Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

05.12.2017 р. [PERSON] звернувся з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, в обґрунтування якої вказує, що, починаючи з 16.01.1987 року по 13.12.2012 року працював на різних посадах у ПАТ «Кривбасзалізрудком». Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав хронічну професійну хворобу, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), ЛН першого ступеня; радикулопатія попереково-крожова L4, L5, S1, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, вираженим периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу, ПФС першого другого ступеню, в результаті чого, починаючи з 1991 року, постійно змушений звертатись до лікарів за отриманням медичної допомоги. 03.04.2012 року за результатами обстеження НДІ промислової медицини йому було встановлено 40% ступеню втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи. Просить стягнути на його користь з відповідача 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя. Ухвалою суду\~від 29.01.2018\~р.\~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження\~у справі\~за вказаною\~позовною заявою\~[PERSON]\~до ПАТ\~«Криворізький залізорудний\~комбінат» про\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої ушкодженням\~здоровя.\~Визначено проводити\~розгляд справи\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження без повідомлення (виклику) сторін. Призначено дату першого судового засідання для розгляду справи по суті на 19.02.2018 р. Відповідач у відзиві на позовну заяву вих.№497 від 16.02.2018 р. проти заявлених вимог заперечує, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки підприємство не порушувало права позивача і його звернення до суду з даним є передчасним, так як безпосередньо до відповідача в позасудовому порядку про компенсацію моральної шкоди не звертався. Крім того, не можуть бути підставою відшкодування моральної шкоди надані позивачем документи: акт розслідування причин виникнення професійного захворювання, довідки МСЕК та медичні документи. Позивачу встановлено довідкою МСЕК втрату професійної працездатності у розмірі 40%, проте розмір відсотків втрати професійної працездатності не визнаний сталим, а отже, стан здоровя позивача може бути відновлений при умові виконання останнім медичних рекомендацій та проведення лікування. Крім того, позивач укладаючи з відповідачем трудовий договір був повідомлений і ознайомлений під розпис, зокрема про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоровя. Проте позивач, знаючи і розуміючи це, свідомо і добровільно погоджувався на таку роботу. Відповідач вказує, що позивачем взагалі не доведена наявність моральної шкоди, а також наголошує на тому, що позивач пропустив строк позовної давності при зверненні з позовом про відшкодування моральної шкоди (вх.№2370 від 19.02.2018 р.). В звязку з зайнятістю судді в іншому провадженні, дана справа 19.02.2018 р. не розглядалась. Відповідач надіслав суду заяву вих.№496 від 16.02.2018 р. із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, просить суд розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження (вх.№2371 від 19.02.2018 р.). Враховуючи положення статті 274 ЦПК України, предмет позову та з огляду на наявність клопотання відповідача про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, 26.03.2018 р. у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати було ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.\~ У підготовчому засіданні 26.03.2018 р. представник позивача надав суду для залучення до матеріалів справи копії довідки серії 12ААА №046377 від 18.12.2017 р. про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги. Ухвалою суду від 26.03.2018 р. без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування думки представника відповідача, залучено зазначену довідку до матеріалів справи. Ухвалою суду від 26.03.2018 р. закрито підготовче провадження у даній справі і призначено її до судового розгляду на 25.04.2018 р.. Позивач 12.04.2018 р. направив суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що не звертався до відповідача з проханням відшкодування моральної шкоди, спричиненою професійною втратою працездатності, оскільки відповідно до положень статті 16 ЦК України скористався своїм правом на захист у судовому порядку. Також вказав, що відповідачем не надано належних доказів щодо ознайомлення позивача при укладенні трудового договору про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів, які ще не усунуто, та можливих наслідків їх впливу на здоровя, а також того, що позивач свідомо сприймав запропоновані умови праці та їх наслідки для свого здоровя. Крім того, відповідачем не подано доказів того, що позивач отримував за роки праці у шкідливих умовах більшу заробітну плату та більш тривалі відпустки (вх.№5310 від 12.04.2018 р.). У запереченнях на відповідь на відзив відповідач посилається на те, що жодних прав позивача на відшкодування йому моральної (немайнової) шкоди не порушувало. Враховуючи записи у трудовій книжці позивача, вважає, що останньому було відомо про роботу в підземних умовах праці, які характеризуються наявністю шкідливих виробничих факторів на робочому місці. При цьому, відповідач забезпечував позивача засобами колективного й індивідуального захисту та скорочував час дії шкідливих виробничих факторів відповідно до норм діючого законодавства та колективного договору, а також надавав пільги. Також, у п.3.1 Методичних рекомендацій про «Відшкодування моральної шкоди» (лист від 13.05.2004 р. №35-13/797 Міністерства юстиції України) відповідно до ст.268 ЦК України на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав, позовна давність не поширюється. Але винятком з цього правила є правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя застосовується тримісячний строк позовної давності (ст.233 КЗпП України). У судове засідання представник позивача надав суду копію виписки із акта первинного огляду МСЕК від 13.12.2012 р., завіреної печаткою Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, яка ухвалою суду, постановленою без виходу у нарадчу кімнату, залучена до матеріалів справи. У судовому засіданні 22.05.2018 р. було оголошено вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено про дату виготовлення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на різних посадах у ПАТ «КЗРК» з 16.01.1987 р. по 13.12.2012 р., а саме: з 16.01.1987 по 12.05.1987 р. підземним гірником на дільниці бурових робіт шахти імені [PERSON] із повним робочим днем у підземних умовах; з 13.05.1987 р. по 11.09.1994 р. на посаді підземного бурильника свердловин на дільниці бурових робіт шахти імені [PERSON] із повним робочим днем у підземних умовах; з 12.09.1994 р. по 23.10.1994 р. підземним гірничим майстром на дільниці №4 шахти імені [PERSON] з повним робочим днем у підземних умовах; з 24.10.1994 р. по 16.11.1995 р. заступником начальника підземної дільниці №4 шахти імені [PERSON] з повним робочим днем у підземних умовах; з 17.11.1995 р. по 03.12.1996 р. начальником підземної дільниці №2 шахти імені [PERSON] з повним робочим днем у підземних умовах; з 04.12.1996 р. по 15.01.1997 р. підземним гірничим майстром на дільниці №2 шахти імені [PERSON] з повним робочим днем у підземних умовах; з 16.01.1997 р. по 08.10.1997 р. - підземним гірничим майстром на дільниці №2 шахти імені [PERSON] з повним робочим днем у підземних умовах; з 09.10.1997 р. по 14.10.1997 р. підземним начальником дільниці №5 шахти імені [PERSON] з повним робочим днем у підземних умовах; з 15.10.1997 р. по 28.04.1998 р. підземним начальником дільниці №32 шахти імені [PERSON] з повним робочим днем у підземних умовах; з 29.04.1998 р. по 11.10.1998 р. підземним гірничим майстром на дільниці №2 шахти імені [PERSON] з повним робочим днем у підземних умовах; з 12.10.1998 р. по 28.12.1999 р. - підземним гірничим майстром на дільниці №4 шахти імені [PERSON] з повним робочим днем у підземних умовах; з 29.12.1999 р. по 12.12.2012 р. підземним машиністом бурових установок на дільниці бурових робіт шахти імені [PERSON] з повним робочим днем у підземних умовах. 13.12.2012 р. позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 8-11). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 серпня 2012 року, 03.07.2012 р. встановлено остаточний діагноз [PERSON] Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини: 1. Радикулопатія шийна С6, С7 і попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двост. плечолопаткового періартрозу, ПФС другого ст., деф.артрозу ліктьових і колінних суглобів, ПФС першого-другого ст.. 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.) ЛН першого ст.; захворювання виявлено під час медичного огляду у КЗ «Міська клінічна лікарня №8 м. Кривого Рогу (п.п.9, 10, 11, 14 акту). У п.13 акту зазначено, що умови праці машиніста бурової установки по пилу фіброгенної дії відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 3 ступеня шкідливості, згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, підготовленої ДЗ «Терніська райСЕС м. Кривого Рогу» від 05.08.2011 р. №2/2-2246. Професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 13.05.87 р. по 12.09.94 р. та з 29.12.99 р. по теперішній час у підземних умовах машиністом бурової установки на шахті ім. Леніна ВО «Кривбасруда», ВАТ «Кривбасзалізрудком» та ПАТ «Кривбасзалізрудком» [PERSON] виконував роботи які характеризувались важкою фізичною працею з причин того, що не завжди була можливість застосовувати засоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого простору. За період роботи в підземних умовах з 13.05.87 р. по теперішній час, працюючи в підземних умовах гірничим майстром, начальником дільниці та його заступником, машиністом бурової установки на шахті ім.Леніна ВО «Кривбасруда», ВАТ «Кривбасзалізрудком» та ПАТ «Кривбасзалізрудком», через незабезпечення нормативного провітрювання, підпадав під дію запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК (п.16 акту). Причина виникнення професійного захворювання: робота протягом 20 років в умовах важкої фізичної праці та 25 років 2 місяці виробничого пилу, показники котрих перевищували нормативні (п.17 акту, а.с.12-14). Відповідно до висновку про умови праці працівника відповідно до гігієнічної класифікації праці, викладеного у санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці, наданої ДЗ «Тернівська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Кривого Рогу» вих. №2/2-2246 від 05.08.2011 р. умови виробничого середовища підземного гірничого майстра за показниками «пил» відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, шум до 2 класу «допустимий». Важкість праці допустима. Умови виробничого середовища заступника начальника, начальника підземної дільниці за показниками «пил» відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, шум до 2 класу «допустимий». Важкість праці за показниками «робоча поза», нахили корпусу, переходи відносяться до 2 класу «допустимий». Умови виробничого середовища машиніста бурової установки за показниками «пил» відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості; шум до 3 класу 3 ступеню шкідливості. Важкість праці за показниками «фізичне динамічне навантаження» - 3 класу 1 ступеню шкідливості, нахили корпусу до 3 класу 1 ступеня шкідливості, переходи до 2 класу «допустимий» (а.с.15-18). Випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА №113052 від 13.12.2012 року позивачу первинно встановлено третя група інвалідності та 40% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню (30% по радикулопатії; 10% ХОЗЛ) на строк з 10 грудня 2012 р. до 01 січня 2014 р.. Випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ №0007711 від 28.01.2014 р. позивачу повторно встановлено третя група інвалідності та 40% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню (30% по радикулопатії; 10% ХОЗЛ) на строк з 01 січня 2014 р. до 01 січня 2016 р. (а.с.82 та зворот). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №014932 від 22.12.2015 р. позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню (25% по радикулопатії; 15% ХОЗЛ) на строк з 1 січня 2015 р. до 1 січня 2018 р. (а.с.32). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №046377 від 18.12.2017 р. позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню (25% по радикулопатії; 15% ХОЗЛ) на строк з 1 січня 2018 р. до 1 січня 2021 р. (а.с.58). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 22 серпня 2012 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є тривала робота в умовах важкої праці та перевищення нормативних показників виробничого пилу. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованість позивача про умови праці, а також забезпечення певними пільгами не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Посилання представника відповідача на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та що саме його дії стали причиною професійного захворювання, безпідставні та суперечать викладеному. Отже, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого права суд вважає безпідставним, так як відповідно до ст.268 ч.1 п.3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. У судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив первинно професійну працездатність у розмірі 40% і йому було встановлено третю групу інвалідності, хоча в подальшому група інвалідності вже не була визначена, проте втрата професійної працездатності залишилась на первинному рівні 40%. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності. Він зазнає постійний стійкий фізичний біль, який посилюється після фізичного навантаження; його тривожить сухий кашель, і як наслідок поганий сон; він змушений багато часу проводити на лікуванні, що в сукупності позначається на його душевному стані. Крім того, в звязку з професійними захворюваннями були порушені нормальні життєві звязки позивача, оскільки він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання через складнощі з диханням та використанням ліків, він втратив звичний ритм життя, що повязано з проходженням медичних оглядів та обстежень і лікуванням на стаціонарі, про що свідчать виписні епікризи, досліджені в судовому засіданні (а.с.19-31). Отже, враховуючи те, що позивачу первинно було встановлено 3 групу інвалідності та 40 % втрати працездатності, при тому, що подальшому групу інвалідності не було визначено, хоча відсоток втрати професійної працездатності залишився сталим 40%, а також характер професійних захворювань, пов'язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 22 000 грн. за встановлені первинно 3 групу інвалідності та 40 % втрати працездатності, які в подальшому залишено на рівні 40% без визначення групи інвалідності на строк до 01.01.2021 р. Відповідно до ч. 2 ст.141\~ЦПК України з відповідача\~\~підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial