Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

05.02.2019р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. №3, 4). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 08.02.2019р. було прийнято \~позовну \~заяву\~ та відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання (а.с. № 9). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 12.12.2012р. в виконкомі Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області під актовим записом № 82. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], 04.06.2013р. народження. Шлюбно-сімейні відносини були припинені. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність почуття любові між подружжям. Сторони не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Спору щодо місця проживання дитини, майнових спорів у сторін немає. В заяві до суду від 04.04.2019р. позивачка позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та винести рішення в підготовчому засідання 04.04.2019р. за її відсутності. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON] (а.с. № 14). В заяві до суду від 04.04.2019р. відповідач проти задоволення позову не заперечував, зазначив, що сторонам не потрібний строк для примирення. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду в підготовчому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 16). Обидві сторони в заявах до суду від 04.04.2019р. зазначила, що шлюбно-сімейні відносини між ним остаточно припинені в жовтні 2014р. з причин відсутності духовного та фізичного звязку. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 12.12.2012р. сторони зареєстрували шлюб в виконавчому комітеті Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області під актовим записом № 82 (а.с. №5). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], 04.06.2013р. народження (а.с. №6). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через втрату почуття любові, відсутність між подружжям духовного та фізичного звязку, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо з жовтня 2014р., дитина проживає з позивачкою. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з жовтня 2014р. (більше чотирьох років назад), більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв'язку із визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачці 50% від сплаченого судового збору при подачі даного позову по квитанціям № 0.0.1211651922.1 від 14.12.2018р. та № МР_АВІ20898РКV_5533636 від 04.02.2019р. в розмірі 384 грн. 20коп. (а.с. №2). Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки частину понесених при подачі позову судових витрат по сплаті судового збору, що залишилась після повернення позивачці, а саме в розмірі 384 грн. 20 коп. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved