Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

05.09.2017 р. [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтуванні позову позивач послався на наступні обставини. З червня 2007 року до теперішнього часу позивач мешкає у цій квартирі, відкрито і безперервно володіє нею більше 10 (десяти) років. Зазначена квартира належала на підставі договору купівлі продажу на праві власності [PERSON] та [PERSON], які померли. В звязку з тим, що позивач не має можливості підтвердити право власності на вказану квартиру та зареєструвати місце свого проживання, так як її власники [PERSON] померла 19.06.2005 р., [PERSON] помер 10.03.2009 р., і після їх смерті спадкоємці не прийняли спадщину, не зверталися до позивача про витребування майна. Тому, на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач звернувся до суду з позовом, про визнання права власності за набувальною давністю. 15.12.2017 р. набув чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VII від 03.10.2017 р., на підставі якого Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Згідно підпункту 9 пункту 1 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судове засідання позивач не зявився, від 11.12.2017 р. надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити їх повністю. Крім того, позивач просив суд розглядати справу у його відсутність /а. с. 33/. Відповідач в судове засідання не зявився; надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення /а. с. 32/. Представник третьої особи в судове засідання не зявився; надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення /а. с. 34/. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 05.03.1999 р., [PERSON] продала [PERSON] та [PERSON] квартиру №7 ДОС №36 у місті Арцизі-2 Одеської області /а. с. 8, 9/. Згідно копії свідоцтва про смерть серія І-ЖД №013198 від 22.06.2005 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 19.06.2005 р. /а. с. 10/. Згідно копії свідоцтва про смерть серія 1-ЖД №173447 від 11.03.2009 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 10.03.2009 р. /а. с. 11/. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилася 19.06.1966 р., її батьками російською мовою вказані [PERSON] та [PERSON] /а. с. 13/. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилася 19.06.1966 р., її батьками російською мовою вказані [PERSON] та [PERSON] /а. с. 16/. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права.\~\~ Відповідно до ст. 328 ЦК України\~\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 397 ЦК України\~\~володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20.02.2008 р., згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. п. 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.04 р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна, володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач довів суду факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, а відповідач не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved