Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

05 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа Служба (Управління) у справах дітей відділ по Хортицькому району Запорізької міської ради, про визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] за місцем її реєстрації або проживання. В обґрунтування позову зазначила, що, не дивлячись на наявну між нею та відповідачем усну домовленість про місце проживання їхнього спільного сина з нею, відповідач своєю поведінкою ускладнює виконання цієї домовленості, нехтує її правами як матері. Так, у лютому 2019 року відповідач забрав із Запорізького центру первинної медико-санітарної допомоги №5 медичну картку дитини й не віддає, через відділ РАЦС отримав дублікат свідоцтва про народження сина [PERSON] без поважної на те причини, оскільки оригінал цього свідоцтва не було ані втрачено, ані пошкоджено. Крім того, без її як матері відома та згоди намагався перевести сина до іншого навчального закладу, в якому навчаються його діти від іншої жінки тощо. Ухвалою судді від 24 грудня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 22 січня 2020 року відповідач [PERSON] надав відзив на позов, в якому зазначив, що провадження за ним має бути закрито, оскільки спору між сторонами щодо місця проживання дитини немає. Він не заперечує проти проживання дитини з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , - про що свідчить той факт, що він як батько, який проживає окремо від дитини, сплачує аліменти на її утримання. Проте, з метою уникнення будь-яких маніпуляцій з боку позивачки наполягає на тому, щоб місце проживання дитини з матір`ю було визначено конкретною адресою. Разом із відзивом 22 січня 2020 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив усунути йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, сином - [PERSON] , [INFO] , у запропоновані перелічені ним в позовній заяві способи, оскільки порядок його побачень із сином, встановлений розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району № 171 р. від 22.04.2019, відповідачкою систематично та безпідставно порушується. 24 січня 2020 року Начальник відділу Служби (Управління) у справах дітей відділ по Хортицькому району Запорізької міської ради Котов В.С. надав заяву, в якій просив змінити третю особу на орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, на якого покладено обов`язок представляти орган опіки та піклування під час розгляду у судах справ стосовно захисту прав дітей. Ухвалою судді від 27 січня 2020 року прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба (Управління) у справах дітей відділ по Хортицькому району Запорізької міської ради; районна адміністрація по Хортицькому району Запорізької міської ради, - про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. 29 січня 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Філіна Є.В., подала відповідь на відзив, у якій наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі та просила суд наведені відповідачем у відзиві аргументи щодо відсутності предмета спору та можливих маніпуляцій з боку позивачки не приймати до уваги через їхню безпідставність, необґрунтованість та недоведеність. 19 лютого 2020 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Філіною Є.В., було подано відзив на зустрічний позов, в якому вона просить відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви, оскільки, розуміючи значення батька в житті сина, відповідач за зустрічним позовом не чинить їм перешкод у спілкуванні; існуючого графіку зустрічей батька з сином притримуються обидва батьки, а посилання позивача за зустрічним позовом на його численні звернення до правоохоронних органів через перешкоди в спілкуванні з дитиною не заслуговують на увагу, оскільки за жодним з таких фактів у діях відповідача за зустрічним позовом будь-яких порушень встановлено не було. 25 лютого 2020 року відповідач [PERSON] подав клопотання про долучення до матеріалів у якості електронних доказів DVD-R диску та заяви про виклик свідка [PERSON] . 04 травня 2020 року представник позивача - адвокат Філіна Є.В. подала клопотання про залучення до розгляду цивільної справи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району. 26 серпня 2020 року відповідач [PERSON] подав клопотання про долучення до матеріалів у якості електронних доказів DVD-R диску. 27 серпня 2020 року представник позивача - адвокат Філіна Є.В. подала уточнену позовну заяву, в якій зазначила про переїзд позивачки разом з дитиною на постійне місце проживання до [ADDRESS] . 11 вересня 2020 року відповідач [PERSON] надав відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначив, що не визнає уточнений позов, оскільки їхній спільний син має погоджене сторонами постійне місце проживання у м. Запоріжжі, яке не може бути змінено позивачкою в односторонньому порядку; зазначена позивачкою підстава для зміни цього місця проживання (необхідність продажу своєї частки квартири брату) не є поважною, а сама ця зміна суперечитиме інтересам дитини та батька. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 16 січня 2021 року позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив встановити йому побачення з сином за запропонованим ним графіком за адресою: [ADDRESS] - до набрання законної сили рішенням за його позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Ухвалою від 19 січня 2021 року в задоволенні даної заяви позивачеві за зустрічним позовом було відмовлено, 28 січня 2021 року [PERSON] подав до суду заяву про відвід судді, яку за ухвалою суду від 29 січня 2021 року було передано на розгляд іншого судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і має бути визначений у встановленому законом порядку. Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року заява [PERSON] про відвід судді залишена без задоволення. 09 вересня 2021 року позивач за первісним позовом [PERSON] подала до суду заяву, в якій зазначила про зміну місця свого проживання разом з дітьми, зокрема про переїзд до столиці, про що, як вказано в заяві, повідомила також і відповідача. Зауважила, що через свій графік роботи та неможливість залишити малолітнього сина приїжджати до міста Запоріжжя для участі в судовому засіданні можливості не має, тож просить суд розглянути справу за її відсутності, її позовну заяву - задовольнити, зустрічний позов - залишити без задоволення. 09 вересня 2021 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи письмових доказів, яке ухвалою суду від 09 вересня 2021 року було залишено без розгляду та повернуто відповідачу. В судових засіданнях позивач [PERSON] підтримувала свій позов щодо визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею, за місцем її реєстрації чи проживання. Вказала, що змінила своє місце проживання разом з дитиною, оскільки знайшла більш оплачувану роботу в місті Києві. Крім того, проживаючи в столиці, може бути ближчою також до їхнього з відповідачем старшого сина, який там навчається. Зауважила, що квартира в м. Запоріжжі, на проживанні в якій наполягає відповідач, на праві приватної власності належить не тільки їй, у зв`язку з чим планується продаж цієї квартири. Зміну місця проживання дитини з батьком останньої не узгоджувала, але попереджала як його, так і суд, тож вважає, чи вчинила законно, в інтересах дитини, оскільки [PERSON] там навчається у спеціалізованій школі з поглибленим вивченням іноземної мови, відвідує спортивні секції. Щодо порядку побачень батька з сином, встановленого розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району №171р від 22.04.2019, зазначила, що його неможливо виконати через проживання дитини в іншому місті. Крім того, вважає графік побачень з сином, запропонований відповідачем, спробою останнього примусити їх з дитиною жити в м. Запоріжжі, щоб постійно перебувати під його контролем. Щодо зустрічного позову зазначила, що батькові дитини перешкод у спілкування не чинить, що [PERSON] неодноразово ходив в гості до іншої родини батька, проте батька тоді не було. Батько може собі дозволити приїхати та поспілкуватися з дитиною, вона не перешкоджає цьому; телефоном повідомляла йому, що якщо дитина захоче, він може забрати її на зустріч. Про від`їзд до Києва відповідача попереджала, через що він приїздив на вокзал та здійснював відеозапис цього за допомогою телефону. Просила суд задовольнити її позовну заяву в повному обсязі, зустрічний позов - частково, відповідно до висновку, наданого третьою особою. Також до судових засідань позивачка за первісним позовом [PERSON] подала письмову заяву про відмову в задоволенні зустрічного позову, оскільки запропонований батьком графік побачень з дитиною є неможливий для виконання і буде суперечити інтересам дитини. Справу просила розглянути за її відсутності, а її позов - задовольнити в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Філіна Є.В. в судових засіданнях просила задовольнити позов [PERSON] та визначити місцем проживання спільного сина сторін [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю з урахуванням її міста проживання чи реєстрації, оскільки в добровільному порядку сторони даний спір вирішити не можуть. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з первісним позовом не згоден, оскільки ніколи не заперечував проти проживання їхнього спільного з позивачкою сина з матір`ю. Переконаний, що дитина повинна бути з матір`ю, але за певною, визначеною адресою, зокрема: [ADDRESS] . Але вже три з половиною роки попередня дружина не дає йому можливості бачитися з сином, хоча він планував цілу низку заходів для дитини: відвідування музеїв, походи на острів Хортиця тощо. Дитину для зустрічі доводилось забирати навіть з Дніпропетровської області, коли її просто вивели на зупинку. Відтоді, як син з матір`ю переїхали до Києва, позивач перестала відповідати на телефонні дзвінки. Хотів забрати дитину до себе на літніх канікулах, але не вдалося. Представник відповідача - адвокат Литвинець Ю.В. просив відмовити в задоволенні позову про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю через відсутність предмета спору. Так батько ніколи не оспорював місце проживання дитини разом з матір`ю, підтвердженням чому є рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання синів, яке [PERSON] не оскаржувалось і виконується. Натомість, зазначив, мати дитини порушує права батька на побачення з сином, починаючи з 2018 року, після розлучення, відбулося погіршення у стосунках, внаслідок чого [PERSON] близько десяти разів був вимушений звертатися до поліції з приводу відсутності дитини в день зустрічі її з батьком. Неодноразово [PERSON] звертався також і до органів опіки з приводу неможливості бачитися з сином, в результаті чого органом опіки було встановлено графік його побачень з сином. Вважає дії позивачки за первісним позовом перешкоджанням у спілкуванні батька з сином, яке шляхом задоволення зустрічного позову просить усунути. Зауважив, що відповідач за первісним позовом погоджується і бажає того, щоб дитина проживала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Щодо проживання їх за іншою адресою заперечує. Представник третьої особи в судовому засіданні повідомила про те, що за зверненням [PERSON] , зважаючи на наявний між батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , спір щодо побачень з дитиною, розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №171 р від 22.04.2019 було встановлено порядок побачень батька з дитиною. Проте з часу його встановлення батьки дитини неодноразово зверталися до відділу по Хортицькому району служби у справах дітей Запорізької міської ради із заявами про порушення цього порядку. Позивач за первісним позовом на засіданні комісії повідомляла про те, що її брат як співвласник квартири хоче продати останню, вона в свою чергу не хоче жити в комунальній квартирі, однак батько дитини не дає згоди на зняття сина з реєстрації, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з нею. Зазначала мати дитини й про те, що не заперечує проти спілкування батька з дитиною, однак проти того, щоб він забирав сина до себе. Комісією з питань захисту прав дитини були обстежені житлові умови як батька, так і матері дитини. Батько на засіданні комісії зазначав, що не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з його матір`ю, однак хоче, щоб була визначена конкретна адреса; зауважував про те, що стосунки з сином в нього добрі. Однак, під час бесіди психолога відділу соціальної роботи з малолітнім [PERSON] було встановлено, що батько хоч і часто з ним спілкується, але під час зустрічей увагу йому не приділяє. Під час розмови про батька [PERSON] поводив себе пасивно, пригадав, що один раз вони гуляли містом та їли морозиво. Водночас під час бесіди [PERSON] активно розповідав про матір, яка, з його слів, любить його, проводить з ним час та з якою він хоче жити. Свідок [PERSON] , яка є теперішньою дружиною відповідача за первісним позовом, в судовому засіданні повідомила про наступне. Коли її чоловік [PERSON] приводить сина [PERSON] до них додому, то їхні діти - [PERSON] та [PERSON] , дружно з ним грають. Батько водив їх разом у спортивні секції. Але, коли батько [PERSON] хоче його забрати, то позивачка не завжди дозволяє це робити, відмовляє в грубій формі, в тому числі нецензурно, навіть в присутності дітей. Графіку не дотримується. Востаннє вона бачила [PERSON] з батьком наприкінці осені - на початку зими 2020 року, після чого позивач переїхала з дитиною до Києва. Вони з чоловіком придбали телефон для [PERSON] , оскільки позивачка не давала свій для спілкування батька з сином. Зазначила, що відповідач [PERSON] до всіх дітей ставиться однаково, [PERSON] подобається в них, навіть були випадки, коли він не хотів повертатися додому, через що ховав свої речі. Розповідав, що вдома його лають, якщо він добре відгукується про батька; кажуть, що [PERSON] та [PERSON] йому не брат і сестра; якщо не йде до батька, купують подарунки. Додала, що її чоловік не проти, щоб [PERSON] проживав з матір`ю. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, третіх осіб, свідків, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі з 21 грудня 2002 року по 09 листопада 2018 року (т.1 а.с.10-11). Під час шлюбу в сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.82зв.) та [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.26). Після розірвання шлюбу сторін малолітній [PERSON] залишився проживати з матір`ю (т.1 а.с.16), яка є співвласницею 1/2 частини чотирикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.19-25). Як вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57987749 від 02.01.2019, починаючи з 13.08.2018 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) (т.1 а.с.13-14). Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №171 р від 22.04.2019 встановлено порядок побачень [PERSON] з малолітнім [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.67). Вже під час судового розгляду справи, 29 липня 2020 року спеціалістами відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради були обстежені умови проживання первісного позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , які згідно відповідного акту є задовільними, зокрема для виховання та розвитку дитини є окрема кімната, облаштована меблями (двоспальний диван, шафа, стіл), одяг, взуття в достатній кількості, наявні засоби гігієни, об лаштоване місце для заняття спортом (т.1 а.с.165). 12 серпня 2020 року були обстежені також умови проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , - які згідно копії акту № 10.09/1229 є задовільними, для виховання та розвитку дитини створено умови у вигляді окремого спального місця для [PERSON] , є засоби гігієни, постільна білизна (т.1 а.с.166). 30 липня 2020 року практичним психологом відділу соціальної роботи по Хортицькому району за адресою проживання дитини [PERSON] з ним було проведено розмову щодо його бажання бачитися та проживати у батька, під час якої, як вбачається з копії листа «Про малолітнього [PERSON] , 2013 р.н.» (т.1 а.с.164), було з`ясовано, що [PERSON] хоче проживати з мамою, з нею йому добре й цікаво, вона любить його та піклується, до батька їхати більше бажання не має. Говорячи про матір, активно розповідає, як вони проводять час разом, усміхається. Під час розмови про батька [PERSON] вів себе відсторонено та пасивно, на запитання щодо вільного часу з татом мовчав та знизував плечима, пригадав лише, як одного разу вони разом гуляли містом та їли морозиво. Згідно висновку по справі № 337/5330/19 щодо розв`язання спорів про визначення місця проживання дитини та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною від 25 серпня 2020 року, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району дійшов висновку про доцільність проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] за адресою реєстрації її місця проживання, з визначенням участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього у вигляді спільного проведення за місцем проживання батька: по тижню осінніх, зимових, весняних шкільних канікул та другої половини літніх; що недільних побачень з 10:00 до 19:00 год., побачень в день народження дитини з 14:00 до 20:00 год., зустрічей кожного парного Нового року, необмеженого спілкування засобами телефонного, поштового та електронного зв`язку, інше - за домовленістю між батьками та бажанням дитини (а.с.161-163). Водночас в уточненій позовній заяві від 27 серпня 2020 року позивач за первісним позовом [PERSON] повідомила суду про виниклу необхідність продажу квартири [ADDRESS] та переїзд на постійне місце проживання до [ADDRESS] , в домоволодіння батька, яке належить йому на праві приватної власності. На підтвердження додала до заяви письмову згоду свого батька, [PERSON] , на проживання та реєстрацію в будинку доньки з дітьми, акт обстеження житлово-побутових умов від 24.06.2020, копії правовстановлюючих документів не нерухоме майно за вказаною адресою та довідки з місця навчання [PERSON] : Заленодольської загальноосвітньої школи Апостолівського району Дніпропетровської школи, 2-А класу (а.с.143-151). В подальшому позивач за первісним позовом переїхала з дітьми до міста Києва на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , про що повідомила відповідача письмово із зазначенням адреси (а.с.207). Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). У п.1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. Так, в § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. 11.07.2017 року Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. З огляду на встановлені судом обставини, викладені норми закону, суд погоджується з висновком відповідного компетентного органу з питань захисту прав дітей щодо доцільності проживання неповнолітнього [PERSON] разом з матір`ю, оскільки, зважаючи на досліджені судом письмові докази, пояснення учасників процесу в судових засіданнях, це повністю відповідатиме бажанню самої дитини, а також в умовах проживання з матір`ю та рідним старшим братом в більшій мірі сприятиме збереженню її зв`язків з сім`єю, ніж проживання з рідним батьком, мачухою та зведеним братом, сестрою. Водночас щодо застережень відповідача про обов`язкове визначення місця проживання дитини з матір`ю за конкретною певною адресою слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Водночас за Сімейним кодексом України поняття місця проживання малолітньої дитини має інший зміст. Це - не конкретна адреса і не конкретний населений пункт із вказівкою на будинок, а саме особа, з якою має проживати дитина. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України це може бути один із батьків, баба, дід або інші родичі дитини, а також орган опіки та піклування. Дана позиція узгоджується також зі змістом статті 33 Конституції України та статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якими кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання на її території, а «прив`язування» одного з батьків, з яким вирішено залишити проживати дитину, до проживання за конкретною адресою безпосередньо суперечить вищевказаному конституційному принципу вільного вибору місця проживання. Крім того, у ст.2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Тож визначення судом місця проживання дитини разом з матір`ю за місцем її проживання або реєстрації, без зазначення конкретної адреси, відповідатиме нормам законодавства України та міжнародного права, не призведе до обмеження прав матері й дитини на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, гарантованих Конституцією України, відтак первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо зустрічного позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною суд дійшов висновку про часткове його задоволення, зважаючи на наступне. Згідно зі ст.141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їх спілкування. З досліджених судом електронних доказів, долучених до матеріалів справи ухвалою суду за клопотанням позивача за зустрічним позовом (т.1 а.с.84,103,138), вбачається, що труднощі у сторін з організацією, забезпеченням побачень батька з сином дійсно існують, з чим в судовому засіданні погодилась й сама відповідачка за зустрічним позовом, посилаючись на їхнє з сином проживання в іншому географічно віддаленому місті. Таким чином, зважаючи на принцип превалювання інтересів дитини над батьківськими, на наявну в матеріалах справи інформацію про ставлення батька як до своїх батьківських обов`язків, так і до дитини, його участь у житті сина, особисту прихильність дитини до батька, вік малолітнього, суд погоджується із порядком участі батька в [PERSON] у вихованні сина, запропонованим компетентним органом з питань захисту прав дітей, з обов`язковим застереженням щодо наявності бажання, згоди на це дитини.

Outcome: partial