Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

06 лютого 2017 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаним позовом, згідно якого просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що на даний час вони з чоловіком проживають окремо один від одного та вона навіть не знає де знаходиться її чоловік. Наданий судом місячний строк для примирення нічого в їхніх стосунках не змінив, оскільки в її житті [PERSON] ні як чоловік, ні як батько їхніх дітей не зявлявся. Шлюб між нею та відповідачем носить формальний характер, тому просить його розірвати. Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав до суду письмові пояснення, згідно яких він категорично проти розірвання шлюбу. Вважає, що його дружина без жодних підстав наполягає на розлученні, адже вони ніколи не сварились та конфліктів в них не виникало. До того ж відповідач є Свідком [PERSON] та його релігійні переконання не дозволяють поступитися своїми принципами та згодитись на розлучення. Підставою для розлучення може бути лише зрада однієї із сторін подружжя. На сьогоднішній день підстав для розлучення немає. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення в повному обсязі. \~[PERSON] зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. В силу\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. [PERSON] 105 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 Сімейного кодексу України\~передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Як слідує з позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, 08 червня 2013 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено актовий запис № 74. Від шлюбу сторони мають доньку: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Позивач з відповідачем проживали у офіційному шлюбі майже 3 роки та майже рік у неофіційному, виховували сина позивачки [PERSON], [INFO] та спільну доньку [PERSON]. Однак, у квітні 2016 року відповідач покинув сімю та припинив спільне проживання з ними. Позивачу по даний час місцезнаходження відповідача не відоме, подружжя спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, відповідач участі у житті своє сімї не приймає, а тому між сторонами у справі на даний час припинені фактичні шлюбні відносини. Разом з тим, наданий судом сторонам строк для примирення позитивного результату не дав, оскільки як вказує позивач, відповідач не вчинив жодних дій для поновлення їхніх шлюбних відносин. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі\~ст. 113 Сімейного кодексу України\~особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведені обставини, а також те, що місячний строк для примирення не дав позитивного результату та позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. У відповідності до ст..88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved