Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

05 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що він у березні 2018 року задля отримання спадщини, яка складається з нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Соборності (до перейменування, - Косіора), буд.№22, кв.№21, та яка відкрилась після смерті його батька [PERSON], померлого 12 вересня 2017 року, звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], але отримав усну відповідь про відмову у вчиненні будь-яких дій з нерухомим майном, у звязку з тим, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна є обтяження, - арешт, накладений на майно його померлого батька. Вказує на те, що у результаті вказаного звернення до приватного нотаріуса [PERSON] йому стало відомо про існування у Державної виконавчої служби Дзержинського району м. Кривого Рогу (на теперішній час, - [PERSON] відділ ДВС м. Кривого Рогу) виконавчого провадження, у якому його померлий батько, [PERSON], виступає у якості боржника. Згідно інформаційної довідки ДВС №117730153 від 20 березня 2018 року, було зясовано, що постановою Державної виконавчої служби Дзержинського району м. Кривого Рогу №В5- 2236/10 від 02 грудня 2010 року, накладено арешт та оголошена заборона на відчуження на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 10562625). Обєктом обтяження виступає квартира за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Соборності (до перейменування, - Косіора), буд.№22, кв.№21. Також йому було надано усну інформацію, що арешт накладено з примусового виконання судового наказу №2н-4432 від 27 листопада 2009 року, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у звязку з наявністю заборгованості перед КПТМ «Криворіжтепломережа». Зазначає, що після його звернення до КПТМ «Криворіжтепломережа» щодо заборгованості боржника [PERSON] за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Соборності (до перейменування, - Косіора), буд.№22, кв.№21, він отримав довідки за №№929, 930, 931 від 21 березня 2018 року про відсутність заборгованості по виконавчим документам №2н-650 від 14 серпня 2015 року, №2н-184 від 02 березня 2012 року, №2н-4432 від 27 листопада 2009 року. Він звернувся до [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області з проханням про зняття арешту з майна, яке він отримав у спадок від його батька [PERSON] 02 березня 2018 року ним була отримана відповідь, яка полягала у тому, що у період з 08 червня 2010 року по 28 грудня 2010 року на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №В5-2236/10 з примусового виконання судового наказу №2н-4432 від 27 листопада 2009 року, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з [PERSON] на користь КП «Криворіжтепломережа» боргу у розмірі 2504,14 гривні, зазначене виконавче провадження 28 грудня 2010 року завершено на підставі п.5 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до вимог Наказу Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву становить три роки, тому надати інформацію стосовно запитуваних виконавчих проваджень неможливо, оскільки виконавчі провадження за вказаний період знищено у звязку із закінченням терміну зберігання. Таким чином, ВДВС Металургійного району у м. Кривий Ріг йому було відмовлено у знятті арешту з майна, у звязку із знищенням виконавчих проваджень. Посилається на ті обставини, що квартира №21, розташована в будинку №22 по вул. Соборності (до перейменування, - Косіора), що знаходиться у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, фактично належить йому, однак оформити її належним чином, як того передбачає чинне законодавство України, він не має можливості, так як на квартиру накладено арешт та заборона відчуження, а тому його право власності є порушеним та підлягає захисту. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд задовольнити його позовні вимоги, та винести рішення, котрим звільнити з-під арешту, накладеного постановою Державної виконавчої служби Дзержинського району м. Кривого Рогу №В5-2236/10 від 02 грудня 2010 року, усе майно, яке належить на праві приватної власності [PERSON], який помер 12 вересня 2017 року, у тому числі й квартиру, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Соборності (до перейменування, - Косіора), буд.№22, кв.№21. Позивач [PERSON] при розгляді справи присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області при розгляді справи також не був присутнім, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Таким чином, позивач належними і допустимими доказами повинен був довести наявність підстав його звернення до суду, та підстав для звільнення з-під арешту вказаного у позовній заяві майна. Так, з наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 12 вересня 2017 року, у віці 53 роки, помер [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №762384, виданого 12 вересня 2017 року [PERSON] районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.8). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] (а.с.4-5, 6) та померлим [PERSON] як батьком та сином підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження позивача серії VI-КИ №272452 від 19 жовтня 1990 року, виданого Довгинцівським відділом РАЦС м. Кривого Рогу (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Соборності (до перейменування, - Косіора), буд.№22, кв.№21, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договору дарування квартири від 15 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №18240805 від 25 березня 2008 року, та іншими документами (а.с.9, 10, 11). Зі змісту позовної заяви вбачається, що у березні 2018 року задля отримання спадщини, яка складається із нерухомого майна, а саме вказаної вище квартири, та яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого 12 вересня 2017 року, позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], але отримав усну відповідь про відмову у вчиненні будь-яких дій з нерухомим майном, у звязку з тим, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна є обтяження, - арешт, накладений на майно його померлого батька (а.с.12). Факт накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Соборності (до перейменування, - Косіора), буд.№22, кв.№21, підтверджується наявною в матеріалах справи копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №117730153 від 20 березня 2018 року. Арешт накладено на підставі постанови Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції №В5-2236/10 від 02 грудня 2010 року про арешт майна та оголошення заборони на відчуження (а.с.13-15). Згідно відповіді [PERSON] ВДВС міста [PERSON] Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області №9264 від 02 березня 2018 року, отриманої позивачем [PERSON] на своє звернення, вбачається, що арешт накладено з примусового виконання судового наказу №2н-4432 від 27 листопада 2009 року, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у звязку з наявністю заборгованості перед КПТМ «Криворіжтепломережа» (а.с.16). Після звернення позивача до КПТМ «Криворіжтепломережа» щодо заборгованості боржника [PERSON] за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Соборності (до перейменування, - Косіора), буд.№22, кв.№21, він отримав довідки за №№929, 930, 931 від 21 березня 2018 року про відсутність заборгованості по виконавчим документам №2н-650 від 14 серпня 2015 року, №2н-184 від 02 березня 2012 року, №2н-4432 від 27 листопада 2009 року (а.с.17, 18, 19). З вказаної вище відповіді відповідача також вбачається, що у період з 08 червня 2010 року по 28 грудня 2010 року на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №В5-2236/10 з примусового виконання судового наказу №2н-4432 від 27 листопада 2009 року, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з [PERSON] на користь КП «Криворіжтепломережа» боргу у розмірі 2504,14 гривні, зазначене виконавче провадження 28 грудня 2010 року завершено на підставі п.5 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до вимог Наказу Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву становить три роки, тому надати інформацію стосовно запитуваних виконавчих проваджень неможливо, оскільки виконавчі провадження за вказаний період знищено у звязку із закінченням терміну зберігання. Таким чином, ВДВС Металургійного району у м. Кривий Ріг позивачу було відмовлено у знятті арешту з майна, у звязку із знищенням виконавчих проваджень. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно зі ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що спірна квартира фактично належить позивачеві [PERSON] як спадкоємцю, після смерті батька, та позивач мав намір розпорядитися своїм майном, однак йому стало відомо про наявність обтяження на квартиру. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися квартирою, котру фактично отримав після смерті свого батька, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує фактичне право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується фактичне право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Враховуючи наведене,

Outcome: approved