Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

06.02.2018 [PERSON] звернувся до суду із позовними вимогами до ПАТ «ОТП Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович, приватний виконавець Білан Світлана Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що у грудні 2017 позивач отримав поштою постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2017 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса Незнайко\~Є.В. від 27.10.2017 № 4443 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачу. Зазначена квартира відповідно до умов договору іпотеки від 23.08.2007 № PCL-001/084/2007 була передана в забезпечення виконання зобов'язань позивача перед ПАТ «ОТП БАНК», що виникли на підставі кредитного договору від 23.08.2007 № ML-001/084/2007. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис нотаріуса вчинений із порушенням вимог законодавства, у зв'язку з чим просить суд визнати його таким, що не підлягає виконанню. 08.02.2018 судом відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, а також вирішено питання про витребування доказів, зокрема зобов'язано відповідача ПАТ «ОТП Банк» надати суду: належним чином завірені копії документів, на підставі яких 27.10.2017 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4443, а також розрахунок заборгованості, в рахунок погашення якої стягується квартира на підставі виконавчого напису нотаріуса, та первинні документи в підтвердження розміру заборгованості, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»; тертій особі приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Незнайку Євгену Вікторовичу надати суду належним чином завірені копії документів, на підставі яких 27.10.2017 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4443. 08.02.2018 судом постановлено ухвалу про зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 55318918, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса від 27.10.2017 № 4443, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком\~Є.В., про стягнення квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], в рахунок погашення заборгованості [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) перед Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (ідентифікаційний код 21685166) в розмірі 32 828,45 доларів США та 20 000,00 грн витрат за вчинення виконавчого напису, до завершення розгляду справи судом та набранням рішенням суду законної сили. Представник відповідача ПАТ «ОТП БАНК» - Чорний\~А.М. подав відзив, у якому виклав свої заперечення щодо позову, вважав, що відповідач у правовідносинах, що склались, діяв у межах вимог чинного законодавства, зокрема ст.33 Закону України «Про іпотеку», п. 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи_1 приватного нотаріуса КМНО Незнайка\~Є.В. довіреністю - Л.О.\~Кириченко подав суду пояснення на позовну заяву, в яких позовні вимоги вважає необґрунтованими та незаконними, оскільки виконавчий напис було вчинено із додержанням всіх вимог Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про нотаріат» та п.1-1 Постанови КМУ № 1172, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалу про витребування доказів виконано. Третя особа_2 приватний виконавець Білан\~С.В. у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просить розгляду справи проводити у її відсутність. 05.04.2018 ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження у цій справі. 16.05.2018 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду У судовому засіданні адвокат [PERSON] - представник позивача [PERSON], підтримав вимоги позову в повному обсязі за викладених в ньому підстав. Водночас вказав, що за наслідком ознайомлення із відзивом стороні позивача стало відомо про те, що дійсно відповідачем - ПАТ «ОТП Банк», належним чином надсилалася відповідна поштова кореспонденція за місцем поживання позивача, а тому вказана обставина визнається стороною позивача. Крім цього, звернув увагу суду на те, що наразі відкрито провадження за позовом відповідача до позивача про стягення заборгованості за спірним кредитним договором, що унеможливлює вчинення виконавчого напису, адже є спір не вирішений судом. Крім цього, вказав, що позивач сплатив суму боргу, а сторонами до кредитного договору додатково укладалися три додаткові угоди, а тому розмір заборгованості не є безспірним. Позивач [PERSON] у судовому засіданні вказав, що дійсно отримував від банка кредитні кошти в розмірі 100 000 доларів США, а вже сплатив 120 000 доларів США, просив суд задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні Чорний А.М. - представник ПАТ «ОТП Банк», заперечував проти позовних вимог на підставі пояснень, наданих у відзиві, пояснивши зокрема, що при вчиненні виконавчого напису дотримано всі вимоги чинного законодавства, іпотечне застереження надсилалося позивачу належним чином, проте він його не отримав. Також вказав, що дійсно наразі у Дніпровському районному суді м, Києва розглядається спір за позовом ПАТ «ОТП Банк» до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, проте оскільки останній не подав заперечень щодо розміру заборгованості, то ця обставина вказує на її безспірність. Кириченко Л.О. - представник приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Є.В., вказав суду на відсутність порушень нотаріусом при вчиненні виконавчого напису та просив суд відмовити у задоволенні позову, обґрунтування чому наведено у письмових поясненнях третьої особи. Правом подання суду інших заяв, клопотань сторони не скористались. Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, а також представника третьої особи_1, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказів, на засадах верховенства права, відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права прийшов таких висновків. Судом встановлено, що 23.08.2007 між позивачем та ЗАТ «ОТП БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір № ML-001/084/2007, а також додаткові договори № 1 від 16.08.2010, № 2 від 23.11.2009, № 3 від 23.03.2010/а.с. 27-58/. За умовами цього договору ЗАТ «ОТП Банк» надав [PERSON] кредит у розмірі 100 000,00 доларів США; цільове використання кредиту: придбання нерухомого майна; із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 4,49% річних. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за указаним кредитним договором банк уклав з [PERSON] договір іпотеки від 23.08.2007 №PCL-001/084/2007 на двокімнатну квартиру загальною площею 45,30 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить позивачу на праві власності /а.с.21-26/. 27.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко\~Є.В. видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4443 /а.с. 20/, в якому пропонується стягнути квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], на підставі Договору іпотеки №PCL-001/084/2007, посвідченого 23.08.2007 приватним нотаріусом КМНО Русанюком\~З.З. та зареєстрованого в реєстрі за № 4565, згідно якого вказану кватиру передано у забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, пропонується задовольнити вимоги стягувача ПАТ «ОТП БАНК» у розмірі: 32 828,45 доларів США; 20 000,00 грн - витрати, понесені АТ «ОТП БАНК» за вчинення виконавчого напису. Строк, за який провадиться стягнення, визначається у період з 23.08.2007 по 18.10.2017. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2017 відкрито провадження у справі № 755/7640/17 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с. 59/. 05.12.2017 постановою приватного виконавця Білан\~С.В. відкрито виконавче провадження № 55318918 на підставі виконавчого напису № 4443 виданого 27.10.2017 /а.с. 18, 19/. 06.12.2017 приватним виконавцем Білан\~С.В. винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 55318918 /а.с. 66, 67/. 11.12.2017 приватним виконавцем Білан\~С.В. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника АСВП № 55318918 /а.с. 68-70/. Суд на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що заперечувалось відповідачем та третьою особою, підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною першою статті 33 цього Закону визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 вказаного Закону ). Згідно із статтею 35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону ). Цим актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 вказаного Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 названого Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Також підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм суд дійшов таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.03.2015 у справі № 6-27цс15. Крім зазначеного вище судом також встановлено, що 23.01.2017 на адресу [PERSON]: [ADDRESS], було надіслано іпотечне повідомлення та вимога ПАТ «ОТП Банк» за договором іпотеки від 23.08.2007 № PCL-001/084/2007, позивач не отримав. У судовому засіданні стороною позивача визнано те, що банк належним чином повідомляв позивача шляхом надсилання зазначеного документу. Крім цього, судом встановлено що Дніпровським районним судом міста Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом ПАТ « ОТП Банк» до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, що не оспорювалося представником Банку. Відповідно до частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, то така обставина вказує, що нотаріус належним чином не перевірив безспірності вимог стягувача. Аналогічний висновок міститься у правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-141цс16. Також судом встановлено, що до кредитного договору від 23.08.2007 № PCL-001/084/2007 сторонами додатково укладено додатковий договір № 1 від 16.10.2010, додатковий договір № 2 від 23.08.2007, додатковий договір № 3 від 23.08.2007, якими вносилися зміни та доповнення до кредитного договору, зокрема по фіксованій процентній ставці, підвищення процентної ставки, її зменшення, тощо. З урахуванням зазначеного, суд прийшов висновку про необґрунтованість доводів представників банку та третьої особи щодо безспірності заборгованості, яка не була перевірена нотаріусом, що вказує на порушення нотаріусом вчинення виконавчого напису відповідно до положень статей 87 і 88 Закону України «Про нотаріат», а саме, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович вчинив виконавчий напис від 27.10.2017, зареєстрований в реєстрі за № 4443, без документів, які б підтверджували безспірність заборгованості позивача перед відповідачем, а також не з'ясував дійсного розміру заборгованості позивача перед відповідачем та факту безспірності вимог відповідача. Стосовно аргументу представника позивача адвоката [PERSON] про порушення нотаріусом статті 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, то суд прийшов такого висновку. У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 ЦК України), тобто після закінчення: або передбаченого частиною другою статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги; або передбаченого іншим актом цивільного законодавства чи договором іншого пільгового строку, в який боржник має виконати зобов'язання. Виняток з цього правила становлять випадки, коли із закону або з договору випливає обов'язок негайного виконання зобов'язання: у такому разі перебіг позовної давності починається від дня пред'явлення вимоги кредитором. Водночас законодавство не зазначає строк, в межах якого виконавчий напис може бути вчинено, «позовною давністю», а вживає термін «давність». Позовну давність слід відрізняти від строку вчинення виконавчого напису. Норма, закріплена у п. 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку пов'язує початок обчислення строку, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, з днем, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. У статті 631 ЦК України визначається строк договору, яким є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У даному випадку кредитним договором для боржника встановлені строки виконання зобов'язань, тобто визначається, що договір діє до повного виконання боржникм своїх зобов'чзань за ним, право вимоги виникає з наступного дня після порушення боржником конкретного строку внесення платежу, а тому виконавчий напис може бути вчинений із врахуванням статей 253, 254 ЦК України з моменту пред'явлення кредитором конкретної вимоги. Таким чином, із закінченням строків належного виконання виникає заборгованість і прострочення, а у кредитора виникає право примусової вимоги, що може бути реалізовано шляхом вчинення виконавчого напису. При цьому, якщо строк дії договору не закінчився, або був обумовлений повним виконанням сторонами своїх зобов'язань, то таке право кредитора виникає в кожний окремий момент часу після закінчення строку виконання зобов'язання, незалежно від моменту, коли в нього вперше виникло право вимоги. В цьому випадку строки, вказані у статті 88 Закону України «Про нотаріат», обчислюються з моменту направлення боржнику конкретної вимоги, обчисленої на певний момент часу. Отже, нотаріусом дотримано вказане положення Закону . При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. При судовому розгляді цієї справи представником позивача доведено обставини на спростування безспірності вимог, що з урахуванням висновку Верховного Суду України від 04.03.2015 у справі № 6-27цс15, є підставою для задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене підлягають стягненню із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 057,20 грн (одна тисяча п'ятдесят сім грн 20 коп), зокрема відповідно до квитанції про сплату № 86934 від 03.02.2018 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн за подання позову, та відповідно до квитанції про сплату № 86945 від 03.02.2018 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 352,40 грн за подання заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved