Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

06.07.2018 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі відповідач) на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позову послалася на ухилення відповідача від матеріального утримання свого сина. У судовому засіданні позивач предявлений позов підтримала і наполягала на його задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявився, при цьому надіслав заяву про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, а також відкладення розгляду справи через перебування на відпочинку за межами Чернігівської області та бажанням брати особисту участь в її розгляді та надавати докази, які свідчать про його матеріальний стан і суттєво впливають на вирішення цієї справи. Ухвалою суду від 17.08.2018 року, яку поставлено протокольно (без виходу суду до нарадчої кімнати), в задоволенні заяви відповідача відмовлено в звязку з тим, що: - частиною другою статті 161, частиною четвертою статті 274 ЦПК України не передбачено розгляд справ про стягнення аліментів за правилами загального позовного провадження; - відповідач, в порушення приписів частини третьої статті 12 ЦПК України, не надав письмові докази перебування у відпустці в період розгляду справи та докази неможливості прибуття до суду з поважних причин; - відповідачем не виконано вимоги ухвали судді про відкриття провадження в справі від 17.07.2018 року, копію якої він отримав 20.07.2018 року, про необхідність надання суду в 15-денний строк від дня отримання копії цієї ухвали (до 06.08.2018 року включно) відзиву на позовну заяву разом із наявними в нього доказами, які спростовують доводи позивача. Зазначене в сукупності свідчить про небажання відповідача доводити у встановленому ЦПК України порядку свою правову позицію та його намагання затягнути розгляд справи про стягнення аліментів, що порушує інтереси малолітньої дитини, яка потребує належного матеріального утримання з боку батьків. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Як убачається з пояснень позивача та матеріалів справи (а.с. 5), які відповідачем не спростовані, сторони проживають окремо. Дитина проживає разом із позивачем і знаходиться на її утриманні, при цьому відповідач не надає позивачеві матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) батьки зобовязані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~ Згідно з частиною першою статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову. Таким чином, предявлений позов повністю ґрунтується на законі, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved