Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

06.08.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною, [PERSON], [INFO], трирічного віку, щомісячно, починаючи з часу подачі позову до суду. В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебувають у шлюбних відносинах з 26.09.2014 року. На даний час сім`я розпалася, син перебуває на утриманні позивачки, відповідач матеріальної допомоги дружині не надає. Сама позивачка джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, не має. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву від 01.10.2015 року про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 19). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час, день та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с.15 отримана повістка по виклик у судове засідання 10.09.2015 року разом з позовною заявою із додатками та ухвалою суду про відкриття провадження по справі, а також а.с. 18 - повернута до суду через закінчення терміну зберігання на об'єкті поштового зв'язку повістка про виклик у судове засідання 01.10.2015 року). Таким чином, відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України судом встановлена повторність неприбуття відповідача у судове засідання без поважних причин. Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому порядку, а згідно з абзацом 3 вказаної частини ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 26.09.2014 року був укладений шлюб між позивачкою та відповідачем по справі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (актовий запис №1160) (а.с. 9). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 10.04.2015 року, виданого виконавчим комітетом Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області (актовий запис №2) (а.с. 8). Відповідач по справі в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дружини на момент пред`явлення позову не надає. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини - до досягнення дитиною трьох років. Згідно з копіями довідок №350 та №351 від 05.08.2015 року, виданими виконавчим комітетом Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області, дитина сторін по справі проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її повному утриманні (а.с. 4, 5). Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, а відповідно до ч.6 вказаної статті право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. В той же час суд не погоджується з заявленими позивачкою вимогою щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, оскільки позивачка не повідомила суд, чи має відповідач інші зобов'язання, зокрема і аліментні, що в разі задоволення позову може призвести до порушення прав інших осіб, які такі зобов'язання отримують та з урахуванням стягнення аліментів на дитину між тими ж сторонами по справі №632/1778/15-ц, провадження 2/632/690/15 може призвести до утримання з відповідача щомісячно більше 50% розміру його заробітної плати, що заборонено законодавством. Належним розміром аліментів, які можуть бути стягнуті з відповідача суд вважає 1/6 частину від усіх видів його заробітку. Відповідно до п.36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову визначити неможливо, що має місце в даному випадку, то судові витрати розподіляються порівну між сторонами. Враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору, суд відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави розмір судового збору в сумі 121,80 грн., що дорівнює половині суми, яку повинен був би сплатити відповідач, якщо б позов був би задоволений повністю. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial