Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

05.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 31.10.2016 року уточнив та якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та складається з літ. «А» - житловий будинок, загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., літ. «Б» - сарай, літ. «В» - вхід до підвалу, літ. «Г» - літня кухня, №№ 1-6 - надвірні споруди, мотивуючи свої вимоги тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] заповіту не залишив. Після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON] та син [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини мешкали разом із спадкодавцем. [INFO] померла [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 3/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] заповіту не залишила. Позивач прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном. При зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини, позивачу було відмовлено, у зв'язку із тим, що не дотримано вимог ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, Положенням про присвоєння адрес об'єктам нерухомості, розміщеним на території міста Ізмаїл, затвердженого рішенням Ізмаїльської міської ради № 105 від 29.01.2009 року, в частині подання документу, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, з метою проведення державної реєстрації права власності відповідно до вимог п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 та подальшого оформлення свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.10.2009 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області у графі «мати» визначено ім'я по-батькові «Миколаївна», що не відповідає імені по-батькові, визначеного свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.05.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області як «[PERSON]». Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки право власності не зареєстровано в установленому законом порядку. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 22.03.1965 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-804 була відведена земельна ділянка [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 12.09.1963 року бюро записів актів громадянського стану по м. Ізмаїл, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12.09.1963 року. Частиною 1 статті 22 кодексу про шлюб та сім'ю України - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно довідки № 1666 від 28.10.2016 року, наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], побудований у 1962 році, об'єкти самочинного будівництва відсутні. Відповідно до п. 3.2. Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованої в Мінюсті України за № 582/5773 від 10.07.2001 року, не належить до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року. Згідно листа № 12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України не підлягає здачі в експлуатацію об'єкти нерухомості побудовані до 05.08.1992 року. Станом на останню технічну інвентаризацію від 04.10.2016 року вищевказаний об'єкт нерухомості складається з: літ. «А» - житловий будинок загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., літ. «Б» - сарай, літ. «В» - вхід до підвалу, літ. «Г» - літня кухня, літ. «Д» - сарай, літ. «Е» - сарай, № 1-6 - надвірні споруди, крім того під час проведення технічної інвентаризації об'єкти самочинного будівництва не виявлено. Згідно довідки № 42 від 28.11.2016 року, наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», згідно адресного реєстру м. Ізмаїл, об'єкт нерухомого майна - житловий будинок з надвірними спорудами має самостійний адресний номер: [ADDRESS], (колишня адреса: [ADDRESS]). Отже, житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності подружжя належить [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], повторно виданого 16.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 45049248 від 13.09.2016 року, згідно якої інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], повторно виданим 12.05.2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 05.05.1964 року, бюро записів актів громадянського стану по м. Ізмаїл; - дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 12.09.1963 року бюро записів актів громадянського стану по м. Ізмаїл. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. В судовому засідання було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] фактично вступили у володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини мешкали разом із спадкодавцем, що підтверджено записами в будинковій книзі на будинок [ADDRESS] тобто вважаються такими, які фактично прийняли спадщину. Судом було встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не мешкав, що підтверджено записами будинкової книги, згідно яких [PERSON] був виписаний з адреси: [ADDRESS] з 20.02.1985 року та з заявою про прийняття спадщини не звертався, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № [NUMBER] від 13.09.2016 року, тобто вважається таким, який фактично не прийняв спадщину. Крім цього, рішенням Ізмаїльського міського суду Одеської області від 18.03.2002 року, [PERSON], [INFO], уродженець м. Ізмаїл Одеської області, був оголошений померлим. [PERSON] померла [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 22.05.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 3/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 45049885 від 13.09.2016 року, згідно якої інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], повторно виданим 12.05.2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 05.05.1964 року, бюро записів актів громадянського стану по м. Ізмаїл. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. В судовому засідання було встановлено, що [PERSON] фактично вступив у володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини мешкав разом із спадкодавцем, що підтверджено записами в будинковій книзі на будинок [ADDRESS] тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Як вже було встановлено судом, [PERSON] фактично спадщину не прийняв. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренка М.М. від 25.01.2017 року за № 24/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що не дотримано вимог ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, Положенням про присвоєння адрес об'єктам нерухомості, розміщеним на території міста Ізмаїл, затвердженого рішенням Ізмаїльської міської ради № 105 від 29.01.2009 року, в частині подання документу, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, з метою проведення державної реєстрації права власності відповідно до вимог п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 та подальшого оформлення свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.10.2009 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області у графі «мати» визначено ім'я по-батькові «Миколаївна», що не відповідає імені по-батькові, визначеного свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.05.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області як «[PERSON]». Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб На підставі викладеного,

Outcome: approved