Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

06.07.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність позивачу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 11.08.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 11351 0021008/ФКВ 08, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 50\~000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 11.07.2008 року по 10.07.2018 року. Того ж дня на забезпечення виконання зобовязань за наведеним вище кредитним договором між банком і [PERSON] укладено договір іпотеки № 1351 0021008/Zфквіп - 08, згідно з яким [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме належну їй двокімнатну квартиру № 79 в будинку під № 20/73, по проспекту Юності в м. Вінниці, загальною площею 47, 3 кв.м., житловою 28,1 кв.м. Згідно Постанови правління НБУ № 369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», та ПАТ «Дельта Банк», а також НБУ було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед НБУ, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами. Позичальник [PERSON] всупереч умовам зазначеного вище кредитного договору не здійснює своєчасних платежів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. [PERSON] направляв відповідачу та третій особі вимоги про необхідність усунення порушень умов договору, однак дані вимоги залишились без виконання. Зазначені вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 806\~843 грн. (з яких: 1070 444, 52 грн. тіло кредиту; 384\~403, 25 грн. відсотки; 327\~641, 12 грн. пеня; 15470,51 грн. сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту; 8\~884,36 грн. сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по відсоткам) звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], шляхом визнання за позивачем права власності на неї. Крім того, позивач просив судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити з тих же підстав, що наведено у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки з 2013 року предмет іпотеки відповідачеві не належить, також звертав увагу суду на те, що оскільки рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 25.06.2012 року було задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про дострокове стягнення кредитної заборгованості, то строк виконання грошового зобовязання настав, та відповідно ПАТ «Дельта Банк» пропущено строки позовної давності звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Третя особа [PERSON] в судове засідання вкотре не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання. Про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вирішив проводити розгляд справи у відсутність третьої особи [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 11.07.2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 1351-0021008/ФКВ 08 (а.с. 7 - 14). Відповідно до умов даного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 50000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % річних та зі строком повернення кредиту до 10.07.2018 року (на 120 календарних місяців). Позичальник зобовязався повертати суму кредиту щомісячно частинами, в розмірі не менше 417 доларів США, по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення, які нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 число кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів в касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника. Позичальник зобовязався достроково повністю повернути кредит, сплатити відсотки за фактичний період користування кредитом, комісії, штрафні санкції, (за наявності) та інші платежі за цим договором у разі настання будь - якого з випадків, передбачених п. 6.2. Договору. Зобовязання, передбачене цим пунктом, повинно бути виконане позичальником протягом 15 робочих днів з дати надіслання банком позичальнику відповідної письмової вимоги. У випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, комісій та інших платежів, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення за кожний день прострочення від суми простроченої заборгованості. (п.п. 2.4., 2.6, 2.7, 4.2.5, 5.2, 6.2 Договору) (а.с. 7 14). Згідно заяви на видачу готівки № 6 від 11.07.2008 року [PERSON] отримав через касу банку грошові кошти в розмірі 50\~000 доларів США, про що свідчить його підпис у вказаній заяві (а.с. 23). Обставини отримання кредитних коштів [PERSON] також підтверджуються рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 25.06.2012 року, згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по описаному вище кредитному договору в сумі 525013, 90 грн. Рішення набуло законної сили, а тому обставини отримання [PERSON] кредиту за описаним кредитним договором та обставини переходу прав вимоги за ним від ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 11.07.2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] укладено договір іпотеки № 1351 0021008/Zфквіп - 08, посвідчений 11.07.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1890. В договорі іпотеки також наведено, що цього ж дня цим же нотаріусом у звязку з посвідченням іпотечного договору накладається заборона відчуження зазначеної в іпотечному договорі квартири. Згідно з даним договором [PERSON] передала в іпотеку банку квартиру №79 в будинку під № 20/73, по проспекту Юності в м. Вінниця, загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м. (а.с. 15 17). Згідно п.1.2 іпотечного договору предмет іпотеки належить іпотекодавцю [PERSON] на праві власності, на підставі біржового контракту № 289 про купівлю продаж нерухомості, зареєстрованого ВФ «Української біржі нерухомості» від 25.01.1996 року, зареєстрованого КП ВМБТІ 26.01.1996 року і записаного в реєстрову книгу за № 666. (а.с. 15). В п.п. 4.1., 4.2., 4.4.1 іпотечного договору зазначено, що у випадку порушення іпотекодавцем та/або позичальником обовязків за цим та/або кредитним договором іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема і шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання….. Згідно Договору про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь [PERSON] від 30.06.2010 року укладеного між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк», а також НБУ, ТОВ «Укрпромбанк» передав (відступив) на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед НБУ, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами. (а.с. 30 34). З витягу з додатку № 2 до Договору про передачу кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30.06.2010 року вбачається, що до ПАТ «Дельта Банк» перейшло як право вимоги за кредитним договором укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] так і за іпотечним договором укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] (а.с. 35). Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 17.06.2015 року у боржника утворилась заборгованість, загальний розмір якої становить 1 806\~843 грн. (з яких: 1070 444, 52 грн. тіло кредиту; 384\~403, 25 грн. відсотки; 327\~641, 12 грн. пеня; 15470,51 грн. сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту; 8\~884,36 грн. сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по відсоткам. (а.с. 24, 112 113). [PERSON] звертався до відповідача та третьої особи з вимогами від 05.06.2015 року про необхідність усунення порушень умов кредитного договору, однак дані вимоги залишились без виконання (а.с. 25 - 39). Разом з тим, як встановлено з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомості квартира № 79, по проспекту Юності, що в будинку № 20/73 належить не відповідачу по справі [PERSON] а гр. [PERSON], яка набула право власності на вказану спірну квартиру 13.06.2013 року на підставі договору купівлі продажу квартири (серія та номер 2739, рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер 3139741 від 13.06.2013 року, що посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] З вказаної довідки також вбачається, що відомості про державну реєстрацію іпотеки вказаної квартири відсутні, як і відомості про державну реєстрацію обтяжень. (а.с. 158, 168 170). На виконання ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв учасникам процесу в реалізації їх процесуальних прав та обовязків, розяснював наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Разом з тим представником позивача на розгляд суду не внесено клопотань про залучення до розгляду справи в якості співвідповідача [PERSON], яка, як новий власник майна, яке станом на час укладення кредитного договору було обтяжене іпотекою, в тому числі має відповідати за предявленим позовом. Позивачем вимоги до [PERSON] не заявлялись, незважаючи на те, що вказані обставини були встановлені в судовому засіданні за участю представників сторін по справі. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинно бути виконано у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець) забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ст. 20 Закону України «Про заставу» у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Таким чином іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє як боржника так і майнового поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання належних до сплати сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно, а тому заперечення проти позову представника відповідача в частині того, що на даний час існує рішення суду від 25.06.2012 року яким стягнуто з [PERSON] суму заборгованості, не приймається судом до уваги. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 31 січня 2013 року). Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Представник позивача, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини не клопотав перед судом про залучення до участі у справі [PERSON], яка на даний час являється власником спірної квартири № 79 по проспекту юності 20/73, а тому суд враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову саме до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за позивачем права власності на вказаний обєкт нерухомості, оскільки [PERSON] станом на час розгляду справи власником вказаної квартири не являється, квартира під будь яким обтяженням не перебуває. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва ( ч. 1 ст. 383 ЦК України ). Таким чином позивачем не доведено, що за позовом, як відповідач має відповідати виключно [PERSON], яка не є власником спірного майна. За таких обставин позивач не визначився з колом осіб, які мають відповідати за позовом, а постановлення рішення про задоволення позову безперечно порушило б права (на участь в судовому засіданні) та вплине на обовязки [PERSON], позов до якої не предявлено. У відповідності до ст. 88 ЦПК України враховуючи те, що суд відмовляє в задоволенні позову, та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, такі витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed