Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

07.08.2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт належності йому державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого 10.10.2003 року Козівською районною державною адміністрацією Тернопільської області на ім'я «[PERSON]». В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що він вирішив передати земельну ділянку, яка належить йому на праві власності згідно державного акта серії [NUMBER], у тимчасове користування (оренду) іншій особі, однак у вищезгаданому державному акті була виявлена орфографічна помилка, а саме: прізвище власника помилково записано [PERSON] замість [PERSON]. У зв'язку з існуючими протиріччями у вище згаданому держаному акті, заявник не має можливості належним чином розпоряджатися належною йому земельною ділянкою, тому він змушений звертатися до суду з вказаною заявою. В судове засідання заявник не з'явився, подав до суду письмову заяву від 29.08.2018 року, в якій заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та справу слухати у його відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, подав до суду відзив на заяву від 29.08.2018 року, згідно якого не заперечує щодо задоволення заявлених вимог [PERSON] та просить справу розглядати без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10 жовтня 2003 року, виданого на підставі розпорядження Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області від 21 травня 2003 року № 189, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,35 га., яка розташована на території Ішківської сільської ради Козівського району Тернопільської області. У вказаному правовстановлюючому документі прізвище заявника зазначено як [PERSON], однак як вбачається із копії паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області 19.02.2000 року, копії картки платника податків, виданої 02.07.2013 року Козівською МДПІ, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31.07.1959 року, заявник значиться як [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої Ішківською сільською радою Козівського району Тернопільської області № 244 від 22.05.2018 року, [PERSON] та [PERSON] одна і та сама особа, інша на території сільської ради не зареєстрована і не проживає. Згідно листа відділу у Козівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №699/108-18 від 17.08.2018 року, з 01 січня 2013 року набули чинності Закони України «Про державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постанова Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», згідно з якими повноваження територіальних органів Держгеокадастру у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, припинилися та виправлень не здійснюється. З 2013 року Державні акти та дублікати Державних актів не видаються. Реєстрацію права власності на земельну ділянку ведеться реєстраційним відділом Козівської РДА. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для належного користування та розпорядження своїм майном, а саме земельною ділянкою. Відтак з метою не порушення майнових прав заявника, реалізація яких залежить виключно від доведення вищезазначеного юридичного факту, суд приходить до висновку про необхідність встановлення даного юридичного факту. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що заява [PERSON] є обгрунтованою та підлягає до задоволення шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Outcome: approved