Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

06 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 квітня 2014 року [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти у сумі 108800,00 грн, представивши розписку про отримання грошових коштів у зазначеній сумі. Борг відповідач зобов'язався повернути у термін до 30 травня 2013 року. Але, як стверджував позивач, кошти, отримані в борг у сумі 108800,00 грн, відповідач досі не повернув, безпідставно ухиляючись від зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 02 квітня 2013 року. Виконання [PERSON] зобов'язання за договором позики забезпечене порукою [PERSON] Оскільки [PERSON] прострочив виконання взятого на себе за договором позики зобов'язання щодо повернення позики, [PERSON] просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором позики у сумі 108800,00 грн, втрати від інфляції у сумі 762,69 грн, три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 3264,00 грн, а також просив суд присудити з відповідачів судовий збір у сумі 1300,00 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги свого довірителя, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував пояснив, що він дійсно склав про розписку про отримання у [PERSON] грошових коштів у сумі 108800,00 грн, проте підпис у ній візуально не схожий на підпис [PERSON] Також відповідач зазначив, що договір позики був укладений внаслідок застосування позивачем до нього психічного тиску. Крім того, [PERSON] стверджував, що на виконання умов договору позики від 02 квітня 2013 року він повернув позикодавцеві 6000,00 грн. З цих підстав відповідач просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 02 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] (позикодавець) передав [PERSON] (позичальник) грошові кошти у сумі 108800,00 грн. На підтвердження укладнення між [PERSON] та [PERSON] договору позики та передачі позикодавцем коштів на виконання його умов, відповідачем було представлено розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 108800,00 грн (а. с. 18). Ст. 60 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не отримував коштів за договором позики від 02 квітня 2013 року. Крім того, надані [PERSON] у судовому засіданні докази не засвідчують, що між сторонами справи існували будь-які інші зобов'язання фінансового характеру, окрім боргових. Також [PERSON] не наведено жодного доказу на підтвердження того, що договір позики від 02 квітня 2013 року був укладений внаслідок застосування позивачем до нього психічного тиску. Клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для з'ясування того, чи виконано підпис на розписці від 02 квітня 2013 року саме [PERSON], останнім у судовому засіданні не заявлено. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У договорі позики від 02 квітня 2013 встановлено кінцевий термін повернення суми позики - 30 травня 2013 року. Нормою ч. 1 ст. 1049 ЦК України на позичальника покладено обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У термін до 30 травня 2013 року позичальник отримані в позику грошові кошти не повернув, ухилившись від зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 02 квітня 2013 року. З матеріалів справи вбачається, що 03 квітня 2013 року, 08 травня 2013 року та 23 липня 2013 року [PERSON] здійснив переказ коштів отримувачу [PERSON] на загальну суму 6000,00 грн. (а. с. 20-26). Ці кошти були сплачені відповідачем на виконання умов договору позики від 02 квітня 2013 року, що визнав у судовому засіданні представник позивача. За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, нормами ст. ст. 549-552, 611, 625 ЦК України. Так, за положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позаяк індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене у гривнях. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Втрати позивача від інфляції за час прострочення [PERSON] виконання зобов'язання за договором позики становлять 1128,80 грн ((104800,00 грн х 0,999 (індекс інфляції за період з 31 травня 2013 року до 22 липня 2013 року) + (102800,00 грн х 1,012 (індекс інфляції за період з 23 липня 2013 року до 05 березня 2013 року) = 1128,80 грн). Однак у своїй позовній заяві [PERSON] зазначив, що витрати від інфляції, які він просить стягнути з відповідачів, складають 762,69 грн (109562,69 грн. - 108800,00 грн. = 762,69 грн.), а тому, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, саме ця сума підлягає до стягнення. Три проценти річних за прострочення виконання [PERSON] зобов'язання за договором позики становить 2366,08 грн ((104800,00 грн х 3% х 53 дні (з 31 травня 2013 року до 22 липня 2013 року) / 365 днів) + ((102800,00 грн х 3% х 226 днів (з 23 липня 2013 року до 05 березня 2013 року) / 365 днів) = 2366,08 грн). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 02 квітня 2013 року, між [PERSON] і [PERSON] 15 квітня 2013 року було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель [PERSON] зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань, які виникають з договору позики від 02 квітня 2013 року. Строк дії поруки - три роки від дня настання строку виконання основного зобов'язання (а. с .4). За приписами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За умовами договору поруки від 15 квітня 2013 року, [PERSON] у випадку невиконнаня позичальником [PERSON] взятих на себе зобов'язань за договором позики від 02 квітня 2013 року несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Отже, суд вважає, що відповідач [PERSON] є солідарним боржником перед позивачем у зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань, взятих на себе договором позики. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити частково, стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь позивача борг за договором позики від 02 квітня 2013 року у сумі 102800,00 грн. (108800,00 грн. - 6000,00 грн. = 102800,00 грн), втрати від інфляції у сумі 762,69 грн., три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 2366,08 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України присуджує з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 1059,28 грн (по 529,64 грн з кожного). З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 553-559, 610, 625, 1046, 1047-1050 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: partial