Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

06 липня 2020 року позивач звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності. Дана позовна заява обґрунтована тим, що 21 червня 2019 року позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб у Краматорському міському відділі РАЦС Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис № 284. З відповідачем вони проживають окремо, оскільки [PERSON] відноситься до неї з неповагою, постійно ображає, завдає фізичних та психічних травм, не дивлячись на вагітність. Сім`я фактично розпалась. З часу залишення сім`ї відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на її утримання під час вагітності, хоча має таку можливість, оскільки він є фізично здоровим та працездатним. Зважаючи на вагітність, позивач потребує у значних додаткових матеріальних витратах на забезпечення належних умов для збереження здоров`я та народження здорової дитини. Відповідач натомість матеріальної допомоги на її утримання у добровільному порядку не надає, що ставить останню у скрутне становище. Тому, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання під час вагітності в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила задовольнити заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте надав заяву про неможливість його участі у судовому засіданні, просив проводити судові засідання за участі його представника - Капустіної Т.О. 05 серпня 2020 року позивачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на наступне. Позивач у своєму позові зазначає, що вони з нею почали проживати окремо через те, що відповідач її бив, постійно ображав, відносився з неповагою, завдавав фізичних та психічних трав. Однак, доказів вказаної тези позивачем не надано. Додана копія постанови Слов`янського міськрайонного суду від 10 червня 2020 року підтверджує лише те, що відповідач один раз - 15 травня 2020 року висловився на адресу позивача нецензурною лайкою. Інших доказів, які б підтверджували зазначені вище обставини не надано. Є такою, що не відповідає дійсності, відвертою неправдою і теза позивача про те, що він добровільно не бажає надавати матеріальну допомогу у зв`язку з вагітністю. Так, під час судового розгляду заяви позивача про видачу обмежувального припису відповідаючи на питання [PERSON] . Чітко і ясно відповідала, що вона не бажає спілкуватись з ним, у тому числі і з питання надання відповідачем допомоги добровільно, не бажає надавати номер картки для добровільного перерахування їй грошових коштів. Позивач не бажала отримувати від нього матеріальну допомогу добровільно. При розгляді заяви про видачу обмежувального припису у своїх вільних поясненнях позивач визнавала, що вона добровільно не побажала оформлювати за місцем своєї роботи декретну відпустку, отримувати усі належні від роботодавця виплати, а добровільно вирішила звільнитись з роботи, уточнивши, що рішення про звільнення з роботи було виключно її, і його у прийняті нею такого рішення вона не винуватить. Таким чином, у своєму скрутному матеріальному становищі, позивач винна сама. Позивач у своєму позові просить стягнути з нього на своє утримання 1/4 частину з усіх видів його заробітку. Проте, судовим наказом від 14 березня 2018 року з відповідача на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. В теперішній час він працює головним механіком КП Миколаївської міської ради «Сервісокмуненерго». У середньому відповідачу нараховується заробітна плата у розмірі 10594 грн. на місяць та з цієї суми утримується податок з доходів фізичних осіб у розмірі 1906,92 грн. та аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 2132,04 грн. Отже, після утримання з нього податків та аліментів, на руки відповідач отримує 6555,04 грн., що тільки трохи перевищує розмір мінімальної заробітної плати. У разі задоволення вимог позивача розмір коштів, які він буде отримувати у розмірі меншому ніж мінімальна заробітна плата і тільки незначно перевищуватиме встановлений прожитковий мінімум. Крім того, після народження спільної дитини, позивач безумовно скористується своїм право на утримання неповнолітньої дитини, а сплата аліментів на утримання неповнолітньої дитини є безумовним обов`язком, у зв`язку з чим відповідач отримуватиме на руки однозначно менше, ніж прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданий 21 червня 2019 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області, відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано Краматорським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, про що складено актовий запис № 284. За час перебування у шлюбних відносинах з [PERSON] , позивач завагітніла, що підтверджується копією Обмінною картою полового будинку, пологового відділення лікарні. Крім того, під час сумісного проживання у шлюбі, сімейні відносини між сторонами не склались та фактично на даний час припинені. Зазначені обставини підтверджуються постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2020 року, відповідно до копії якої відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 2 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., а саме за те, що 13 травня 2020 року, 14 травня 2020 року та 15 травня 2020 року [PERSON] влаштовував сварки зі своєю дружиною [PERSON] , в ході яких висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю останньої, повторно протягом року. Отже, наведені у відзиві доводи відповідача щодо відсутності систематичної в його діях з вчинення відносно своєї дружини психологічного насилля, не відповідають дійсності, оскільки такі дії [PERSON] вчиняв відносно [PERSON] , 13 травня 2020 року, 14 травня 2020 року та 15 травня 2020 року, а також 28 лютого 2020 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, про що зазначено у наведеній вище постанові. Також, підтвердженням фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами свідчить копія рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, ухваленого за результатами розгляду цивільної справи за заявою позивача про видачу обмежувального припису зв`язку з вчиненням домашнього насильства. Вказаним судовим рішення, заявлені [PERSON] вимоги задоволені та видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , із встановленням заходів тимчасового обмеження прав відповідача та покладенням на нього строком на 6 місяців обов`язків, а саме: заборонено [PERSON] переслідувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; заборонено йому вести з позивачем листування, телефонні переговори з постраждалою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто; заборонено відповідачу вхід та перебування в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дане рішення суду не набуло законної чинності. Згідно з ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Частиною першою статті 84 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною п`ятою статті 84 Сімейного кодексу України закріплено, що аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Аналізуючи положення зазначених правових норм, суд приходить до висновку, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання вагітної дружини та до досягнення дитиною трирічного віку, а також розміру таких аліментів, слід з`ясовувати чи може чоловік надавати таку матеріальну допомогу, та не беручи до уваги матеріальне становище вагітної дружини. Тому, посилання відповідача щодо перебування [PERSON] у скрутному матеріальному становище з власно вини, зважаючи на її не бажання оформлювати усі належні від роботодавця виплати та добровільне її звільнення з роботи, судом до уваги не приймаються. Так, з Довідки про доходи [PERSON] , виданої КП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» вбачається, що відповідач офіційно працевлаштований у вказаному підприємстві, займає посаду головного механіка та отримує постійний дохід, що вказує на його спроможність надавати позивачу матеріальну допомогу з її утримання під вагітності та після народження дитини до досягнення нею трирічного віку. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на положеннях Закону та підтверджено у судовому засіданні письмовими доказами. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 травня 2013 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Донецької області, [INFO] у м. Миколаївка Донецької області народився [PERSON] та його батьком є відповідач у даній справі - [PERSON] , а матір`ю є [PERSON] . Як вбачається з копії Судового наказу, виданого 14 березня 2018 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Зважаючи на обов`язок батька утримувати всіх своїх дітей, в тому числі й тих, аліменти на утримання на яких не стягуються, суд приходить до висновку, що заявлений [PERSON] розмір аліментів на її утримання під час вагітності та після народження дитини до досягнення нею трирічного віку, є необґрунтовано завищеним, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно. Згідно з частинами 1-3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2-08 від 11 серпня 2020 року до Договору про надання професійної правничої допомоги та про представництво в суді від 10 серпня 2020 року, винагорода адвоката Приходька О.П. за надання правової допомоги [PERSON] , становить 2000,00 грн., що також підтверджується Актом виконання послуг та їх вартості, а також виду та вартості майбутніх послуг, відповідно до умов договору про надання професійної правничої допомоги та про представництво інтересів від 10 серпня 2020 року та Обґрунтуванням розміру витрат на надання професійної правничої допомоги та розгляд справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., оскільки позивач, при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст. 264 п. 7 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial