overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

05 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 05 березня 2012 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та повага один до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не зявились. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечує, на розірвання шлюбу згоден. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 05 березня 2012 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Уманському району Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 3, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 6). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9). На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, обидві сторони бажають розірвати шлюб, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

05 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 12 вересня 2012 року виконавчим комітетом Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Від шлюбу з відповідачем має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Через відсутність взаєморозуміння, втрату поваги та любові одне до одного сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та залишити їй прізвище, взяте при реєстрації шлюбу [PERSON]. Позивачка та відповідач в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, зазначили, що позивачка повністю підтримує позовні вимоги; відповідач позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 вересня 2012 року виконавчим комітетом Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 07. Зазначений факт підтверджуються дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 087569. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФП № 177311. Причинами розпаду сімї стали відсутність взаєморозуміння, втрата поваги та любові. Подружні стосунки сторони не підтримують з травня 2015 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

05 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На даний час сім'я фактично розпалася, втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними, спільного господарства не ведуть, стосунки не підтримують. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечать інтересам сім'ї та вихованню дітей. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення є неможливим. До судового засідання позивач не зявилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не зявився, надав суду письмову заяву про згоду з позовними вимогами і проханням розглянути справу за його відсутності. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що 27 січня 2001 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Червякова) [PERSON] (а.с. 9). Подружжя має двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8) та сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 7). Спору про розподіл майна та місце проживання неповнолітніх дітей на даний час немає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких підстав: сторони припинили фактичні відносини, кожен веде своє особисте життя, спільного господарства не ведуть, подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб можливо розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

05 листопада 2015 року [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В заяві послалися на таке, що з 07 вересня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працездатний, має тимчасові заробітки, інших утриманців не має, але добровільно не бажає надавати допомогу на утримання сина. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до її повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилася, але надісла письмову заяву. Просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та згодна на заочний розгляд справи в суді. 23 листопада шлюб з відповідачем розірвано. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду повідомлений належним чином та своєчасно. Про причини не явки суд не повідомив. Судом ухвалено слухати справу у його відсутність в порядку заочного розгляду справи на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України. Суд перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2013 року, який розірвано 23 листопада 2015 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження видане відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського району Миколаївської області.(а.с.3) Який проживає разом з позивачем та потребує матеріальної допомоги.(а.с.5) Відповідач працездатний, має тимчасові заробітки, інших утриманців не має, але добровільно не бажає надавати допомогу на утримання сина. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на одну дитину, визначається судом. У звязку з наведеним вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обовязок по оплаті на користь держави судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок за розгляд справи в суді

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

05 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON], в якій просила стягнути щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 01 жовтня 2006 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. З грудня 2014 року вона з відповідачем стала проживати окремо. Син проживає разом з нею та вона несе всі обов'язки щодо його належного утримання. Відповідач участі в утриманні сина не приймає, відповідну матеріальну допомогу їй не надає, хоча має можливість це робити, оскільки працює офіційно, є приватним підприємцем. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Також зазначила, що оскільки відповідач працює в ТОВ «Ванакір», є приватним підприємцем та враховуючи його доходи, він може надавати матеріальну допомогу на утримання сина у розмірі ? частини від свого заробітку. Також зазначила, що вона також офіційно працює. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, а також зважаючи на те, що від відповідача не надійшло заяви про перенесення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності, а також того, що позивач не заперечувала проти розгляду справи у відсутності відповідача та прийняття заочного рішення, суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

05 листопада 2015 року до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивачка) до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення його батьківських прав щодо їхнього сина [PERSON] У позовній заяві позивачкою заявлено клопотання про відстрочення їй сплати судового збору за подання позову до ухвалення судового рішення у справі. Своє клопотання позивачка мотивує тим, що вона на даний час не працює, оскільки доглядає за дитиною, тому не має коштів для сплати судового збору. Відповідно до частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Як вбачається, до позовної заяви, в якій міститься клопотання про відстрочення сплати судового збору, позивачкою не додано жодного доказу на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі, зокрема доказів того, що вона не отримує хододів за рахунок яких може бути сплачений судовий збір, якими можуть бути відповідні довідки про розмір отриманих нею доходів за попередні місяці з Державної фіскальної служби України чи з Пенсійного фонду України. При цьому саме лише зазначення у позовній заяві про те, що позивачка не працює, не є достатньою підставою для відстрочення останній сплати судового збору. З викладеного вище висновується, що підстави для відстрочення позивачці сплати судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі відсутні, тому клопотання задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

05 листопада 2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що 07.12.2012 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Просила суд стягнути з [PERSON]. на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, щодо їх задоволення не заперечує. За наявності у справі достатніх доказів суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з'явилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.12.2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07.12.2012 року, а/з№243 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.05.2013 року, актовий запис №469 (а.с.4). Крім того, судом встановлено, що з серпня 2015 року сторони проживають окремо. Згідно довідки №6192, виданою 02.11.2015 року КП «ЖЕО №2», [PERSON], [INFO] зареєстрований разом з матір'ю [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. На підставі вище викладеного, проходжу до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Рішення суду в частині стягнення аліментів необхідно допустити до негайного виконання. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

05 листопада 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сімї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 27 грудня 2003 року, який зареєстрований виконкомом Шняківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, про що зроблено актовий запис №01. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Від примирення сторони в судовому засіданні відмовилися, наполягаючи на розірванні шлюбу. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з грудня 2013 року. Спір щодо спільного майна відсутній. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

05 листопада 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл.. Покровський р-н, с. Просяни, вул. Робоча, 22. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 04.11.2015р. о 13 год. 36 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 04.11.2015р. о 13 год. 36 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-фельдшера Нечитайло лікарні КЗ „ДСШМД ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора а запитання не відповідає, інструкції не виконує, воду випльовує, не критична. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, кататонічний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

05 листопада 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Індустріальний р-н, вул. Донецьке шосе, 131/102,103. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 04.11.2015р. о 17 год. 05 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 04.11.2015р. о 17 год. 05 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Микульського лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора підозріла, збуджена. Висловлює маячні ідеї отруєння, впливу, зґвалтування, розправи. Мислення паралогічне. [PERSON] було поставлено попередній діагноз Шизоафективний розлад, змішаний тип. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON]. до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved