Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

06.02.2015 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відшкодування понесених по справі витрат, пояснюючи свої вимоги наступним: 28.09.2014 року у місті Слов'янську по вул. Комунарів сталася подія ДТП, в якій відповідач [PERSON], керуючи власним транспортним засобом «ЗАЗ-1102», державний номерний знак [NUMBER], здійснив зіткнення з належним йому автомобілем «КАМАЗ», державний номерний знак [NUMBER], який в наслідок події ДТП отримав механічні пошкодження. За фактом ДТП [PERSON] був притягнутий Слов'янським міськрайонним судом до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпроАП України. Згідно висновку авто-товарознавчого дослідження № 155/14 від 03.11.2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «КАМАЗ» складає 6050,58 грн. За послуги експерта ним було сплачено 350,00 грн. На ремонт автомобіля ним було витрачено 6710,00 грн. Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) відшкодувало йому 3212,15 грн., невідшкодованими залишилися 3682,85 грн. Діями [PERSON] йому завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює в суму 6500,00 грн., та яка складається з того, що в наслідок події ДТП він отримав душевні страждання та хвилювання, не міг тривалий час користуватися власним автомобілем Просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь 3682,85 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 6500,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати. В подальшому, під час судового розгляду справи, після виплати МТСБУ ще 535,43 грн., позивач уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути з [PERSON] 3147,42 грн. матеріальних збитків, інші позовні вимоги залишив незмінними. 16.03.2015 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] до участі в судовому розгляді справи у якості третьої особи було залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення, які співпадають із викладеним у позові, додатково суду пояснив, що належний йому автомобіль «КАМАЗ» було відремонтовано в м. Краматорську, за ремонтні роботи сплатив 1980 грн., запасні частини він купив у м. Харкові, вартість запасних частин склала 4730,00 грн. Моральна шкода йому заподіяна також тим, що автомобіль тривалий час знаходився в ремонті і не приносив прибуток, у нього погіршився стан здоров'я, він у лютому 2015 року переніс гіпертонічний криз, був примушений викликати швидку медичну допомогу, проходити медичне обстеження та лікування. Він ніяких претензій до МТСБУ не має, МТСБУ виплатило йому вартість ремонтно-відновлювальних робіт із урахуванням зносу автомобіля, але різницю від виплаченою МТСБУ сумою та дійсною вартістю відновлювальних робіт потрібен відшкодувати [PERSON], який є винним у події ДТП. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що у зв'язку з тим, що МТСБУ відшкодувало [PERSON] повну вартість ремонтно-відновлювальних робіт із урахуванням зносу автомобіля, то більше ніхто [PERSON] не зобов'язаний відшкодовувати ремонтно-відновлювальні роботи, які перевищують їх вартість із урахуванням зносу автомобіля, як це передбачено ст. 34.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а моральна шкода позивачем не доведена, автомобіль «КАМАЗ» отримав незначні пошкодження, ремонт автомобіля тривав незначний час. [PERSON] придбав для [PERSON] фару на автомобіль «КАМАЗ» замість пошкодженої за 350 грн., але [PERSON] відмовився її взяти у зв'язку з тим, що фара була виробництва Білорусь, а не РФ. Представник третьої особи Моторне (транспортне) страхове бюро України Чехоєва Н.М. до суду не з'явилася, але надіслала заяву, в якій просить суд розглянути справу за відсутності представника МТСБУ та врахувати те, що МТСБУ свої обов'язки перед [PERSON] виконало у повному обсязі, відшкодувавши йому відповідно до вимог ст.ст. 9.2, 22, 36.2, 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування в розмірі 3562,58 грн. З наданих сторонами суду доказів слідує наступне: Позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. - оплата вимог майнового характеру, 65,00 грн. - оплата вимог немайнового характеру/стягнення моральної шкоди (а.с. 1, 2). З висновку експерта № 155/14 від 03.11.2014 року авто-товарознавчого дослідження слідує, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «КАМАЗ», державний номерний знак [NUMBER] складає 6050,58 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «КАМАЗ», державний номерний знак [NUMBER] (вартість ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням зносу) складає 3212,58 грн., ринкова вартість автомобіля «КАМАЗ», державний номерний знак [NUMBER] складає 311133,00 грн. (а.с. 11-19). [PERSON] 13.10.2014 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння ДТП 28.09.2014 року за ст. 124 КпроАП України у вигляді штрафу на користь держави у сумі 340,00 грн. (а.с. 9). [PERSON] є власником автомобіля «КАМАЗ», державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 8). 30.10.2014 року [PERSON] сплачено 350,00 грн. за проведення авто-товарознавчого дослідження (а.с. 10). Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) перерахувало [PERSON] 3562,58 грн. (а.с. 7, 52-55). Вартість запасних частин для автомобіля «КАМАЗ», державний номерний знак [NUMBER] склала 4630,00 грн. (а.с. 25,69). Вартість ремонтних робіт автомобіля «КАМАЗ», державний номерний знак [NUMBER] склала 1980,00 грн., ремонтні роботи були закінчені 10.11.2014 року (а.с. 26, 27, 68). 12.10.2014 року [PERSON] придбав фару на автомобіль «КАМАЗ» за 350,00 грн. (а.с. 35). 07.11.2014 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування збитків в наслідок ДТП (а.с. 42). 16.03.2015 року за місцем мешкання для [PERSON] викликалась швидка медична допомога у зв'язку із ішемічною хворобою серця, [PERSON] проходив медичне дослідження (а.с. 44-47). Розглядаючи справу суд виходив із наступного чинного законодавства України: Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачене відшкодування в меншому чи більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено наступне: Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (пункт 4 Постанови). Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (пункт 16 Постанови). З урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку (пункт 19 Постанови). Статтею 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Таким чином, подія ДТП, яка мала місце 28.09.2014 року, визнана страховиком МТСБУ страховим випадком, МТСБУ позивачу [PERSON] 23.01.2015 року виплачена вартість матеріального збитку у сумі 3027,15 грн. та 23.03.2015 року виплачена вартість матеріального збитку у сумі 535, 43 грн., усього виплачено 3562,58 грн. Відповідно до висновку товарознавчої експертизи вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля складає 6050,58 грн., вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля з урахуванням зносу автомобіля складає 3212,58 грн. Сама вартість товарознавчої експертизи склала 350,00 грн. З арифметичного розрахунку слідує, що МТСБУ повністю відшкодувало [PERSON] вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля з урахуванням зносу автомобіля у сумі 3212,58 грн. та вартість проведення товарознавчої експертизи у сумі 350,00 грн.: 3212,58 грн. + 350,00 грн. = 3562,58 грн. Повна відповідність вартості ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля з урахуванням зносу автомобіля за висновком товарознавчої експертизи з додаванням вартості самої експертизи суми виплаченого страховиком МТСБУ [PERSON] відшкодування є доказом узгодження між МТСБУ та [PERSON] відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розміру страхового відшкодування саме у розмірі вартості ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля з урахуванням зносу автомобіля - у сумі 3212,58 грн. та підтвердженням отримання [PERSON] цього відшкодування у повному обсязі. В позовних вимогах [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] 3147,42 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, виходячи із того, що на ремонт автомобіля ним було витрачено 6710,00 грн. та 350 грн. на відшкодування вартості автотоварознавчого дослідження, що саме 3147,42 грн. залишилися йому невідшкодованими відносно завданої матеріальної шкоди. Будь-яких вимог до МТСБУ [PERSON] не пред'являє. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачене наступне: «Стаття 29. Шкода, пов'язана з пошкодженням транспортного засобу У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки». Таким чином, МТСБУ відшкодувало [PERSON] витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», але вартість відновлювальних робіт була визначена з урахуванням зносу, МТСБУ також відшкодувало [PERSON] вартість автотоварознавчого дослідження в розмірі 350 грн., але, у зв'язку з тим, що вартість відновлювальних робіт з автомобілю «КАМАЗ» фактично обійшлася [PERSON] в суму 6610,00 грн., то різниця в сумі 2797 грн. 42 коп. (3147,42 грн. - 350,00 грн. (вартість автомобільної фари, від отримання якої [PERSON] відмовився) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподаювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні. Суд зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт спричинення позивачу моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин або якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі або в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду і з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача [PERSON], погіршення його здібностей в наслідок пошкодження автомобіля, ступеня вини [PERSON], інші обставини справи, які мають суттєве значення, в тому числі і форму вини адміністративного правопорушення. При цьому суд, відповідно до ст. 60 ЦПК України, вважає за недоведеними та не доказаними позивачем наступні обставини, а саме стосовно того, що автомобіль «КАМАЗ» отримав значні пошкодження (при остаточній вартості автомобіля 311133,00 грн. повна вартість відновлювальних робіт із урахуванням вартості запасних частин склала 6610,00 грн.), позивач не міг значний час користуватися автомобілем «КАМАЗ» (подія ДТП мала місце 28.09.2014 року, автомобіль був відновлений 10.11.2014 року), погіршення стану здоров'я [PERSON] пов'язане саме з подією ДТП, так, як зазначені обставини не доведені, жодного доказу на підтвердження наявності зазначених обставин суду не надано. Таким чином, відповідно до норм ЦК України, суд, з урахуванням обставин, які мають істотне значення, ступеня вини особи, яка її завдала а також принципів розумності та справедливісті, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди в грошовому викладі, та вважає за можливим і достатнім стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. 00 коп., при цьому суд також враховує те, що факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпроАП України також є для позивача само по собі частковим відшкодуванням спричиненої відповідачем моральної шкоди. Розглядаючи позовні вимоги в частині відшкодування понесених по справі витрат суд виходить з наступного: Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Позивачем [PERSON] документально підтверджені в судовому засіданні понесені ним по справі судові витрати: по сплаті судового збору на суми 243,60 грн. - оплата вимог майнового характеру, 65,00 грн. - оплата вимог немайнового характеру/стягнення моральної шкоди). Зазначені витрати по сплаті позивачем [PERSON] судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем [PERSON] частково, пропорційно задоволеним вимогам, а саме: тільки в частині відшкодування витрат майнового характеру в сумі 243,60 грн. та немайнового характеру /стягнення моральної шкоди в сумі 1000,00 грн./ - в сумі 10,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial