Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

05.12.2013 року позивач ДП «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» (далі - ДП НДІБВ) звернувся до суду з позовом до відповідачів ОП «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» (далі ОП НДІБВ), регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, УПФ України у Солом'янському районі м. Києва, [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за ним право господарського відання на: - автомобіль марки М412ИЭ028, тип кузова: легковий седан, номер кузова: [NUMBER], рік випуску: 1986, державний номерний знак: [NUMBER], свідоцтво: [NUMBER], дата видачі: 27.01.1995 р., залишкова вартість - 786,24 грн.; - автомобіль марки 1-Р-5, тип кузова причіп одноосний, рік випуску: 1983, державний номерний знак: [NUMBER], свідоцтво: [NUMBER], дата видачі: 04.06.1985 р., залишкова вартість - 66,23 грн.; - автомобіль марки ГАЗ 5312, тип кузова: вантажний бортовий-с, рік випуску: 1990, державний номерний знак: [NUMBER], свідоцтво: [NUMBER], дата видачі: 25.02.2011 р. залишкова вартість - 6812,20 грн.; - автомобіль марки ГАЗ 5327, тип кузова: вантажний, рік випуску: 1986, державний номерний знак: [NUMBER], свідоцтво: [NUMBER], дата видачі: 27.01.1995 р. - залишкова вартість 2265,71 грн.; - автомобіль марки КС 2561Д ЗИЛ 130, тип кузова: спеціальний, автокран, рік випуску: 1984, державний номерний знак: [NUMBER], свідоцтво: [NUMBER], дата видачі: 27.01.1995 р. залишкова вартість - 738,84 грн. Також позивач просить звільнити вище перелічене майно з під арешту. В обґрунтування заявлених вимог посилається на наступні обставини. 17.05.2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у м. Києві Маховою Д.А. було винесено постанову №37908317 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в рамках здійснення виконавчих дій щодо примусового виконання наказу №910/711/13 від 09.04.2013 року, виданого Господарським суд м. Києва, про стягнення з ОП НДІБВ на користь Державного бюджету України суму основного боргу по орендній платі в розмірі 3230668,31 грн. Крім того 28.08.2013 року державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Сканцевою Н.С. винесено постанову №39457880 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в рамках здійснення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №7609/18569/12 від 19.08.2013 року , виданого Солом'янський районний суд м. Києва про стягнення з ОП НДІБВ на користь [PERSON], грошових коштів в сумі 5326,49 грн. Також, головним державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Штойкою Л.Р. винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №39867071, в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-16476/12/2670 від 16.07.2013 року, виданого Окружним адміністративний суд м. Києва, про стягнення з ОП НДІБВ на користь УПФ України в Солом'янському районі м. Києва боргу в сумі 178446,43 грн., та №40889510, в рамках виконавчого провадження з примусовго виконання виконавчого листа №2-6046/12 від 13.11.2013 року, виданого Солом'янський районний суд м. Києва, про стягнення з ОП НДІБВ на користь [PERSON] боргу в сумі 1782,17 грн. Вищезазначене майно належить державі та закріплено за позивачем на праві господарського відання. Передача даного майна на баланс ДП «НДІБВ» здійснена на підставі Акту приймання-передачі державної частки цілісного майнового комплексу ОП НДІБВ від 31.07.2012 року, який погоджений з Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву. Позивач зазначає, що вищенаведені транспортні засоби на час накладення арешту не належали відповідачу ОП НДІБВ на праві власності, оскільки зазначені транспортні засоби не були придбані за рахунок власного прибутку, а відносилися до державної частки цілісного майнового комплексу ОП НДІБВ, яка за Актом приймання-передачі була передана позивачу. Позивач також звертає увагу на положення п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, яким передбачено, що транспортний засіб може бути зареєстрований не тільки за власником, але й за іншою особою, що експлуатує такий засіб на законних підставах або його представником. Виходячи з наведених положень законодавства, позивач вважає, що сам лише факт реєстрації транспортних засобів за відповідачем ОП НДІБВ в органах ДАІ не підтверджує їх належність останньому на праві власності. З наведених підстав, посилаючись на положення, зокрема, статті 321 ЦК України, статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», позивач просить задовольнити позов. В судовому засіданні 14.03.2014 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача ОП НДІБВ в судовому засіданні 14.03.2014 року вимоги позивача визнав та не заперечував проти задоволення позову. Представники відповідачів регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, УПФ України у Солом'янському районі м. Києва в судовому засіданні 14.03.2014 року залиши вирішення спору на розсуд суду. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні 14.03.2014 року заперечувала проти позовних вимог посилаючись на те, що задоволення вимог позивача про зняття арешту з майна призведе до порушення прав та законних інтересів її довірителів. В судове засідання 22.04.2014 року, відповідач УПФ України в Солом'янському районі м. Києва, а також треті особи відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГУЮ у м. Києві, ДВДС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві своїх представників для участі у розгляді справи не направили. Про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. З урахуванням думки учасників процесу суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників відповідача та третіх осіб. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задовольню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2012 року №335 «Про утворення Державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» та затвердження статуту» було створено ДП «НДІБВ», затверджено його статут та зобов'язано сектор по роботі з підвідомчими організаціями надати пропозиції та здійснити необхідні заходи щодо передачі на баланс ДП «НДІБВ» майна, необхідного для здійснення підприємством його статутної діяльності. В наступному Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України видано наказ від 27.07.2012 року №386 «Про повернення державного майна з оренди», яким доручено ДП «НДІБВ» прийняти від ОП «НДІБВ» державну частку майна в майні цього орендного підприємства (цілісний майновий комплекс за адресами : м. Київ, Червонозоряний проспект, 51 та вул. Максима Кривоноса, 2-Б) згідно з актом приймання-передачі, вказану частку майна прийнято до сфери управління Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та закріплено за ДП «НДІБВ» на праві господарського відання. 31.07.2012 року ОП «НДІБВ» та ДП «НДІБВ» підписано акт приймання-передачі державної частки цілісного майнового комплексу, погоджений т.в.о. Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Аліповим О.М. та начальником регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву Труборовим В.М. Як вбачається з Переліку орендованих основних засобів ОП НДІБВ станом на 30.11.2011 року, який є невід'ємною частиною Акту прийому-передачі від 31.07.2012 року, ОП «НДІБВ» передано на баланс ДП «НДІБВ», зокрема, наступне майно: 1) автомобіль марки М412ИЭ028, державний номерний знак: [NUMBER], залишкова вартість - 786,24 грн.; 2) автомобіль марки 1-Р-5, державний номерний знак: [NUMBER], залишкова вартість - 66,23 грн.; 3) автомобіль марки ГАЗ 5312, державний номерний знак: [NUMBER], залишкова вартість - 6812,20 грн.; 4) автомобіль марки ГАЗ 5327, державний номерний знак: [NUMBER], залишкова вартість 2265,71 грн.; 5) автомобіль марки КС 2561Д ЗИЛ 130, державний номерний знак: [NUMBER], залишкова вартість - 738,84 грн. Відповідно до частини першої статті 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Частина перша ст. 136 ГК України визначає, що право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Згідно до частини другої цієї ж статті, щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч. 1 ст. 144 ГК України, майнові права та майнові обов'язки суб'єкта господарювання можуть виникати, зокрема, з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведені вище положення закону та встановлені обставини, суд приходить до висновку про правомірність набуття позивачем права господарського відання на спірне майно, та вважає, що позивач набув такого права з моменту погодження Акту прийому-передачі, тобто, 31.07.2012 року, у зв'язку з чим знаходить вимоги позивача про визнання права господарського відання на спірне майно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи 03.04.2014 року ВРЕВ ДАІ ГУМВС України в м. Києві відмовлено позивачеві в перереєстрації транспортних засобів - автомобіля марки М412ИЭ028, державний номерний знак: [NUMBER],; автомобіля марки 1-Р-5, державний номерний знак: [NUMBER]; автомобіля марки ГАЗ 5312, державний номерний знак: [NUMBER]; автомобіля марки ГАЗ 5327, державний номерний знак: [NUMBER]; автомобіля марки КС 2561Д ЗИЛ 130, державний номерний знак: [NUMBER], - в зв'язку з арештом вказаного майно. Судом встановлено, що арешт на зазначені вище транспортні засоби накладено: - постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві Махової Д.А. винесеною 17.05.2013 року при примусовому виконанні наказу №910/711/13 виданого 09.04.2013 року Господарським судом м. Києва про стягнення з ОП «НДІБВ» на користь Державного бюджету України суми основного боргу по орендній платі в розмірі 3230668,31 грн., якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику; - постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Сканцевої Н.С. винесеною 22.08.2013 року при примусовому виконанні виконавчого листа №760/18569/12 виданого 19.08.2013 року Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОП «НДІБВ» на користь [PERSON] в сумі 5326,49 грн., якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику; - постановою головного державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві Штойки Л.Р. винесеною 20.09.2013 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2а-16476/12/2670 виданого 16.07.2013 року Окружним адміністративним судом м. Києва про стягнення з ОП «НДІБВ» на користь УПФ України в Солом'янському районі м. Києва боргу в сумі 178446,43 грн., якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику. - постановою головного державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві Штойки Л.Р. винесеною 25.11.2013 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-6046/12 виданого 13.11.2013 року Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОП «НДІБВ» на користь [PERSON] боргу в сумі 1782,17 грн., якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику; - постановою головного державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві Штойки Л.Р. винесеною 13.01.2014 року при примусовому виконанні виконавчого листа №826/15955/13-а виданого 26.11.2013 року Окружним адміністративним судом м. Києва про стягнення з ОП «НДІБВ» на користь УПФ України в Солом'янському районі м. Києва боргу в сумі 110991,68 грн., якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику. Між тим як встановлено судом вище на час винесення вказаних постанов органами ДВС, перелічені транспортні засоби належали на праві господарського відання ДП «НДІБВ», а тому правові підстави для накладення на них арешту були відсутні. При цьому суд погоджується з доводами позивача про те, що факт реєстрації перелічених транспортних засобах в підрозділах Державтоінспекції за ОП «НДІБВ» не є державною реєстрацією прав власності на них, у зв'язку з чим не свідчить про перебування їх у власності ОП «НДІБВ», та не впливає на момент переходу права власності на транспортний засіб. Наведений висновок узгоджується з положеннями Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-XII, статтею 34 якого визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. При цьому відповідно до п. 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. №1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. №1371, державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Водночас п. 7 вказаного Порядку передбачено, що обов'язок як власників транспортних засобів, так і осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Згідно положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна чи коштів боржника накладений в рамках незавершеного виконавчого провадження може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи наведені положення закону, а також беручи до уваги встановлені в ході судового розгляду обставини, а саме те, що під час вчинення виконавчих дій органами ДВС накладено арешт на майно, яке не належало боржнику, чим порушено права та законні інтереси позивача, суд знаходить вимоги останнього про зняття арешту з майна законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вважає за необхідне їх задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved