Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

07.06.2012 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-2004» про визнання наказу про звільнення незаконним, зміну формування підстав звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати і компенсації за невикористану відпустку при звільненні, середнього заробітку за час вимушеного прогулу середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку та моральної шкоди. Просить визнати наказ № 71-ос ТОВ «АТП-2004» від 07.05.2012 р. про звільнення з посади водія ТОВ «АТП-2004» на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України незаконним. Змінити формулювання причини звільнення з роботи зі ст. 41 п. 2 ч. 1 на ст. 38 ч. 3 КЗпП України. Стягнути з ТОВ «АТП-2004» на його користь 984 грн. 16 коп. невиплаченої заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку при звільненні, середній заробіток за час вимушеного прогулу, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20.10.2004 р. наказом № 33-к він був призначений на посаду водія ТОВ «АТП-2004» по безстроковому трудовому договору. В зв'язку з чисельними порушеннями відповідачем нормативних документів в галузі автомобільного транспорту, зокрема, щодо обліку робочого часу, часу відпочинку водіїв, зайнятих на міжміських перевезеннях, він 23.04.2012 р. в присутності працівників відповідача подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Заява була прийнята відповідачем. Відпрацювавши встановлений законом термін, він повністю оформив обхідний лист, здавши автомобіль та пластикові картки розрахунків та відпуску пального на АЗС. Після передачі обхідного листа працівники відповідача надали йому на ознайомлення та на підпис наказ № 71-ос від 07.05.2012 р. відповідно до якого він був звільнений з посади згідно п.2 ст.41 КЗпП України у зв'язку з втратою довір'я з боку власника. Ознайомившись зі змістом запису в трудовій книжці, він виявив в ній запис № 14, в якому зазначено, що його звільнено на підставі ч.2 ст.41 КЗпП України, а не за ст.38 КЗпП України, як він просив у своїй заяві. Таке рішення було мотивоване тим, що на підприємстві було зафіксовано факт крадіжки товарно-матеріальних цінностей з його боку. Тому вважає звільнення незаконним. Після зміни розміру позовних вимог позивач просив визнати наказ № 71-ос ТОВ «АТП-2004» від 07.05.2012 р. про звільнення його з посади водія ТОВ «АТП-2004» на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України незаконним. Змінити формулювання причини звільнення з роботи зі ст. 41 п. 2 ч. 1 на ст. 38 ч. 3 КЗпП України. Стягнути з ТОВ «АТП-2004» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та 1500 грн. витрат на правову допомогу. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.12.2012 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 03.04.2013 р., позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП - 2004» про визнання наказу про звільнення незаконним, зміну формування підстав звільнення, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задоволено частково. Визнано наказ № 71-ос ТОВ «АТП-2004» про звільнення [PERSON] з посади водія ТОВ «АТП-2004» на підставі п. 2 ст. 41 КЗпПУ незаконним. Змінено формулювання причин звільнення з роботи [PERSON] із ст. 41 п. 2 на ст. 38 ч. 3 КЗпПУ з 06.12.2012 р. Стягнуто з ТОВ «АТП-2004» на користь [PERSON] 19 977 грн. 04 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500 грн. моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «АТП-2004» на користь держави судовий збір в розмірі 214 грн. 60 коп. (т. 1 а.с. 103-107, 188-189). Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 25.09.2013 р. рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.12.2012 р. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 03.04.2013 р. скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 203-205). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Посилається на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що підставою звільнення [PERSON] служила доповідна записка бухгалтера, де зокрема зазначено, що позивач в період з січня 2012 року по квітень 2012 року включно виконуючи транспортування вантажу (насіння соняшника) допустив понаднормову недостачу вантажу в кількості 2 440 кг, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними. Замовником транспортних послуг (ТОВ «Кернел-Трейд») було пред'явлено ТОВ «АТП-2004» претензію про відшкодування вартості вантажу, що не вистачає, а саме 9 925,52 гривень. З [PERSON] було укладено 20.10.2004 р. договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого він виконує роботу водія експедитора та несе матеріальну відповідальність за збереження довіреного йому до перевезення вантажу. Згідно з пунктом 5.3. посадової інструкції водія (затверджена директором ТОВ «АТП-2004» 30.04.2006 року) визначено, що водій несе відповідальність за нанесені матеріальні збитки в межах, визначених трудовим і цивільним законодавством України та договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідно до наказу від 20.10.2004 р. № 3-к [PERSON] був прийнятий на посаду водія 1 класу автомобіля «Камаз» (т. 1 а.с. 6-7). Наказом № 71-ОС від 07.05.2012 р. позивача було звільнено у зв'язку з втратою довір'я з боку власника на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (т. 1 а.с. 68). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 26.10.2004 р. з позивачем укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого він виконує роботу водія - експедитора та несе матеріальну відповідальність за збереження довіреного йому до перевезення вантажу (т. 1 а.с. 34). Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 постанови Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, якою затверджено вичерпний перелік посад і робіт працівників, з якими можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність - договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може бути укладений з працівниками, що обіймають посади або виконують роботи (додаток № 1 до даної постанови), безпосередньо пов'язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпусткою), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Додаток № 1 передбачає виконання наступних робіт, при виконанні яких з працівником укладається договір про повну матеріальну відповідальність, зокрема, прийом і обробка для доставки (супроводу) вантажу, багажу, поштових відправлень та інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставка (супровід), видача (здача). Таким чином, водій [PERSON] належить до категорії працівників, які можуть бути звільненні на підставі втрати довіри до них. Відповідач, як на підставу звільнення позивача, посилається на доповідну записку бухгалтера від 03.05.2012 р., проте, що [PERSON] у період з січня 2012 року по квітень 2012 року, виконуючи транспортування насіння соняшника, допустив понаднормову недостачу вантажу насіння соняшнику в кількості 2440 кг, що підтверджується претензією вантажоодержувача про відшкодування вартості недостачі насіння соняшника на суму 9 925 грн. 52 коп. (т. 1 а.с. 45-47). Крім того, даний факт підтверджується товарно-транспортними накладними за період з січня 2012 року по квітень 2012 року (т. 2 а. с. 35-71). В судовому засіданні були оглянуті оригінали договору про повну матеріальну відповідальність та товарно-транспортні накладні. Позивач зазначив, що дані документи містять його підпис. Крім того, зазначив, що йому було відомо про нестачу насіння соняшника під час розвантаження вантажу. Пунктом 5.3 Посадової інструкції № 16 водія автотранспортного засобу ТОВ «АТП-2004» визначено, що водій несе відповідальність за нанесені матеріальні збитки у межах визначених трудовим і цивільним законодавством України та договором про повну матеріальну індивідуальну відповідальність. Із вказаною інструкцією позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис (т. 1 а.с. 36-38). Як роз'яснено у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами і доповненнями), звільнення з підстав втрати довір'я (п. З ст.41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Таким чином, утрата довір'я може бути не тільки результатом скоєння певних дій, а й такого проступку, який дає підстави зробити висновок про те, що подальше залишення такого працівника на роботі з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей може призвести до утрати цих цінностей. Враховуючи той факт, що позивач був матеріально відповідальною особою, з яким був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а факти недостачі насіння соняшника підтверджуються претензією вантажоодержувача, товарно-транспортними накладними, у відповідача були всі підстави для втрати довір'я до позивача. Таким чином, відповідач діяв у законний спосіб, виносячи наказ № 71-ОС від 07.05.2012 р. про звільнення [PERSON] з посади водія автотранспортних засобів, тому вимоги про визнання наказу про звільнення незаконним та зміну формування підстав звільнення задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від вимог про визнання наказу про звільнення незаконним та зміну формування підстав звільнення, тому також не підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed