Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

06.12.2017 р. позивач звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що у шлюбі народився син [PERSON], [INFO], який на даний час є курсантом першого курсу навчання Національної академії Державної прикордонної служби України імені [PERSON], знаходиться на утриманні позивачки. Досягши повноліття він продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги на час навчання у навчальному закладі для оплати повноцінного харчування, придбання методичної та навчальної літератури, одягу тощо. Позивач працює, однак її заробітку на утримання сина не вистачає. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, не надає, хоча і має можливість. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, не скористався своїми правами щодо подання відзиву на позовну заяву, доказів на підтвердження своїх заперечень. Також через канцелярію суду надійшла заява третьої особи [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, у вказаній заяві позовні вимоги підтримав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 27 квітня 2018 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач є батьками [PERSON], 10.12.1999р.н. Вказана обставина встановлена на підставі копії свідоцтва про його народження /а.с. 7/. З довідки ТОВ «Жилкомсервіс» від 28.11.2017 вбачається, що [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю /а.с. 8/. З матеріалів справи вбачається, що на даний час син відповідача, [PERSON], є повнолітнім, але не досяг 23 років, є курсантом першого курсу на денній формі навчання Національної академії Державної прикордонної служби України імені [PERSON] з 29 липня 2017 року, поставлений на всі види забезпечення. Проте за доводами позивача стипендія, яку він отримує є незначною і матеріальне забезпечення не може повністю покрити його витрати, а тому позивач вимушена регулярно надавати сину матеріальну допомогу, що підтверджується копією виписки з карткового рахунку позивача та копіями квитанцій, долучених до матеріалів справи /11-16/. Термін навчання [PERSON] чотири роки. З пояснень позивача вбачається, що вона не спроможна повністю забезпечити потреби сина, а син отримує лише незначну стипендію, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, не надає, хоча має таку можливість. Так, згідно з відомостями Шосткинської обєднаної державної податкової інспекції, наданими на запит суду, за 2017 рік відповідач отримав заробітну плату та інші доходи в загальній сумі 155859,16грн, тобто на місяць мав дохід біля 13000 грн. Жодних доказів, спростовуючих викладене, відповідачем з дотриманням вимог ст. ст. 12, 13, 74, 81 ЦПК України, суду не надано. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З урахуванням встановлення при розгляді даної справи наявності перелічених вище обставин, з якими закон пов`язує обґрунтованість стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання його повнолітнього сина [PERSON] на період навчання, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення [PERSON] 23 років. При цьому, визначаючи розмір цих аліментів, суд керується наступним. Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи майновий стан позивача, яка не має змоги утримувати у достатньому обсязі повнолітнього сина і [PERSON], а також майновий стан відповідача, який перебуває в працездатному віці, офіційно працевлаштований і отримує достатні доходи для надання матеріальної допомоги повнолітньому синові, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу щомісячно. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved