Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

05.10.2021 року Комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» звернулося до суду із заявою про примусову госпіталізацію в психіатричний заклад [PERSON] без її усвідомленої згоди. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 04.10.2021 року о 13 год. 20 хв. [PERSON] була госпіталізована в Чернігівську обласну психоневрологічну лікарню у зв`язку з погіршенням психічного стану. У відділенні [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу», а також дійшла висновку, що обстеження і лікування [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 05 жовтня 2021 року відкрив провадження у справі за правилами окремого провадження та призначив справу до розгляду. У судовому засіданні лікар-психіатр, представник заявника заяву про примусову госпіталізацію підтримав, просив задовольнити, уточнив дату народження [PERSON] - [INFO] [PERSON] у судовому засіданні проти заяви заперечувала, виразних пояснень суду не надала. Представник Чернігівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в судовому засіданні заяву підтримав, просив задовольнити. Прокурор в судовому засіданні заяву підтримав. З досліджених матеріалів встановлено, що 04.10.2021 року о 13 год. 20 хв. [PERSON] госпіталізована в КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради у зв`язку з погіршенням психічного стану. В цей же день до генерального директора КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради із заявою звернулася її сестра [PERSON] і просила госпіталізувати в зв`язку з тим, що у її сестри погіршився психічний стан, а саме останнім часом стала збуджена, кидалась на студентів. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради від 04.10.2021 року [PERSON] , у зв`язку з наявністю тяжкого психічного розладу на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», потребує госпіталізації в стаціонар внаслідок безпосередньої небезпеки для життя оточуючих, обстеження і лікування можливе тільки в стаціонарних умовах. Статтями 28, 29 Конституції України кожному гарантовано право на повагу до його гідності, право на свободу та особисту недоторканість. Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування (ст. 49 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. У відповідності до ч.1 ст. 8 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається в найменш обмежених умовах, що забезпечують безпеку особи та інших осіб, при додержанні прав і законних інтересів особи, якій надається психіатрична допомога. Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає підстави для госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, а саме: особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У пункті 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури, встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічно хворої особи. За змістом п. 8 принципу 11 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Захист осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» від 18 лютого 1992 року № 49/119, крім випадів, передбачених пунктами 12, 13, 14 і 15 даного принципу, лікування будь-якого пацієнта може проводитися без інформаційної згоди пацієнта, якщо уповноважений законом кваліфікований психіатричний працівник визначить, що воно терміново необхідне для того, щоб запобігти шкоді пацієнта або інших осіб. Частиною 3 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено обов`язкове надання до заяви висновку комісії лікарів - психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Згідно ч. ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів мають право відмовити у наданні психіатричної допомоги у разі відсутності підстав для її надання. Відмова у наданні психіатричної допомоги із зазначенням її причин фіксується у медичній документації за підписом особи чи її законного представника та лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів. В рішенні ЄСПЛ від 24.10.1979 року у справі «Винтерверп (Winterwerp) проти Нідерландів» суд наголосив, що ніхто не може бути позбавлений волі як «особа, що страждає на психічний розлад», без медичного висновку, який встановлює, що її психічний стан виправдовує обов`язкову госпіталізацію. При розгляді даної справи у суду не виникло підстав піддати сумніву об`єктивність і достовірність висновку комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність госпіталізації [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, а отже суд з ним погоджується. Аналізуючи всі вищезазначені докази, як належність і допустимість, достовірність кожного із них окремо, а також достатність у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку без її згоди, а тому заява підлягає задоволенню. Відповідно до пп.11 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір не справляється за подання заяви про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку. У відповідності до положень п.9 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Таким чином, суд визнає необхідним застосувати п.9 ч.1 ст.430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду.

Outcome: approved