Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

04 червня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі - 99143,34 гривень та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по 17.07.2019 року, а також в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 гривень, посилаючись на те, що у період з 10 березня 1993 року по 07 листопада 2017 року він знаходився у трудових відносинах з відповідачем ДП Івашківський спиртзавод. 07.11.2017 року його було звільнено за власним бажанням. Під час його знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована за період з червня 2015 року по липень 2017 року, але не виплачена заробітна плата у розмірі 99143,34 грн.. У зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 99143,34 грн., середній заробіток за час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні з 08.11.2017 року по 17.07.2019 року в сумі 51788,40 грн. Крім того, позивач вказує, що йому заподіяна моральна шкода, розмір якої він оцінює в сумі 100,00 грн., у зв`язку з тим, що йому були спричинені моральні страждання, так як він тривалий час не отримував належну йому заробітну плату, яка була джерелом доходу для нього, він відчував матеріальний тягар через нестачу грошей, вимушений був вживати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, втратив нормальні життєві зв`язки. Позивач у судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Забайрачна С. Ю. в судове засідання не з`явилася, подала суду відзив на позов, витребувані докази та письмове клопотання про проведення розгляду справи за її відсутності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, що є в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 10 березня 1993 року по 07.11.2017 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Івашківський спиртзавод», 07.11.2017 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст. 38КЗпП України за власним бажанням.( а.с.10-14) Відповідно до довідки Державного підприємства «Івашківський спиртзавод», за період роботи з червня 2015 року по квітень 2018 року [PERSON] нараховано та не виплачено заробітну плату, в зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 99143,34 грн., за винятком утримань сума до виплати становить 78825,18 грн.(а.с. 39-40 ) Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені сумі мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як зазначено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року та у пункті 32 постанови № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив, при цьому сума, яка підлягає стягненню, визначається без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 99143,34 грн. (з урахуванням всіх обов`язкових внесків, зборів і платежів, що підлягають перерахуванню підприємством). Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти. Розрахунок середнього заробітку проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р., із відповідними змінами та доповненнями (надалі Порядок). Згідно п.2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Зазначеним Порядком передбачено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ДП «Івашківський спиртзавод» середньо годинна заробітна плата із розрахунку за два останніх повних відпрацьованих місяця [PERSON] становить 30 грн. 90. (5191,50 грн./168години), час затримки невиплати заробітної плати з 08.11.2017 року по 17.07. 2019 року складає 1676 годин (а.с.41,42 ). Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позов в цій частині й стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку з моменту звільнення - з 08.11.2017 по 17.07.2019 року, за 1676,00 робочі години, виходячи із даних про середньогодинну заробітну плату в розмірі 30,90 грн. у зв`язку з чим сума, яка підлягає стягненню в порядку ст. 117 КЗпП України, складає 51778,40 грн. (30,90 грн. х 1676 годин) Щодо позовних вимог позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 100,00 гривень, то суд приходить до наступного. Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд встановив, що в результаті неправомірної невиплати позивачеві заробітної плати йому було спричинено моральні переживання, були порушені нормальні умови життя позивача, пов`язані з невиплатою заробітної плати, тому суд вважає, що з вини відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, в зв`язку з чим позов [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги тяжкість спричинених страждань, те, що позивачу [PERSON] спричинявся психологічний стрес через порушення його законних прав на отримання винагороди за працю, що свідчить про наявність негативних наслідків, які на деякий час вплинули на спосіб життя позивача, враховуючи тривалість часу, у який позивач не отримує компенсацію за порушення його прав, а також зусилля, що повинні бути витрачені позивачем на поновлення нормального стану, суд, виходячи з положень ст. 237-1 КЗпП України п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди», вважає, що розмір суми, яка може компенсувати позивачу [PERSON] спричинену шкоду, складає 100 гривень. Зазначену суму суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди. Таким чином, відповідачем були порушені права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тому суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із невиплаченої заробітної плати у розмірі 99143,34 грн. (з урахуванням всіх обов`язкових виплат, зборів і платежів, що підлягають перерахуванню підприємством), суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 51788,40 грн.(з урахуванням всіх обов`язкових виплат, зборів і платежів, що підлягають перерахуванню підприємством) та моральну шкоду у розмірі 100 гривень. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved