overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

06 листопада 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що він 28 жовтня 2016 року на підставі договорів купівлі-продажу №1608, №1611 набув право власності на нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS]. 01 листопада 2017 року позивачу з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що відповідач незаконно набув право власності на зазначене нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу №1002. В подальшому позивач дізнався, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2017 року у справі №202/2588/17 визнано право власності за [PERSON] на вказане нерухоме майно, а відповідне право власності позивача на таке майно припинено, також тим же рішенням за [PERSON] визнано і право власності на земельну ділянку площею 0,0255 га, на якій розташоване вищезгадане нерухоме майно. 09 жовтня 2017 року між [PERSON] та відповідачем і було укладено згаданий вище договір купівлі-продажу №1002, на підставі якого відповідач набув право власності на спірне нерухоме майно. 25 жовтня 2017 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська по справі №202/2588/17 винесено ухвалу, якою скасовано згадане вище заочне рішення суду від 10 травня 2017 року, що, за переконанням позивача, в силу ст.216 ЦК України зумовило і незаконність договору купівлі-продажу №1002, укладеного між [PERSON] та відповідачем. З викладених підстав, посилаючись на те, що позивач є єдиним законним власником спірного нерухомого майна, яке вибуло у нього не з його волі, позивач просив суд визнати за ним право власності на таке спірне нерухоме майно, витребувавши його з незаконного володіння відповідача, а також просив скасувати відповідні записи про державну реєстрацію за відповідачем права власності на спірне нерухоме майно та земельну ділянку, на якій воно розташоване, а також зареєструвати за собою право власності на спірне нерухоме майно. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав, проти розгляду справи в заочного порядку не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив не подав. Треті особи в судове засідання також не з'явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. За викладених обставин суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

06 листопада 2017 року до суду з позовом звернувся позивач [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачкою вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2015 року, актовий запис № 373, від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачкою. З липня 2016 року між сторонами припинено спільне проживання, шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства у звязку зі сварками та поведінкою у побуті. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач просив розірвати шлюб з відповідачкою. У судове засідання позивач [PERSON] не з*явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, просив задовольнити позовні вимоги (а.с. 17). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з*явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, після розірвання шлюбу просила залишити за нею право іменуватись шлюбним прізвищем (а.с.18). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 21 листопада 2015 року зареєстрували шлюб (а.с. 8), від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 7), яка проживає з відповідачкою, що не заперечувалось відповідачем. З липня 2016 року шлюбно-сімейні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства між сторонами припинено в звязку зі сварками та поведінкою у побуті. Спору про спільне майно між сторонами не встановлено. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тривалість припинення шлюбно-сімейних відносин, думку сторін про неможливість досягнення примирення, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. В силу ст. 88 ЦПК України у зв*язку із задоволенням позовних вимог немайнового характеру з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути витрати, пов*язані із сплатою судового збору, у розмірі 320 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

06 листопада 2017 року до суду подано цю заяву, в якій вказано, що 01 серпня 1990 року заявнику за місцем трудової діяльності Погребищенським сільським споживчим товариством була видана трудова книжка серії БТ-ІІ №5445961, однак трудова книжка не була завірена печаткою організації, яка її видала. У звязку з цим заявник позбавлений можливості оформити правовстановлюючі документи в Управлінні пенсійного фонду України у Вінницькій області. В судове засідання [PERSON] не зявився, подав заяву в якій справу просив розглядати у його відсутності, просив встановити факт належності трудової книжки серії БТ-ІІ №5445961. Представник Іллінецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області в судове засідання не з'явився також, подав заяву у якій справу просив розглянути у його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд визнає за необхідне задовольнити заявлені вимоги з таких міркувань. Достовірно доведено, що трудова книжка серії БТ-ІІ №5445961 видана Погребищенським сільським споживчим товариством 01 серпня 1990 року на імя «Янивец Виктора Никитовича» без посвідчення печаткою дійсно належить [PERSON], [INFO], іншого порядку встановлення цього факту законом не передбачено, що не дає можливості заявнику оформити пенсію за віком, то його необхідно встановити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

06 листопада 2017 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 30\~159,76 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22 серпня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 11 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 [PERSON] та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент його змінити (зменшити або збільшити). Підписання договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно п. 2.1.1.5.7 [PERSON] та Правил власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Овердрафт - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку на його рахунку в розмірі ліміту кредитування (п. 1.1.1.63 [PERSON]). Відповідно до положень [PERSON] та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29 липня 2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05 жовтня 2011 року,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

06 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Позовні вимоги обґрунтував тим, що подружні відносини з відповідачем не склались через різницю у поглядах на життя. Останнім часом сторони проживають порізно. В судове засідання сторони не зявились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримав, а відповідач визнала в повному обсязі. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить вимогам закону, а також правам та інтересам інших осіб, а отже позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (дошлюбне прізвище Кущ) [PERSON], 09 квітня 1997 року в Сагайдацькій сільській раді Шишацького району Полтавської області уклали шлюб, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 123717 від 02.05.2015 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-КЕ № 222685 від 10.07.2017 (а.с.6). Позивач вважає збереження сімї та примирення неможливим, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини, порядку її утримання батьками не має. Майнових претензій сторони один до одного не висловлюють. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам щонайменше одного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи те, що відповідач не виявила бажати змінити прізвище на дошлюбне, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

06 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій зазначила, що 12 листопада 2011 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач [PERSON] офіційно не працює, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а тому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1400 гривень починаючи стягувати з дня пред'явлення позову і до досягнення дитини повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовну заяву та просила задовольнити її. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, шляхом розміщення оголошення на офіційній сторінці веб-порталу Веселинівського районного суду Миколаївської області судової влади України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували з 2011 року в зареєстрованому шлюбі, за час спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП № 235703 (а.с. 2). Син [PERSON] проживає разом з позивачкою [PERSON] та повністю знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи, що на утриманні позивачки перебуває син, а відповідач не надає матеріальну допомогу на його утримання, проте згідно з вищезазначеними нормами закону зобовязаний утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, з метою захисту інтересів дітей, створення їм необхідних умов для всебічного розвитку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі розміром 1400 грн. на дитину щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

06 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Вказала, що має сина [PERSON], [INFO], та онука [PERSON], [INFO]. На підставі ордеру виконкому Дружківської міської ради від 26 лютого 1988 року вона разом із членами своєї сімї вселилася у квартиру [ADDRESS]. З червня 2014 року відповідачі [PERSON], [PERSON] у зазначеній квартирі не мешкають і місце їх знаходження не відоме. Своїми діями відповідачі [PERSON], [PERSON] чинять перешкоди позивачу у користуванні квартири. Позивач несе витрати по сплаті комунальних послуг за відповідачів, не має можливості оформити житлову субсидію. Позивач просить суд визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином: судовою повісткою. До суду вона надала заяву, в якій просить розглянути цивільну справу без її участі. Надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Судові повістки відповідачам вручалися комунальним підприємством «Комсервіс» Дружківської міської ради Донецької області. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 12957 серії 13 від 26 лютого 1988 року у квартирі [ADDRESS] мешкають: [PERSON], [INFO], її син [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту б/н від 11 жовтня 2017 року, складеного комунальним підприємством «Комсервіс» Дружківської міської ради, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON]. Але з червня 2014 року останні у квартирі не мешкають, проживають у [INFO]. Згідно зі ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідачі є членами сімї наймача квартири - її рідним сином та онуком, але вони з червня 2014 року не проживають у квартирі без поважних причин. Суд вважає, що оскільки відповідачі не мешкають у квартирі більше шести місяців, підстав, передбачених ст. 71 Житлового кодексу, для збереження жилого приміщення за ним судом не виявлено, то вони втратили право користування цим жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

06 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 23.04.2014 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити, шлюб розірвати. Крім того, просила суд змінити її прізвище та прізвище її сина [PERSON] з [PERSON] на Гасанова. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, щодо розірвання шлюбу не заперечує. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не зявилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 23.04.2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ №117645 від 23.04.2014 року, актовий запис №297. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ №230356 від 19.10.2015 року, актовий запис №1199. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини з травня 2016 року. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та на примирення не згодна, відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та суперечить інтересам сторін, тому шлюб необхідно розірвати. В задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо зміни прізвища дитині слід відмовити, оскільки звернення позивача в суд з даним позовом є передчасним.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

06 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від серпня 2005 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачкою розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с. 2). Позивач у судовому засіданні підтримав заявлений позов. Відповідачка до суду не зявилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 05.08.2005 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу мешкатиме разом з відповідачкою (а.с. 4). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від 30.12.2013 року сторони мешкають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин. Позивач зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. Спору щодо поділу спільно нажитого майна між сторонами не існує. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

06 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Свої вимоги мотивує тим, що шлюбні відносини вони припинили, мешкають окремо. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, однак відповідачка відмовляється від добровільного розірвання шлюбу. Представник позивача, належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позов, просив розглянути справу за його відсутності, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка була належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, що підтверджено її підписами в рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень (а.с. 13, 21). Згідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначені обставини справи та норми закону, а також те, що представник позивача погодився на заочний розгляд справи, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановив заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст.112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 06 березня 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Надеждинської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с. 5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини сторони не підтримують, проживають окремо, за цей час примирення не досягли, згодні на розірвання шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Клопотань від відповідачки про відновлення дошлюбного прізвища не надійшло, тому суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved