Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~05.06.2018 року до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся [PERSON] про визнання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 22.03.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2142 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 354547,13 грн. таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що виконавчий напис вчинено за відсутності документів, що підтверджують безспірність вимог стягувача. Позивач до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав клопотання про відкладення розгляду справи із посиланням на зайнятість у іншому судовому засіданні, однак доказів виклику у інше судове засідання не надав, тому суд не може вважати причину неявку представника відповідача у судове засідання поважною. Представник відповідача подав письмовий відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. Треті особи в судове засідання не зявилися, до початку розгляду справи через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їх участі. \~ \~ \~ \~Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.10.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № SAMDN03000016799590. 05.07.2012 року Соломянським районним судом м. Києва було ухвалено заочне рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» було задоволено, стягнуто з [PERSON] Володимира Вікторовича на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 3000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 22\~березня 2012\~року становить 23955 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 4395 доларів 69 центів США, що за офіційним курсом НБУ на 22 березня 2012 року становить 35099 гривень 58 копійок, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 219 доларів 91 цент США, що за офіційним курсом НБУ на 22 березня 2012 року становить 1755 гривень 98 копійок, штраф (фіксована частина) в розмірі 62 долари 61 цент США, що за офіційним курсом НБУ на 22 березня 2012 року становить 499 гривень 94 копійки, штраф (процентна складова) в розмірі 380 доларів 78 центів США, що за офіційним курсом НБУ на 22 березня 2012 року становить 3040 гривень 52 копійки та судовий збір в розмірі 643 гривні 51 копійки. \~ \~ \~ \~22.03.2016 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису за договором № SAMDN03000016799590 від 18.10.2007 для стягнення боргу, який складається з: 3000 доларів США - заборгованості за тілом кредиту; 9231,19 доларів США - заборгованості за відсотками; 219,91 доларів США - заборгованості з комісії та 641,04 доларів США штрафу, що станом на 29.02.2016 року за офіційним курсом НБУ становить 352847,13 грн., до заяви був доданий розрахунок заборгованості за кредитним договором № SAMDN03000016799590 від 18.10.2007 станом на 29.02.2016 року, письмова вимога, направлена [PERSON] на адресу: м. Київ, вул. Ав. Антонова, 9/85 про усунення порушень за кредитним договором № SAMDN03000016799590 від 18.10.2007 року, копія кредитного договору № SAMDN03000016799590 від 18.10.2007 року, копія опису цінного листа про надіслання вимоги, копія квитанції. 22.03.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2142 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» не виплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № SAMDN03000016799590 від 18.10.2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 29.02.2016 року грошових коштів у розмірі 354547,13 грн. (а.с. 9). 22.02.2017 року ухвалою Соломянського районного суду м. Києва скасовано заочне рішення Соломянського районного суду м. Києва від 05 липня 2012 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 10). 22.02.2017 року ухвалою Соломянського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано до Деснянського районного суду м. Чернігова за підсудністю. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.01.2017 року позовну заяву публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №SAMDN03000016799590 від 18.10.2007 року залишено без розгляду (а.с. 11). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.10.2017 року позовну заяву публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №SAMDN03000016799590 від 18.10.2007 року в розмірі 8058, 99 доларів США. залишено без розгляду (а.с. 12). 30.05.2018 року головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області [PERSON] було винесено постанову про прийняття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 2142 від 22.06.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» не виплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № SAMDN03000016799590 від 18.10.2007 року грошових коштів у розмірі 354547,13 грн. (а.с. 16). За загальним правилом ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до\~ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат»\~(далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим\~Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (ч. 1\~ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Стягувачем приватному нотаріусу було надано розрахунок розміру заборгованості станом на 29.02.2016 року, за яким позивач має наступну заборгованість - 3000 доларів США - заборгованості за тілом кредиту; 9231,19 доларів США - заборгованості за відсотками; 219, 91 доларів США - заборгованості з комісії та 641,04 доларів США штрафу, що станом на 29.02.2016 року за офіційним курсом НБУ становить 352847,13 грн. Поданий стягувачем розрахунок містить складові заборгованості позивача із кожного виду виплат наростаючим підсумком. Однак враховуючи те, що, наприклад, сума комісії та пені зазначені в одній колонці, сума комісії та пені (накопичувальним підсумком) в кінці таблиці обраховано в розмірі 219,91 доларів США, однак у підсумковому виразі, вказано лише заборгованість за комісією - 219,91 доларів США, отже суд не може вважати даний розрахунок підтвердженням безспірності заборгованості. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається із заяви представника відповідача про вчинення виконавчого напису б/н від 18.03.2016 року (а.с. 47), період, за який проводиться стягнення за договором №SAMDN03000016799590 від 18.10.2007 року складає 8 років 4 місяці та 11 днів, а саме з 18.10.2007 року по 29.02.2016 року, а отже виконавчий напис вчинено поза межами загального трирічного строку позовної давності. Також суд зауважує, що станом на 22.03.2016 року, дату вчинення виконавчого напису, заочним рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 05.07.2012 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» було задоволено, стягнуто з [PERSON] Володимира Вікторовича на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 3000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 22\~березня 2012\~року становить 23955 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 4395 доларів 69 центів США, що за офіційним курсом НБУ на 22 березня 2012 року становить 35099 гривень 58 копійок, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 219 доларів 91 цент США, що за офіційним курсом НБУ на 22 березня 2012 року становить 1755 гривень 98 копійок, штраф (фіксована частина) в розмірі 62 долари 61 цент США, що за офіційним курсом НБУ на 22 березня 2012 року становить 499 гривень 94 копійки, штраф (процентна складова) в розмірі 380 доларів 78 центів США, що за офіційним курсом НБУ на 22 березня 2012 року становить 3040 гривень 52 копійки та судовий збір в розмірі 643 гривні 51 копійки. Тобто представником відповідача не було повідомлено приватному нотаріусу про існування рішення суду, яким було стягнуто з позивача заборгованість за кредитним договором №SAMDN03000016799590\~від 18.10.2007\~року та створено передумови для подвійного стягнення заборгованості за одним і тим же зобовязанням. Крім того, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Установлено, що при зверненні банку до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в розмір повної суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором включено і розмір пені та комісії (однією сумою), який заявником нарахований поза межами річного строку спеціальної позовної давності (як вбачається із розрахунку заборгованості обрахування заборгованості проводилось із 26.11.2007 року). Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. Заперечення банку про те, що Закон України «Про нотаріат» не покладає на нотаріуса обовязок щодо перевірки наявності безспірної заборгованості, є необґрунтованими, так як вони суперечать вищенаведеним нормам матеріального права. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про нотаріат», яким не передбачено звернення боржника із заявою про застосування позовної давності. Згідно п. 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів і визначення підсудності цивільних справ» спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом в порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право у позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. З огляду на вищенаведене суд доходить висновку про те, що вимога відповідача не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. Саме з цих підстав виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 704,80 грн. у відшкодування судового збору.

Outcome: approved