Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

05.06.2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовними вимогами, якими просять визнати за ними в порядку спадкування право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Сагайдачного гетьмана, 50, по 1/2 частці за кожною, свої вимоги мотивують тим, що вищевказане майно належить їх матері [PERSON] та батьку [PERSON], в рівних частках кожному. 26.07.2007 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно до якого входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Сагайдачного гетьмана, 50. Заповіту спадкодавець не залишила. Спадкоємцями за законом першої черги являються діти спадкодавця [PERSON], [PERSON], [PERSON] та чоловік [PERSON] Позивачі та чоловік спадкодавця прийняли спадщину. [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняв. 02.03.2013 року помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно до якого входить 2/3 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Сагайдачного гетьмана, 50. 22.02.2009 року [PERSON] залишив заповіт, згідно умов якого усе його майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті, і на що він матиме право за законом, заповів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в рівних частках кожній. [PERSON] прийняла спадщину шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину, [PERSON] та [PERSON] було відмовлено, у звязку з тим, що у договорі забудови, посвідченому Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 26.12.1973 року за №2-8873, право спільної сумісної власності за яким зареєстроване Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 12.01.1973 року в реєстровій книзі за №45а-10, не визначена частка у вищевказаному житловому будинку на імя кожного співвласника, на імя спадкодавців [PERSON] та [PERSON]. Представник позивачів в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав та просить справу розглянути за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі договору забудови, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 26.12.1973 року за №2-8873, зареєстрованого Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 12.01.1973 року в реєстровій книзі за №45а-10 та акту приймання, затвердженого рішенням Ізмаїльського міськвиконкому №675 від 08.12.1978 року, належить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Ленінградська,34, вказане також підтверджено довідкою № 813 від 15.06.2018 року, наданою комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» Згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області №1056 від 16.11.2006 року житловому будівництву, розташованому за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Ленінградська,34, яке належить [PERSON] та [PERSON], присвоєно поштову адресу м. Ізмаїл, вул. Ленінградська, 50. Крім того, на підставі розпорядження Ізмаїльського міського голови №57р від 19.02.2016 року Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїл Одеської області, вулицю «Ленінградська» перейменовано у вулицю «Сагайдачного гетьмана». Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 3 ст. 370 ЦК України - у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виходячи з наведеного, [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частці житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Сагайдачного гетьмана, 50. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 094314, виданого 27.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 26.07.2007 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Сагайдачного гетьмана, 50. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 52298446 від 15.06.2018 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною Одеської області, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлої 26.07.2007 року відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - чоловік [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-АМ № 253856, виданим 17.07.1972 року Серебрійською сільською Радою народних депутатів; - донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 312573, виданим 17.12.1972 року Серебрійською сільською Радою народних депутатів та свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД №368246, виданим 31.11.1992 року Ізмаїльським міським відділом ЗАГС, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на «Призетко»; - донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖД № 274250, виданим 12.09.1980 року Ізмаїльським міським відділом ЗАГС; - син [PERSON], що підтверджено записом акта про народження №23 від 04.04.1970 року, складеним Ободівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області та записом акта про розірвання шлюбу №42 від 13.04.1974 року, Ободівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Сагайдачного гетьмана, 50, що підтверджено відповідним записом в будинковій книзі, тобто вважаються такими, які прийняли спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, яка міститься в матеріалах спадкової справи, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 332881, виданого 02.03.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 02.03.2013 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 2/3 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Сагайдачного гетьмана, 50, 1/6 з яких він успадкував після смерті дружини [PERSON], померлої 26.07.2007 року. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 20.02.2009 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-715, [PERSON] заповів усе його майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті, і на що він матиме право за законом [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в рівних частках кожній. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії 1-ЕД №140124, виданого 07.08.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на «Шемякіна». Крім того, згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області №500/4676/13-ц від 29.07.2013 року, після розірвання шлюбу за [PERSON] залишено дошлюбне прізвище «Мудрицька». Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 34008533 від 18.05.2013 року, наданої державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON], заповіт [PERSON] від 20.02.2009 року, зареєстрований за № 2-715, не змінювався та не скасовувався. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Осіб, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України мають право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Сагайдачного гетьмана, 50, що підтверджено відповідним записом в будинковій книзі, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, яка міститься в матеріалах спадкової справи, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] № 1660/02-14 від 23.12.2017 року, позивачам повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що у договорі забудови, посвідченому Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 26.12.1973 року за №2-8873, право спільної сумісної власності за яким зареєстроване Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 12.01.1973 року в реєстровій книзі за №45а-10, не визначена частка у вищевказаному житловому будинку на імя кожного співвласника, на імя спадкодавців [PERSON] та [PERSON]. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] № 1661/02-14 від 23.12.2017 року, позивачам повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що у договорі забудови, посвідченому Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 26.12.1973 року за №2-8873, право спільної сумісної власності за яким зареєстроване Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 12.01.1973 року в реєстровій книзі за №45а-10, не визначена частка у вищевказаному житловому будинку на імя кожного співвласника, на імя спадкодавців [PERSON] та [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що у звязку з тим що, право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved