Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

05.02.2016 р.заявник звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області, із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO], яка померла в місті Луганську 28 грудня 2015 року. Зазначив, що у державній реєстрації смерті йому відмовлено з тієї причини , що надане ним лікарське свідоцтво про смерть № 336 від 29.12.2015 р. не відповідає встановленим законодавством вимогам , оскільки видане на непідконтрольній українській владі території поліклінікою № 9 м.Луганська ОРЛО. Відсутність державної реєстрації смерті померлої [PERSON] перешкоджає реалізації права на спадкування після померлої. У судовому засіданні заявник був допитаний як свідок і пояснив наступне. [PERSON] є для нього сторонньою особою .Вона проживала зі своєю дочкою [PERSON] та онукою [PERSON] за адресою: м.Луганськ, вул.Огнєва,53 . Про те,що [PERSON] зробила на нього заповіт він узнав від її онуки. Про її смерть він також довідався від дочки та онуки. В середині січня 2016 року вони подзвонили йому з міста Луганська і повідомили про смерть [PERSON], заявили, що оскільки на нього зроблено заповіт ,вони не будуть займатися оформленням свідоцтва про смерть .Передали йому документи .Заповіта серед них немає оскільки його втрачено. Дата укладення заповіту йому невідома .Він також не був на похованні [PERSON] ,про її смерть йому відомо зі слів її родичів. Потім заявник зазначив,що [PERSON] не є сторонньою особою,як він пояснював спочатку,а являється його двоюрідною бабкою,але документів,які підтверджують їх родинний зв»язок немає. Представник заінтересованої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганської області в судове засідання не з»явилася,надала заяву про розгляд справи за її відсутності,не заперечувала проти задоволення заяви . В судовому засіданні в якості заінтересованої особи було залучено до участі в справі [PERSON], [INFO] яка відповідно до домової книги (а.с.25), наданої заявником зареєстрована за однією адресою з померлою [PERSON] і зі слів заявника являється її дочкою. Тому при наявності заповіту, вона може мати право на обов»язкову частку в спадщині. Отже, встановлення даного факту безпосердньо стосується її законних прав та інтересів. Оскільки [PERSON] знаходиться в м. Луганську ,який тимчасово непідконтрольний українській владі ,суд порахував за можливе поспілкуватися з нею в телефонному режимі ,в судовому засіданні.. Вона підтвердила,що є дочкою померлої [PERSON] Заявник не являється її родичем. Заповіт на заявника її мати не складала. Після того як суд повідомив їй пояснення заявника з цього приводу, вона згадала, що возила матір складати заповіт на заявника приблизно в 2012-2013 роках. Заповіта у неї немає, він загубився. Суд , з метою повного і всебічного з»ясування обставин у справі , надав заінтересованій особі час прибути самій в судове засідання,або знайти заповіт і передати його суду через заявника. Заявник пояснив таку неоднозначну позицію заінтересованої особи тим, що вона є «переляканою по життю». Як зазначалося вище,[PERSON] в судове засідання не прибула та заповіт не надала. Заслухавши заявника , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до положень частини 2 статті 49 Цивільного кодексу України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Положення частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою. Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоровя або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545. Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.) ; у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.) ; забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4.). Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Судом встановлено , що [PERSON] ,[INFO], зареєстрована в [INFO] (домова книжка а.с. 27). Місто Луганськ, згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, місто Луганськ входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ч.1 ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.256 ЦПК України , суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд вважає необхідним зазначити, що на день розгляду справи діє ст.257-1 ЦПК України відповідно до якої заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України ,визначеній Верховною Радою України ,може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду, за межами території України. Хоча на день подання заяви до суду норми цієї статті не діяли, але суд вважає, що прийняття таких змін до ЦПК України не суперечить положенням розділу 4 ЦПК України, більш того логічно виходить з загальних положень ,встановлених законом щодо розгляду справ окремого провадження , які суд зазначив вище. З вищезазначених положень виходить ,що до суду може звернутися особа з метою підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони її прав та інтересів або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності у неї неоспорюваних прав. В даному випадку, заявник зазначає, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідно йому для здійснення права спадкування за заповітом. На підтвердження цього , заявником заповіту не надано,як і на підтвердження родинних зв»язків між ним та [PERSON], якщо припустити, що він може бути спадкоємцем за законом. Отже, заявником не доведено ,що встановлення факту смерті [PERSON] пов»язано із охороною його законних прав та інтересів ,або створить умови для здійснення ним особистих немайнових чи майнових прав ,або підтвердить наявність чи відсутність у нього неоспорюваних прав. Крім того, суд зазначає , що заявник не наддав жодного доказу ,підтверджуючого факт смерті [PERSON] На похованні він не був , мертвою її не бачив .Про смерть [PERSON]. йому відомо тільки зі слів її родичів. Свідоцтво про смерть та низку інших документів , наданих заявником на підтвердження смерті [PERSON], суд до уваги не бере оскільки на території міста Луганськ жодний орган державної влади України не працює і документи ,видані установими,які знаходяться на непідконтрольній українській владі території є нелигітимними. Таким чином заявником не доведено його право на звернення до суду з даною заявою, не доведений ним також факт смерті [PERSON] З урахуванням наведеного,суд вважає,що заява [PERSON] про встановлення факту смерті задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed