Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

05 січня 2015 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2009 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 жовтня 2009 року і до повноліття дитини. [PERSON] був присутній у судовому засіданні під час проголошення вказаного судового рішення, а тому був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти. 22 лютого 2010 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська на підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист № 2-2619/09. Самарським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ГУЮ у Дніпропетровській області визначена заборгованість [PERSON] за аліментами з 26 жовтня 2009 року до 01 листопада 2014 року в сумі 42 119 грн. 26 коп. За розрахунками позивача за період з 01 листопада 2009 року по 23 грудня 2014 року, тобто по день пред'явлення позову, що становить 1 879 днів. Сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити складає 367 820 грн. 45 коп. Крім того, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2010 року розірвано шлюб між нею та [PERSON], останній був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. Влітку 2010 року вироком відповідач [PERSON] засуджений за скоєння злочину (розбою) до позбавлення волі. В місцях позбавлення волі він працює і отримує заробітну плату, однак аліменти на утримання сина не сплачує. Відповідач фізично здоровий, не має на утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків або інших осіб. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 367 820 грн. 45 коп. (а.с.1-3). Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Пояснила, що відповідач аліменти не сплачує. Вона повідомляла усно державного виконавця, що відповідач відбуває покарання, приблизно рік тому. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Пояснив, що він з 2010 року відбуває покарання. Не сплачував аліменти за пів року після рішення суду, тому що не було роботи і батько інвалід. Майна не має, оскільки за вироком була конфіскація. Працював до цього в магазині «АТБ», але туди виконавчий лист не було направлено, причини йому не відомі. Коли сплачував аліменти, то розписки не брав. Пам'ятає, що давав гроші рази два-три. Також 23.01.2015 року від відповідача [PERSON] надійшла до суду письмова заява, в якій він пояснює, що з 23.06.2010р. і по теперішній час він відбуває покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 187 КК України, строком на 7 років з конфіскацією всього майна. У зв'язку з чим не має фінансового доходу для сплати аліментів сину. Він не відмовляється сплачувати аліменти. Після звільнення буде виплачувати заборгованість по аліментам (а.с.38). Державний виконавець Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ в судове засідання не з'явився надав до суду заву з проханням розглядати справу за їх відсутності на об'єктивний розсуд суду та надали, належним чином засвідчену копію виконавчого провадження (а.с.45-57). Заслухавши позивача, відповідача, оглянувши виконавче провадження за стягнення аліментів на сина сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають сина - [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого від 06 червня 2007 року, актовий запис №338 (а.с.4). 21 грудня 2009 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів здійснювати з 26 жовтня 2009 року і до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 05 січня 2010 року (а.с.5-6). Виконавчий лист видано позивачу 22 лютого 2010 року (а.с.7-8). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2010р. шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано (а.с.10-11). З розрахунку заборгованості державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Фащенко К.А. вбачається, що станом на 01.11.2014 року заборгованість [PERSON] по аліментам за виконавчим листом складає 42119,26грн. Жодної сплати по аліментам не було. (а.с.9). З довідки № 226 голови квартального комітету № 24 від 23.10.2014р. [PERSON], 2007 року проживає та зареєстрований разом із матір'ю [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.13). 25 лютого 2011 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2010р., яким засуджено [PERSON] за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, залишено без змін. Вироком також стягнуто солідарно з засуджених [PERSON] та [PERSON] на користь потерпілого матеріального збитку 6000,00грн. та маральної шкоди 14000,00грн. (а.с.30). З довідки про нарахування заробітної плати засудженого [PERSON], який відбуває строк покарання в ІВЦ № 133 з 28.02.2014р. вбачається, що були незначні нарахування (а.с.39). На запит суду Ігренський виправний центр управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№133) повідомили, що виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] до Ігренського виправного центру № 133 не надходив (а.с.36). З наданих копій виконавчого провадження вбачається, що на виконанні в Самарському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист зі стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частина. Виконавчий лист у місця відбування покарання [PERSON] і до цього по місцю роботи не направлявся. Є дві розписки позивача [PERSON] про отримання аліментів у сумі 535 грн. та 600 грн. Також [PERSON] отримувала довідку про несплату аліментів для подачі в соціальну службу. Крім того на виклики державного виконавця до позбавлення волі [PERSON] з'являвся, надавав письмові пояснення, що сплачував аліменти але не брав розписки (а.с.46-57). Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Відповідач [PERSON] з 24.06.2010р. знаходиться під вартою і по теперішній час. До установи виконання покарання відповідача виконавчий лист не направлявся. Доводи позивача [PERSON] про те, що вона не одержувала взагалі коштів, не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно її особистих розписок у матеріалах виконавчого провадження вона підтвердила, що отримувала 600грн. та 535грн. від [PERSON], проте дати не вказані і сторони не пам'ятають. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на вересень 01.11.2014 рік включно, загальна сума заборгованості [PERSON] склала 42119,26 грн. Позивач просить стягнути пеню за період з 01.11.2009 року по 23.12.2014 року. Встановити достовірну суму пені суд не має можливості, оскільки в наявних розписках про отримання аліментів відсутні дати. Тому суд при визначенні розміру пені по аліментам виходить з наявного розрахунку позивача, який в цілому відповідає доказам по справі та порядку нарахування розміру пені по аліментам (а.с.1-2). Отже, пеня по аліментам за період з 01 листопада 2009 року по 23 грудня 2014 року складає 367 820 грн. 45 коп. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 4 ст.195 СК України, передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Заборгованість відповідача по аліментам по суті ним не оспорювалася. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За розрахунком позивача, з яким погоджується суд, пеня за 01 листопада 2009 року по 23 грудня 2014 року складає 367 820 грн. 45 коп. Виходячи з вищенаведених обставин справи, враховуючи той факт, що відповідач з 2010 року перебуває під вартою та відбуває покарання в місцях позбавлення волі і по теперішній час, враховуючи те що виконавчий лист не направлявся не з його вини, що проте не знімає з нього у повній мірі вини за прострочення сплати аліментів, оскільки такі сплачувалися не менше двох разів, коли відповідач перебував на волі, а також принципи справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне застосувати ст. 196 СК України щодо зменшення неустойки, і вважає за доцільне задовольнити позов частково, стягнувши 3000,00 грн. пені по аліментам. Крім того, оскільки при відкритті провадження було відстрочено сплату аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial