Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

06 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на ? частину нежитлового приміщення, мотивуючи свій позов тим, що 18.04.1998 року [PERSON] та [PERSON] добровільно за взаємною згодою згідно договору купівлі-продажу набули права приватної власності на квартиру [ADDRESS]. На час укладення даного договору купівлі-продажу квартира мала наступний склад приміщень: коридор 1 площею 5,3 кв.м, кімната житлова 3 площею 12,6 кв.м, кухня 4 площею 7 кв.м, душ 5 площею 0,9 кв.м, туалет 6 площею 0,8 кв.м, кімната житлова 7 площею 18,5 кв.м, сарай площею 4 кв.м. Житлова площа квартири 31,1 кв.м, загальна площа квартири 45,1 кв.м. Згідно умов договору купівлі-продажу позивач та відповідач придбали квартиру у рівних частках. У відповідності до вимог чинного законодавства України позивачем і відповідачем було здійснено державну реєстрацію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], про що 20.04.1998 року зроблено реєстраційний запис №15508 в книзі №111. В подальшому, з метою переобладнання квартири в нежитлове приміщення та організації в ньому магазину продовольчих товарів позивач та відповідач подали заяву до виконавчого комітету Полтавської міської ради про це та отримали відповідні дозволи, згідно яких було виконано будівельно-опоряджувальні роботи по переплануванню квартири в приміщення магазину і у відповідності з актом державної технічної комісії про прийняття об»єкта в експлуатацію від 31.03.1999 року приміщення магазину по [ADDRESS] було прийнято в експлуатацію. З метою збільшення площі магазину позивачем і відповідачем було подано заяву до Полтавської міської ради про здійснення добудови до магазину і у відповідності до розпорядження №194-р від 24.03.2003 року Полтавської міської ради, такий дозвіл на проектування і переобладнання приміщення торгівлі було отримано. На підставі вказаного розпорядження Полтавської міської ради, 19.08.2003 року сторонами було отримано погодження Головного управління у справах містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради №879. Після здійснення прибудови та виконання опоряджувальних робіт приміщення магазину «[INFO]» по [ADDRESS] його було введено в експлуатацію актом державної технічної комісії №264 від 25.06.2004 року і у відповідності з технічним паспортом БТІ від 19.03.2009 року воно має наступний склад приміщень: торгівельна зала площею 18,2 кв.м, торгівельна зала площею 28,0 кв.м, службове приміщення площею 17,9 кв.м, вбиральня площею 1,1 кв.м, приміщення персоналу площею 4,4 кв.м. Загальна площа 69,6 кв.м. На даний час приміщення не змінилося, що підтверджується даними поточної технічної інвентаризації від 16.09.2013 року. Враховуючи, що перелічені перепланування і здійснення прибудови до приміщення магазину здійснено за рахунок, як коштів позивача, так і відповідача, вважає, що вказані перепланування і прибудова не повинні впливати на розмір часток співвласників, тобто кожному з них повинно належати по ? частині вищевказаного нерухомого майна. Але відповідач [PERSON] заперечує проти добровільного визначеного варіанту розподілу майна, вважаючи, що прибудову побудовано нею одноособово, а тому її частка збільшилася за рахунок цього майна пропорційно прибудованій додатковій площі, та з цих підстав ухиляється від здійснення державної реєстрації нерухомості в реєстраційному відділі та відповідного визначення його ринкової вартості і, таким чином, порушує її права, як співвласника щодо володіння і розпорядження нерухомим майном, яке належить їм на праві спільної часткової власності. Згідно довідки ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 03.04.2012 року за позивачем та відповідачем зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно в рівних частках по ? частині кожній. Враховуючи те, що з часу придбання сторонами об»єкту нерухомого майна у квітні 1998 року і його переобладнання в приміщення торгівлі у квітні 1999 року, що існує по даний час та в результаті здійснення перебудов в 2003-2004 роках, його загальна площа збільшилася на 24,5 кв.м і, відповідно, збільшилася його вартість, відносно первинної вартості, але приміщення магазину повністю використовується виключно [PERSON] на свій розсуд в комерційних інтересах (вона отримує дохід від заняття підприємницькою діяльністю - торгівлею в даному магазині) без здійснення державної реєстрації нерухомого майна, що є порушенням вимог ч.3 ст.182 ЦК України, вона вимушена звернутися до суду про визнання права власності на ? частину приміщення магазину «[INFO]». Просила суд визнати за нею право власності на ? частину нежитлового приміщення - магазину «[INFO]», який знаходиться в [ADDRESS] та складається з торгової зали площею 18,2 кв.м, торгової зали площею 28,0 кв.м, службового приміщення 17,9 кв.м, вбиральні площею 1,1 кв.м, приміщення персоналу площею 4,4 кв.м. Стягнути з [PERSON] витрати по оплаті судового збору. 09 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернулась в суд з зустрічною позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання права власності на нежитлове приміщення, мотивуючи свій зустрічний позов тим, що вони дійсно з сестрою [PERSON] 18.04.1998 року на підставі договору купівлі-продажу придбали квартиру [ADDRESS]. В подальшому зі згоди [PERSON], вона зайнялась переобладнанням квартири в нежитлове приміщення та організації в ньому магазину продовольчих товарів. Згідно розпорядження виконавчого комітету Полтавської міської ради №687 від 01.10.1998 року їй було дозволено в зв»язку зі зміною власника квартири перепрофілювання під магазин квартири №240 з влаштуванням додаткового входу до житлового будинку [ADDRESS] Цим же розпорядженням її було зобов»язано від коректувати проект переобладнання квартири і виконати будівельні роботи та здати об»єкт в експлуатацію і отримати відповідний акт. Відповідно з Актом державної технічної комісії про прийняття об»єкта в експлуатацію від 31.03.1999 року, приміщення магазину по [ADDRESS] було прийнято в експлуатацію. В даному Акті вказано, що власник споруди [PERSON] здала в експлуатацію магазин загальною площею 45,1 кв.м. Вона підписала даний Акт. З цього часу вона постійно користувалася даним нежитловим приміщенням, як магазином «[INFO]». [PERSON] ніякого відношення до даного магазину не мала. В 1999 році вона виїхала на роботу в Італію, потім забрала сім»ю. З того часу вона постійно мешкає в Італії. В місто Полтаву приїздить раз у рік. В зустрічній позовній заяві позивач [PERSON] зазначала, що вона вирішила збільшити площу магазину, тому звернулась з заявою про дозвіл на добудову до власного магазину продовольчих товарів «[INFO]» в житловому будинку по [ADDRESS] До заяви нею було надані дозволи від ВАТ «ПТМЗ» власника житлового будинку, міської санепідемстанції та інших служб. 24.03.2003 року №194-р було винесено розпорядження виконавчого комітету Полтавської міської ради, яким було дозволено запроектувати і відповідно до погоджуваного проекту виконати добудову до власного магазину продовольчих товарів «[INFO]» в житловому будинку по [ADDRESS]. За свої кошти вона уклала угоду на проектну документацію добудови магазину продовольчих товарів та провела будівництво добудови, добудувавши до магазину 24,5 кв.м. Добудова була проведена до службових приміщень з розширенням торгової зали магазину «[INFO]». Згідно Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництва об»єкт був прийнятий в експлуатацію 25.06.2004 року. Даний Акт підписала вона, як власник магазину «[INFO]». Після добудови загальна площа магазину становить 69,6 кв.м. Разом з тим вона не зареєструвала даний магазин за собою і сестрою в ПП ПБТІ «Інвентаризатор». Фактично добудова складає 1/3 частину від загальної площі нежитлового приміщення, 2/3 частини магазину належить їм з відповідачкою порівно, тобто по 1/3 частині. Її частка в даному нежитловому приміщенні, а саме магазину «[INFO]» складає 2/3 частини, а відповідачки 1/3 частини. Вважає, що вимога про реальний виділ майна, а саме частки магазину відповідачу є неможливим, так як неможливо відокремити частину магазину, не порушуючи при цьому цільового призначення даного нежитлового приміщення магазину. Вона згодна виплатити відповідачу грошову компенсацію за вартість її частки. З визнанням за нею права власності на 1/3 частину магазину, яка належить відповідачу. Просила суд винести рішення, яким визнати за нею право власності на 2/3 частини нежитлового приміщення магазину «[INFO]», який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається з торгової зали площею 18,2 кв.м, торгової зали площею 28,0 кв.м, службового приміщення площею 17,9 кв.м, вбиральні площею 1,1 кв.м, приміщення персоналу площею 4,4 кв.м та сараю 4,0 кв.м. Винести рішення, яким визнати за нею право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення магазину «[INFO]» і стягнути з неї грошову компенсацію по ринковій вартості на користь [PERSON] за 1/3 частину. Стягнути з відповідача судові витрати та за надання правової допомоги. 27 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з уточненнями до позовної заяви до відповідача [PERSON] про визнання права власності на ? частину нежитлового приміщення. Позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримує повністю. Просила суд визнати за нею, [PERSON], податковий номер [NUMBER], право власності на ? частину нежитлового приміщення літера «А-5», магазину, який знаходиться в житловому будинку по [ADDRESS] та складається в цілому з торгової зали 1 площею 18,2 кв.м, торгової зали 2 площею 28,0 кв.м, службового приміщення площею 3 площею 17,9 кв.м, вбиральні 4 площею 1,1 кв.м, приміщення персоналу 5 площею 4,4 кв.м, загальною площею 69,6 кв.м, сарай площею 4,0 кв.м. В судовому засіданні позивач [PERSON], адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити за безпідставністю. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON] з позовом [PERSON] не згодні. Просили суд в повному обсязі задовольнити зустрічну позовну заяву. Представник Полтавської міської ради Новіков Є.С. в судове засідання не з»явився, але надав суду письмові пояснення по справі, в яких просив слухати справу у його відсутності відповідно до вимог чинного законодавства України. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника Полтавської міської ради Новікова Є.С. Суд, заслухавши позивача [PERSON], думку адвоката [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], думку адвоката [PERSON], допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] необхідно відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.1998 року (а.с.6) [PERSON] та [PERSON] в рівних частках купили квартиру[ADDRESS] Згідно розпорядження виконавчого комітету Полтавської міської ради від 01.10.1998 року №687-р «Про дозвіл на проектування і перепрофілювання приміщень під об»єкти торгівлі, громадського харчування та сфери послуг» (а.с.7) було продовжено термін дозволу на перепрофілювання під магазин квартири №240 з влаштуванням додаткового входу в житловому будинку по [ADDRESS] в зв»язку зі зміною власника квартири замість комерційно-виробничого підприємства «Полагросервіс» приватний підприємець [PERSON] Зобов»язано підприємця [PERSON]: через спеціалізовану проектну організацію відкоригувати проект переобладнання квартири; виконати оздоблення фасаду і заміну асфальтового покриття тротуару на бруківку зі штучного каменю в межах переобладнання приміщення; здати об»єкт в експлуатацію і отримати відповідний акт міської інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до Акту державної технічної комісії про приймання в експлуатацію від 01.04.1999 року (а.с.8-9) пред»явлений до прийняття магазин «[INFO]» готовий до введення в експлуатацію. Акт зареєстровано 01.04.1999 року за №16. Згідно розпорядження виконавчого комітету Полтавської міської ради від 24.03.2003 року №194-р «Про дозвіл на проектування і обладнання об»єктів торгівлі та обслуговування населення» (а.с.10) було дозволено запроектувати і відповідно до погодженого проекту [PERSON], [PERSON] виконати добудову до власного магазину продовольчих товарів «[INFO]» в житловому будинку по [ADDRESS]. Зобов»язано замовника одержати в Головному управлінні у справах містобудування та архітектури вихідні дані на проектування; через спеціалізовану проектну організацію виготовити проектно-кошторисну документацію та погодити її в установленому порядку; оформити через управління земельних ресурсів документи на право користування земельною ділянкою; зареєструвати виконання будівельних робіт в міській інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста; протягом п»яти днів з моменту одержання дозволу укласти з КАТП-1628 договір на вивіз сміття з прилеглої території; першочергово виконати реконструкцію фасаду, опоряджувальні роботи, роботи по благоустрою прилеглої території та обладнанню проектованого об»єкту відповідно до погодженого проекту; здати об»єкт в експлуатацію і отримати відповідний акт інспекції державного архітектурно-будівельного контролю; зареєструвати об»єкт в Полтавському бюро технічної інвентаризації. Відповідно до Акту державної технічної комісії про приймання в експлуатацію добудови службових приміщень магазину «[INFO]» та розширення торгової зали по [ADDRESS] (а.с.12-13) пред»явлена до прийняття добудова службових приміщень з розширенням торгової зали магазина «[INFO]» по [ADDRESS] рішенням державної технічної комісії прийнята в експлуатацію. Акт зареєстровано 25 червня 2004 року за №264. Технічний паспорт на нежитлові приміщення в житловому будинку магазин по [ADDRESS] оформлено на власників [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-18). Частиною 1 статті 320 ЦК України встановлено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 статті 325 ЦК України передбачено, що суб»єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками магазину «[INFO]», що знаходиться в будинку [ADDRESS] Їх частки в даному магазині є рівними. Частиною 4 статті 355 ЦК України визначено, що спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частиною 1 статті 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 статті 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. [PERSON] належить ? частина магазину «[INFO]», що знаходиться в будинку [ADDRESS] [PERSON] належить ? частина магазину «[INFO]», що знаходиться в будинку [ADDRESS] В задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] необхідно відмовити за безпідставністю, оскільки позивачем не доведено суду, що добудову до магазину «[INFO]» в житловому будинку по [ADDRESS] було проведено за власні кошти. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] щодо збільшення її частки до 2/3 та визнання за нею 1/3 частини нежитлового приміщення магазину «[INFO]», який знаходиться в [ADDRESS] та виплати грошової компенсації за 1/3 частину вказаного нежитлового приміщення [PERSON] в сумі 191 720 грн., оскільки в судовому засіданні [PERSON] не доведено факт використання власних коштів на проведення добудови до магазину «[INFO]». Крім того, статтею 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сім»ї. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] заперечує проти припинення її права власності на вищевказаний магазин. Вважає, що її частка не є незначною і може бути виділена в натурі. Крім того, [PERSON] вважає, що річ (магазин) є подільною, спільне володіння і користування майном можливе і таке припинення завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім»ї. Само по собі внесення позивачем [PERSON] вартості ? частки в сумі 191 720 грн. на депозитний рахунок суду, не є підставою для припинення права власності на 1/3 частину магазину «[INFO]» за [PERSON]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved