Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

06 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення із [PERSON] аліментів на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4(однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з 06 листопада 2018 року до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач [PERSON], який є батьком дитини, має можливість надавати матеріальну допомогу, тому що має задовільний стан здоровя, є працездатним, інших утриманців не має та просила стягнути аліменти на своє утримання в розмірі 1/4(однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років, до 08 серпня 2020 року. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.11.2018 справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк п'ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз?яснено право та порядок такого подання. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 26). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 27). В звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Після укладення шлюбу сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] 17 червня 2016 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-КЕ №143858 (а.с.6) народився син [PERSON], 08 серпня 2017 року, батьком якого є [PERSON], відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1- КЕ №261779 (а.с.7). Дитина [PERSON] проживає разом з позивачем по справі матірю [PERSON] та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою секретаря ради мікрорайону «Мінзаводський» від 29.10.2018 року (а.с.11). Позивач [PERSON] відповідно до Наказу №77/1/В від 16.10.2017 ТОВ «ММК ХОЛДІНГ» знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.10.2017 року по 08.08.2020 року (а.с. 13). Позивач [PERSON] отримує щомісячну допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. (а.с. 9). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В супереч вищевикладених обставин відповідачем не надано доказів що останній не може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР\~№ 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько( -ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 180 СК України передбачений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення дитини та дружини, вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини ґрунтуються на законі і тому підлягають стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4(однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з 06 листопада 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Підлягають стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4(однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON], до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років до 08 серпня 2020 року. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог що зумовлює стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави 1409 гривень 60 копійок. судового збору пропорційно до повного задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до п.1. ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved