Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

05 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 17.08.2011 року в розмірі 98391,63 грн., та судові витрати в розмірі 1600,00 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2018 року позовні вимоги банку були задоволені. За заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2020 року заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду. Свої позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.08.2011 [PERSON] отримав кредит в розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, станом на 30.09.2017р. обсяг невиконаних зобов`язань відповідача складає 98391,63 грн., в тому числі борг за кредитом 2806,99 грн., борг за нарахованими процентами 85537,34 грн., заборгованість за пенею та комісією 4885,79 грн.; а також штрафи відповідно до умов договору: 500,00 грн. - фіксована частина, 4661,51 грн. процентна складова, які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду. В судове засідання представник позивача не з`явився подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та його представник адвокат Бахмут М.С. в судове засідання не з`явились. Адвокатом Бахмутом М.С. подано заяву про розгляд справи без їх участі, в якій просить заяву про застосування строків позовної давності задовольнити. Дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень, суд дійшов таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] укладений кредитний договір без номера від 17.08.2011. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписана заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між позичальником та банком договір, який відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України є договором приєднання. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 17.08.2011 вбачається, що станом на 30.09.2017р. утворилась заборгованість на загальну суму 98391,63 грн., яка складається з: боргу за кредитом 2806,99 грн., боргу за нарахованими процентами 85537,34 грн., заборгованості за пенею та комісією 4885,79 грн.; штрафів відповідно до умов договору: 500,00 грн. - фіксована частина, 4661,51 грн. процентна складова (а.с.3-4). Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовується. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050\~Цивільного кодексу\~України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Під час розгляду справи представником відповідача та відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності. Відповідно до\~ст.256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України), а позовна давність до вимог про стягнення неустойки один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Частиною 1\~ст.261\~ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 жовтня 2014 року по цивільній справі № 6-127 цс14. Згідно письмових пояснень представника позивача, строк дії картки останній день жовтня 2013 року. З виписки про рух коштів за кредитною карткою вбачається, що починаючи з травня 2013 року [PERSON] не користувався кредитною карткою, строк дії картки скінчився в останній день жовтня 2013 року. Остання дія з кредитною карткою відповідачем була вчинена 25.04.2013 року. Виходячи з положень ст.ст. 256, 261 ЦК України, банк міг звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права до 01.11.2016 року, на що також вказує у своїх запереченнях представник банку. Між тим, згідно матеріалів справи, Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] 04.12.2017 року, тобто поза межами строку позовної давності, встановленого законом, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З урахуванням викладеного, інші вимоги позову про стягнення процентів, пені та штрафних санкцій також задоволенню не підлягають. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року по справі №638/10895/14-ц. Враховуючи, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та відповідач звернувся до суду із такою заявою, суд дійшов висновку, що в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed