Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

05.05.2021 року з Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла цивільна справа за позовом Органу опіки та піклування в особі виконкому Миколаївської міської ради до [PERSON] , [PERSON] третя особа служба у справах дітей адміністрації Центрального району, в якій просили позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] не виконують батьківські обов`язки по вихованню та розвитку дитини.Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.10.2019, справа № 490/3101/19, малолітнього [PERSON] , [INFO] відібрано від батьків [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав.За направленням служби у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації від 11.12.2019 № 212/1-19 [PERSON] , [INFO] влаштовано до КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської міської ради для тимчасового перебування у даному закладі.Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.12.2019 № 1375 малолітньому [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09.09.2020 № 787 [PERSON] [INFO] влаштовано до КЗ «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації» Миколаївської обласної ради на повне державне забезпечення. За повідомленням Центрального відділу поліції ГУНП у Миколаївській області від 15.09.2020 №13941 [PERSON] характеризується посередньо, громадський порядок та спокій не порушує, у вживанні алкогольних напоїв не помічався. Відношення з підозрілими особами, які ведуть антигромадський спосіб життя не підтримує. [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за ст. 122, 125 КУпАП. За повідомленням Центрального відділу поліції ГУНП у Миколаївській області від 12.01.2021 № 439/50/11-20 [PERSON] за час проживання за адресою: [ADDRESS] , характеризується негативно - порушувала громадський порядок та спокій, вступала у конфліктні ситуації з сусідами, помічалась у вживанні алкогольних напоїв, підтримувала відношення з підозрілими особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, на неї надходили заяви і скарги від сусідів. На теперішній час її місце мешкання невідоме. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 05.03.2021 року справу передано за підсудністю до Заводського районного суду. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 11.05.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загольного позовного провадження. 08.10.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 13 ЦПК). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності зі ст.151 СК України батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років. Підстави для позбавлення батьківських прав чітко передбачені нормами ст. 164 СК України. Статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків, згідно ст. 11 вказаного закону, є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У відповідності зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Преамбулі Конвенції проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, а також що дитині мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства, визнано, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Дитині, здатній сформулювати власні погляди, згідно ст. 12 Конвенції, забезпечується право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо при передачі дітей на виховання та їх всиновленні, на національному і міжнародних рівнях (ООН, 03.12.1986 рік) якщо батьки не виявляють турботу про свою дитину, або вона є неналежною, слід розглядати питання про турботу про неї з боку родичів батьків дитини, передачі дитини на виховання в іншу родину або про всиновлення, або, в разі необхідності, про влаштування дитини до спеціального закладу. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками дитини, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.10.2019, справа № 490/3101/19, малолітнього [PERSON] , [INFO] , відібрано від батьків [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав. За направленням служби у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації від 11.12.2019 № 212/1-19 [PERSON] , [INFO] , влаштовано до КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської міської ради для тимчасового перебування у даному закладі. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.12.2019 № 1375 малолітньому [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09.09.2020 № 787 [PERSON] [INFO] влаштовано до КЗ «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації» Миколаївської обласної ради на повне державне забезпечення. За повідомленням Центрального відділу поліції ГУНП у Миколаївській області від 15.09.2020 №13941 [PERSON] характеризується посередньо, громадський порядок та спокій не порушує, у вживанні алкогольних напоїв не помічався. Відношення з підозрілими особами, які ведуть антигромадський спосіб життя не підтримує. [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за ст. 122, 125 КУпАП. За повідомленням Центрального відділу поліції ГУНП у Миколаївській області від 12.01.2021 № 439/50/11-20 [PERSON] за час проживання за адресою: [ADDRESS] , характеризується негативно - порушувала громадський порядок та спокій, вступала у конфліктні ситуації з сусідами, помічалась у вживанні алкогольних напоїв, підтримувала відношення з підозрілими особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, на неї надходили заяви і скарги від сусідів. За інформацією комунального закладу «Загальноосвітня школа-Інтернат І-ІІІ ступенів - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації» Миколаївської обласної ради від 04.12.2020 № 1398 за весь час перебування [PERSON] , [INFO] в закладі, його мати [PERSON] жодного разу не телефонувала до свого сина, не відвідувала, не цікавилась його здоров`ям, навчанням та не зверталися до адміністрації навчального закладу з питанням повернення сина до себе на виховання та утримання. Зі слів неповнолітнього, з матір`ю він вже протягом тривалого часу не спілкувався, проживав тільки з батьком та бабусею. Батько [PERSON] телефонує синові і цікавиться його життям, але наміру повернути дитину не виявляв, не відвідував його за весь час перебування у закладі. За результатами проведеного психодіагностичного обстеження [PERSON] , [INFO] ставлення дитини до батьків несе позитивний характер, проте, на думку неповнолітнього, батьками недостатньо приділяється уваги до його інтересів. Спостерігаються ознаки педагогічної занедбаності з боку батьків та дефіцит уваги. Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України. Так, згідно ст. 166 СК особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. З огляду на викладене, суд, проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимог чинному законодавству України, а також ратифікованим міжнародним документам, беручи до уваги найважливіші інтереси дитини, які, з урахуванням їх природи, переважають над інтересами батьків, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Приходячи до висновку суд враховує, що таке рішення в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, є «законним», оскільки ґрунтується на нормах статей 164-166 СК України, відповідає «законній меті», оскільки спрямовано на захист прав і інтересів дітей, та є «необхідним у демократичному суспільстві», оскільки застосоване втручання з боку держави відповідає нагальній соціальній потребі та є пропорційним поставленій легітимній меті беручи до уваги, що врахування основних інтересів дітей є вирішальним чинником у кожній справі такого типу. Згідно ст. 169 СК України суд роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так як позивача звільнено від сплати судового збору, а позов задоволено, отже судові витрати по 454 грн. слід стягнути з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved