Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

05.03.2019 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , в якій позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.07.2006 року в розмірі 123218,39 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.07.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на ріку на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з порушенням зобов`язань за відповідачем станом на 31.01.2019 року мається заборгованість в розмірі 276872,84 грн., яка складається з: 7790,00 грн. заборгованість за кредитом; 263990,21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом та 5092,63 грн. заборгованість за пенею та комісією. Оскільки законодавством не передбаченого вимагати від боржника повернення лише повною суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, тому до стягнення позивач пред`являє суму 123218,39., яка складається із суми 7790,00 грн. заборгованість за кредитом, 115428,39 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 26.07.2006 року по 31.01.2018 року. 15.05.2019 року відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що 26.07.2006 року нею було укладено договір про отримання кредиту в сумі 9000,00 грн., в зв`язку з тяжким матеріальним становищем припинила сплачувати заборгованість з 2013 року та з того часу позивач будь-яких претензій не пред`являв. Представник позивача в судове засідання не прибув, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Дослідивши надані до матеріал справи письмові докази, суд зазначає наступне. 26.07.2006 року [PERSON] підписала заяву по договору SAMDN21000006772202 щодо отримання банківських послуг: кредитна карту з встановленим лімітом 3000 грн. з базовою процентною ставкою 36% з розрахунку 360 днів. Отримала кредитну картку [NUMBER] , рахунок відкрито 17.04.2006 року. Факт укладання відповідного кредитного договору відповідачем не заперечується, що підтверджено поясненнями у заяві від 15.05.2019 року. Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.07.2006 за [PERSON] станом на 31.01.2019 року рахується заборгованість за кредитом 7790,00 грн., заборгованість за процентами, в т.ч. несплачені проценти на поточну заборгованість 263990,21 грн., нарахована комісії 5092,63 грн. До стягнення позивачем пред`явлено суму 123218,39 грн., з яких 7790,00 грн. заборгованість по кредиту та 115428,39 заборгованість за процентами за період з 26.07.2006 по 31.01.2018р. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст. 12 ЦПК). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є:\~договори та\~інші правочини.Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою\~\~статті 627 ЦК України\~\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1054\~ ЦК України за\~ кредитним\~ договором\~ банк або інша фінансова установа (кредитодавець)\~ зобов`язується\~ надати\~ грошові\~ кошти\~\~ (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором,\~ а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння\~ відмова\~ від\~ зобов`язання\~ або одностороння зміна\~ його\~ умов\~ не\~ допускається,\~ якщо\~ інше\~ не\~\~ встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов\~ договору\~ та\~ вимог\~ цього\~ Кодексу,\~ інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник\~ зобов`язаний\~ повернути\~ позикодавцеві позику (грошові кошти\~ у такій самій сумі\~ або\~ речі,\~ визначені\~ родовими ознаками,\~ у\~ такій\~ самій кількості,\~ такого самого роду та такої самої якості,\~ що були передані йому позикодавцем) у\~ строк та\~ в порядку, що встановлені договором. Відповідно наданої позивачем інформації, а саме розрахунок заборгованості за договором № б/н від 26.07.2006 року встановлено, що останній платіж на погашення наданого кредиту здійснено 09.11.2015 року, в розмірі 7,37 грн. до суду позивач звернувся 19.02.2019 року (дата підписання позовної заяви). Відповідач подав заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності. Відповідно до ст.256\~ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до\~ст.257 ЦК України\~до вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитом застосовується загальний строк позовної давності - три роки. Згідно до ч. 3, 4\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до\~ст.253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5\~ст.261 ЦК України). Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином,\~у разі\~неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. Правова позиція та аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14 цс 14. Відомості щодо отримання відповідачем кредитних карток, окрім тієї яка вказана в заяві від 26.07.2006, позивачем не надано. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом строків позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed