Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

05 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником квартири [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу від 16 червня 1992 року. Крім нього в квартирі зареєстровані: дружина [PERSON] та з 2003 року племінник - [PERSON]. Останній з часу реєстрації за вказаною адресою не проживав жодного дня, а постійно мешкав в м. Суми. На неодноразове прохання до відповідача знятись з реєстраційного обліку, останній категорично відмовлявся, що позбавляє можливості власника квартири оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Враховуючи те, що на сьогоднішній день відповідач не проживає за вказаною адресою, але зареєстрований у вищевказаній квартирі, позивач не має наміру у майбутньому укладати угоду щодо користування та розпорядження квартирою. Посилаючись на те, що відповідач порушує його права як власника квартири, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В судове представник позивача [PERSON] за дорученням - [PERSON] не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 18 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був сповіщений за місцем реєстрації, причин неявки не повідомив, заперечення з приводу позовних вимог до суду не надав. Згідно поштового повідомлення останній за місцем реєстрації: [ADDRESS] Білопільського району Сумської області не проживає (а. с. 15-16 ). На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що відповідач належним чином сповіщений про час, день і місце розгляду справи. Представник третьої особи - Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове засідання також не з'явився, хоча належним чином був сповіщені про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив ( а. с. 14 ) . Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що представник позивача проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується відміткою про місце проживання у паспорті серії [NUMBER], виданого Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 05 грудня 2000 року (а. с. 3). Згідно договору купівлі-продажу від 16 червня 1992 року, посвідченого виконавчим комітетом Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області та зареєстрованого в реєстрі за № 567, зареєстрованого на праві приватної власності в БТІ 1992 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Відповідно до довідки, виданої виконкомом Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області № 169 від 13 січня 2015 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], його дружина -[PERSON] та племінник - [PERSON], який ніколи за вказаною адресою не проживав (а. с. 5). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] Білопільського району Сумської області, власником є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16 червня 1992 року (а. с. 6-8). У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі позивача на правах члена сім'ї, але не проживав в ній, між ними не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) зазначеного будинку, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Від стягнення судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. з відповідача на користь позивача [PERSON] представник позивача відмовилась, про що зазначила у письмовій заяві (а. с. 18). На підставі викладеного,

Outcome: approved