Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

04 листопада 2014 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що квартира [ADDRESS], яка знаходиться на балансі ЖБК №350, належала її батькам: [PERSON] та [PERSON]. Членом ЖБК №350 була [PERSON] Пайовий внесок за квартиру батьки виплатили в повному обсязі. [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на ? частину вищевказаної квартири, яку позивачка фактично прийняла, так як постійно проживала із спадкодавцем. [INFO] року померла [PERSON] після її смерті відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS], на яку померла мала право, але за життя документально не оформила та не зареєструвала своє право власності на дану квартиру. Звернувшись в лютому 2014 року до нотаріальної контори для належного оформлення спадщини після смерті батька та матері, позивачка отримала відмову державного нотаріуса. Щодо спадщини після смерті батька - їй було відмовлено так як відсутні правовстановлюючі документи на квартиру. Щодо спадщини після смерті матері - їй було відмовлено у зв'язку із пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини та запропоновано звернутися до суду для вирішення даного питання. У встановлений законом строк позивачка не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки має малолітнього сина [PERSON], [INFO], який хворіє та вимагає постійного догляду та періодичного обстеження, а також лікування, чим постійно займається саме позивачка, тому можливості вчасно звернутися до нотаріуса у позивачки не було. На підставі викладеного, позивачка просила суд, визначити їй додатковий строк в три місяці після набрання рішенням законної сили для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. В судове засідання позивачка не з'явилась. Про час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.34). Відповідач в особі свого представника за довіреністю, у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки представника у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю свого представника до суду не надсилав. Третя особа - Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора в особі свого представника, до суду не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини неявки у судове засідання свого представника не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю представника до суду не надсилала. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Підставою звернення позивачки із позовом до суду є захист її особистих прав та майнових інтересів, пов'язаних із правом спадкування, у зв'язку із пропуском строку для прийняття спадщини. Суд з'ясувавши обставини спору, дослідивши їх наданими доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 лютого 1973 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис №351 (а.с.16). Позивачка по справі, [PERSON] народилась [INFO] року у батьків [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу із [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.16,18). Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 20 червня 1994 року (а.с.16). [PERSON] як члену Житлово-будівельного кооперативу №350 було видано ордер № 323 від 24.09.1984 року на квартиру [ADDRESS] (а.с.7,8). Пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] було виплачено батьками позивачки у період з жовтня 1984 року по 1992 року (а.с.9). Відповідно до ст. 384 ЦК України, член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Так, за змістом ст..ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю та ст.. 16 Закону України «Про власність» (в редакції 1992 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті позивачка фактично прийняла спадщину, яка відкрилась після його смерті, так як на день його смерті була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] (а.с.7,14,15). [PERSON] з 04.12.2000 року за адресою: [ADDRESS] не проживала (а.с.10). Але, звернувшись до нотаріальної контори для належного оформлення спадщини після смерті батька, їй було відмовлено державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с.14). [INFO] року померла [PERSON] (а.с.6). Після її смерті відкрилась спадщина на ? частину квартири [ADDRESS]. Але, державним нотаріусом позивачці було роз'яснено, що у зв'язку із пропуском нею встановленого строку для прийняття спадщини, який сплинув 18.01.2014 року, їй необхідно звернутися до суду для визначення додаткового строку (а.с.5). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини. Встановлено, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON], [INFO] (а.с.21). У зв'язку із тим, що малолітній син позивачки - [PERSON], [INFO], періодично хворіє та потребує постійного лікування та догляду з боку позивачки, у період з 09.01.2014 по 20.01.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні, а в період з 13.01.2014 року по 24.01.2014 року знаходився на обстеженні, тому вона вчасно не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року (а.с.23,24,25). Згідно ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати протягом шести місяців з часу відкриття спадщини заяву до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.3 ст.1272 ГК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином суд, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, з позиції належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності надані позивачкою у підтвердження викладених доводів докази, приходить до висновку щодо доведеності поважності причин, за яких позивачка дійсно пропустила строк для прийняття спадщини, тому вважає за можливе надати [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини, достатній для звернення в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, рівний трьом календарним місяцям з часу набрання рішенням законної сили. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що сплачений позивачкою судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, а також, з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в сумі 121,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved