Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

05 липня 2016 року [PERSON] звернувся до Пирятинського районного суду Полтавської області з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що за договором дарування від 20 січня 2010 року він отримав у власність земельну ділянку площею 0,0040 га для будівництва індивідуальних гаражів, що знаходиться по [ADDRESS]. На указаній земельній ділянці позивач самочинно побудував цегляний гараж площею 34,1 кв.м. за відсутності документа, що дає право на виконання будівельних робіт. Під час проведення будівництва ним були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми. Разом з тим, з початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо збудованого гаража не надходило. Позивач звернувся до департаменту ДАБІ у Полтавській області про прийняття збудованого гаража в експлуатацію. Однак йому було роз'яснено, що введення об'єкта в експлуатацію можливе лише після визнання в судовому порядку права власності на вищевказаний об'єкт. Позивач просить суд визнати за ним право власності на самочинно збудований гараж, що знаходиться по [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Пирятинської міської ради Полтавської області в судове засідання не з'явився. Установа направила на адресу суду заяву, в якій просила слухання справи провести без участі їх представника. Позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області в судове засідання не з'явився. Установа направила на адресу суду лист, в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника, не заперечували щодо задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що за договором за договором дарування від 20 січня 2010 року позивач [PERSON] отримав у дар від [PERSON] земельну ділянку площею 0,0040 га з кадастровим номером [NUMBER] для будівництва індивідуальних гаражів, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.14,15). Рішенням виконавчого комітету Пирятинської міської ради від 09.06.2016 №148 указаній земельній ділянці присвоєну адресу: [ADDRESS] У 2010 році позивач на указаній земельній ділянці позивач самочинно побудував цегляний гараж площею 34,1 кв.м. за відсутності документа, що дає право на виконання будівельних робіт (а.с.7,11-13). За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Так в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Судом встановлено, що гараж по [ADDRESS] був зведений позивачем самовільно, за відсутності документа, що дає право на виконання будівельних робіт, у зв'язку з чим він був притягнутий до адміністративної відповідальності департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області (а.с.7). Листом від 22 червня 2016 року Департаменту ДАБІ у Полтавській області позивачу було повідомлено, що указане домоволодіння потребує прийняття в експлуатацію після визнання права власності у судовому порядку (а.с.9). П.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затвердженого Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. Згідно довідки №82 від 04.07.2016 відділу будівництва та архітектури виконкому Пирятинської міської ради самочинно зведений позивачем гараж по [ADDRESS] побудований відповідно до діючих будівельних норм із протипожежними та санітарними розривами (а.с. 10). Однак введення указаного об'єкта в експлуатацію можливе лише після визнання в судовому порядку права власності на нього. П. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. За приписами ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Дослідивши наявні докази по справі та враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що самочинне будівництво було здійснено позивачем [PERSON] без передбаченого законом дозволу, проте під час здійснення будівництва були дотримані архітектурні, будівельні, санітарно-гігієнічні норми та норми з пожежної безпеки, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Позивач є власником земельної ділянки, на якій розміщений спірний об'єкт будівництва, проте визнати за ним право власності на самочинно збудовані споруди в позасудовому порядку не можливо. За таких обставин, права позивача [PERSON] є порушеними і підлягають судовому захисту шляхом визнання такого права. На підставі ст. ст. 3, 15, 328, 331, 375, 376 ЦК України,

Outcome: approved