Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

06.08.2020 позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що вони призначали та виплачували тимчасову державну допомогу [PERSON] відповідно до ЗУ « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення тимчасової державної допомоги дітям» від 08.09.2006 № 2853 та постанови КМУ від 22.02.2006 № 189 в період з 01.05.2012 по 31.01.2018 та виплатили таку допомогу на загальну суму 24 210.96 грн. Просили стягнути з відповідача на їхню користь фактично сплачену тимчасову державну допомогу дітям батьки яких ухиляються від сплати аліментів у розмірі 243 210.96 грн та витрати по справі у розмірі 2102 грн. Провадження у справі відкрито 03.09.2020 за правилами спрощеного позовного провадження. 23.09.2020 від відповідача надійшов відзив, в якому він заперечував факт того, що він ухилявся від обов`язку утримувати дитину, переховувався від сплати аліментів. Зазначав, що він та дружина після розлучення залишились проживати в одному будинку, в одному під`їзді, він спілкувався з сином та утримував його, надававши дружині продукти харчування, гроші на утримання сина, придбавав одяг для сина. Про те. що колишня дружина отримує державну допомогу він не знав. Визнав позовні вимоги частково, тільки в межах позовної давності та просив застосувати до вказаних позовних вимог позовну давність. 13.10.2020 до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій позивач посилається на те, що ними строк позовної давності не пропущений , оскільки рахунок по вказаній допомозі був закритий на підставі рішення управління від 06.08.2019 у зв`язку з закінченням терміну виплати на підставі листа Центру нарахування та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про припинення допомоги з 01.02.2018, який надійшов їм 13.08.2019 за № 870/01. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги,просив у їх задоволенні відмовити з підстав, що викладені у відповіді на відзив. Позивач та його представник, адвокат Кузь О.М. визнали позов частково, тільки в межах строків позовної давності . Позивач пояснив, що він проживає з сином в одному будинку і під`їзді, що він надавав матеріальну допомогу на його утримання добровільно, зараз навіть придбав сину автомобіль. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд керується таким. Встановлено, що відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірваний 11.01.2008. Сторони мають сина, [PERSON] [INFO] . 15.02.2008 на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави виданий виконавчий лист про стягнення щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі ј частини всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 19) . Виконавчий лист перебував на виконанні Київського ВДВС ГТУЮ у Полтавській області. Перший раз із заявою про виплату державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів [PERSON] звернулась 25.05.2012. 28.05.2012 позивач прийняв рішення про призначення такої допомоги. З заявами про призначення державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів [PERSON] зверталась кожні шість місяців і кожні шість місяців відповідач приймав окреме рішення про призначення такої допомоги. ( а.с. 10-61) Не дивлячись на те, що з 01.02.2018 [PERSON] не зверталась до відповідача з заявами про виплату допомоги, рішення про припинення допомоги було прийняте відповідачем лише 06.08.2019.(а.с. 62). Після прийняття рішення про припинення виплат позивач звертався до Київського ВДВС ГТУЮ у Полтавській області із заявою про надання інформації щодо сплати аліментів та місця проживання відповідача. Із відповіді Київського ВДВС ГТУЮ у Полтавській області за № 46124 від 27.08.2019 убачається, що стягувач аліментів [PERSON] своєю заявою від 18.05.2018 спростувала наявність заборгованості [PERSON] перед нею по сплаті аліментів, що підтверджує пояснення відповідача про надання ним матеріальної допомоги на утримання сина з 2012 року. Відповідач просив застосувати до вказаних позовних вимог позовну давність. Вирішуючи питання про застосування позовної давності суд бере до уваги таке. Пунктом 10 ст. 181 СК України передбачено, що суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Отже позивач має право вимагати стягнення з відповідача виплаченої державної допомоги у судовому порядку. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, тимчасова державна допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів призначалась [PERSON] кожні шість місяців з 01.05.2012 по 31.01.2018, окремими рішеннями позивача. Останнє рішення про виплату державної допомоги прийняте 08.08.2017, а останнє рішення про перерахунок такої допомоги прийняте 23.11.2017, яким встановлена остання дата виплати допомоги по 31.01.2018. Позивач звернувся до суду із позовом 06.08.2020. Враховуючи загальну позовну давність у три роки, яка визначена ст.257 ЦК України, слід дійти до висновку, що позовні вимоги можуть бути задоволені в межах позовної давності, тобто з 07.08.2017. Суд не приймає заперечення представника позивача проти застосування позовної давності враховуючи таке . Відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Обчислення позовної давності в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило ч. 1 ст. 261 ЦКУ містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Як вже зазначалось вище позивач в період з 01.05.2012 кожні шість місяців, останній раз 08.08.2017, окремим рішенням призначав виплату такої допомоги. Кожне рішення про виплату допомоги ґрунтувалось на наданих [PERSON] доказів, які не були предметом розгляду при прийнятті попередніх рішень про виплату допомоги. Отже позовна давність наставала для позивача після спливу виконання кожного рішення про призначення допомоги, а тому суд відхиляє заперечення позивача в тій частині, що про порушене право він взнав тільки у серпні 2019 року , оскільки саме до його повноважень входить призначення допомоги та обов`язок вжиття заходів для повернення виплаченої допомоги. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: 1) забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та 2) запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень (п.137 рішення від 09.01.2013 року за заявою № 21722/11 у справі «Волков проти України»). Як убачається із розрахунку позивача за період з 07.08.2017 по 31.01.2018 позивач виплатив державну допомогу у розмірі 187.28 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судові витрати, відповідно до розміру задоволених позовних вимог, становлять 16.26 грн, які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial