Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

06 травня 2014 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач послалась на те, що з 18 грудня 2010 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Красногвардійським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося з причин різного погляду на життя, роль і участь кожного з подружжя в забезпеченні сім'ї. З жовтня 2011 року позивач та відповідач проживають окремо, спільне господарство не ведеться, відповідач матеріальну допомогу на сина не надає. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Позивач вважає, що шлюб розпався і примирення між сторонами бути не може. Спору про поділ майна відсутній, спільна дитина, у разі розірванні шлюбу, буде проживати з позивачем. 04 серпня 2014 року позивач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Одночасно надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». 04 серпня 2014 року відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. 06 червня 2014 року в судовому засіданні судом сторонам було надано додатковий строк на примирення задля забезпечення збереження шлюбу. Відповідно до ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. Судом у межах заявлених позовних вимог, наявними у справі доказами, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1050 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 18 грудня 2010 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 червня 2011 року. Спільне життя у подружжя не склалось внаслідок різного погляду на життя, роль і участь кожного з подружжя в забезпеченні сім'ї. Починаючи з жовтня 2011 року подружні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинились, сторони проживають окремо спільне господарство не ведуть. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, а також щодо подальшого проживання з позивачем їх дитини, немає. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. У відповідності зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. У відповідності зі ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що подружжя сімейні стосунки не підтримує більше двох років, додатковий строк на примирення не зумовив поновленню сімейних відносин, шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені, суд приходить до висновку, що родина розпалась остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved