Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

06 липня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення збитків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у травні 2015 року перед весіллям свого внука вона звернулася до ювелірної майстерні за адресою м. Луцьк, пр. Волі, 4, куди занесла 34,79 грам золота (лому), вартість якого на сьогоднішній день становить 22\~459,21 грн. Дане золото вона передала майстру ювеліру [PERSON], для того, щоб він виготовив з нього нові ювелірні вироби, які вона збиралася подарувати внуку та його дружині на весілля. [PERSON] зважив золото, зробив відповідний запис у журналі, в якому розписалася і відповідач, і видав їй відповідну квитанцію, яку вона втратила. Сторони оговорили вартість роботи, яка становила 2\~000,00 грн. та термін виконання 2 місяці. Після завершення цього терміну відповідач повідомив їй, що загубив її золото, однак роботу виконає за власний рахунок. У травні 2016 року відповідач видав позивачу розписку в якій зобовязався повернути замовлені вироби до 03 червня 2016 року. Однак у вказаний строк замовлення знову не виконав. У звязку з порушенням своїх прав позивач зверталася до органів поліції, які під час опитування сторін підтвердили фактичні обставини надання золотих виробів. Посилаючись на порушення своїх прав, як споживача, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 22\~459,21 грн. матеріальної шкоди, а також 20\~000,000 грн. моральної шкоди. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак просить суд слухати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Як визначено у частині першій статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не зявився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивач, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до письмової розписки від 23 травня 2016 року, [PERSON] зобовязувався в термін до 02 червня 2016 року зробити і повернути замовлені вироби на вагу 37,49 грама золота [PERSON] (а.с.6). У письмових пояснення від 10 листопада 2016 року, які відібрані дільничним офіцером поліції Луцького ВП ГУНП у Волинській області лейтенантом поліції [PERSON], відповідач зазначив, що він займається підприємницькою діяльністю, а саме ремонтом та виготовленням ювелірних виробів. У травні 2015 року до нього звернулася [PERSON] з проханням зробити ювелірні вироби із золотого лому у кількості 37,49 грама. Але з його власної необережності від загубив ці вироби (а.с.9). Розписку, яка аналогічна за змістом від 02 червня 2016 року, відповідач надав начальнику Луцького ВП ГУНП у Волинській області (а.с10). Як слідує з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] дійсно має статус фізичної особи-підприємця з основним видом діяльності згідно КВЕД 36.22.0 «Виробництво ювелірних виробів». Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Статтею 865 ЦК України визначено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. При цьому у статті 866 ЦК України визначено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. А у статті 871 ЦК України передбачено, що якщо робота виконується з матеріалу замовника, у квитанції або іншому документі, що видається підрядником при укладенні договору побутового підряду, вказуються точне найменування матеріалу, його кількість і оцінка, здійснена за погодженням сторін. На думку суду, враховуючи предмет та зміст робіт, які позивач доручила виконати відповідачу, між ними був укладений публічний договір на виконання побутового підряду з виробництва ювелірних виробів з матеріалу позивача. Факт укладення цього договору підтверджується розписками та письмовими поясненнями відповідача, а також підтверджується його статусом підприємця з основним видом діяльності «Виробництво ювелірних виробів». При цьому сторони погодили строк робіт до липня 2016 року (а.с.6, 9, 10). Частиною першою статті 872 ЦК України передбачено, що якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. В даному випадку, як слідує з матеріалів справи, відповідач істотно порушив умови укладеного договору побутового підряду, а саме втратив матеріал, з якого мав виготовляти ювелірні вироби, та, як наслідок, не виконав роботу в обумовлений строк. Враховуючи вищевикладене, а також обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права як споживача, позивач має право на відшкодування завданих збитків. Частиною першою та другою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджена точна кількість матеріалу, яка була надана відповідачу позивачем (37,49 грам золота), а також зважаючи на закупівельні ціни на дорогоцінні метили в брухті, які встановлені розпорядженням Державної скарбниці України від 19 червня 2017 року №848-рор, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування вартості переданого золота (лому) у розмірі 22\~459,21 грн. слід задовольнити. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На думку суду, виходячи з засад розумності та справедливості, на користь позивача з відповідача слід присудити 3\~000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка проявилася у душевних переживаннях позивача у звязку з втратою матеріалів (дорогоцінностей), які становили сімейну цінність для неї і саме з яких вона бажала виготовити подарунок на весілля свого онука. Крім того суд враховує витрачені позивачем зусилля на звернення до органів поліції та суду для захисту своїх прав. Заявлена позивачем моральна шкода у розмірі 20\~000,00 грн. є явно завищеною та до задоволення не підлягає. Частиною третьою статті 88 ЦПК України визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому суд стягує судовий збір у розмірі 640,00 грн. за задоволення позовної вимоги майнового характеру (про відшкодування матеріальної шкоди), а також 640 грн. за задоволення позовної вимог немайнового характеру (про стягнення моральної шкоди), а всього 1\~280,00 грн. з відповідача на користь держави.

Outcome: partial