Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

04 травня 2018 року [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В позовній заяві зазначає, що 15 грудня 2017 року в Радехівський ВП Червоноградського ВП ГУ НП України у Львівській області надійшло повідомлення від [PERSON] , що в ніч з 14.12.2017 р. на 15.12.2017 р., невідома особа, шляхом злому метало-пластикового вікна, проникла в будинок, з якого викрала сім батарей опалення «Bederus», 2 перфоратори «Енергомаш», електропилу «Макіта», електропаяльник для пластикових труб «Зеніт», 1 мішок цукру (50 кг), ящик насіневого часнику, помпу опалення «Грундос», 150 метрів труби метало-пластикової, діаметр 16 см., мідні трійники колін діаметром 22 см., змішувальний кран 3/4, ПЗВ З фази, чим завдано матеріальну шкоду на загальну суму, близько 30 000 гривень. Про вказаний факт позивачу повідомили працівники поліції. Із пояснень потерпілих [PERSON] та [PERSON] вбачаться, що до вчинення даної крадіжки може бути причетний [PERSON] , [INFO] , який користується автомобілем марки «Фольсваген Пасат В-4», який вказаним автомобілем виїжджав з їх новобудови. Крім цього зазначали, що даний громадянин має зв`язки в кримінальному середовищі серед раніше судимих осіб, веде сумнівний спосіб життя, ніде не працює, живе невідповідно до своїх доходів, часто у нічний час покидає місце свого проживання без явної необхідності, може реалізувати викрадене майно жителям міста Червоноград. Такі ж, неправдиві відомості [PERSON] поширював серед сусідів та інших жителів села. На підставі цих неправдивих показів, 11.01.2018 року до Радехівського районного суду Львівської області було направлено клопотання заступника начальника Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області про надання дозволу на обшук житлового будинку [ADDRESS] , а також прилеглих до житлового будинку господарських будівлях, або ж на земельній ділянці за вказаною адресою, що належить [PERSON] , де зареєстрований та проживає [PERSON] . Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 11.01.2018 року у справі №451/62/18, надано дозвіл на обшук в житловому будинку [ADDRESS] , а також прилеглих до житлового будинку господарських будівлях, або ж на земельній ділянці за вказаною адресою, що належить [PERSON] , де зареєстрований та проживає [PERSON] . Однак, в результаті проведеного обшуку у житловому будинку [ADDRESS] , жодних речей, що були викрадені у громадянина [PERSON] виявлено не було. Неправомірними діями відповідача принижена честь та гідність, ділова репутація позивача, так як він має не погану репутацію у сусідів та інших жителів села, планує балотуватись в депутати органів місцевого самоврядування, а також заподіяно йому моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив позивача перед іншими людьми та поширив негативну інформацію стосовно нього, про те, що він скоїв злочин. Позивач сильно переживав, хвилювався і на запитання про те, чи скоював злочин, повинен був постійно виправдовуватись перед односельчанами, що ніякого злочину не скоював. Просить постановити рішення, яким визнати, що поширені [PERSON] відомості, що [PERSON] , причетний до вчинення злочину, а саме користуючись автомобілем марки «Фольсваген Пасат В-4» викрав сім батарей опалення «Bederus», 2 перфоратори «Енергомаш», електропилу «Макіта», електропаяльник для пластикових труб «Зеніт», 1 мішок цукру (50 кг), ящик насіневого часнику, помпу опалення «Грундос», 150 метрів труби метало-пластикової діаметр 16 см, мідні трійники колін діаметром 22 см, змішувальний кран 3/4, ПЗВ 3 фази, а також поширені [PERSON] відомості, що [PERSON] має зв`язки в кримінальному середовищі серед раніше судимих осіб, веде сумнівний спосіб життя, не працює, а живе невідповідно до своїх доходів, часто у нічний час покидає місце свого проживання без явної необхідності, може реалізовувати викрадене майно жителям міста Червоноград - не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . Зобов`язати [PERSON] , спростувати вищезазначені недостовірні відомості поширені [PERSON] щодо [PERSON] , шляхом повідомлення сусідам інформації про непричетність до крадіжки [PERSON] і принесення вибачення перед [PERSON] з поширення неправдивої інформації щодо нього. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, просив його задоволити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні повністю. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні повністю, надав суду пояснення аналогічно викладеним у письмовому відзиві на позовну заяву Вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 11 січня 2018 року у справі №451/62/18, надано дозвіл на обшук в житловому будинку [ADDRESS] , а також прилеглих до житлового будинку господарських будівлях, або ж на земельній ділянці за вказаною адресою, що належить [PERSON] , де зареєстрований та проживає [PERSON] [INFO] (а.с.6,7). Відповідно до ухвали від 11 січня 2018 року у справі №451/62/18 про дозвіл на обшук, 15 грудня 2017 року в Радехівський ВП Червоноградського ВП ГУ НП України у Львівській області надійшло повідомлення від [PERSON] , що в ніч з 14.12.2017 р. на 15.12.2017 р., невідома особа, шляхом злому метало-пластикового вікна, проникла в будинок, з якого викрала сім батарей опалення «Bederus», 600х1200,500х800, 2 перфоратори «Енергомаш», електропилу «Макіта», електропаяльник для пластикових труб «Зеніт», 1 мішок цукру (50 кг), ящик насіневого часнику, помпу опалення «Грундос», 150 метрів труби метало-пластикової, розміром 16 см, мідні трійники коліна діаметром 22 см, змішувальний кран 3/4, ПЗВ З фази, чим завдано матеріальну шкоду на загальну суму, близько 30 000 гривень (а.с.6). Із даної ухвали про дозвіл на обшук вбачається, що відповідно до пояснень потерпілого [PERSON] , до вчинення даної крадіжки може бути причетний [PERSON] , який користується автомобілем марки «Фольсваген Пасат В-4», який вказаним автомобілем виїжджав з території їх новобудови і про наведене йому стало відомо від його знайомих, яких відмовляється називати. Крім цього, [PERSON] раніше був у приміщенні новобудови, оскільки позичав інструмент, а тому знав обстановку у новобудові (а.с.6-зворот). Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У ч. 2 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 302 ЦК України. Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Нормами статей 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України). Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Відповідно до частини 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року при вирішенні питання про відкриття провадження у справі судам слід звертати увагу на відповідність позовної заяви (заяви) вимогам статті 119 ЦПК ( 1618-15 ). Така заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, посилається на те, що відповідач розповсюджував неправдиві відомості про нього, що спричинило приниження його честі та гідності, ділової репутації, так як він має не погану репутацію у сусідів та інших жителів села, планував балотуватись в депутати органів місцевого самоврядування, а також заподіяно йому моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив позивача перед іншими людьми та поширив негативну інформацію стосовно нього, про те, що він скоїв злочин, а тому просить визнати поширені відповідачем відомості, відносно нього такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язати відповідача спростувати вищезазначені недостовірні відомості шляхом повідомлення сусідам інформації про непричетність до крадіжки [PERSON] і принесення вибачення перед ним. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколів №№ 2,4,7,11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки, воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року закріплює положення про те, що позивач має довести те, що внаслідок поширеної відповідачем інформації було порушено його особисті немайнові права. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Суд робить висновки про те, що надані позивачем докази, в обґрунтування заявлених вимог, а саме: ухвала слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 11.01.2018 року, є недостатніми для всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього розгляду справи, оскільки, вони не дають можливості встановити, що останні порушують права позивача. Крім цього, інформація в даній ухвалі суперечить обґрунтуванням позовної заяви позивачем і відповідно позовним вимогам, оскільки з неї не вбачається достатніх відомостей про надання відповідачем [PERSON] недостовірної інформації щодо [PERSON] . Окрім цього, позивач в судовому засіданні не зміг підтвердити під ставність своїх позовних вимог так як не надав суду доказів про розповсюдження інформації, як і не повідомив суду кому саме відповідач її розповсюджував. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, судом не встановлено обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, як і не встановлено, які саме відомості не відповідають дійсності, порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача та були розповсюдженні відповідачем. Крім того, у відповідності до вимог п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1 відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд приходь до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача про визнання поширених відповідачем відомостей, відносно нього такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію та зобов`язання відповідача спростувати вищезазначені недостовірні відомості шляхом повідомлення сусідам інформації про непричетність до крадіжки [PERSON] і принесення вибачення перед ним. Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації.

Outcome: dismissed