overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

06 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Мотивує свої вимоги тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 20 серпня 2009 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. На утримання дітей відповідач матеріальної допомоги не надає. Просить стягнути аліменти у розмірі 33 відсотків від заробітку до повноліття дітей. Сторони в судове засідання не з'явилися, направили до суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позивачка вказує, що підтримує позовні вимоги, відповідач зазначив, що визнає позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою участників процесу в судове засідання фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до представлених копій документів сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2009 року (а.с. 5). Мають двох неповнолітніх дітей, сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] (а.с.6-7). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 ч. 2 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір, що передбачено ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

06 січня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 09 липня 1988 року шлюбу, в якому вони мають повнолітню доньку - [PERSON], яка народилась у 1989 році, мотивуючи тим, що сімейні відносини між ними припинені з грудня 2011 року через відсутність взаєморозуміння, довіри, втратити почуття любові. Вважає, що подальшого сумісного проживання і збереження сімї неможливе, тому, що між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримавїла в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, розглянувши заяви позивача і відповідача про розгляд справи у їх відсутність,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

06 січня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 19 травня 2006 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного. Відповідач зловживає спиртними напоями, не працює та не забезпечує сім*ю, постійно вчиняє сварки, що негативно впливає на виховання їх дітей. З вересня 2015 року шлюбні відносини припинені і з цього часу позивачка проживає з дітьми у батьків. Протягом минулого часу чоловік не зміг довести свою здатність змінитися на краще, їх сім*я перестала існувати. Позивачка просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засіданні не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. З позовом згоден. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 травня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19 травня 2006 року. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про народження дітей. У відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини з вересня 2015 року через сварки, які виникали через несумісність характерів, вживання відповідачем спиртних напоїв та через те, що відповідач не працював та не забезпечував сімю, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу діти будуть проживати з матір*ю. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

06 січня 2016 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, до досягнення ним повноліття. Позивачка вказує на те, що з 09 серпня 2014 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати сина належним чином. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 09 серпня 2014 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня ухвалення рішення суду і до йогоповноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

06 січня 2016 року Харківська міська рада звернулася до суду з заявою про передачу у комунальну власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON]. За даними довідки з місця мешкання про склад сім'ї та прописку, наданої КП «Жилкомсервіс» від 08.08.2014 року власник квартири померла 13.06.2010 року, на даний час в спірній квартирі ніхто не зареєстрований, зазначена квартира має загальну площу 32,07 кв. м., житлову площу 16,8 кв. м.. З моменту смерті власника квартири правовстановлюючі документи, в тому числі документи про прийняття спадщини до КП «Жилкомсервіс» ніхто не надавав. Представник заявника підтримав заявлені вимоги та просив слухати справу за його відсутністю. Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги заявника не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Але як встановлено судом після смерті [PERSON] мається спадкоємець її онук [PERSON], який 07.12.2010 року звернувся до четвертої Харківської державної нотаріальної контори з заявою прийняття спадщини. Ці обставини підтверджуються довідкою завідувача четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 02.03.2016 року (а.с.29). З таких підстав, суд не може визнати спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] відумерлою та передати її у комунальну власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

06 січня 2016 року Харківська міська рада звернулася до суду з заявою про передачу у комунальну власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] та [PERSON]. За даними довідки з місця мешкання про склад сім'ї та прописку, наданої КП «Жилкомсервіс» від 23.01.2015 року власники квартири померли, на даний час в спірній квартирі ніхто не зареєстрований, зазначена квартира має загальну площу 36,8 кв.м., житлову площу 18,6 кв.м.. З моменту смерті власників квартири правовстановлюючі документи, в тому числі документи про прийняття спадщини до КП «Жилкомсервіс» ніхто не надавав. Представник заявника підтримав заявлені вимоги та просив слухати справу за його відсутністю. Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги заявника не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Але як встановлено судом після смерті [PERSON] мається спадкоємець його дочка [PERSON], яка 05.02.2014 року звернулася до четвертої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Ці обставини підтверджуються довідкою четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 27.01.2016 року (а.с.29). З таких підстав, суд не може визнати спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] відумерлою та передати її у комунальну власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

06 січня 2017 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем у неї не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Вони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя вважає недоцільним. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 травня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). У судовому засіданні позивач зазначила, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Зазначила, що примирення між ними неможливе. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу відповідач змінила своє прізвище. При розгляді справи судом не порушувалось питання про зміну прізвища у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, вирішувати питання про зміну прізвища позивача на дошлюбне не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

06 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 04 вересня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Старобешівського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис №51. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з серпня 2015 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 04 вересня 2010 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Старобешівського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис №51 (а.с.10). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.9). В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з серпня 2015 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

06 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 06 червня 1998 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не зявились. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечує, на розірвання шлюбу згоден. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 06 червня 1998 року зареєстрували шлюб у відділ реєстрації актів громадянського стану Сумського міськвиконкому, актовий запис № 460, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с.6). Від шлюбу мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дітей між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не згодні на примирення, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем, згідно її заяви. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

06 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 22 листопада 2014 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони спільного господарства не ведуть. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не зявились. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечує, на розірвання шлюбу згоден. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 22 листопада 2014 року зареєстрували шлюб у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1229, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с.5). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.8). На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не згодні на примирення, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в звязку із задоволенням позову, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесений нею та документально підтверджений судовий збір. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

06 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 27 лютого 2010 року з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у неї з відповідачем не склалося. З листопада 2016 року вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, мають протилежні погляди на шлюбне життя, що призвело до постійних сварокта втрату взаємопорозуміння та почуття любові між ними. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] В судове засідання позивач не зявилася, однак надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу без її участі, залишивши їй після розірвання шлюбу прізвище\~«Ковалевська». На примирення не згодна. Відповідач в судове засідання також не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі. На примирення не згоден. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27 лютого 2010 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом №33, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а. с. № 7). Від шлюбних відносин мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. № 6). Шлюбне життя подружжя не склалося. З листопада 2016 року вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, мають протилежні погляди на шлюбне життя, що призвело до постійних сварок та втрату взаємопорозуміння і почуття любові між ними. На примирення не згодні. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як на погляд суду подальше спільне життя та збереження сімї є неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно вищевказаної заяви позивача, вона виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися шлюбним прізвищем «Ковалевська». Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді\~\~судового збору в розмірі 640 гривень, сплаченого останньою при зверненні до суду з даною позовною заявою (а. с. № 1).

Outcome: approved