Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

07.04.2017 року [PERSON], звернулася до суду з позовом у якому зазначила, що вони з відповідачем з 07.06.2003 року по даний час перебувають у шлюбі, який зареєстрований Олевським відділом РАЦСУ, за актовим записом № 34. Від шлюбу у них народилася дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка знаходиться на матеріальному утриманні та вихованні позивачки, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки, у розміри 1/4 частки від всіх його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дочкою повноліття. Свої вимоги обґрунтовує посилаючись на статті 180-181 СК України. У позові зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча спроможний це робити, оскільки є фізичною особою-підприємцем, отримує стабільний дохід. Позивачка [PERSON], та її представник - адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги при розгляді справи від 27.04.2017 року, у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали із підстав, які зазначені у позовній заяві позивачки до відповідача та просять суд задовольнити позов у повному обсязі при цьому надали суду пояснення про те, що позивачка з відповідачем з березня місяця 2017 року не проживає спільно. Відповідач протягом останніх шести місяців будь-якої допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Лише один раз надав 200.00 грн., однак позивачка вважає, що цих коштів замало для забезпечення дитини, оскільки відповідач є фізичною особою-підприємцем і має відповідні доходи, які за 2016 рік складають 295000.00 грн. Письмових доказів відносно того, що вона зверталася до відповідача, або вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача не має. Відповідач у судовому засіданні щодо пред'явленого позову позивачки заперечує. При цьому, зазначає про те, що дійсно вони із позивачкою мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає по місцю проживання позивачки. Від утримання спільної з позивачкою дитини не відмовлявся і не відмовляється. Так дійсно він є фізичною особою-підприємцем, однак від підприємницької діяльності має невеликі доходи. А ті на які посилається позивачка (295000.00 грн.), є загальними, з яких не відраховано податки, пенсійні, соціальне страхування, військові, заробітна плата працівникам, ГЗМ, запчастини, тощо. Погоджується на стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), оскільки він приймає участь в утриманні дитини та її вихованні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON], підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю [PERSON] Сімейні відносини між сторонами припинені, спільно вони не проживають. Домовленості про утримання дитини сторони не досягли. Відповідач [PERSON], з березня місяця 2017 року проживає від сім'ї і дитини окремо та на протязі останніх шести місяців ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню дитини. Не надає добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість, оскільки є фізичною здоровою особою, не хворіє на хронічні захворювання, є фізичною особою-підприємцем і має можливість утримувати свою неповнолітню дочку до досягнення нею повноліття, належним чином, як того вимагає Закон. Однак самоусунувся від виховання та утримання дитини поклавши свій обов'язок батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття лише на її матір - [PERSON] Доказів відносно утримання дочки [PERSON], [INFO] у добровільному порядку відповідач у судовому засіданні суду не надав. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так, у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того відповідно до ст.187 СК України слідує, що один із батьків добровільно має відповідне право на виконання свого обов'язку по утриманню дитини, оскільки утримання дитини її батьками є обов'язком останніх, який, як правило, виконується ними добровільно. Добровільна сплата аліментів на дитину може здійснюватися різними способами - безпосередньо (особисто) платником аліментів шляхом вручення аліментів їх одержувачу, шляхом перерахування аліментів банківським переказом, поштою, тощо. У відповідності до ч.1 ст.191 зазначеного Кодексу слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку суд дійшов висновку, щодо необхідності стягнення з відповідача [PERSON], коштів (аліментів) у примусовому порядку, для забезпечення інтересів дитини, забезпечення її матеріального становища, не порушення її права на достатній життєвий рівень, згідно вимог ст.183 СК України, у частці від заробітку (доходу) відповідача, а саме у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом із тим, у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: approved