном внучки. (а.с.19) [PERSON] має стабільний дохід у вигляді пенсії, що підтверджується довідками Світловодського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 14 травня 2019 року 04 вересня 2019 року. (а.с. 16, 17) [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується довідкою Міністерства внутрішніх справ серії ІІА № 1288825. (а.с. 21) Особисті якості позивача відповідають вимогам, викладеним у п. п. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України, що також підтверджується матеріалами справи. Обставин, передбачених ст. 64 ЦК України, з урахуванням яких [PERSON] не може бути опікуном та піклувальником, судом не встановлено. З огляду на вищезазначене, будь-яких фактів, які б свідчили про наявність підстав для відмови у призначенні [PERSON] опікуном неповнолітньої [PERSON] судом не встановлено. Крім того, в порядку ст. 171 СК України суд вислухав думку неповнолітньої [PERSON] , яка повідомила, що позов підтримує, бабусю і дідуся вона любить та хоче проживати з ними. Бажає мати прізвище як у батька [INFO] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та необхідність їх задоволення в повному обсязі. Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved