Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

05.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем. Мотивуючи заяву, зазначила, що 28.10.2015 року померла [PERSON], яка на день смерті була зареєстрована [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки (паю), що розташована на території Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Вона є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] за заповітом. Спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла, так як вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном, розпорядилася її домашніми речами, а також на день смерті проживала разом з спадкодавцем в одному будинку, в с. Плебанівка на вул. Пролетарська, 51. Інших спадкоємців після смерті [PERSON]М . немає. В ході підготовки документів для оформлення своїх спадкових прав вона зверталася в нотаріальну контору, але у оформлені спадщини їй відмовлено через те, що не підтверджується факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], тобто спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] проживала разом з нею тривалий час до смерті, оскільки хворіла, тому потребувала стороннього догляду. Просить встановити факт її постійного спільного проживання з [PERSON] в с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області по вул. Пролетарська, 51, на час відкриття спадщини, тобто на день смерті [PERSON], що сталася 28.10.2015 року. Встановлення цього факту має для неї юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] В судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала заяву, зсилаючись на ті самі доводи. Просила встановити юридичний факт постійного її проживання з [PERSON], яка була її тіткою, на час відкриття спадщини після смерті останньої, що сталася 28.10.2015 року. Встановлення означеного факту має для неї юридичне значення, так як дозволяє реалізувати право на отримання спадщини за законом після смерті тітки, оскільки інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Суду пояснила, що [PERSON] була одружена з братом її матері, тому є її тіткою. Так я [PERSON] не мала дітей та рідні, крім неї, а була особою похилого віку, часто хворіла, то вона забрала її у 2007 році проживати до себе, у свій та чоловіка [PERSON], будинок, що знаходиться на вул. Пролетарська, 51, в с. Плебанівка, тоді як тітка була зареєстрована [INFO]. На теперішній час вона змінила місце проживання і проживає в [INFO]. Представник заінтересованої особи Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився. Від Плебанівського сільського голови [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення заяви [PERSON] не заперечує (а.с.17). Вислухавши пояснення заявниці, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] постійно проживала з [PERSON] в будинку за №51, що знаходиться на вул. Пролетарська в с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області, починаючи з 2007 року по день смерті останньої, що сталася 28.10.2015 року, тобто на час відкриття спадщини. Вказаний факт підтверджується, крім пояснень заявниці, показаннями свідків та дослідженими судом доказами, що містяться в матеріалах справи. Так, свідок [PERSON] суду показала, що проживає в [INFO] на вул. Пролетарська, 54, тобто по сусідству із заявницею. Їй достовірно відомо, що із заявницею в будинку №51 по вул. Пролетарська в с. Плебанівка проживала тітка [PERSON]. Останніх вісім років життя [PERSON] хворіла, тому потребувала стороннього догляду, а [PERSON] здійснювала за нею постійний догляд. [PERSON] померла в будинку заявниці на вул. Пролетарська, 51, в с. Плебанівка. Свідок [PERSON] суду показала, що постійно проживає в с. Плебанівка на вул. Пролетарська, 46. Як сусідка [PERSON], добре знає, що у 2007 році заявниця забрала до себе проживати тітку [PERSON], яка спочатку проживала с. Плебанівка на вул. Лісова, 8, у власному будинку. [PERSON] постійно проживала із [PERSON] в будинку заявниці та чоловіка останньої [PERSON], до самої смерті, яка сталася 28.10.2015 року. 28.10.2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №334722 (а.с.7). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки, площею 1,2888 га, розташованої на території Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9). Спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом від 19.09.2003 року, посвідченим секретарем виконкому Плебанівської сільської ради [PERSON], є її [PERSON] (а.с.10). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Таким чином, судом встановлено факт, що [PERSON] на день смерті [PERSON] та відкриття спадщини після її смерті, що сталася 28.10.2015 року, постійно проживала зі спадкодавцем в домогосподарстві, що знаходиться на вул. Пролетарська, 51, в с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується також довідкою Плебанівської сільської ради від 30.06.2016 року за №1388 (а.с.8). Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК України ). Відповідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з розясненнями, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Відповідно до розяснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, у разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Встановлений судом факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на час смерті [PERSON], що сталася 28.10.2015 року, в судовому засіданні підтверджений поясненнями заявниці, показаннями свідків, а також дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи, визнається представником заінтересованої особи Плебанівської сільської ради, що вбачається із заяви від 20.07.2016 року (а.с.17). 24.06.2016 року завідуючою Шаргородської ДНК Вінницької області [PERSON] відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не надано доказів про прийняття спадщини, а заяву про прийняття спадщини в установлений законом строк нею подано не було (а.с.6). У звязку із наведеним встановлення означеного факту має для заявниці [PERSON] юридичне значення. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦК, ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви [PERSON] При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Outcome: approved