Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

05.12.2018 року позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 6,68 умовних кадастрових гектар із земель колективної власності КПС «Нове Життя» Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 05.07.1995 року по 30.11.2017 року була членом КСП «Нове життя». Згідно списків пайовиків, що містяться в додатку до Державного Акта на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого сільськогоподарському підприємству «Нове Життя», с. Олександрівка Валківського району Харківської області 07.02.1996 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №85, позивача включено до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Нове Життя», які мають право на земельну частку (пай). Позивач вважає, що у відповідності до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року №720/95 вона має право на земельну частку (пай) у вказаному колгоспі, оскільки залишалася його членом на момент проведення розпаювання земель. Зазначила, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не видавався, в зв`язку з чим не має змоги підтвердити своє право на земельну частку (пай), виділити земельну ділянку в натурі та зареєструвати за собою речове право в позасудовому порядку. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 20.02.2019 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК Українисудовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та роз'яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Треті особи подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була членом КСП «Нове Життя» у період з 05.07.1995 року по 30.11.2017року, що підтверджується даними копії трудової книжки серії [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON] Із списку громадян - членів КСП, доданого до Державного акту від 07.02.1996 р. Серії [NUMBER] на право колективної власності на землю по КСП «Нове життя» слідує, що позивач включена до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) із земель колективної власності за № 474. Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12.11.2018 року № 29-20-11-8290/0/19-18,відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Нове життя» на ім`я [PERSON] не зареєстровано сертифікати на право на земельні частки (паї). Державний акт на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП «Нове життя» позивачеві не видавався. Розпорядженням Валківської районної державної адміністрації від 24.03.2000 року №74 визначено розмір земельної частки (паю) по КСП «Нове Життя», який становить 6,68 умовних кадастрових гектарів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Процес приватизації землі в Україні розпочинався з передачі її у власність колективних сільськогосподарських підприємств (далі - КСП), сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі. Відповідно до п.1 ст.1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Крім того, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в п.1 ст.1 Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. П.17 Перехідних положень ЗК України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Європейський суд з прав людини в своїх рішення, а саме: «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, сформував позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. За положеннями ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. З огляду на викладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки [PERSON], як член КСП «Нове Життя» на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], має право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Нове Життя» Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved