Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

07.08.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної та моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 17.07.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді двох років позбавлення волі, із звільненням його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік. Вказаним вироком встановлено, що відповідач скоював крадіжки у позивача 23.12.2013 року, 26.01.2014 року, 16.02.2014 року, 21.03.2014 року, 26.04.2014 року, чим спричинив позивачу матеріальну шкоду в сумі 5350 грн. 00 коп. Крім того, позивач вказує, що протиправною поведінкою відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 22000 грн., і яка полягала для нього у душевних стражданням, яких він зазнав у зв'язку з крадіжкою його майна, порушенням нормальних життєвих зв'язків, певним ударом його престижу. У зв'язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача 5350 грн. матеріальної шкоди та 22 000 грн. моральної шкоди, а також покласти на відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 487,20 грн. та витрат на оплату послуг адвоката в сумі 1000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги повністю підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не прибув по невідомій причині. Згідно ст.ст. 157, 169, 224 ЦПК України та зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. На підставі ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Під час розгляду справи судом встановлено, що вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 17.07.2014 року у провадженні № 1-кп/325/65/2014 (325/643/14-к), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.11.2014 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Вироком суду встановлено, що 25.11.2013 року, 23.12.2013 року, 26.01.2014 року, 16.02.2014 року, 21.03.2014 року [PERSON], знаходячись на території дитячої оздоровчої установи «Чайка», розташованої по вул. Балановського, 151 на узбережжі Азовського моря в с. Строганівка Приазовського району Запорізької області, із приміщення сараю викрав п'ять дорослих овець, чим спричинив потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 5000 грн. Окрім того, 26.04.2014 року, [PERSON], знаходячись на вказаній території дитячої оздоровчої установи «Чайка», таємно викрав із приміщення будівлі охорони DVD програвач «Samsung», вартістю 350 грн., чим спричинив потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду на вказану суму. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою Таким чином, вироком суду встановлено вчинення відповідачем неправомірних дій щодо майна позивача, і заподіяння останньому матеріальної шкоди на загальну суму 5350,00 грн. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У зв'язку з необхідністю захисту майнових прав позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 5350 грн. 00 коп. Стосовно позовних вимог в частині стягненні моральної шкоди, суд приходить до наступного. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Заявлену моральну шкоду в сумі 22 000 грн. 00 коп. позивач обґрунтовував душевними стражданнями, пов'язаними з крадіжкою його майна, порушенням нормальних життєвих зв'язків, певним ударом його престижу. При цьому, позивачем не були доведені і обґрунтовані вказані ним обставини про наявність душевних страждань, порушення його життєвих зв'язків, завдання удару по його престижу, що пов'язано з протиправною поведінкою стосовно його майна. Проте, суд приймає до уваги наявність у позивача певних душевних переживань у зв'язку з крадіжкою його майна, а відповідно і моральної шкоди, у зв'язку з чим вважає обґрунтованим і справедливим задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково в сумі 600 грн. 00 коп. Стосовно заявленої позивачем суми на оплату правової допомоги, то згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з квитанції № 250714/1 від 25.07.2014 року виданою [PERSON] адвокатом [PERSON], за підготовку позовної заяви позивач сплатив 1000 грн. 00 коп. Оскільки позивачем не надано розрахунку правової допомоги з урахуванням кількості годин, витрачених на підготовку позову, суд стягує вартість правової допомоги частково з урахуванням однієї години роботи адвоката по складанню позовної заяви, що дорівнює 487 грн. 20 коп. (мінімальна заробітна плата: 1218 грн. х 40 % х 1 годину = 487,20 грн.). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого і документально підтвердженого ним судового збору за вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 243,60 гривень. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК необхідно стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 гривень за вимоги про відшкодування збитків, завданих злочином, від сплати якого позивач звільнений, згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial