Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

06 березня 2018 року [PERSON] звернулася із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», яким просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10077 від 25.10.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 32 080 грн. 03 коп. Свої вимоги мотивувала тим, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат», а саме: не враховано вимог закону щодо позовної давності та те, що право на стягнення заборгованості виникло у позивача з 27.02.2010 року. Окрім того, в частині вимог про стягнення пені та штрафу застосовується позовна давність в 1 рік, а Банком заявлено вимоги про стягнення штрафу з 2006 року по 2017 рік. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Своїм правом на подання відзиву не скористався. Третя особа Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Третя особа Заводський відділ Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд встановив таке. 29 серпня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № DNH4KP95831394, відповідно до якого відповідач отримала строковий кредит в розмірі 4 862 грн. 00 коп. строком до 26.02.2010 року, зі сплатою відсотків за його використання в розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості, а також зобов'язувалася сплачувати інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Відповідно до виконавчого напису від 25.10.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №10077, приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»), на підставі Кредитного договору та розрахунку стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 29 серпня 2006 року по 11 серпня 2017 року в сумі 32 080 грн. 03 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 290 грн. 49 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 8 298 грн. 97 коп.; заборгованість з пені 20 486 грн. 76 коп.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1 503 грн. 81 коп.; витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1800 грн. 00 коп. На підставі вказаного виконавчого напису 21 лютого 2018 року постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження № 55790297, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 33 880 грн. 03 коп. Відповідно до ст. 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 88 цього Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За змістом п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. У відповідності з п. 2 вказаного Переліку, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Пунктом 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно із п. 3.2 та п. 3.5 вказаного Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Пунктом 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №2 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» роз'яснено, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Верховний суд України в Постанові від 20 травня 2015 року в справі №6-158цс15 дійшов висновку, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. З матеріалів справи вбачається, що відсутні докази направлення позивачу вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору, первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, а також нотаріусом не враховано строки позовної давності до заявлених вимог та не перевірено факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, а тому відсутні підстави наявності безспірної заборгованості. За такого відсутні підстави вважати, що заборгованість є безспірною. Позивач посилається на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив строк для звернення із заявою до приватного нотаріуса із заявою для вчинення виконавчого напису, оскільки право на стягнення заборгованості виникло у позивача з 27.02.2010 року, в той час як звернувся Банк до нотаріуса лише в лютому 2018 року. Окрім того, в частині вимог про стягнення пені та штрафу застосовується позовна давність в 1 рік, а Банком заявлено вимоги про стягнення штрафу з 2006 року по 2017 рік. Також, відповідно до п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. За змістом ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (стаття 257 ЦК України) Можливість поновлення нотаріусом строку на пред'явлення стягувачем грошової вимоги до боржника не передбачено ні Законом України «Про нотаріат», ні Порядом вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Як вбачається з виписки з рахунку боржника [PERSON], яка надавалась приватному нотаріусу на підтвердження безспірності розміру заборгованості, вказана заборгованість ПАТ «КБ «Приватбанк» обрахована за період з 29 серпня 2006 року по 11 серпня 2017 року. Таким чином, частина грошових вимог, з метою погашення яких відповідача звернувся за вчиненням виконавчого напису про стягнення боргу, виходить за межі встановленого законодавством трирічного строку позовної давності. З огляду на вищевикладене, зазначений виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором не можна вважати таким, що вчинений із дотриманням вимог закону, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved