Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

05.04.2016 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що 06.06.2014 в м. Києві по Жилянському шляхопроводі сталася дорожньо-транспортна пригода в якій було пошкоджено належний їй автомобіль марки «Сузукі», д.н.з. [NUMBER]. Вказана ДТП сталася з вини водія автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON], відповідальність якого згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/1796347 була застрахована в АТ «УОСК». З метою отримання страхового відшкодування вона звернулася до відповідача АТ «УОСК» з відповідною заявою, та надала необхідні документи. АТ «УОСК» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 16 454, 92 грн. Разом з тим, до цього часу АТ «УОСК» свої зобов'язання за договором страхування по виплаті страхового відшкодування не виконало. З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості по страховому відшкодуванню у розмірі 16 454, 92 грн. Крім того, на підставі положень п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з відповідача пеню за час прострочки за період з 26.11.2014 по 16.03.2016 в розмірі 10 217, 38 грн., на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 3% річних за час прострочки в розмірі 643, 77 грн. та втрати від інфляції в розмірі 8 424, 92 грн., також просить стягнути моральну шкоду в сумі 10 000, 00 грн. В судове засідання позивач не з'явився. Через свого представника подав суду заяву, в якій просить розглядати справи у його відсутності, згодний на розгляд справи у заочному порядку. Відповідач АТ «УОСК», свого представника для участі у розгляді справи не направив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином у порядку передбаченому ст. 74 ЦПК України. До суду надійшли заперечення відповідача, зі змісту яких слідує, що останній вимоги позивача визнає частково, в частині стягнення суми невиплаченого страхового відшкодування. Проти вимог про стягнення пені заперечує частково, в частині вимог про стягнення пені просить відмовити за пропуском строку позовної давності, проти вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та моральної шкоди заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюються на правовідносини, що виникають у зв'язку із відшкодуванням збитків та шкоди, вимоги про відшкодування моральної шкоди є незаконними. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд до відома не поставив. З урахуванням обставин справи, положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи у відсутності представника відповідача та третьої особи на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує позивач згідно поданої заяви. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. За загальним правилом визначеним ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ст. 1194 ЦК України, передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, несе додаткову (субсидіарну) відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди. Згідно Закону України «Про страхування», цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов'язковому страхуванню. Як визначено ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Статтею 22 Закону України №1961-IV передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України №1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Судом встановлено, що 06.06.2014 в м. Києві по Жилянському шляхопроводі з вини [PERSON], який керував автомобілем марки «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль марки «Сузукі», д.н.з. [NUMBER], належний на праві власності [PERSON] На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси [PERSON] пов'язані з володінням, розпорядженням та користуванням автомобілем «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER], були застраховані у АТ «УОСК» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/1796347. 26.08.2014 позивач звернувся до АТ «УОСК» з заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 04.02.2015 року №1093 АТ «УОСК» повідомило позивача, що за результатами розгляду його заяви прийнято рішення про виплату йому страхового відшкодування в сумі 16 454, 92 грн. Відповідач порушив строки виплати страхового відшкодування. На час розгляду справи зобов'язання відповідача по виплаті страхового відшкодування залишаються невиконаними. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року роз'яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, виходячи з встановленого в ході судового розгляду факту порушення відповідачем строків виплати страхового відшкодування, ґрунтуючись на вищенаведених нормах права, суд знаходить вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, пені, трьох процентів річних обґрунтованими. Відповідно до представленого позивачем розрахунку розмір пені за період з 26.11.2014 по 16.03.2016 складає 10 217, 38 грн., витрат від інфляції - 8 424, 92 грн., 3% річних за час прострочки - 643, 77 грн. Доводи відповідача, про те, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюються на правовідносини, що виникають у зв'язку із відшкодуванням збитків та шкоди, суд не приймає до уваги при вирішенні даної справи, оскільки виходячи з характеру спірних правовідносин, зобов'язання страховика по виплаті страхового відшкодування на користь потерпілої особи є грошовим. Разом з цим, згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, нарахування пені здійснено позивачем за період з 26.11.2014 по 16.03.2016, тобто період з 26.11.2014 по 15.03.2015 знаходить поза строком позовної давності визначеного ч. 2 ст. 258 ЦК України. Відповідно до розрахунку представленого відповідачем розмір пені за період з 16.03.2015 по 16.03.2016 складає 8575,91 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, пені, трьох процентів річних належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача на її користь заборгованості в розмірі 33 531, 97 грн., з яких: заборгованість по страховому відшкодуванню - 16 454, 92 грн., пеня - 8575,91 грн., витрати від інфляції - 8 424, 92 грн., 3% річних - 643, 77 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд не знаходить підстав для їх задоволення з урахуванням такого. Позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 гривень, посилаючись на те, що шкода була заподіяна йому невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, а саме невиплатою страхового відшкодування, що призвело до значних душевних хвилювань, та незручностей у її житті. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. В п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається про необхідність у кожному конкретному випадку з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються та чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди. Таким чином, у кожному конкретному випадку відшкодування моральної шкоди залежить як від характеру правовідносин сторін, у яких виникає спір, так і від того, допускають чи ні правові норми, які повинні застосовуватися до врегулювання цих відносин, відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що правовідносини які виникли між сторонами належать до договірних відносин. Стаття 611 ЦК України визначає правовим наслідком порушення зобов`язання відшкодування моральної шкоди, але якщо це встановлено законом чи договором. Полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1796347 не передбачено відшкодування моральної шкоди. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання визначена статтею 625 ЦК України якою не передбачено відшкодування моральної шкоди. Посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» суд вважає необґрунтованими, оскільки позивач не є стороною договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином, чиним законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди за невиконання страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності свого обов'язку по сплаті страхового відшкодування. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000, 00 грн. З наведених підстав позов належить задовольнити частково, а саме в частині стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 16 454, 92 грн., пені в розмірі 8575,91 грн., інфляційних втрат в розмірі 8 424, 92 грн., 3% річних в сумі 643, 77 грн., в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди та частини вимог про стягнення пені - слід відмовити. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат на користь позивача підлягає стягненню з відповідача АТ «УОСК» - 551, 20 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial