Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

05 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON], [PERSON], яким просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири № 5, розташованої в будинку № 34 по вулиці Московській в місті Маріуполі, укладений між нею та відповідачами. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 26 травня 2000 року на Маріупольській універсальній товарній біржі між нею та [PERSON], [PERSON] був укладений біржовий контракт № 27311 (договір купівлі-продажу), відповідно до якого вона придбала у [PERSON] та [PERSON] житло, розташоване за адресою: [ADDRESS] за 9070, 00 гривень. Всі умови договору були виконані продавцями і покупцем, отже фактично договір купівлі-продажу відбувся. Згідно відомостей Маріупольського БТІ від 15 жовтня 2015 року вказана квартира належить їй на праві приватної власності на підставі біржового контракту № 27311 від 26 травня 2000 року. Але договір не був нотаріально посвідчений, оскільки за положеннями Закону України «Про товарну біржу», що діяв на момент укладення договору, угоди, укладені на біржі, не потребували нотаріального посвідчення. Після отримання грошей і передачі ключів і документів від квартири, відповідачі виїхали з міста у невідомому напрямку, у звязку з чим на даний час посвідчити угоду нотаріально не представляється можливим, у зв'язку з чим вона звертається до суду для визнання даного біржового контракту дійсним. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надавши суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином шляхом публікування оголошення у газеті «Урядовий курєр», тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх наданими письмовими доказами, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 травня 2000 року на Маріупольській універсальній товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] як продавцями, та [PERSON] як покупцем був укладений біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 27311, за яким продавці зобовязалися передати у власність, а покупець прийняти та оплатити квартиру № 5, розташовану в будинку № 34 по вулиці Московській в місті Маріуполі. Квартира є двокімнатною житловою площею 27,70 кв.м, корисною площею 46,6 кв.м. За умовами договору сторони погодили вартість квартири у 9070, 00 гривень, які покупець виплатила продавцям. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Таким чином, позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав, бо вона позбавлена можливості оформити своє право власності на вказану квартиру, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст.334 Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Оскільки договір між сторонами було укладено у 2000 році, то до правовідносин, які виникли між сторонами слід застосовувати вимоги ЦК Української РСР, у редакції 1963 року, чинні на той момент. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На виконання вимог частини 2 статті 227 ЦК УРСР(1963 року) 31 травня 2000 року спірний договір був зареєстрований у Маріупольському бюро технічної інвентаризації. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР(1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 227 ЦК УРСР передбачала обов'язкову нотаріальну форму договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрацію органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Маріупольським бюро технічної інвентаризації права власності на квартиру за позивачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на травень 2000 року не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності та об'єктів нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Оскільки покупець, тобто позивач, та продавці, тобто відповідачі, повністю виконали всі умови договору купівлі-продажу квартири, так, продавці передали у власність, а покупець сплатила за придбане майно обумовлену у договорі вартість, зареєструвала договір відповідно до частини 2 статті 227 ЦК УРСР в Маріупольському бюро технічної інвентаризації, суд дійшов висновку про визнання угоди дійсною, та вважає, що позивач на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на квартиру [ADDRESS] і правомірно володіє нею. З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання у судовому порядку дійсним спірного договору купівлі-продажу квартири, тим самим задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved