Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

05.11.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 29.03.2007 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії 1-ЖД №051573, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції в Одеській області від 29.03.2007 року, актовий запис №27. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем, що підтверджується актом обстеження матеріально побутових умов сімї, складеного 19.10.2018 року депутатом Роздільнянської міської ради [PERSON] Спільне життя з відповідачем не склалось через постійні конфлікти, які виникали через образи та інше, внаслідок чого шлюбні стосунки між сторонами припинились. На даний час позивач проживає з іншою жінкою та не бажає примирення з відповідачкою. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, строк на примирення не надавати. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та справу розглядати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи була сповіщена належним чином, надала суду заяву в якій позовні вимоги визнала повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу з [PERSON] просила суд розглянути справу за її відсутності. У звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання\~відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.03.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії 1-ЖД №051573, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №27. (а.с.4) Від спільного життя сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Сторони припинили подружні відносини однією сімєю та проживають окремо. Причиною розпаду сімї є непорозуміння один одного. Позивач на розірвання шлюбу згоден та наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, вважає, що їх сім`я розпалася остаточно. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу майна подружжя та місця проживання дитини не має. Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі ст.105 ч.3, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved