Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

05.06.2014р. до суду звернулась [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], третя особа - Докучаєвська держнотконтора, де посилаючись на вимоги ст.ст. 1222-1223, 1268, 1274-1275 ЦК України (в редакції 2003 року) просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок [ADDRESS] у місті Докучаєвську Донецької області. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що є донькою [PERSON], якому за життя належав житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, місто Докучаєвськ, [ADDRESS] та який він на випадок своєї смерті заповів у рівних долях їй та її сестрі [PERSON], яка згодом від своєї частини відмовилась. Після смерті батька, вона звернулась до державної нотаріальної контори з приводу оформлення прав на спадщину, зокрема на житловий будинок, на що отримала відмову з посиланням на відсутність державної реєстрації правовстановлюючого документу, а саме договору про право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, в порядку встановленому чинним законодавством. Через неможливість, оформлення своїх прав на вказане нерухоме майно окрім як в судовому порядку, просить задовольнити позов /а.с. 2-5/. Предмет та підстава позову, а також розмір позовних вимог не змінювались. Позивачка - [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав зазначених нею у поданому позові. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримав доводи своєї довірительниці та просив задовольнити позов, з підстав зазначених у ньому. Відповідачка - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та визнання одноосібного права позивача на спадкове майно посилаючись на те, що її частина за заповітом, від якої вона відмовилась, повинна відійти їх брату [PERSON] Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову та визнання одноосібного права позивача на спадкове майно, оскільки вважає, що частина за заповітом яка належала [PERSON], повинна відійти йому. Третя особа - державний нотаріус Докучаєвської державної нотаріальної контори Чибікова Г.В. в судове засідання не з'явилась, надавши письмову заяву від 18.07.2014р. № 976/01-16, де просить справу розглянути за її відсутності, вирішення долі позову залишає на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цієї справи, матеріали спадкової справи № 99/2013 до майна померлого [INFO]. [PERSON], суд вважає, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити у повному обсязі, виходячи з наступних підстав: Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Стаття 5 ЦК України визначає, що до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. За змістом норм розділу УП спадкового права ЦК України у редакції 1963р., спадковим майном є майно, яке на праві приватної власності належало спадкодавцю на час його смерті. Відповідно до частини 1 статті 524 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно статті 527 ЦК України, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Частиною 1 статті 534 ЦК України визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до статті 548 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно статті 549 ЦК України, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Судом достовірно встановлено, що відповідно до виписки з рішення № 16 виконавчого комітету Ольгінської райради депутатів трудящихся від 26.06.1952р., [PERSON] відведено земельну ділянку розміром 1000кв.м. /а.с. 10/. Згідно Договору на право спорудження будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 29.06.1952р., посвідченого 06.08.1952р. державним нотаріусом нотаріальної контори м. Волновахи Сталінської області та зареєстрованого в реєстрі за № 3786, [PERSON] надано в безстрокове користування земельну ділянку, загальною площею 1000кв.м. згідно плану земельної ділянки /а.с. 9/. Дана земельна ділянка виділялась для будівництва на ній жилого будинку за адресою: Донецька обл., [ADDRESS], який фактично був збудований, про що свідчать матеріали цивільної справи. [INFO]. [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть за серією [NUMBER], виданим повторно 04.07.2012р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області /а.с. 18/. Правовстановлюючі документи на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], оформлені не були, та право власності за спірною адресою на померлого не зареєстровано, що підтверджується зокрема листом за вих. № 274 від 22.07.2014р. за підписом заступника начальника Комунального підприємства «Волноваське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] /а.с. 47/ та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна за серією АКА 322207, виданою 22.07.2014р. Реєстраційною службою Докучаєвського міського управління юстиції Донецької області /а.с. 59/. 09.04.2014р. домоволодіння за адресою: [ADDRESS], було проінвентаризовано на ім'я [PERSON], про що свідчить Технічний паспорт на жилий будинок індивідуального житлового фонду за формою № 2-ТИ, інвентарний номер 1439 /а.с. 11-15/. За вказаною адресою була заведена Домова книга для прописки громадян, проживаючих в будинку, на підставі якої станом на 09.12.1980р. був зареєстрований у якості господаря домоволодіння [PERSON], що підтверджується поквартирною карткою за формою Б. Отже вказане свідчить, що на час смерті [PERSON] - належне йому домоволодіння було побудоване, але за життя правовстановлюючі документи ним не були отримані. За життя померлий [PERSON] склав заповіт, який посвідчено 30.08.1995р. державним нотаріусом Докучаєвської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2633, за яким заповідач усе належне йому на час смерті майно, у тому числі житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в місті Докучаєвську по вулиці Мічуріна номер сімдесят чотири заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожній /а.с. 17/. Даний заповіт [PERSON], виходячи з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за серією ІА № 064568, виданої 20.05.2013р. Докучаєвською державною нотаріальною конторою, має чинний стан. Спадкоємці за заповітом, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є доньками померлого [PERSON], що підтверджується Свідоцтвами про народження відповідно за серією [NUMBER] виданим 22.07.1958р. Докучаєвським міським РАЦС Сталінської області та за серією МС № 296688, виданим повторно 09.05.1950р. РАЦС м. Череповець Вологодської області. Заповідач [PERSON], як слідує із Домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку та поквартирної картки за формою Б, у період часу з 09.12.1980р. по [INFO]. у передбаченому законом порядку був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS]. За цими ж документами та копією паспорту громадянки України за серією ВТ 040082, виданого 06.11.2013р. Докучаєвським МС ГУДМС України в Донецькій області, позивачка [PERSON] у період часу з 01.06.1999р. та по теперішній час зареєстрована та фактично проживає за цією ж адресою. Натомість, інший спадкоємець за заповітом - відповідач [PERSON] у період часу з 23.10.1992р. та по теперішній час, зареєстрована та фактично проживає за іншою адресою: [ADDRESS], про що свідчить копія паспорту громадянки України за серією ВС 734907, виданого 22.12.2000р. Докучаєвським МВ УМВС України в Донецькій області та відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Донецькій області від 27.06.2014р. Відповідно до статті 553 ЦК України, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Оскільки позивач [PERSON] на день смерті спадкодавця проживала разом із ним, заяву про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 553 ЦК України не подала, вона вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідач [PERSON] спадщину після смерті свого батька [PERSON] не прийняла. Як закріплено у статті 554 ЦК України, в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Правила цієї статті не застосовуються до випадків, коли спадкоємець відмовився від спадщини на користь іншого спадкоємця, держави чи державної, кооперативної або іншої громадської організації (стаття 553 цього Кодексу) або коли замість спадкоємця, який відпав призначено іншого спадкоємця (під призначення спадкоємця - стаття 536 цього Кодексу). 20.05.2013р. до Докучаєвської державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у задоволенні якої постановою державного нотаріуса Чибікової Г.В. від 29.05.2014р. № 458/02-31 було відмовлено, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації правовстановлюючого документу - договору про право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, в порядку, встановленому чинним законодавством. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» регламентовано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. … Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як встановлено судом, позивачем [PERSON] спадщина була фактично прийнята, оскільки вона постійно проживала в належному батьку домоволодінні та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Виходячи з цього, до відносин спадкування правила ЦК України (книга 6 Спадкове право, ст.ст. 1216-1308) застосовуються, якщо спадщина відкрилась до набрання чинності цим Кодексом, але не була прийнята ніким із спадкоємців (п.п. 1, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). У випадках відкриття спадщини до 01.01.2004р. необхідно застосовувати чинне на час її відкриття законодавство, а саме відповідні норми ЦК УРСР (ст.ст. 524-564). Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Не дивлячись на ці обставини та вимоги закону, [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа - Докучаєвська держнотконтора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, у порядку ст.ст. 1222-1223, 1268, 1274-1275 ЦК України (в редакції 2003 року), які в даній конкретній справі не можуть бути застосовані, оскільки норми матеріального права необхідно застосовувати ті, що діяли на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно пункту 3 постанов Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК України, вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина п'ята статті 216 Цивільного кодексу України). Отже, визначення предмету та підстави позову лежить виключно на позивачеві. Суд позбавлений можливості з власної ініціативи вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов з інших підстав, ніж ті, які були визначені позивачем у поданому позові. При цьому, [PERSON] не позбавлена можливості повторно звернутись до суду із аналогічним позовом у порядку ст.ст. 524-564 ЦК УРСР.

Outcome: dismissed