Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

04 лютого 2016 року позивач звернулася до [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні заяви мотивувала тим, що 26 жовтня 2012 року помер її чоловік [PERSON] в с. Жабелівка, Вінницького району. Після його смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння, який розташований по вул. Кошового, 53, с. Жабелівка, Вінницького району Вінницької області, ? частина якого належала померлому, як члену колгоспного двору, а інша ? частина в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON], яка померла 02 жовтня 1997 року, що підтверджується виписками з по господарських книг [PERSON] сільської ради Вінницького району. Вказує , що після смерті чоловіка вона є єдиним спадкоємцем першої черги, як його дружина, а інших спадкоємців першої черги не має. Вказує, що спадщину прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. За наведених обставин, вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, який входив до суспільної групи колгоспний двір, після смерті чоловіка. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення даного позову не заперечує. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез*явившихся осіб. Вивчивши матеріали справи, та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено з матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 1997 року померла мати спадкодавця [PERSON] [PERSON] в с. Жабелівка. До дня смерті спадкодавець проживала та була зареєстрована в будинку за адресою: по вулиці Кошового, № 53 в с. Жабелівка, Вінницького району Вінницької області (а.с. 31), що підтверджується довідкою від 23.11.2015 року № 243, видана [PERSON] сільською радою Вінницького району (а.с. 31). Після її смерті відкрилася спадщина на ? частину будинковолодіння № 53 по вулиці Кошового в с. Жабелівка, Вінницького району, яка належала померлій, як члену колгоспного двору, що підтверджується виписками з погосподарських книг [PERSON] сільської ради Вінницького району (а.с. 18-27). Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті 02 жовтня 1997 року [PERSON] був рідний син померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження, серія ЯД № 451456, видане 04 квітня 1952 року (а.с. 6). Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті 02 жовтня 1997 року його матері [PERSON] не було. Спадщину він прийняв, так як у встановлений строк подав до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], що підтверджується заявою від 26 лютого 2000 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи №198/2000. Після чого, 26 жовтня 2012 року помер чоловік позивачки [PERSON] в с. Жабелівка, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-АМ №243593, видане 26 жовтня 2012 року Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 5). До дня смерті спадкодавець проживав та був зареєстрований в будинку, за адресою: по вулиці Кошового, № 53 в с. Жабелівка, Вінницького району Вінницької області (а.с. 33), яким за життя володів, користувався та розпоряджався (а.с. 32), також вказаний будинок під забороною та заставою не перебував (а.с. 35), що підтверджується довідками від 05.03.2015 року за №№ 54, 55, 56 видані Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] є позивачка - дружина [PERSON]В, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія І-БВ № 091268, з якого вбачається, що 23 листопада 2003 року вони зареєстрували шлюб, видане 23 листопада 2003 року виконкомом [PERSON] сільської ради Вінницького району (а.с. 7). Інших спадкоємців першої черги за законом немає, що підтверджується виписками з погосподарських книг [PERSON] сільської ради Вінницького району (а.с. 18-27), дітей в них не було, що підтверджується довідками від 02.02.2016 року № 74 та 05.03.2016 року № 53, видані [PERSON] сільською радою Вінницького району (а.с. 31, 36). Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину будинковолодіння № 53 по вулиці Кошового в с. Жабелівка, Вінницького району, який належав померлому, як члену колгоспного двору. Із матеріалів справи вбачається, що вищевказаний житловий будинок згідно погосподарської книги за 1986-1991 р.р. відносився до категорії колгоспного двору, в даному господарстві знаходився один житловий будинок і в ньому з 01 липня 1990 року по 15 квітня 1991 року проживали: чоловік позивачки [PERSON] (член двору) та його мати [PERSON] (голова двору) (а.с. 18-27), тому розмір частки кожного з них в майні двору становили по ? частки. Відповідно до копії технічного паспорту на будинок виданого ТОВ «БТІ СЕРВІС», виготовленого станом на 06 квітня 2015 року, садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою: по вулиці Кошового, № 53 в с. Жабелівка, Вінницького району Вінницької області, рахується за чоловіком позивача [PERSON], який складається з: житлового будинку під літерою «А»; сараю під літерою «Б»; погребу під літерою «В»; колодязю І, загальною площею 50,9 кв.м., загальною площею житлових квартир 50,9 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., допоміжною площею 14,2 кв.м. (а.с.13-17). Позивач [PERSON] спадщину після смерті чоловіка [PERSON] прийняла, оскільки подала до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], що підтверджується заявою від 20 лютого 2013 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи №90/2013. Проте, у видачі свідоцтва про праву на спадщину за законом на вказаний будинок позивачеві листом нотаріуса за № 2401/02-17 від 17 вересня 2015 року було відмовлено оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. (а.с. 37). Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], помер 26 жовтня 2012 року, він був головою колгоспного двору, а його мати [PERSON], яка померла 02.10.1997 року, була членом колгоспного двору по вул. Кошового, 53, с. Жабелівка, Вінницький район, по день смерті проживала та була зареєстрована у вказаному будинку. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказаний жилий будинок, спадкоємцями за законом якого є його дружина позивач у справі, яка прийняла спадщину після його смерті шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса. Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України, субєктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що позовна вимога позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 26 жовтня 2012 року в с. Жабелівка Вінницького району на житлове будинковолодіння, підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved