Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

06 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON], публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - відділ державної виконавчої служби Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області ( далі - ВДВС Очакіського МРУЮ) про звільнення майна з-під арешту та виключення його з опису. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 березня 2014 року ст. державним виконавцем ВДВС Очакіського МРУЮ Величко І.В. складено акт опису й арешту майна, згідно якого було описано та накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] по виконавчому провадженню про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 26046 грн. 46 коп. Посилаючись на те, зазначений будинок належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2007 року та він не є боржником по виконавчому листу на підставі якого складено акт опису та арешту майна, просив про задоволення позову. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, в минулому судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - в судове засідання не з'явився. До суду надана заява про розгляд справи у відсутність представника, в якій також зазначено, що позовні вимоги представник не визнає та просить в їх задоволенні відмовити. Представник третьої особи ВДВС Очакіського МРУЮ - Вовченко І.С. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи ВДВС Очакіського МРУЮ, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 12 листопада 2013 року постановою ВП № 40699488 ст. державного виконавця ВДВС Очакіського МРУЮ Величко І.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 483/2042/13-ц, провадження № 2/483/634/ 2013, виданого 04 жовтня 2013 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Акцент-банк» 26046 грн. 46 коп. (а.с.40-41). 20 березня 2014 року ст. державним виконавцем ВДВС Очакіського МРУЮ Величко І.В. по вказаному вище виконавчому провадженню актом опису й арешту майна було описано та накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.10-11). Як вбачається з договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Очаківського районного нотаріального округу за № 901 та витягу з Державного реєстру правочинів № 470931 від 04 жовтня 2007 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7-8). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 19310580 від 20 березня 2014 року власником зазначеного вище житлового будинку є [PERSON] (а.с.9). Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту. Так, згідно ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, глави 4 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, від кого б ці перешкоди не виходили. Право власності, відповідно до ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Відповідно до п.5.1.4 Інструкції «Про проведення виконавчих дій» затвердженої наказом Мінюсту №74/5 від 15 грудня 1999 року, стягнення звертається тільки на майно боржника, яке належить йому на праві приватної власності. Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про звільнення майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] з-під арешту та виключення його з опису є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки державна виконавча служба не мала правових підстав для опису й арешту майна, яке не належить на праві власності боржникові. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом сплачено 243 грн. 60 коп., що підтверджується відповідною квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: approved