Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

06.04.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудсервіс-Прилуки» невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує на те, що вона з 10.11.2014 року по 20.03.2015 року працювала двірником в ТОВ «Рембудсервіс-Прилуки», однак на момент звільнення заробітна плата не була їй виплачена за весь період роботи, крім того, не було навіть надано жодної інформації про розмір заборгованості по ній, хоча позивачка неодноразово зверталася з такою вимогою до керівництва. У звязку з цим 04.04.2016 року на адресу директора ТОВ «Рембудсервіс-Прилуки» в інтересах позивачки було направлено адвокатський запит з вимогою про надання інформації про розмір отриманої нею заробітної плати за період роботи у товаристві, але відповідь так і не було надано, через що позивачка змушена була звернутися до суду з даним позовом з метою захисту своїх трудових прав. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, уточнивши їх розмір, який за її підрахунками, зробленими на підставі довідки з Прилуцької ОДПІ, склав: 2923,33 грн невиплаченої заробітної плати, 701,60 грн компенсації за невикористану щорічну відпустку та 26046,90 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку з нею, які просила стягнути з відповідача, не заперечуючи при цьому проти заочного розгляду даної справи. Представник відповідача до суду не зявився, не надавши суду ані своїх заперечень проти позову, ні жодних документів, незважаючи навіть на ухвалу суду про забезпечення доказів, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно (а.с.15, 20, 26, 29). Вислухавши пояснення позивачки та дослідивши всі матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення уточнених нею позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] в період з 10.11.2014 року по 20.03.2015 року вона працювала двірником у ТОВ «Рембудсервіс-Прилуки» та була звільнена за власним бажанням (а.с.4). З довідки №5114-25-16-08-069 від 26.05.2016 року, наданої Прилуцькою ОДПІ (а.с.33), вбачається, що [PERSON] в період з 10.11.2014 року по 20.03.2015 року дійсно працювала в ТОВ «Рембудсервіс-Прилуки» та розмір нарахованої їй за цей період часу заробітної плати склав 4677,33 грн, а виплачено їй було лише 1754,00 грн, з чого випливає, що загальна сума заборгованості по заробітній платі перед нею становить: 4677,33 грн 1754,00 грн = 2923,33 грн. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 87,70 грн, виходячи з розрахунку, зробленого на підставі постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Так, за останні перед звільненням 2 місяці роботи заробітна плата позивачки становила 3508 грн, тобто 1754,00 грн за січень 2015 року та 1754,00 грн за лютий 2015 року. У цей період часу відповідно до виробничого календаря за 2015 рік випадало 40 робочих днів (20 днів у січні + 20 днів у лютому). Тепер заробітну плату за ці два місяці ділимо на кількість робочих днів цього періоду і отримуємо розмір середньоденної заробітної плати [PERSON], який становить 87,70 грн. Кількість робочих днів після звільнення позивачки та до моменту постановлення рішення по даній справі 30.05.2016 року відповідно до виробничого календаря за 2015 рік та за 2016 рік складає: березень 2015 року 7 днів; квітень 2015 року 21 день; травень 2015 року 18 днів; червень 2015 року 20 днів; липень 2015 року 23 дні; серпень 2015 року 20 днів; вересень 2015 року 22 дні; жовтень 2015 року 21 день; листопад 2015 року 21 день; грудень 2015 року 23 дні; січень 2016 року 19 днів; лютий 2016 року 21 день; березень 2016 року 22 дні; квітень 2016 року 21 день; травень 2016 року 18 днів, а всього 297 робочих днів, які множимо на середньоденну заробітну плату розміром 87,70 грн та отримуємо середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачкою розміром 26046,90 грн. Розрахунок компенсації за невикористану позивачкою щорічну відпустку такий: 8 днів належної їй за 4 місяці роботи відпустки множимо на середньоденну заробітну плату розміром 87,70 грн та отримуємо компенсацію за невикористані нею дні щорічної відпустки розміром 701,60 грн. Статтею 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при вільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня пілся пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому вплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахкнку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на корить працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Частиною 3 статті 15 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. На підставі наведеного та ст.15 ЗУ «Про оплату праці», ст.83, 115-117 КЗпП України,

Outcome: approved