Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

06 квітня 2017 року [PERSON] предявив вказаний позов, посилаючись на наступні обстави- ни. 23.11.2004 р. померла його мати [PERSON] у м.Татарбунари Одеської області. За життя ма- тір з ним та відповідачі набули на праві спільної сумісної власності квартиру № 22 по вул.Пушкі- на,3-а у м.Татарбунари Одеської області. Він є спадкоємцем в порядку першої черги за законом та має право успадкувати 1/4 частини квартири, що належала його матері. Матір заповіту не залиши- ла. При зверненні до нотаріуса з приводу прийняття спадщини він отримав відмову у звязку з не- можливістю визначити частку померлої у спільному майні. Вважає, що частки всіх співвласників є рівними, отже матері належала 1/4 частина квартири. Ніякої домовленості чи рішення суду з цього приводу не було. Зважаючи на дані обставини, просив суд визначити за ним, [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/4 частки у спільній сумісній власності - квартирі [ADDRESS]. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву, в який просив справу розгля- нути за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачі у судове засідання не зявилися, згідно наданих до суду заяв позовні вимоги визна- ли, просили справу розглянути без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Із копії паспорту серії КЕ № 488613 та копії свідоцтва про народження (а.с.3-4, 9) видно, що по- зивач народився 20.10.1959 р. у м.Хабаровськ, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] З матеріалів справи: витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтва про право особистої власності на житло (копії на а.с.12,13-14) вбачається, що власниками квартири № 22, приватизованої згідно Закону України «Про приватизацію державного жилого фонду», розташова- ної по вул.Пушкіна,3-а у м.Татарбунари Одеської області зазначені [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 399612 (а.с.11) підтверджується, що [PERSON] померла 23.11.2004 р. у м.Татарбунари Одеської області. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 135486 (а.с.10), 11.12.2010 р. [PERSON] укла- ла шлюб, після чого їй присвоєне прізвище «Фаріфонова». Відмова нотаріуса свідчить про неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спад- щину на частку квартири [ADDRESS] після помер- лої [PERSON] з причини невизначеності частки майна померлої у зазначеній квартирі, яка на- лежить власникам на праві спільної сумісної власності (а.с.15). Згідно із ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення ча- сток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. В силу ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісний власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, як- що інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В силу ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на зага- льних підставах. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про су- дову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку ( квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не бу- ло встановлено договором між ними. Судом встановлено, що позивач, його матір [PERSON] та відповідачі у справі в результаті приватизації отримали у власність квартиру [ADDRESS], що нале- жить їм на праві приватної спільної сумісної власності. Оскільки в розпорядженні суду відсутні дані про домовленість співвласників спірної квартири щодо їх часток, то частки кожного із них у спільній власності є рівними, тобто кожен із співвласників має частку у спірній квартирі, яка рівна 1/4. Отже, частка померлої [PERSON] у спірній квартирі також становить 1/4. Згідно п.3.4. узагальнення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадку- вання» від 16.05.2013, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоєм- ці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Оскільки позивач у досудовому порядку не має можливості вирішити питання, повязане з при- йняттям спадщини, що залишилась після смерті матері, у звязку з не визначенням частки помер- лої у спільному майні, його право на спадщину підлягає судовому захисту, а його вимога - задо- воленню. Задовольняючи позовні вимоги чатково, суд виходив з наступного. Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання частки померлої особи у спільній сумісній власності, як слідує із змісту позовної вимоги. У заяві позивач обгрунтовує необхідність визначення частки померлої матері у спільному майні, оскільки це потрібно для вирішення питан- ня про її спадкування. За зазначеною позовною вимогою сплачено судовий збір. Але в резолютив- ній частині позовної заяви разом з основною вимогою містяться ще три вимоги, необхідність в яких та підстави для їх задоволення ніяк не обгрунтовано у позовній заяві, про визначення часток у спільній сумісній власності за живими особами. За цими вимогами не сплачено судовий збір. Крім того, позивачем, якого відповідачі не уповноважували на ведення справи, ставиться питання про визначення за ними часток у зазначеній спірній нерухомості. Тому, відповідно до ст.207 (п.п.2,8 ч.1) зазначені вимоги підлягають залишенню без розгляду, що не перешкоджає зацікавленим особам звернутись до суду з відповідним позовом, оформленим з додержанням вимог чинного законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved