Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

04 листопада 2015 року позивач звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником . Посилались \~ на те, що 02.03.2015 року згідно наказу № 19-к [PERSON] прийнято на посаду керівника гуртка в Лубенський професійний ліцей. 02.07.2015 року відповідачеві надана щорічна основна відпустка з 17.07.2015 року по 28.08.2015 року за період роботи 02.03.2015 року по 01.03.2016 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. Наказом № 17-в від 02.07.2015 року [PERSON] надано відпустку тривалістю 42 календарних дні в рахунок щорічної відпустки за період роботи з 02.03.2015 року по 01.03.2016 року, яку він відбув повністю. 06.10.2015 року відповідач не допрацювавши повного року, тобто до 01.03.2016 року звільнений за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Після проведення розрахунків в установі, виявлено недостатність суми заробітної плати нарахованої [PERSON] при звільненні для покриття заборгованості перед установою за оплачені дні використаної відпустки за невідпрацьований період. Кількість днів відпустки, наданої відповідачеві в рахунок не відпрацьованого робочого часу становить 19 календарних днів і виплачена за цей час сума коштів складає 1071 грн. 97 коп., які відповідач зобовязаний повернути установі. 06.10.2015 року, в день звільнення, [PERSON] повідомлено про його заборгованість перед установою із заробітної плати на суму 1071 грн.97 коп. та видана довідка з реквізитами для внесення кошів, відповідач відмовився добровільно сплачувати заборгованість. Просили, стягнути з [PERSON] на їх користь зайво виплачену суму за не відроблені дні відпустки у розмірі 1071 грн. 97 коп. та понесені судові витрати в сумі 1218 грн. У судове засідання позивач, Лубенський професійний ліцей, свого представника не направив, надали до суду заяву про можливість розгляду справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, \~ у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. \~ Судом встановлено, що 02.03.2015 року згідно наказу № 19-к [PERSON] прийнято на посаду керівника гуртка в Лубенський професійний ліцей. 02.07.2015 року відповідач звернувся із заявою про надання йому з 17.07.2015 року по 28.08.2015 року щорічної основної відпустки, за період роботи 02.03.2015 року по 01.03.2016 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. Наказом № 17-в від 02.07.2015 року [PERSON] надана відпустка у період літніх канікул тривалістю 42 календарних дні в рахунок щорічної відпустки за період роботи з 02.03.2015 року по 01.03.2016 року, яку він відбув повністю. 06.10.2015 року відповідач [PERSON] не відробив повного року, тобто до 01.03.2016 року звільнений за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Після проведення розрахунків в установі, виявлено недостатність суми заробітної плати нарахованої [PERSON] при звільненні для покриття заборгованості перед установою за оплачені дні використаної відпустки за не відроблений період. Кількість днів відпустки, наданої відповідачеві в рахунок не відпрацьованого робочого часу становить 19 календарних днів і виплачена за цей час сума коштів складає 1071 грн. 97 коп., які відповідач зобовязаний повернути установі. Відповідно до ст.10 Закону України «Про відпустки» керівним, педагогічним, науковим, науково-педагогічним працівниками спеціалістам навчальних закладів щорічні відпустки повної тривалості у перший та наступні робочі роки надаються у період літніх канікул незалежно від часу прийняття їх на роботу. ч.1 ст.22 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Згідно ч. 2 ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. П.2 ч. 2 ст. 127 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в звязку з переходом на пенсію. Наказом Лубенського професійного ліцею № 50-к від 06.10.2015 року зобовязано [PERSON] за період роботи в Лубенському професійному ліцеї ( 02.03.2015-06.10.2015) здійснити остаточний розрахунок у день звільнення по заборгованості перед установою із робітної плати на суму 1071 грн. 97 коп. ( а.с.11). Довідкою № 107 від 06.10.2015 року виданою на імя [PERSON] повідомлено про його заборгованість перед установою на надані реквізити для внесення коштів, яку він отримав 06.10.2015 року, що підтверджується журналом реєстрації видачі довідок ( а.с.13-15). Оскільки відповідач звільнений з роботи з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України він зобов»язаний відшкодувати кошти виплачені йому позивачем за не відроблені дні відпустки Згідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved