Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

06 листопада 2018 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 22 лютого 1997 року він уклав шлюб з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Великоплосківської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 3. Від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя, в сімї склалося психологічна несумісність, яка призводила до постійних сварок. Фактичні шлюбні відносини між стронами припинено понад один рік. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, так як між ними втрачено почуття поваги та любові. Позивач з відповідачем проживають за однією адресою, але спільного господарства не ведуть. Поновлювати шлюбні відносини він не збирається, а тому призначення строку для примирення вважає недоцільним. Майновий спір між сторонами не врегульовано. Тому він просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] зареєстрований 22 лютого 1997 року у виконавчому комітеті Великоплосківської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 3. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просить суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним, причин неявки суду не повідомила. Оскільки відповідач належним чином повідомлялась про дату розгляду справи і позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, виніс ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 22 лютого 1997 року виконавчим комітетом Великоплосківськрої сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 27 вересня 2018 року Великомихайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини понад рік, і однією сім`єю на даний час не проживають, позивач відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже позивач категорично налаштований на розірвання шлюбу, на примирення не згоден, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Спір стосовно поділу майна подружжя відсутній. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved