Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

06.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що подружнє життя не склалося, поступово відносини з відповідачем стали псуватися, в сімї почалися постійні сварки, сторони не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань. Чоловік перестав на постійній основі працювати, вдома допомагати теж відмовлявся. При цьому перестав поважати позивача як особистість, не рахувався з її бажаннями й не поважав її працю в інтересах сімї. Постійно принижував позивача перед дітьми, брудно лаявся, обзивав дітей. На всі зауваження й прохання перестати так себе поводити відповідав відмовою. Позивач намагалася налагодити відносини, але марно. Спільне господарство сторони не ведуть більше 2 років. У сторін абсолютно різні погляди на життя та виховання дітей. Подальше спільне життя й збереження сімї позивач вважає неможливими. Між сторонами досягнута угода про утримання дітей. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. До судового засідання позивачка не зявилася, суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, просила залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач до судового засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 липня 1997 року між [PERSON] та [PERSON], було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим відділом реєстрації одружень м. Миколаєва, серія І-ФП №002445. Від шлюбу подружжя мають трьох дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Подружнє життя між сторонами не склалося, поступово відносини стали псуватися, в сімї почалися постійні сварки, сторони не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань. Більше двох років сторони господарство не ведуть. У сторін абсолютно різні погляди на життя та виховання дітей. Подальше спільне життя й збереження сімї вважає неможливими. Між сторонами досягнута угода про утримання дітей. В звязку з викладеним, суд приходить до переконання, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам сторін. За такого, суд вважає, що їх сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved