Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

07.07.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби м.Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, про зняття арешту з рухомого майна. В обґрунтування позову вказує, що в його володінні та користуванні перебуває автомобіль «АУДІ 80», 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 27.01.2014 р., визнано довіреність від 15.06.2006 р. за якою [PERSON] довірила йому користуватися та розпоряджатися вищевказаним автомобілем удаваним правочином, визнано укладеним між ними договір купівлі-продажу та визнано за ним право власності на автомобіль. В даний час він вирішив розпорядитися автомобілем, однак виявилося, що постановами Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 25.04.2008 р., від 08.07.2011 р. та постановою слідчого СУ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 22.06.2006 р. на все майно [PERSON] накладено арешт, а на підставі рішення суду від 27.01.2014 р. відповідач відмовляється знімати арешт. Позивач до суду не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, на позові наполягає, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, представник третьої особи в судове засідання не зявилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 27.01.2014 р. визнано удаваним правочином довіреність від 15.06.2006 р., за якою [PERSON] довірила позивачу право користування та розпорядження автомобілем «АУДІ 80», 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], визнано укладеним між сторонами договір купівлі-продажу та визнано за позивачем право власності на вказаний автомобіль а.с.6-7. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою слідчого СУ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 22.06.2006 р., та постановами державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 25.04.2008 р. та від 08.07.2011 р. накладено арешт на все майно [PERSON] а.с.8-11. Частинами 1-3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Частиною 1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки судом встановлено, що на все майно відповідача було накладено арешт, до якого також відносився автомобіль «АУДІ 80», реєстраційний номер [NUMBER], який в даний час на праві власності належить позивачу, та позбавляє останнього права вільного користування та розпорядження належним йому майном, тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved