Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

05 січня 2009 року між [PERSON] (орендодавець) та Приватним підприємством «Дельта» (орендар) було укладено договір оренди землі (далі - Договір), відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області, загальною площею 5,18 га (п.п. 1, 2 Договору). Відповідно до п. 8 Договору, строк дії договору становить 10 років. Розмір орендної плати за Договором у грошовому розмірі становив 1863,00 грн. на рік, а після укладення сторонами додаткової угоди - 5 180,00 грн. на рік (п. 9 Договору). Згідно з пунктом 13 Договору розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки, не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 17 Договору визначено, що умовами збереження стану об'єкта оренди є дотримання вимог протиерозійної організації території. Відповідно до п. 21 Договору орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов'язаних зі зміною її стану, має право на відшкодування збитків у визначеному сторонами розмірі, а якщо сторонами не досягнуто згоди, спір розв'язується у судовому порядку. Згідно з п. 28 Договору орендодавець, зокрема має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів. При цьому, відповідно до п. 31 Договору, орендар має наступні обов'язки: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі. Як передбачено пунктом 36 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду за вимогою однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. За час дії Договору відповідач двічі засівав земельну ділянку позивача соняшником, а саме у 2011 та 2014 роках. Вищезазначені обставини визнані сторонами у судовому засіданні, а також були підтверджені показаннями свідка [PERSON], агронома ПП «Дельта». Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач дотримується нормативів оптимального співвідношення сівозмін на відомих їй земельних ділянках, що знаходяться в його користуванні. Про дотримання сівозмін на земельній ділянці позивача, свідок [PERSON] не змогла надати показань, зазначивши, що їй нічого про це не відомо. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Як вбачається зі змісту позовної заяви та було з'ясовано судом під час розгляду справи з пояснень позивача, єдиною підставою для розірвання Договору оренди землі є істотне, на думку позивача, порушення відповідачем умов Договору, що полягає у порушенні відповідачем Нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 № 164. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Недотримання відповідачем нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 № 164, суд не визнає істотним порушенням Договору оренди землі з урахуванням інших умов цього Договору, зокрема пункту 21, відповідно якого орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов'язаних із зміною її стану, має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами або судом. Що стосується посилань позивача на ст. 32 Закону України «Про оренду землі» як на підставу для розірвання спірного Договору, суд зазначає наступне. Статтею 33-1 Закону України «Про охорону земель» визначено, що нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах встановлюються для досягнення високих і стабільних урожаїв та запобігання виснаженню і втрати родючості ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про охорону земель», з метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення. Обов'язкова агрохімічна паспортизація земель сільськогосподарського призначення передбачена і Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (ст.ст. 1, 9). Відповідно до п. 10 Положення про агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки, затвердженого наказом Мінсільгосппроду України від 30.11.1993 № 321, чинного на час укладання Договору, наявність паспорта є обов'язковою при передачі земельних ділянок у власність, наданні їх у користування. Аналогічне положення закріплено у п. 3.5 чинного Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11.10.2011 № 536, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2011 за № 1517/20255 (далі - Порядок). Пунктом 3.3 Порядку визначено, що агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки використовується при розрахунку, зокрема нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах. Таким чином, Нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 № 164 є загальними, в той час як відповідні нормативи для окремо визначеної земельної ділянки мають встановлюватися на підставі даних агрохімічного паспорта цієї ділянки. При цьому, згідно з п. 2.1 Порядку, завданням агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення є визначення показників якісного стану ґрунту, їх зміни внаслідок господарської діяльності. За правилами ч. 2 ст. 59, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч наведеним нормам процесуального закону, позивачем у позовній заяві не наведено жодних посилань на результати агрохімічної паспортизації земельної ділянки, що була передана в оренду відповідачу, а відтак допустимі докази погіршення стану орендованої земельної ділянки внаслідок діяльності відповідача в матеріалах справи відсутні. У судовому засіданні позивач пояснив, що агрохімічний паспорт спірної земельної ділянки у нього був відсутній на момент укладення спірного Договору. Отже, посилання позивача на те, що засівання відповідачем його земельної ділянки соняшником у 2011 та 2014 році призводить до знищення родючості ґрунту, є припущеннями. Саме по собі невиконання орендарем вимог ч. 4 ст. 22 ЗК України щодо використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до розробленого та затвердженого в установленому порядку проекту землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель, не є визначеною законом підставою для розірвання договору оренди землі. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для розірвання Договору на підставі ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», оскільки позивачем не доведено невиконання відповідачем обов'язків, передбачених ст. 25 цього Закону та умовами Договору. Таким чином, обставини, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених вимог не знайшли свого підтвердження за результатами розгляду справи, у зв'язку з чим суд визнає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed