Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

05 квітня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява. 10 квітня 2018 року ухвалою суду позовна заява була залишена без руху. 08 травня 2018 року по справі відкрито провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 березня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві про надання їй банківських послуг, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами Приватбанку. Однак, відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконувала, у звязку з чим допустила заборгованість на загальну суму 40103,36 грн., з них: 8297,12 грн. заборгованість за тілом кредиту, 29420,37 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф /фіксована частина/ - 500 грн., штраф /процентна складова/ 1885,87 грн. Тому позивач, як правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк», просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Від відповідача до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій вона посилалася на те, що останній платіж на погашення заборгованості за договором нею було здійснено 09 липня 2012 року, а відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, кредитором встановлюється тридцятиденний термін на проведення відповідного платежу, після чого нараховуються штрафні санкції, а отже після спливу 30-денного терміну і як наслідок невиконання боржником зобовязань перед кредитором, кредитор знав про порушення позичальником його прав. Після 09 липня 2012 року до теперішнього часу жодного платежу зі сторони позичальника не вносилося, а відповідно до п.1 ст.261 ЦКУ перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто вже починаючи з липня 2012 року Банк фактично знав про своє порушене право і саме з цього моменту починається строк позовної давності, який відповідно до ст.257 ЦК України складає 3 роки, так як договір про збільшення строків позовної давності між ними не укладався. Тому, так як позивач звернувся до суду лише у травні 2018 року, тобто вже після закінчення строку позовної давності, вона просила застосувати позовну давність до заборгованості за договором б/н від 28.03.2007 року /а.с.37/. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на заяву про застосування позовної давності, в якій посилався на те, що 15 листопада 2011 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених Наказом Банку від 06.03.2010 року, відповідно до п.1.1.7.31 яких строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Крім того, строк позовної давності за даним кредитним договором починається після закінчення строку дії картки, яка діяла до березня 2015 року. Тому, так як позивач звернувся до суду 22 березня 2018 року, тобто до спливу позовної давності, то він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі /а.с.42-43/. Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.23/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином /а.с.41/. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27 березня 2007 року [PERSON] звернулася до ЗАТ КБ «Приватбанк» з заявою про надання банківських послуг, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену заяву про надання банківських послуг, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклала з ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 27.03.2007 року, за яким отримала кредит в сумі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.8/. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» /а.с.21/. Згідно наказу Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року №519 «Про рішення акціонера публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»» змінено тип банку з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство та затверджено нове найменування Банку: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк») /а.с.62/. Як вбачається з відмітки в зазначеній заяві, відповідач отримала кредитну картку 28.03.2007 року /а.с.8/. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг 28.03.2007 року відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн., 26.09.2008 року розмір встановленого кредитного ліміту збільшено до 10000 грн., а 08.11.2012 року знижено до 8300 грн. /а.с.30/. Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний\~ погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати\~ комісії на умовах,\~ передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.12/. Пунктом 8.6\~ Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною договору, передбачено, що\~ при порушенні клієнтом строків платежів по\~ будь-якому\~ з грошових\~ зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі\~ 500 грн.\~ плюс 5% від суми позову. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 28.02.2018 року заборгованість по кредитному договору склала 40103,36 грн., з них: 8297,12 грн. заборгованість за тілом кредиту, 29420,37 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2385,87 грн. - штраф /а.с.5-7/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.\~ Відповідно п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання\~ зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений\~ договором. Так як відповідач не виконала зобовязання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір. Що стосується заяви відповідача про застосування позовної давності, то у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність складає три роки. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH). Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). За письмовою інформацією позивача, кредитна картка, яка була видана відповідачу за договором від 28.03.2007 року, має термін дії до останнього дня березня 2015 року /а.с.30, 44/. Таким чином, судом встановлено, що кредитна картка, яка була видана відповідачу діяла до 31.03.2015 року. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 квітня 2014 року у справі №6-24цс14, позовна давність відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст 253-255 цього Кодексу. Строк, як часова категорія, характеризується не лише початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Отже, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, розпочався 01 квітня 2015 року і закінчився 31 березня 2018 року. Крім того, 15 грудня 2011 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених Наказом Банку від 06.03.2010 року /а.с.46/, відповідно до п.1.1.7.31 яких строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років /а.с.47/. Як вбачається з відмітки на конверті, позовна заява позивачем направлена до суду 22 березня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності (як трирічного, так і пятдисятирічного), тому підстав для застосування позовної давності немає.

Outcome: approved