Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

05.09.2017 [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», [PERSON] про визнання договору поруки та кредитного договору недійсним, в якому просить визнати недійсним договір поруки №DNABAE00000009 від 20.09.2007 укладений від імені [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» та визнати недійсним кредитний договір №DBABAE00000009 від 20.09.2007 укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у вересні 2016року їй стало відомо про наявність заочного рішення Галицького районного суду м. Львова (справа №461/5313/16-ц) від 16.09.2016 за позовом ПАТ КБ«Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, яке в подальшому було скасоване на підставі ухвали Галицького районною сулу м. Львова віл 14.11.2016 та призначаю справу до розгляд у загальному порядку. Під час розгляду даної справи у Галицькому районному суді м Львова їй стало відомо про наявність договору поруки № DNАВАЕ00000009 від 20.09.2007 укладеного від імені [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» за виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором від 20.07.2007 №DBAВАЕ00000009. Тобто за цим договором поруки позивач нібито поручається перед банком за виконання [PERSON] зобов`язання за кредитним договором також, одночасно позивачем було ознайомлено з умовами кредитного договору, з яким до цього часу її ніхто не ознайомлював. В подальшому згідно ухвали Галицького районного суду м. Львова віл 04.04.2017 дану цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до [PERSON] . [PERSON] про стягнення заборгованості було скеровано до Шевченківського районного суду м. Львова для розгляду відповідно до територіальної підсудності. Дана справа перебуває на стадії зупинення до розгляду зазначеної вище цивільної справи. Виходячи із копії договору поруки № DNABAE00000009 від 20.09.2007 вона зазначає, що такий договір вперше бачила та фактично його не підписувала. Також, вона ознайомившись із змістом кредитного договору повідомляє, що з такими умови кредитного договору ніхто її не повідомив, а відтак не може з ними погодитись. Як нею з`ясовано, згідно кредитного договору укладеного між банком та [PERSON] виникли зобов`язання зі сторони [PERSON] , за які згідно договору поруки нібито вона поручилась перед банком за їх виконання. З наведеного вбачається, що кредитний договір та договір поруки порушують її права, обов`язки та інтереси, оскільки на підставі даних договорів у банку виникло право вимоги до неї щодо стягнення сум заборгованості. Більш того, у неї виникають ряд питань до сторін кредитного договору, оскільки без її відома і участі з незрозумілих причин з`явився вищевказаний договір поруки. З врахуванням зазначеного та з метою захисту своїх прав та інтересів вона змушена звернутись до суду з позовом про визнання договору поруки та кредитного договору недійсними. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 14.09.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.21). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Кецко В.Я. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити., покликаючись на мовити викладені в поданій до суду позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Гнатишак О.В. позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, покликаючись на мотиви викладені в письмових поясненнях, які долучені до матеріалів справи (а.с.107). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, на адресу суду подала заяву про визнання позовних вимог та про слухання справи у її відсутності (а.с.65). Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. Судом встановлено, що з метою купівлі транспортною засобу 20.09.2007 року між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DBAВAE00000009 строком з 20.09.2007 по 19.09.2012 (а.с.11-13). Згідно п.7.1 даною кредитного договору банк зобов`язується надати [PERSON] кредитні кошти на строк з 20.09.2007 по 19.09.2012 включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 14891,84доларів США на наступні цілі: 11341,52 доларів США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 6.81доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державним у реєстрі обтяжень рухомою майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ №DNABAE00000009 від 20.09.2007 договором особистою страхування №DNABLK00000009 від 20.09.2007 на строк до 19.09.2008, а також винагороди за надання фінансовою інструменту в розмірі 113,42 доларів США та у розмірі 3506,90 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля. З метою забезпечення зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №DBAВAE00000009 від 20.09.2007, 20.09.2007 було укладено договір поруки №DNAВAE00000009 між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] , згідно п.2 якого, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, а також сплати інших винагород, штрафів, пені та інших платежі (а.с.15-16). У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, сплата яких передбачена ст. 1048 ЦК України. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи із вимог п.7.1. договору банк надав кредитні кошти [PERSON] , а саме на споживчі цілі для придбання автомобіля, тому даний кредитний договір відноситься до договору споживчого кредиту. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень указаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У частині третій вказаної статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до позивача, оскільки при підписанні договору позивач мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору і за умови непогодження з його положеннями - відмовитися від його укладення. Крім того, суд вважає безпідставними посилання позивача на несправедливість кредитного договору з причин наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, оскільки договірні правовідносини, які виникають на підставі укладеного кредитного договору, пов`язані з наданням банком кредитних коштів на користь позичальника, після виконання банком свого обов`язку по наданню кредиту у позичальника відповідно виникає зобов`язання з повернення отриманих коштів та сплати процентів за користування ними. Така сутність кредитних правовідносин зумовлює більш широкий перелік обов`язків позичальника, пов`язаних з виконанням умов договору протягом тривалого часу. Також позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність умислу з боку відповідача та сам факт обману. Відтак, судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявив додаткових вимог щодо умов спірного договору, в подальшому мало місце його повне виконання саме в порядку обумовленого сторонами, що визнається стороною позивача. Таким чином, кредитний договір №DBAВAE00000009 від 20.09.2007 укладений відповідно до норм чинного законодавства, всі умови, які необхідно було узгодити сторони обумовили в договорі, тому відповідно ст. 204 ЦК України правомірність договору презюмується. Судом встановлено, що укладаючи 20 вересня 2007року кредитний договір №DBAВAE00000009, [PERSON] була ознайомлена з усіма істотними умовами договору: валюта кредиту, сума кредиту, термін кредитування, розмір щомісячних платежів за користування кредитними коштами, графік погашення кредиту, розмір штрафних санкцій, тощо, про що свідчить її підпис на договорі, тобто вона усвідомлювала критерії взятих на себе зобов`язань та розміри відповідальності за їх невиконання. Тому, підписавши кредитний договір [PERSON] визначилась та погодилась з усіма зазначеними умовами договору, в тому числі і з порядком отримання та повернення кредитних коштів. Крім того, стосовно вимог [PERSON] щодо визнання недійсним кредитного договору №DBAВAE00000009 від 20.09.2007, то стороною даного договору є [PERSON] , котра наділена виключним правом щодо оскарження кредитного договору з підстав дотримання її прав. Судом встановлено, що з метою забезпечення зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №DBAВAE00000009 від 20.09.2007, 20.09.2007 було укладено договір поруки №DNAВAE00000009 між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] , згідно п.2 якого, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, а також сплати інших винагород, штрафів, пені та інших платежі (а.с.15-16). [PERSON] , укладаючи договір поруки №DNAВAE00000009 від 20 вересня 2007року, підтвердила, що їй відомі всі умови вищезазначеного договору своїм підписом (а.с.15-16). Відповідно до висновку експерта №5631 криміналістичної судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №466/6390/17, складений 05 лютого 2019року, яка була призначена відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 27.09.2018 (а.с.87), підпис від імені [PERSON] , розташований у графі «поручитель» в договорі поруки №DNAВAE00000009 від 20 вересня 2007року, виконаний самою [PERSON] (а.с.92-93). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки викладенні в позові обставини справи нічим не підтверджуються, є надуманими та безпідставними. З врахуванням вищевикладеного, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Outcome: dismissed