Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

06.01.2016 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-банк» заборгованість за кредитним договором №68417/06/к1 від 23.04.2012 року в розмірі 45394,09 грн., яка складається з 13125 грн. - заборгованість за кредитом, 11978,67 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 6387,02 грн. - пеня за порушення строків погашення кредиту, 4856,52 грн. - пеня за порушення строків погашення відсотків, 7546,87 грн. - інфляційні збитки згідно ч.2 ст.625 ЦК України, 1500 - штраф у розмірі 10% згідно п.6.4 (за порушення п.5.2.5 кредитного договору) та судових витрат в розмірі 1218 грн., посилаючись на те, що 23.04.2012 року між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №68417/06/к1, згідно якого відповідач отримав споживчий кредит в розмірі 15000 грн. строком на 24 місяця з датою повернення не пізніше 23.04.2014 року зі сплатою 24% річних. За умовами п.п.1.1, п.п.5.2.1 зазначеного вище кредитного договору, [PERSON], як позичальник, був зобов'язаний своєчасно сплачувати нараховані проценти, а також інші платежі у визначених договором розмірах і термінах (строках), повернути кредит та виконувати інші зобов'язання, визначені договором, у повному обсязі. Крім цього, положенням п.5.2.4,5.2.6 кредитного договору встановлений обов'язок [PERSON], як позичальника, письмово повідомити кредитодавця - АБ «Експрес-Банк» про зміну ним місця роботи, звільнення та про будь-який випадок, що призведе до припинення зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, а п. 5.2.5. зобов'язує отримувати заробітну плату та інші додаткові виплати тільки на картковий рахунок, відкритий у кредитодавця, на протязі всього строку дії договору. В порушення умов кредитного договору про причини припинення зарахування коштів на поточний рахунок відповідач письмово не повідомив, строки погашення заборгованості порушувались ним неодноразово; з моменту останнього платежу, який відбувся 09.07.2012 року, суми кредиту [PERSON] більше не погашав. Нараховані відсотки за користування кредитом сплачені ним в загальній сумі 1052,49 грн., останнє погашення відбулося 12.09.2012 року у сумі 144,43 грн. Банк звертався до [PERSON] з повідомленням про наявність несплачених чергових платежів за кредитом та припинення терміну дії кредитного договору №25.06-10/292 від 14.09.2012 року, однак до теперішнього часу відповідач заборгованість перед АБ «Експрес-Банк» не погасив. Відповідно до ч.3 пп.7.1. кредитного договору №68417/06/к1 від 23.04.2012 року, у разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов'язань за договором, договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. АБ «Експрес-Банк» надсилав вимогу №25.06-10/293 від 09.09.2013 року до [PERSON] про порушення умов кредитного договору та вимоги достроково повернути заборгованість за кредитним договором №68417/06/к1 від 23.04.2012 року. Представник позивача Демянець І.О. у судовому засіданні на задоволенні позовних вимогах наполягала в повному обсязі, надала детальний розрахунок заборгованості та відзив на заперечення, посилаючись на те, що проценти, пеню, штраф за кредитним договором нараховувалися згідно умов даного кредитного договору, а інфляційні нарахування відповідно до норм діючого законодавства. Позивач діяв у суворій відповідності до вимог законодавства України та не порушив жодних строків позовної давності по даній справі. Відповідно до п.2.5 кредитного договору, погашення кредиту відповідачем здійснюється шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п.2.3 кредитного договору, та/або шляхом внесення готівкою в касу позивача для зарахування на вище зазначений рахунок грошових коштів в сумах та терміни, визначених у додатку №1, що є невід'ємною частиною кредитного договору. Згідно з додатком №1 та п.7.1. кредитного договору строком (терміном) виконання відповідачем своїх зобов'язань вважається строк 24 місяці включно до 23.04.2014 року. Відповідно до п.5.2.1 кредитного договору, відповідач зобов'язується повернути кредит позивачу в порядку та на умовах, визначених кредитним договором. В заяві-анкеті відповідач сам просив надати йому строк (термін) для погашення заборгованості у розмірі 24 місяці, що йому і було надано та засвідчено у кредитному договорі. Тому початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у позивача права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, а також з моментом початку нарахування пені та процентів на прострочену суму боргу. Оскільки умовами договору не передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та не встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення заборгованості та інших платежів за кредитним договором. Отже, початок перебігу позовної давності починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи що кредитним договором встановлено чітку дату виконання зобов'язань, то початок перебігу позовної давності для стягнення основного боргу необхідно обчислювати з дня прострочення кредиту. Виходячи з висновків «Узагальнення судової практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві судами Харківської області у 2012 році», відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в 1 рік. Разом з тим, суди Харківської області враховують, що вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) за своїм характером є додатковими (похідними) вимогами щодо основного зобов'язання. У випадку, якщо неустойкою забезпечується виконання зобов'язання, на яке розповсюджується загальна позовна давність, право на таке стягнення втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, скорочена позовна давність стосовно неустойки фактично означає можливість стягнення неустойки за 1 рік, якщо не сплинув строк позовної давності щодо основної вимоги. Зменшення строків позовної давності є суворим порушенням прав ПАТ АБ «Експрес-Банк». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в зв'язку із захворюванням та неможливістю самостійного пересування, надав суду заяву про застосування строків позовної давності, копії довідки до акту огляду МСЕК від 15.01.2015 року і пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 05.02.2015 року та просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Представник відповідача-адвокат Соколова Р.І. в судовому засіданні просила задовольнити заяву відповідача та застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ АБ «Експрес-банк» щодо стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором та додаткових вимог, відмовити в задоволенні позову та звільнити відповідача від сплати судового збору, в зв'язку з тим, що останній являється інвалідом І групи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23.04.2012 року між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №68417/06/к1, згідно якого відповідач отримав споживчий кредит в розмірі 15000 грн. строком на 24 місяця з датою повернення не пізніше 23.04.2014 року зі сплатою 24% річних (а.с.4-5). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе певні зобов'язання. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з розрахунку загальної суми заборгованості та довідки про рух коштів по рахунку для обліку заборгованості по кредиту, за кредитним договором №68417/06/к1 від 23.04.2012 року здійснених станом на 18.11.2015 року, відповідачем були здійснені останні погашення заборгованості по кредиту: 09.07.2012 року в сумі 182,10 грн. - тіло кредиту, 12.09.2012 року в сумі 144,43 грн. - проценти по кредиту. В подальшому відповідач [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом (а.с.15,16,17,18-32). Відповідно до п.5.3.10 кредитного договору, банк має право достроково витребувати у відповідача кредит з нарахованими процентами за період фактичного використання ним та інші платежі, що підлягають сплаті згідно умов договору та визначати строки (терміни) дострокового повернення кредиту, процентів та інших платежів з договором, з наступного робочого дня після настання випадку - наявність обставин, які явно свідчать про те, що наданий відповідачу кредит своєчасно не буде повернуто, будь-яке невиконання або неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором (а.с.4-5). Як вбачається з листа Лозівського відділення АБ «Експрес-банк» №25.06-10/292 від 14.09.2012 року відповідача [PERSON] було повідомлено про наявність несплачених чергових платежів за кредитом, припинення терміну дії кредитного договору, у зв'язку з порушенням останнім умов договору, необхідністю до 27.09.2012 року повністю погасити заборгованість за кредитом та процентами у сумі 13247,37 грн., а у разі непогашення у строк до 27.09.2012 року, до нього будуть застосовані заходи примусового стягнення боргу у судовому порядку в тому числі за рахунок реалізації всього належного йому майна, на яке може бути звернене стягнення (а.с.12). Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно п.31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. ?У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. ? Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до відповідача протягом трьох років, починаючи від цієї дати. Враховуючи правові позиції Верховного суду України викладені в постановах у справах №6-31цс15 від 03.06.2015 року, №6-190цс14 від 21.01.2015 року, №6-246цс14 від 11.02.2015 року, №6-239цс14 від 04.02.2015 року, суд дійшов висновку, що перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами, що випливають з умов кредитного договору №68417/06/к1 від 23.04.2012 року розпочався саме з 28.09.2012 року. Позивач звернувся до суду лише 06.01.2016 року, тобто з пропущенням строку позовної давності, в матеріалах справи відсутні докази того, що після визначеного строку повного погашення заборгованості за кредитом та процентами в сумі 13247,37 грн., позивачем приймалися заходи в межах загального строку позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, відсотках, пені та штрафів. Позивач у позові не зазначив причини пропуску строку позовної давності та не заявляв клопотання про його поновлення. Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача [PERSON] та його представника-адвоката Соколової Р.І., які наполягали на застосуванні строку позовної давності, вважають, що строк для звернення до суду сплив, а вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за даним договором в розмірі 45394,09 грн. заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому судом, під час розгляду справи були створені всі необхідні умови для забезпечення здійснення позивачем наданих законом прав для всебічного та повного дослідження обставин справи, у порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було роз'яснено права та обов'язки, положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, позивач попереджався про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і відповідне право на забезпечення доказів. Зазначеними правами позивач особисто або через свого представника, не скористався. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідачі як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed