Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

05.02.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму за договором позики, з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних в розмірі 77497,20 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 13.02.2012р. між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу у борг 60000 грн. на строк до 13.08.2012р. У встановлений строк відповідач зобов'язання за договором не виконав. Таким чином, відповідач винен йому 60000 грн. Крім того, пунктом 7 договору передбачено, що у разі прострочення виконання умов договору, відповідач повинен сплати на користь позивача індекс інфляції та 3% річних, що на час звернення до суду становить 17497,20 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до канцелярії суду заяву, в якій вказав, що на позовних вимогах наполягає, просила справу розглядати за його відсутності. Належним чином повідомлений відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача [PERSON], повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 13.02.2012 між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 60000 грн. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою, яка була написана [PERSON] в момент укладення договору позиви та міститься в матеріалах справи. Згідно розписки, [PERSON] зобов'язався повернути грошові кошти до 13.08.2012р. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, відповідно до умов договору позики позивачем були надані відповідачу грошові кошти, чим позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем по справі, а взяті відповідачем на себе договірні зобов'язання перед позивачем не виконано. Неповернення боржником заборгованості перед позивачем за договором позики свідчить про грубе порушення ним його умов, а також вимог 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань. Крім того, пунктом 7 договору позики передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплати на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 процентів від простроченої суми. Частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано розрахунок індексу інфляції та 3 процентів річних від простроченої суми, який складає 17497 грн. 20 коп., котрий підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення в повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 774,98 грн.

Outcome: approved