Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

05.07.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 19 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 2400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з порядком погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2., п. 3.3 «Умов та Правил надання банківських послуг», де зазначено, що клієнт дає свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Позичальник, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до п. 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг», Банк має право на зміну Тарифів, та інших невідємних частин Договору. Відповідно до п. 6.5 «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Позичальник, відповідач по справі зобовязання по погашенню кредиту не виконала, у звязку з чим згідно п. 5.2 «Умов та Правил надання банківських послуг» та, п.5.7 «Правил користування платіжною карткою» Банк має право вимагати дострокового виконання боргового обовязку в цілому. Станом на 31.05.2016 року позичальник, відповідач має заборгованість за кредитним договором 11848,03 грн., яка складається із: 1207,75 грн. - заборгованості за кредитом; 6273,26 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 3326,64 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф фіксована складова, 540,38 грн. штраф - процентна складова. Представник позивача [PERSON], який діє відповідно до довіреності (а.с.84) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі і стягнути судові витрати. Пояснив, що банк свої зобовязання виконав та надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг та в межах встановленого кредитного ліміту. З відповідачем також були узгоджені зобовязання з повернення тіла кредиту, процентів та штрафів. Але вона виконувала свої зобовязання перед банком з порушенням умов і правил, останній платіж був в серпні 2009 року. Перестала сплачувати кредит з вересня 2009 року і по травень 2016 року не було взагалі платежів. Термін дії картки безстроковий, нарахування проводяться щомісячно в розмірі 7% від суми заборгованості, тому виникла заборгованість станом на 31.05.2016 року в сумі 11848,03 грн. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проси відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову і просив застосувати строк позовної давності, так як право на звернення виникло у позивача в вересні 2009 року, а позивач звернувся до суду 05.07.2016 року тобто позивачем при зверненні з даним позовом пропущений загальний строк позовної давності 3 роки та спеціальний 1 рік до пені. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 19 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 2400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7-13). Відповідно до умов договору відповідач зобовязувався в порядку та на умовах визначених договором погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1, 2 статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 266 ЦПК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, штрафів тощо). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.06.2007 року укладеного між ЗАТ «ПриватБанк» та [PERSON] станом на 31.05.2016 року, останній платіж погашення кредиту був проплачений відповідачем 04.08.2009 року в сумі 111 грн., а отже право на звернення до суду виникло у позивача з 05.09.2009 року по 05.09.2012 року, а позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу 05.07.2016 року тобто коли сплинув загальний строк 3 роки позовної давності. Строк спеціальної позовної давність в один рік до вимог про стягнення штрафу, пені сплинув в вересні 2010 році. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). В заяві та в «Умовах та правилах надання банківських послуг» не зазначений строк позовної давності, а відтак застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки відповідно до ст.257 ЦК України, тому що інше не встановлено договором. Відповідно до правової позиції Верхового Суду України, сформульованої у постанові від 11.03.2015 року по справі № 6-16цс15, яка у відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, не можна вважати документ, який має бути складовою частиною укладеного між сторонами договору відповідно до ст. 207 ЦК України, складовою частиною фактично укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такий документ не містить підпису позичальника, а також якщо не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме цей документ розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», не містять підпису відповідача. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника від 19 червня 2007 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У звязку із цим такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 19 червня 2007 року. Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним судом України в Ухвалі від 19.10.2016 по справі № 360/1972/15-ц. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вищевказаного позову у звязку із закінченням строків позовної давності.

Outcome: dismissed