Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

06.06.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом мотивуючи тим, що 05.12.2016 між ним та відповідачем - [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок зареєстровано за ним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.12.2016 року, що підтверджується витягом № 74978012. Відповідно п.3.1 вказаного договору, продавець зобов`язалася передати житловий будинок покупцю у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовам цього Договору та знятися з реєстраційного обліку до 05.02.2017 року. До цього часу вищевказаного обов`язку відповідачами виконано не було. Він неодноразово звертався до відповідачів із вимогами виселитися із житлового будинку, але вони і досі проживають у належному йому на праві власності будинку. Жодних правових підстав для проживання у вищевказаному житловому будинку у відповідачів немає. Такі їх дії створюють йому перешкоди у здійснені прав власника, адже він не може вільно користуватись будинком та проживати у ньому. З огляду на те, що відповідачі добровільно відмовляються звільнити будинок, він вимушений просити суд про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом виселення відповідачів з вказаного будинку. Тому, просив виселити [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] . 20.09.2019 року суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б.І. відкрито провадження у справі № 357/6258/19, провадження № 2/357/3111/19 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.10.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 31.10.2019 року, мотивуючи тим, що у грудні 2017 року її син - [PERSON] , потрапивши в скрутне матеріальне становище вмовив її взяти у борг грошові кошти у розмірі 15 000, 00 доларів США під заставу будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок належав їй на праві приватної власності на підставі договору дарування частки житлового будинку, посвідченого 17.05.1999 року Білоцерківською держаної нотаріальною конторою за реєстром № 1-1216 та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14.02.1991 року. 05.12.2016 року її запросили до нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименської Л.Л. для укладання, як їй пояснили, кредитної угоди. Повний текст угоди їй не надавався та вона його не читала, оскільки має поганий зір, вголос текст договору їй не оголошувався, а для підпису їй було надано лише останню сторінку угоди, проте вона договір підписала, вважаючи, що підписує кредитну угоду. Копія договору їй не надавалася. Як виявилось згодом вона підписала договір купівлі - продажу свого будинку. Таким чином, [PERSON] навмисно ввів її в оману щодо обставин, що мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, тому замість кредитного зобов`язання був укладений договір купівлі-продажу. У даному випадку [PERSON] та приватним нотаріусом Якименською Л.Л. було свідомо введено її в оману, стосовно того, який договір вона підписує та які наслідки підписання такого правочину. Крім того, на момент укладання правочину, вона важко хворіла, а саме: вона має часткову сліпоту (глаукома обох очей), що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста (лікар - [PERSON] ) та консультативним висновком Київської міської клінічної лікарні №1 від 27.12.2000 року. Про існування договору купівлі-продажу вона дізналась в кінці 2018 року. Весь цей період (з грудня 2017 року по грудень 2018 року) вона та її родина частинами розраховувались за позичені грошові кошти. І на кінець 2018 року [PERSON] було сплачено 11800, 00 доларів США. Проте, в кінці 2018 року її син втратив роботу і виплачувати позичені грошові кошти у тому ж розмірі, що раніше її родина не мала змоги. Тому, [PERSON] вирішив виселити її родину та 04.03.2019 року подав позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Проте, 02.05.2019 року він подав заяву про залишення його позову без розгляду. Крім того, з будинку де вона проживає з чоловіком, [PERSON] виготовивши дублікат ключів від дверей, забрав усі документи на будинок, розписки про повернення грошових коштів та виписав її та чоловіка з будинкової книги. За даним фактом у Білоцерківській місцевій прокуратурі відкрито кримінальне провадження № 42019111030000025 від 08.02.2019 року за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. По даному кримінальному провадженні вона визнана потерпілою, про що їй вручено пам`ятку про права та обов`язки. Тому, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , укладений 05.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л. Л. недійсним, у зв`язку із вчиненням його під впливом обману (ст. 230 ЦК України) та застосувати наслідки недійсності правочину, стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. 22.11.2019 року суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєховим О.І. було відкрито провадження у справі № 357/12383/19, провадження № 2/357/4697/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 29.11.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області задоволено клопотання представника позивача, адвоката Кузьменко С.В., про об`єднання в одне провадження справ, в порядку ст. 188 ЦПК України, а саме: цивільних справ № 357/6258/19, провадження № 2/357/3111/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення, та справи № 357/12383/19, провадження № 2/357/4697/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Якименська Людмила Леонідівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним у зв`язку з вчиненням його під впливом обману, після об`єднання справі присвоєно № 357/6258/19. 27.01.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було задоволено заяву про відвід судді Кошель Б.І. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2020 року справу розподілено судді Кошель Л.М. 29.01.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було задоволено заяву про самовідвід судді Кошель Л.М. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2020 року справу розподілено судді Бондаренко О.В. та передано 30.01.2020 року до провадження. 03.02.2020 року справу № 357/6258/19 прийнято до провадження та з урахуванням ч.10 ст. 187,п.6 ч.3, ч. 4 ст. 274 ЦПК України призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17.03.2020 року. 17.03.2020 року судом прийнято до розгляду письмові заперечення [PERSON] від 27.02.2020 року, письмові пояснення третьої особи від 11.03.2020 року та задоволено клопотання представника [PERSON] - адвоката Кононець О.М. про відкладення підготовчого засідання в зв`язку із встановленим на усій території України карантину. 12.05.2020 року судом оголошено перерву у підготовчому засіданні за клопотанням відповідача - [PERSON] та її представника - адвоката Кононець О.М. для ознайомлення з матеріалами справи та подання до суду додаткових доказів у справі. 16.07.2020 року підготовче засідання було відкладено на 16.09.2020 року за клопотанням відповідача - [PERSON] та її представника - адвоката Кононець О.М., у зв`язку із тим, що адвокат з 15.07.2020 року по 15.08.2020 року перебуває у відпустці, а відповідач не має змоги прибути у засідання за станом здоров`я та карантинними обмеженнями. 16.09.2020 року підготовче засідання було відкладено на 26.10.2020 року, за клопотанням представника відповідача - адвоката Кононець О.М., у в`язку із зайнятістю останньої у розгляді кримінального провадження, та неявкою відповідачів, також, судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про визнання обов`язковою явки відповідачів у справі. 26.10.2020 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 07.12.2020 року судове засідання було відкладено на 03.02.2021 року, за клопотанням відповідача - [PERSON] та її представника - адвоката Кононець О.М., у зв`язку із відрядженням представника та карантинними обмеженнями. 03.02.2021 року судове засідання було відкладено на 24.03.2021 року, за клопотанням відповідача - [PERSON] , у зв`язку із закінченням договору укладеного із адвокатом Кононець О.М. та наданням часу для укладення іншого договору. 24.03.2021 року судом прийнято до розгляду письмові пояснення представника позивача, відкладено судове засідання на 27.04.2021 року у зв`язку із неявкою відповідачів. 27.04.2021 року судом відкладено судове засідання на 12.05.2021 року у зв`язку із наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від № 22/од/г від 06.04.2021 року «Про організацію безпечної роботи суду в умовах карантину». 12.05.2021 року судове засідання було відкладено на 01.07.2021 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Притульської Л.В., у зв`язку із укладенням відповідачем нового договору про правничу допомогу та ознайомлення з матеріалами справи. 01.07.2021 року судове засідання було відкладено на 02.08.2021 року, за клопотанням представника відповідача - адвоката Притульської Л.В., у зв`язку із перебуванням останньої на лікуванні. 02.08.2021 року судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні клопотання представника позивача, щодо залишення позову [PERSON] без розгляду, та оголошено перерву у судовому засіданні до 13.08.2021 року, за клопотанням представника відповідача адвоката Притульської Л.В., у зв`язку із перебуванням останньої на лікуванні. 13.08.2021 року судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи за необґрунтованістю. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник позивача, адвокат Кузьменко Світлана Володимирівна у судовому засіданні позов [PERSON] підтримала у повному обсязі, а позов [PERSON] не визнала, та пояснила, що 05.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено два договори, договір купівлі - продажу житлового будинку та договір купівлі - продажу земельної ділянки, однак останній відповідач не оспорює. [PERSON] була обізнана, який договір вона підписує, була ознайомлена з договором та отримала його копію. Саме за вказівкою відповідача у договорі була встановлена дата виселення із будинку - 05.02.2017 року. Відповідач за проданий будинок отримала кошти у повному обсязі, але будинок не звільнила. Позивач пропонував відповідачам переїхати у інше житлове приміщення та проживати там безоплатно, однак вони даною пропозицією не скористалися. 01.11.2018 року онук відповідачів написав позивачу розписку, у якій зобов`язався викупити будинок, а у іншому випадку він зобов`язався 10.11.2018 року звільнити будинок від родичів. При укладенні оспорюваного договору [PERSON] супроводжував син, а в автомобілі їх чекали її чоловік та онук, відповідач сама читала договори купівлі - продажу будинку та земельної ділянки і підписала їх. Також, позивач пропонував відповідачу щоб остання повернула кошти та розірвати договір, однак вона не погодилася. [PERSON] є добросовісним набувачем майна, щодо нього закрито кримінальне провадження, на яке посилається відповідач. Позивач купував будинок для сім`ї, адже він має двох дітей, і планував у будинку проживати. Позов [PERSON] не обґрунтований, не зазначено у чому полягає обман, адже гроші за будинок відповідач отримала, їй відомо було який договір вона укладає, а її дії свідчать про зловживання своїми справами та порушення прав позивача. Просила позов [PERSON] задовольнити, виселити [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] , судові витрати позивача залишити за ним без відповідного відшкодування за рахунок відповідачів, а у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Також, 27.01.2020 року представник позивача подала відзив на позов [PERSON] , в якому зазначила, що позовна заява містить багато суперечностей відносно подій та дат, в які відбувалися події. На початку позовної заяви зазначено, що в грудні 2017 року син [PERSON] опинився у скрутному матеріальному становищі і вмовив свою матір взяти в борг грошові кошти в розмірі 15000,00 дол. США. Надалі зазначає, що 05.12.2016 року [PERSON] була у нотаріуса і уклала кредитний договір, як їй пояснили. Також, зазначає, що договір вона не читала, копія їй не надавалася. Обставини, викладені в позовній заяві є неправдивими і спростовуються матеріалами кримінального провадження 42019111030000025 від 08.02.2019 року, на які посилається [PERSON] у справі. За наведеним кримінальним провадженням двічі виносилася постанова про закриття кримінального провадження (08.05.2019 року та 21.10.2019 року). Із інформації, яка міститься у постановах про закриття кримінального провадження, встановлено, що в діях [PERSON] немає складу злочину. Під час досудового розслідування [PERSON] особисто надала копію договору купівлі-продажу будинку від 05.12.2016 року. Тобто, її посилання у позовній заяві на те, що вона не отримала 05.12.2016 року копію договору купівлі-продажу від нотаріуса не відповідає дійсності. Також, у позовній заяві вона посилається на норми цивільного законодавства та зазначає, що «Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним». Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила. Враховуючи наведене [PERSON] та докази, які вона надала у справі, не має підстав вважати, що [PERSON] порушив її права, як власника майна, під час укладення ними 05.12.2016 року договору купівлі-продажу нерухомого майна, який було посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л. Також, [PERSON] не заперечує факт укладання договору та підтверджує факт отримання нею грошових коштів за договором. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, по дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у підготовчому засіданні позов про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.12.2016 року недійсним у зв`язку із вчиненням його під впливом обману (ст. 230 ЦК України) підтримала у повному обсязі, а позов [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення - не визнала та просила відмовити у його задоволенні. 27.02.2020 року подала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що 01.01.2020 року суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було вдруге скасовано постанову про закриття кримінального провадження № 42019111030000025 від 08.02.2019 року за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Слідчим Варенко Д.О, задоволено клопотання [PERSON] про призначення їй психологічної експертизи, оскільки є підстави вважати, що після трепанації черепа та захворювання очей - глаукоми, людина не тільки не усвідомлювала той факт, що вона підписує не договір застави, а договір купівлі - продажу будинку, а й не могла його прочитати. У нотаріальній справі містяться докази того, що всі документи було підготовлено до підписання договору купівлі - продажу, в тому числі й оцінка земельної ділянки й будинку, виготовлені не [PERSON] , платежі та податки також сплачені не нею. Слідчим суддею Ларіною О.В. відкрито кримінальне провадження за ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 356, ч. 2 ст. 358 КК України щодо нотаріуса [PERSON] . У судовому засіданні при розгляді питання щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження було встановлено, що [PERSON] не знав про укладення договору купівлі - продажу будинку, вони із чоловіком проживали у даному будинку, вели з чоловіком спільне господарство, покращували житлові умови, ремонтували приміщення, добудовували споруди, ростили дітей,отримували субсидію. Доказом того, що будинок не було продано, а було передано під заставу є той факт, що з дня оформлення купівлі - продажу будинку два роки подружжя [PERSON] у ньому проживає, отож будинок не був проданий, а заставлений під процент, і вони з чоловіком у будинку проживають до тих пір без виселення, поки син віддасть позичені гроші й проценти за користування. Розписка про те, що [PERSON] взяла завдаток, щоб продати будинок назад, підтверджує той факт, що борг був відданий, залишилося віддати проценти, який дорівнює сумі вартості, вказаній у договорі оцінки ділянки й будинку, яку зробили за заниженими нормами. Така земельна ділянка у центрі міста сама при правильній оцінці вартує більше, ніж оцінена по замовленню [PERSON] земельна ділянка разом із будинком в експертній оцінці, яку вона не робила. [PERSON] порушив права [PERSON] та [PERSON] , як власників майна, під час позичання грошей своєму знайомому, їх сину, який не має ніяких прав на майно та земельну ділянку, що належить його батькам, разом із нотаріусом не тільки переоформив земельну ділянку на себе шляхом надання їй замість договору застави підписати попередній договір купівлі - продажу будинку із земельною ділянкою, порушив її права не повідомивши про фальсифікацію договору іпотеки договором купівлі - продажу будинку та виписавши їх не повернувши паспорт, що вона не мала змоги відстоювати належним чином свої права та захищати свої інтереси. Просила відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог до неї, про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення та визнати договір купівлі - продажу недійсним у зв`язку із вчиненням його під впливом обману (ст.230 ЦК України) та застосуванням наслідків недійсності правочину. Представник відповідача - [PERSON] , адвокат Кононець О.М., у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про припинення договору про надання правової (правничої ) допомоги від 27.01.2020 року та зазначила, що після закінчення терміну умов Договору, який укладено з 17.05.2019 року по 17.05.2020 року, між адвокатом Кононець О.М. та [PERSON] припинилися договірні відносини, інші договори не підписувалися. Представник відповідача - [PERSON] , адвокат Притульська Л.В., у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, заяви з процесуальних питань до суду не подала. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяви щодо спору та заяви з процесуальних питань до суду не подав. Третя особа: приватний нотаріус Якименська Людмила Леонідівна у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та 13.12.2019 року письмові пояснення щодо спору, в яких зазначила, що не погоджується із позовною заявою [PERSON] . Так, 05.12.2016 року за реєстровим № 1036 нею було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку та за реєстровим № 1037 було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , згідно яких [PERSON] продала [PERSON] вказане майно. Вона, як приватний нотаріус, підтверджує, що [PERSON] та [PERSON] , які звернулись за вчиненням нотаріальної дії усвідомлювали значення і умови правочину та його правові наслідки, вказаний правочин відповідав їх дійсному наміру. Особи сторін правочину встановлено, їх дієздатність перевірено. Також, продавцем [PERSON] надано оригінали документів, в тому числі документи, що підтверджували її право власності на відчужуваний житловий будинок та земельну ділянку. А також, [PERSON] були надані додаткові документи, які необхідні для посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомості. Документи, які необхідні для укладання договорів відчуження нерухомості виготовляються та надаються лише за заявою і лише власнику такої нерухомості. Власник особисто або його представник за нотаріально посвідченою довіреністю звертається до відповідних органів/суб`єктів господарювання з метою отримання таких документів. Такі документи надаються лише для відчуження нерухомості та ніяким чином не з метою укладання кредитних угод та/або договорів позики грошових коштів. Подані [PERSON] документи свідчили про намір особи відчужити нерухоме майно, а не взяти в борг грошові кошти. Подані документи були завчасно підготовлені та надані особисто продавцем з метою продажу будинку та земельної ділянки. Також, договори купівлі-продажу до їх підписання були надані сторонам для погодження та ознайомлення. Кожен пункт договору було обговорено та роз`яснено норми чинного законодавства щодо таких видів правочинів. Крім того, строки виселення та зняття з реєстрації місця проживання були вказані сторонами за їх попередньою домовленістю. Своїм підписом під цими договорами продавець [PERSON] підтвердила проведення зі сторони покупця [PERSON] повного розрахунку за продану нерухомість та відсутність щодо нього будь-яких претензій фінансового характеру. Жодних свідчень, роз`яснень чи консультацій щодо кредитних угод сторонами не запитувалось та навіть не обговорювалось. Звинувачення в позовній заяві нотаріуса, яка нібито ввела в оману продавця не відповідає дійсності, адже мета нотаріальної діяльності: забезпечити безспірність угод та правочинів та надати всі необхідні роз`яснення щодо них. [PERSON] у її присутності підтвердила свій намір продати вказаний будинок і земельну ділянку та отримання грошових коштів за продану нерухомість. Продавець особисто, без докладання зусиль, які б свідчили про фізичні вади, які могли їй зашкодити прочитати, усвідомити та підписати документи, - прочитала, погодила та підписала у її присутності всі оригінальні примірники договорів купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки. В даному випадку вона заперечує проти визнання договору купівлі - продажу житлового будинку недійсним, оскільки продавець майна - [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та була ознайомлена з наслідками вчинення даного виду правочинів. Фінансові проблеми продавця не є підставою про визнання договору купівлі - продажу недійсним. Також, 11.03.2020 року приватний нотаріус Якименська Людмила Леонідівна подала до суду додаткові пояснення, у яких зазначила, що нотаріусом, як уповноваженою державою фізичною особою, яка здійснює незалежну професійну нотаріальну діяльність (ст. 3 Закону України «Про нотаріат»), було ретельно опрацьовано вказані документи. [PERSON] до суду подається завідомо неправдива інформація щодо правочину, учасником якої вона була: абзац 2 стор. 2 відзиву [PERSON] стверджує, що договір купівлі-продажу вчинено під впливом обману з посиланням на ст. 230 ЦПК України, хоча зміст ст. 230 ЦПК України «Порядок допиту свідків». Стосовно ст. 230 ЦК України «Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману», повідомляє наступне: жодною зі сторін правочину при укладанні та підписанні договорів купівлі - продажу не застосовувалось обману. Між сторонами перед підписанням договору було досягнуто домовленостей щодо всіх істотних умов. Після отримання від сторін оригіналів документів, які необхідні для посвідчення договорів, нею, нотаріусом, було підготовлено проект договору купівлі-продажу житлового будинку, в якому в п. 3.1. було вказано загальноприйнятий час передачі майна - чотирнадцять днів. Натомість продавець [PERSON] особисто вказала на цей пункт пальцем та наполягла на корегуванні дати передачі майна та дати зняття з реєстраційного обліку місця проживання - до 05.02.2017 року (тобто протягом двох місяців з дати підписання договору) - що свідчить про гостроту зору на час підписання договору. В подальшому [PERSON] самостійно прочитала текст договорів, викладених на спеціальних бланках нотаріальних документів, після корегувань, підписала договори в 2-х примірниках кожен, поставила свій підпис в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій по кожному договору (будинок та земельна ділянка) та без будь - якого сумніву чи невпевненості, залишила в супроводі сина приміщення, яке є робочим місцем нотаріуса. Тож для неї було цілковитою несподіванкою отримання позовної заяви про визнання договорів купівлі-продажу недійсними. Слід зазначити, що на етапах підготовки документів до продажу, так і безпосередньо при перерахунку коштів, отриманих від продажу нерухомості, [PERSON] супроводжував її син [PERSON] , особу якого було встановлено за паспортом серії [NUMBER] . Щоб пересвідчитися, чи в безпеці особа похилого віку - [PERSON] , яка тримала в руках пакунок, тому вона ще раз запитала, чи супроводжує її хтось після отримання коштів. [PERSON] повідомила, що крім сина, який знаходився в приміщенні нотаріальної контори, в автомобілі поряд із нотаріальною конторою на неї ще чекають чоловік та онук, яких вона може також покликати для знайомства з нотаріусом. Абзац 7 стор. 2 відзиву містить посилання, що оцінка житлового будинку і земельної ділянки виготовлена не нею, як і сплачені податки та платежі. Звіт про оцінку житлового будинку складеного 05.12.2016 року суб`єктом оціночної діяльності ПП «ЕкспертГАРАНТ» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 744/16 від 29.09.2016 року, видане Фондом державного майна України) та зареєстрованого за № 1486963_05122016_00612 на 42-х аркушах було надано нотаріусу особисто [PERSON] , в ньому вказана мета оцінки: визначення оціночної вартості, яка може бути використана для оформлення договору відчуження майна; на стор. 38-39 вказаного звіту містяться дані про особу замовника - паспорт та код [PERSON] . Звіт про оцінку земельної ділянки складено 05.12.2016 року суб`єктом оціночної діяльності ПП «Експерт ВМ» (ліцензія суб`єкта оціночної діяльності серія АЕ № 191261 від 22.05.2014 року видана ДАЗРУ) та зареєстрованого за № 1486569 05122016 3850 на 23-х аркушах було надано нотаріусу особисто [PERSON] - на стор. 17-18 вказаного звіту містяться дані про особу-замовника - паспорт та код [PERSON] . Згідно п.п. 172.1, 172.10 ст. 172 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI дохід, отриманий продавцем від продажу житлового будинку та земельної ділянки не оподатковувався, тому податки взагалі не сплачувалися. Проведення оцінки нерухомості при нульовому оподаткуванні не є обов`язковою, тобто нотаріусом не вимагається така оцінка; продавець самостійно надала звіти про оцінку житлового будинку та земельної ділянки і тому мною в договорах зазначена як експертна оцінка нерухомості, так і істотна умова предмету договору - ціна продажу встановлена сторонами. Збір на обов`язкове державне пенсійне страхування від купівлі нерухомості, відповідно до чинного законодавства України, сплачується тільки покупцем, плата за вчинення нотаріальних дій та державне мито сплачувались за згодою сторін. Абзац 8 стор. 2 відзиву містить посилання, що слідчим суддею Ларіною відкрито кримінальне провадження за ч. 4 ст. 190 КК України, ч. 3 ст. 356 КК України за кримінальне правопорушення, вчинене нотаріусом Якименською Л.Л. Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування про кримінальне правопорушення щодо нотаріуса, за заявою [PERSON] , не доводить вини нотаріуса. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (ст. 17 КПК України). Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні м правовідносини. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 05.12.2016 року між [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , проживаючою за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , проживаючим за адресою: [ADDRESS] , було укладено Договір купівлі - продажу житлового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Людмилою Леонідівною, зареєстрований в реєстрі за № 1036 (Том 1 а.с.6,96-98), відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , загальною площею 59,60 кв.м., житловою площею 32,80 кв.м., до якого примикають: літня кухня з прибудовою та мансардою «Б, б»; гараж «В,Д,Ж»; убиральня «Г», сарай «Е»; огорожа «1-2. В п.1.2 Договору зазначено, що вказаний житловий будинок належить продавцю на праві приватної власності та був отриманий ним на підставі договору дарування частки житлового будинку, посвідченого 17.05.1999 року Білоцерківською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 1-1216, зареєстрованого 17.05.1999 року Білоцерківським МБТІ, реєстр № 6013, в книзі 58; Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 14.02.1991 року Білоцерківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-841, дублікат якого виданий 21.02.1995 року Білоцерківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-686, зареєстрованого 07.06.1995 року Білоцерківським БМТІ, реєстр № 6013, в книзі 58. Також, зазначено, що земельна ділянка площею 0,0802 га, з кадастровим номером: 3210300000:04:010:0071, за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на які розташований відчужуваний жилий будинок, належить продавцю на підставі Державного акту серії ЯК № 156762, виданого 01.08.2011 року Білоцерківською міською радою та зареєстрований 12.10.2011 року Головним управлінням Держкомзему у м. Біла Церква у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 321030001000373 та відчужується разом з житловим будинком за відповідним договором купівлі - продажу земельної ділянки. П.2.1 Договору визначено, що продаж житлового будинку за домовленістю сторін вчиняється за - 80000,00 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання цього договору, а згідно п.2.2 - вартість житлового будинку, згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ПП «Експерт ГАРАНТ» становить - 79924,00 грн. Відповідно до п.3.1 Договору, продавець зобов`язався передати житловий будинок покупцю у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовах цього договору та знятися з реєстраційного обліку до 05.02.2017 року. Також, у п.4.3 Договору зазначено, що Договір купівлі - продажу укладається покупцем за згодою його дружини - [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л. 05.12.2016 року за реєстровим № 1035. У п. 4.2. Договору сторони підтвердити, що цей Договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.12.2016 року (том 1 а.с.8), 05.12.2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 05.12.2016 року за № 1036, та на земельну ділянку з кадастровим номером: 3210300000:04:010:0071, за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі договору від 05.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Людмилою Леонідівною, зареєстрованого у реєстрі за № 1037 Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ч.2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Частиною першою статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 визначено, що кожна фізична або юридична особа має право з володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї ості інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У своїй діяльності ЄСПА керується принципом пропорційності, з дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися, як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде дана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ПА у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 року (заява № 43768/07)). Таку правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 569/4373/ 16-ц. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини ( п.1.ч.2 ст.11 ЦК Кодексу). Згідно ч. 1 ст.626, ст.629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 4 даної норми передбачено, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що договір купівлі - продажу житлового будинку від 05.12.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Людмилою Леонідівною, зареєстрований в реєстрі за № 1036, та право власності позивача на будинок [ADDRESS] зареєстровано у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно. Також, встановлено, що відповідно до умов Договору купівлі - продажу житлового будинку від 05.12.2016 року [PERSON] сплатив вартість будинку продавцю - [PERSON] та погодився на її умови, щодо передачі майна, виселення із будинку разом із її чоловіком - [PERSON] та зняття з реєстраційного обліку до 05.02.2017 року. З матеріалів справи ( том1 а.с.9-12) вбачається, що [PERSON] 24.03.2017 року, 19.07.2017 року та 15.02.2018 року звертався із письмовими вимогами до [PERSON] та [PERSON] щодо звільнення будинку [ADDRESS] , виселення з нього та зняття з реєстраційного обліку, згідно умов договору купівлі - продажу від 05.12.2016 року. Однак, [PERSON] умови договору порушила, а саме: не передала [PERSON] вказаний житловий будинок та не виселилася із будинку разом із її чоловіком - [PERSON] . Представник позивача у своїх поясненнях посилається на те, що [PERSON] тривалий час чекав виконання відповідачем умов договору, приймав пропозиції її онука щодо викупу будинку, якийсь час між сторонами було досягнуто домовленості про зворотній продаж будинку, але згодом [PERSON] відмовилася від таких дій, також, позивач пропонував відповідачам інше житло для безоплатного проживання, однак, і даною пропозицію вони не скористалися. Зазначені обставини підтверджено матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Так, згідно розписки (а.с.103), 11.06.2018 року [PERSON] взяла завдаток за будинок за адресою: [ADDRESS] - 500 доларів США у [PERSON] строком на місяць 11.06.2018 по 11.07.2018 року, а [PERSON] дала [PERSON] завдаток за будинок 11.06.2018 року, що свідчить про намір [PERSON] придбати вказаний будинок у сім`ї [PERSON] . 01.11.2018 року [PERSON] надав розписку (том 2 а.с.53), в якій зобов`язався 09.11.2018 року викупити будинок за адресою: [ADDRESS] із земельною ділянкою за вказаною адресою. У разі не виконання взятих на себе зобов`язань по викупу будинку з земельною ділянкою у [PERSON] 10.11.2018 року зобов`язався звільнити будинок від проживаючих в ньому родичів, а саме: [PERSON] та [PERSON] , які проходяться йому бабусею та дідусем. Разом з тим, [PERSON] , онук відповідачів, зобов`язання не виконав. Також, з матеріалів справи ( том 2 а.с.50-52,54-60), вбачається, що [PERSON] направив 16.03.2021 року [PERSON] та [PERSON] звернення та нотаріально посвідчену заяву, які отримані останніми 19.03.2021 року, з пропозицією виїхати з будинку [ADDRESS] , згідно умов договору від 05.12.2016 року, до іншого житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] згідно договору купівлі - продажу квартири від 21.11.2016 року, для безоплатного та безстрокового проживання. Однак, дана пропозиція не була прийнята відповідачами, та між сторонами не було укладено договору на користування та проживання у вказаній квартирі. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Права власника житлового будинку визначені ст. 317, 383,391 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування ним. Право відповідачів на користування вказаним майном були похідними від права власності колишнього власника цього будинку, а з припиненням даного права власності, припинилося й право користування житлом. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи, що позивач є новим власником будинку, який сплатив у повному обсязі кошти за придбане майно та не має можливості розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, оскільки відповідачі без правових підстав займають житлове приміщення будинку та чинять перешкоди власнику будинку у його праві користування та розпорядженні майном, між позивачем та відповідачами договір найму жилого приміщення не укладався, будь - які домовленості щодо проживання відповідачів у спірному будинку між ними не досягнуто, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо виселення [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] підлягають до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач - [PERSON] сплатив при подачі позову судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с.5) та заявив клопотання про залишення судових витрат за ним без відповідного відшкодування. Щодо вимог за позовом [PERSON] , про визнати договору купівлі - продажу недійсним у зв`язку із вчиненням його під впливом обману (ст.230 ЦК України) та застосуванням наслідків недійсності правочину, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша стаття 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідач - [PERSON] в обґрунтування позову посилається на те, що вона не мала можливості прочитати договір, який підписала, в зв`язку зі станом здоров`я, на підтвердження чого надала консультативні висновки ( том1 а.с.99,100), з яких вбачається, що 27.12.2000 року Київський центр патології органа зору провів обстеження [PERSON] , 60 років, та встановив діагноз: підозра на глаукому, а у консультативному висновку без дати лікар [PERSON] встановила діагноз: КВ ІІІ в глаукома обох очей. Разом з тим, вказані висновки не підтверджують того, що станом на дату укладення договору (05.12.2016 року) [PERSON] мала стан здоров`я, який не дозволяв їй усвідомлювати який договір вона укладає та підписує. Приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименська Людмила Леонідівна підтвердила, що [PERSON] у її присутності ствердила свій намір продати вказаний будинок і земельну ділянку та отримання грошових коштів за продаж нерухомості, вона особисто, без докладання зусиль, які б свідчили про фізичні вади, які могли їй зашкодити прочитати, усвідомити та підписати документи, - прочитала, погодила та підписала у її присутності всі оригінальні примірники договорів купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки. На підтвердження обставин щодо свідомого введення [PERSON] та приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Якименською Л.Л. її, [PERSON] , в оману, стосовно того, який договір вона підписує та які наслідки підписання такого правочину, посилається на те, що за її заявами було внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо шахрайських дій вказаних осіб. Так, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (том 1 а.с.101), вбачається, що 08.02.2019 року було внесено відомості про відкриття кримінального провадження № 42019111030000025 від 08.02.2019 року за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України на підставі заяви [PERSON] від 08.02.2019 року, яка звернулася до Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про те, що в 2016 році вона вирішила продати свій будинок за адресою: [ADDRESS] шляхом укладення договору купівлі - продажу покупцеві [PERSON] . Шляхом шахрайських дій [PERSON] не повернув [PERSON] обумовлену суму коштів за вказаний будинок та таким чином незаконно ним заволодів. 08.05.2019 року слідчим СВ Білоцерківського ВП ГУ в Київській області Друзь В.В. було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42019111030000025 від 08.02.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України ( том1 а.с.141-144). З листа Білоцерківської місцевої прокуратури від 19.08.2019 року № 33-0025-02 ( том1 а.с.102) вбачається, що постанову про закриття кримінального провадження від 08.05.2019 року було скасовано першим заступником керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Пашинським С.О. та станом на 19.08.2019 року кримінальне провадження № 42019111030000025 від 08.02.2019 року перебуває на стадії досудового розслідування, 19.02.2019 року [PERSON] вручено пам`ятку про права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні. 21.10.2019 року слідчим СВ Білоцерківського ВП ГУ в Київській області майором поліції Варенко Д.А. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42019111030000025 від 08.02.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України за зверненням гр.. [PERSON] щодо шахрайських дій 05.12.2016 року [PERSON] під час купівлі житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України ( том1 а.с.144-146). 11.01.2020 року слідчим суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Буцмаком Ю.Є. постанову старшого слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Варенка Д.А. про закриття кримінального провадження від 21.10.2019 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 42019111030000025 від 08.02.2019 р. за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України - скасовано та кримінальне провадження повернуто до СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області. Також, з матеріалів справи (том 1 а.с.197-199) вбачається, що до ЄРДР внесено відомості щодо відкриття 25.02.2020 року кримінального провадження № 12020110030000770, 25.02.2020 року кримінального провадження № 12020110030000771 на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2020 року, щодо внесення відомостей до ЄРДР за зверненням від 10.01.2020 року гр.. [PERSON] щодо неправомірних шахрайських дій приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Якименської Л.Л. за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190, ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 365 КК України. Разом з тим, станом на час розгляду справи вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили та є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої він ухвалений, відсутній, а відповідачем у даному цивільному провадженні не доведено належними, допустимими та достовірними доказами обставини справи, які входять до предмета доказування, зокрема, наявність умислу в діях [PERSON] при укладенні спірного договору, істотність значення обставин, щодо яких її, [PERSON] , введено в оману, і сам факт обмани. Із оспорюваного договору вбачається, що сторони у справі, діючи добровільно та розуміючи значення своїх дій, попередньо будучи ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними правочин уклали договір купівлі - продажу, згідно з яким [PERSON] передала у власність [PERSON] , а останній прийняв у власність будинок [ADDRESS] , та відповідно до умов вказаного договору, продаж будинку вчинено за погодженням сторін та під час укладення договору сторони узгодили основні його умови. Також, відповідач посилається на те, що вона не мала наміру укладати договір купівлі - продажу будинку та вважала, що укладає договір кредиту/позики, тобто вважає договір купівлі - продажу будинку від 05.12.2016 року удаваним правочином. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ст. 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до положень ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Отже, виходячи з вищенаведеного, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. Разом з тим, судом не встановлено обставини, що [PERSON] та [PERSON] свідомо, з певною метою, уклали договір купівлі - продажу житлового будинку для приховання іншого правочину, а їх воля була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. За змістом ст.655, 657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму; договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Як встановлено судом, між сторонами оскаржуваного правочину купівлі-продажу майна, тобто, між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] виникли правовідносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, а саме, покупцем було сплачено продавцю погоджену вартість майна, а продавець, в свою чергу, зобов`язалася передати покупцю майно за договором купівлі-продажу у визначений договором строк, будь-яких інших прав та обов`язків між сторонами не виникло. Зазначений договір укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений та внесений до державного реєстру, а у п. 4.2. Договору сторони підтвердити, що цей Договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Позивач [PERSON] обґрунтовуючи вимоги посилається також на те, що укладений договір купівлі - продажу приховує договір іпотеки в забезпечення повернення позики, однак, дані обставини в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Крім того, вона не заперечує факт отримання грошових коштів за продаж належного їй будинку, та згідно договору купівлі-продажу грошові кошти за договором повністю сплачені покупцем і отримані продавцем особисто до підписання договорів. Крім того, як зазначено у Договорі купівлі - продажу, продаж будинку відбувся за нотаріально посвідченою згодою дружини позивача [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л. 05.12.2016 року за реєстровим № 1035, продавцем [PERSON] надано оригінали документів, що підтверджували її право власності на відчужуваний житловий будинок та земельну ділянку, а саме: Договір дарування частки житлового будинку, посвідчений 17.05.1999 року Білоцерківською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 1-1216, зареєстрований 17.05.1999 року Білоцерківським МБТІ, реєстр № 6013, в книзі 58; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 14.02.1991 року Білоцерківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-841, дублікат якого виданий 21.02.1995 року Білоцерківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-686, зареєстрований 07.06.1995 року Білоцерківським БМТІ, реєстр № 6013, в книзі 58; Державний акт серії ЯК № 156762, виданий 01.08.2011 року Білоцерківською міською радою та зареєстрований 12.10.2011 року Головним управлінням Держкомзему у м. Біла Церква у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 321030001000373 та подані документи, які необхідні для посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомості, які виготовляються та надаються лише за заявою власника такої нерухомості та необхідні для відчуження нерухомості, а саме: звіт про оцінку житлового будинку, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Експерт ГАРАНТ» від 05.12.2016 року щодо визначення оціночної вартості, яка може бути використана для оформлення договору відчуження майна; звіт про оцінку земельної ділянки, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Експерт ВМ» від 05.12.2016 року щодо визначення оціночної вартості, яка може бути використана для оформлення договору відчуження майна; Довідка № 3581, видана УАП Білоцерківської міської ради 05.12.2016 року про склад зареєстрованих осіб у будинку; Довідка № 2780, видана 05.12.2016 року КП КОР «Південне БТІ» про реєстрацію прав на нерухоме майно, що свідчить про намір особи відчужити нерухоме майно, а не взяти в борг грошові кошти. Третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименська Людмила Леонідівна, у письмових поясненнях зазначила, що на етапах підготовки документів щодо купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки, так і безпосередньо при перерахунку коштів, отриманих від продажу нерухомості, [PERSON] супроводжував її син [PERSON] , особу якого було встановлено нотаріусом за паспортом серії [NUMBER] та щоб пересвідчитися, чи в безпеці особа похилого віку - [PERSON] , яка тримала в руках пакунок, вона ще раз запитала, чи супроводжує її хтось після отримання коштів та [PERSON] повідомила, що крім сина, який знаходився в приміщенні нотаріальної контори, в автомобілі поряд із нотаріальною конторою на неї ще чекають чоловік та онук, яких вона може також покликати для знайомства з нотаріусом. При цьому судом не встановлено будь-яких порушень нотаріуса при нотаріальному посвідченні оспорюваного договору та/або особистої її зацікавленості. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.10.2020 року у справі №910/12787/17. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. В Постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 також зазначено, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У даному випадку [PERSON] не довела належними, допустимими та достатніми доказами порушення [PERSON] її прав чи інтересів, за захистом яких вона звернулася до суду з вказаним позовом. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименська Людмила Леонідівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, не підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати [PERSON] не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved