Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

05.12.2019 року [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , звернувся з позовом до [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] , в якому просить вселити його в квартиру [ADDRESS] , в якій проживає [PERSON] та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати в сумі 768,40 грн.. Мотивуючи тим, що йому відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2018 року, на праві власності належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] , інших 3/4 частини вказаної квартири належать відповідачці. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області встановлено поряд користування вказаною квартирою. Після ухвалення вказаного рішення позивач вирішив вселитися в квартиру, однак відповідачка поміняла двері в квартиру і не впускає його. У зв`язку з чим позивач неодноразово звертався до Овруцького відділення поліції Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області та до Овруцької міської ради. Поведінка відповідача свідчить про оспорювання права позивача на вільне користування належним йому нерухомим майном. Діями [PERSON] порушуються визначенні чинним законодавством права позивача. Виникнення конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий поряд може встановити суд. Такий порядок вже встановлений судом, однак користуватися своїм майном позивач не може, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження отримала 28.12.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке міститься в матеріалах справи. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені вказані обставини. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 08.05.2019 року по справі №286/459/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування жилим приміщенням, встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 13 грудня 2018 року державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори, позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Інші 3/4 частини спірної квартири належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 31.07.1998 року. Згідно вказаного рішення, спірна квартира трьохкімнатна, розмір житлової площі 45,2 кв. м., розмір загальної площі 86,8 кв. м. Складається з кімнати площею 15,9 кв. м., кімнати площею 16,2 кв. м. та кімнати площею13,1 кв. м., а також кухні площею 12,0 кв. м., ванної кімнати площею 5,1 кв. м., вбиральні площею 2,3 кв. м., трьох коридорів площею 3,7 кв. м., 4,1 кв. м. та 1,5 кв. м. та передпокою площею 12,9 кв. м. Рішення набрало законної сили 12 червня 2019 року, на підставі чого [PERSON] було отримано виконавчий лист. Крім того, вказаним рішенням суду, було встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] , яким визначено, що [PERSON] користується кімнатою площею 13.1 кв. м.,а кухня площею 12 кв. м., ванна кімната площею 5.1 кв. м., вбиральня площею 2.3 кв. м., три коридори площею 3.7,4.1,1.5 кв. м, та передпокій площею 12.3 кв. м. перебувають у спільному користуванні з іншим співвласником квартири. З матеріалів справи видно, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу у вільному користуванні власністю, а саме, не впускає позивача до квартири. Вказаний факт підтверджується копією пояснень [PERSON] від 07.06.2019 року, зі змісту яких видно, що 19.06.2019 року позивач прийшов до будинку, однак [PERSON] його не впустила та погрожувала розправою, але реально сили не застосовувала (а.с.9). З пояснень [PERSON] від 19.06.2019 року, видно, що 19.06.2019 року вона перебувала за місце свого проживання, в цей час до її будинку постукав [PERSON] з вимогою відчинити йому двері з метою його подальшого проживання. Однак відповідач позивача не впустила до будинку, оскільки [PERSON] в її квартирі не проживав і не зареєстрований, тому причини його візиту невідомі (а.с.10). Наведене свідчить про оспорювання відповідачкою права на вільне використання позивачем належного йому нерухомого майна. Позивач неодноразово звертався до Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП України в Житомирській області, так як відповідач порушує його право на користування своїм нерухомим майном. З відповіді начальника Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП України в Житомирській області, видно, що в ході перевірки було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] склалися цивільно-правові відносини, які вирішуються в порядку цивільного судочинства, що підтверджується копіями заяви [PERSON] від 19.06.2019 року та від 14.08.2019 року, листами начальника Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП України в Житомирській області від 21.08.2019 року та копією листа виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 14.11.2019 року 3г-2523/02-13 (а.с.11-18). Згідно ст.ст.316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст.358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Зазначена норма закону передбачає, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Відсутність вказаної домовленості є причиною виникнення конфліктної ситуації, яка може бути усунута в судовому порядку. Враховуючи вище викладене, аналізуючи надані позивачем докази, та те, що відповідач свої правом на подання відзиву не скористалася, у зв`язку з чим доводи позивач ним не спростовано, суд дійшов висновку, що має місце порушення визначених чинним законодавством прав позивача, як співвласника спірного майна. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Враховуючи те, що судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] перешкоджає позивачу у користуванні належною йому власністю, з огляду на положення наведених статей, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про усунення даних перешкод шляхом вселення його в квартиру. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 768,40 грн., які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved