Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~06.11.2020 до\~суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Керуюча компанія «Запоріжжя наш дім» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.06.2020 на підставі наказу № 9-к від 29.05.2020 позивач працювала на посаді головного бухгалтера. 29.09.2020 її було звільнено з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 99-к від 29.09.2020. В день звільнення заборгованість по\~заробітній платі позивачу не була виплачена, у зв`язку із чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі в розмірі 16857,32 грн. та середній заробіток за період з 29.09.2020 по день постановлення рішення, судові витрати покласти на відповідача. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Керуюча\~компанія «Запоріжжя\~наш дім» належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак до судового засідання повторно не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за його відсутності. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із копії трудової книжки, заповненої на ім`я [PERSON] , позивач перебувала у трудових правовідносинах з ТОВ «Керуюча компанія «Запоріжжя наш дім» з 01.06.2020 по 29.09.2020. Згідно наказу\~№ 9-к від 29.05.2020 вона прийнята на посаду головного бухгалтера, на підставі наказу №99-к від 29.09.2020 звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Положеннями ч.1 ст. 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно наданих позивачем копій розрахункових листків та оборотно-сальдової відомості за 01.08.2020-12.01.2021, заборгованість ТОВ «Керуюча компанія «Запоріжжя наш дім» перед [PERSON] станом на листопад 2020 становить 16857,32 грн. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, наданими належними письмовими доказами встановлений факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати, яка на теперішній час складає 16857,32 грн. та підлягає стягненню на користь [PERSON] у цьому розмірі. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.21 цієї Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку у зв`язку з затримкою розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. За положеннями п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розмір середньоденної заробітної плати за розрахунком позивача становить: заробіток за два останні повні місяці липень та серпень 2020 року: 15000,00 грн. + 15000,00 грн. = 30000,00 грн. / 61 календарних днів = 491,80 грн. Зазначений розрахунок відповідачем не спростований, іншого розрахунку відповідачем по справі не надано. Ухвала суду від 09.11.2020 про витребування доказів у відповідача, а саме довідки про заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] станом на 06.11.2020, та довідки про середньоденну заробітну плату позивача відповідачем не виконана. Час заборгованості з виплати заробітної плати з 29.09.2020 (день звільнення) по 03.02.2021 (день постановлення рішення) становить 88 робочих днів. Сума заборгованості середнього заробітку за час заборгованості з виплати заробітної плати складає: 491,80 грн. х 88 робочих днів = 43278,40 грн., який підлягає стягненню з відповідача. При цьому, відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За викладених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі. За змістом ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн., сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду. Разом з\~тим,\~відповідно до\~ч.2\~ст.\~137\~ЦПК України\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~До матеріалів\~справи долучено\~копію договору від 05.11.2020 про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Новіковим І.О. та [PERSON] , розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, акт виконаних робіт від 06.11.2020, копію квитанції до прибуткового касового ордера серії 001 № 15 від 06.11.2020 на суму 1700,00 грн. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом для їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому зазначена сума, яка є видом судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п.2 ч. 1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved