Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

06.11.2014 року заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить госпіталізувати в примусовому порядку до обласного протитуберкульозного диспансеру [PERSON], [INFO], строком на три місяці. Заявник у судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи заяву теж підтримала, просила задовольнити. За даними протитуберкульозного закладу [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби, є заразним та небезпечним для оточуючих, а тому суд, враховуючи вимоги ч.1 ст. 285 ЦПК України, дійшов до висновку про розгляд справи за відсутності хворої [PERSON] Суд, вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як вбачається з висновку лікаря фтизіатра [PERSON] від 05.11.2014 року про необхідність госпіталізації хворої [PERSON] вона має діагноз: ВДТБ (25.09.2014) верхньої частини лівої легені (інфільтративний) Дестр-, МБТ+М+Ко, ког. 1 кат. 3 (2014), згідго виписки із медичної картки амбулаторного хворого №892875 - це заразна форма туберкульозу, що становить загрозу для зараження ним інших осіб. З 25.09.2014 року хвора була госпіталізована в інфекційне відділення міськрай ТМО, яке 10.10.2014 року самовільно залишила. На даний час амбулаторне лікування не приймає. 05.11.2014 року була запрошена на санітарний транспорт для подальшої госпіталізації в обласний протитуберкульозний диспансер, але [PERSON] не з'явилася, хоча надала розписку про зобов'язання з'явитися у тубдиспансер та почати лікування. Письмову відмову від стаціонарного лікування писати відмовилась. У відповідності до статті 22 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», особи, які хворіють на особливо небезпечні та небезпечні інфекційні хвороби, є носіями збудників цих хвороб або перебували в контакті з такими хворими чи бактеріоносіями, а також хворі на інші інфекційні хвороби у разі, якщо вони створюють реальну небезпеку зараження оточуючих, підлягають лікуванню, медичному нагляду та обстеженням у стаціонарах відповідних закладів охорони здоров'я чи наукових установ. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Згідно висновку лікаря фтизіатра [PERSON] від 05.11.2014 року про необхідність госпіталізації, хвора [PERSON]. потребує примусової гомпіталізації строком на 3 місяці. Відповідно до ст.283 ЦПК України заява про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу хворого на заразну форму туберкульозу, який ухиляється від лікування, подається до суду за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу, який здійснює медичний(диспансерний) нагляд за цим хворим, або до суду за місцем виявлення такого хворого. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах свої повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне задовольнити заяву про обов'язкову госпіталізацію до обласного протитуберкульозного диспансеру строком на три місяці [PERSON], [INFO] року народження.

Outcome: approved