Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

06.09.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівська міська рада про поділ спільного майна, в якому, з врахуванням уточненої позовної заяви від 18.11.2019 року просить постановити рішення, яким визначити, що частка [PERSON] (ІПН - [NUMBER] , [ADDRESS] ) в праві спільної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , становить 1/2 частку; визначити, що частка [PERSON] (ІПН - [NUMBER] , [ADDRESS] ) в праві спільної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , становить 1/2 частку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом з дитинства (перша група). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.12.2009 по справі № 20-175/2008 [PERSON] визнано недієздатним. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18.03.2010 по справі №20-57/2010 позивача призначено опікуном над [PERSON] . Місце проживання позивача та її сина [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Ця квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. Також у вказаній квартирі зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , яка проживає за цим місцем та є донькою її померлого чоловіка - [PERSON] . Раніше, коли [PERSON] була дитиною, позивач була її опікуном до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Ч. 4 цієї ст. закріплено, що договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Звернення до суду для захисту права приватної власності пояснюється тим, що відповідно до ч. 1 ст. 68 ЦК України, опікун не може укладати з підопічним договорів, крім передання майна підопічному у власність за договором дарування або у безоплатне користування за договором позички. Тому визначити розміри часток у праві власності на квартиру шляхом укладення договору між співвласниками - позивачем як опікуном та підопічним [PERSON] заборонено законом, а відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, зважаючи вищевикладені положення ч. 1 ст. 68 ЦК України щодо заборони укладення договорів між опікуном та підопічним, визначити розмір часток у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , можливо лише шляхом звернення до суду з позовом про поділ спільного майна. Тому, для здійснення в подальшому встановленого ст. 361 ЦК України повноваження співвласника щодо самостійного розпорядження своєю часткою у праві спільної часткової власності, необхідно в судовому порядку визначити розмір частки у праві спільної сумісної власності. Враховуючи вищевикладене, позивач змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представники третіх осіб Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради та Львівської міської ради в судовому засіданні у вирішенні позову покликалися на розсуд суду. В останнє судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були належним чином повідомлені. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. Згідно Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого АТ «Концерн-Електрон» 16.08.1996 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Квартира приватизована згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.18). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 21.06.2019 року, квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого АТ «Концерн-Електрон» 16.08.1996 року належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.20-21). З довідки ЛКП «Рясне-402» №3199 від 04.09.2019 року з місця проживання про склад сім`ї і прописки вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 15.11.1980 року (а.с.11). Відповідач [PERSON] є інвалідом з дитинства першої групи (а.с.15). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.12.2009 по справі № 20-175/2008, [PERSON] визнано недієздатним (а.с.16). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18.03.2010 по справі №20-57/2010, позивача [PERSON] призначено опікуном над сином [PERSON] (а.с.17). Так, враховуючи, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а [PERSON] являється опікуном недієздатного сина [PERSON] , остання фактично, без згоди відповідача, позбавлена реалізувати право на відчуження своєї частки у квартирі. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішення суду. Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Судом не встановлено підстав для відхилення від рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності, а тому вирішуючи дане питання, суд виходить з рівності кожного з учасників спільної сумісної власності на спірну квартиру та визначає за кожним співвласником по 1/2 частині спірної квартири. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved