Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

05 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за період з січня 2013 року по липень 2016 року в сумі 56945 грн. 75 коп. Позивач зазначав, що рішенням Обухівського районного суду від 14 жовтня 2010 року їх з відповідачем шлюб розірвано. Цим же рішенням з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04.10.2010 року до досягнення дітьми повноліття. Вказаний лист було пред'явлено стягувачем до виконання до ВДВС. Оскільки сторони та їх неповнолітні діти після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім'єю, відносини між ними покращились, [PERSON] відкликала поданий нею виконавчий лист з виконавчої служби. З 04 серпня 2016 року сторони разом не проживають. Довідкою розрахунком третьої особи від 11.08.2016 року на підставі дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів йому нараховано заборгованість за період з січня 2013 року по липень 2016 року у розмірі 56945 грн. 75 коп. Вважає, що вказана заборгованість нарахована безпідставно за три минулі роки, оскільки він не ухилявся від сплати аліментів, його не розшукували, він не перебував за кордоном. Посилаючись на викладене, вимоги ст.197 СК України позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що перебував у шлюбі з відповідачем з [INFO] року, від шлюбу мають двох дочок, [INFO] та [INFO]. В 2010 році рішенням суду за ініціативою відповідача їх шлюб було розірвано та з нього стягнуто аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки його доходів. До 04 серпня 2016 року він з відповідачем та дітьми проживали разом. В серпні його викликали до виконавчої служби та вручили розрахунок заборгованості по аліментам за період з січня 2013 року по липень 2016 року в розмірі 56945 грн.75 коп. Він не знав про те, що з нього стягнуто аліменти, вони разом з дружиною та дітьми проживали однією сім'єю до серпня 2016 року, він утримував їх матеріально, дбав про них. Відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечила, пояснила, що проживала з відповідачем з [INFO] року по жовтень 2015 року. Рішенням суду в 2010 році їх шлюб розірвано та з чоловіка стягнуто аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки його доходу. Виданий на підставі вказаного рішення виконавчий лист в 2010 році нею було подано до ВДВС. В 2013 році вона вказаний лист забрала, оскільки [PERSON] аліментів не платив. Вони дійсно проживали разом, однак позивач з 2010 року не працював, матеріальної допомоги на утримання не надавав, весь тягар по забезпеченню дітей лежав на ній. В 2016 році вимушена була звернутися до виконавчої служби з дублікатом виконавчого листа про стягнення заборгованості на підставі чого було нараховано заборгованість по аліментам. Зазначила, що позивачу було відомо про стягнення аліментів, однак він їх не сплачував і до цього часу не сплачує. Третя особа, старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Зеленевич О.В. в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, виконавчого провадження № 795/8, цивільної справи №2-2099/10 приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14.10.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Цим же рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2010 року і до повноліття дітей. Як вбачається з цивільної справи №2-2099/10 відповідач 14 жовтня 2010 року підписав заяву в якій надав згоду на розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів, просив справу розглядати у його відсутність. В подальшому він сплатив судові витрати, що вбачається з наявних у справі квитанцій. Копію рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів позивач отримав 04.09.2014 року, що підтверджується поштовим повідомленням. 11.11.2015 року до суду надійшла заява старшого державного виконавця про видачу дубліката виконавчого листа №2-2099 від 14.10.2010 року у зв'язку із втратою виконавчого документу. Згідно вказаного звернення після відкриття виконавчого провадження за заявою даний виконавчий лист був направлений поштою ВДВС Обухівському МРУЮ стягувачці і був втрачений в процесі пересилки. Ухвалою Обухівського районного суду від 26.11.2015 року заяву старшого державного виконавця задоволено. Видано дублікат виконавчого листа про стягнення з [PERSON] аліментів на підставі рішення Обухівського районного суду від 14.10.2010 року. Копія вказаної ухвали сторонами отримана. 27.01.2016 року судом видано дублікат виконавчого листа, який стягувачем звернуто до виконання 11.07.2016 року. Постановою старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС 11.07.2016 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом та цього ж дня боржнику направлено виклик повідомлення. 11.08.2016 року постановою старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС накладено арешт на все майно боржника та заборонено здійснювати його відчуження. Згідно довідки-розрахунку старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного ВДВС від 11.08.2016 року заборгованість по дублікату виконавчого №2-2099/10 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей з 01 січня 2013 року по 31 липня 2016 року складає 56945 грн. 75 коп. Вказана заборгованість нараховувалася державним виконавцем відповідно до вимог ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.3 ст.195 СК України. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального Всупереч вимог ст.60 ЦПК України позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог про підстави звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, яка утворилась за період з січня 2013 року по липень 2016 року в судовому засіданні не надав. Відсутні також будь-які докази того, що за вказаний період часу [PERSON] добровільно надавав матеріальну допомогу відповідачу на утримання неповнолітніх дітей. Положенням ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно ч.3 ст.197 СК України (виключена ЗУ № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року), дійсно визначено, що суд може звільнити платника від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Разом з тим, ст.194 СК України передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. За таких обставин, старшим державним виконавцем Зеленевичем О.В. у відповідності до ч.1 ст.194 СК України правомірно було нараховано заборгованість по аліментах за три попередні роки, враховуючи, що доказів про сплату позивачем аліментів за вказаний період часу не надано. За змістом ч.3 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. При цьому, відповідач пред'явила дублікат виконавчий лист до виконання 11 липня 2016 року, тобто в межах строку, встановленого законом. Посилання позивача, що йому не було відомо про стягнення з нього аліментів на дітей не заслуговують на увагу, оскільки про наявність у нього дітей, які потребують матеріальної і моральної підтримки [PERSON] було відомо. Обізнаність його з рішенням суду вбачається і з матеріалів справи №2-2099/10 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів. Частина 2 ст.197 СК України вказує на те, що за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою, або іншою обставиною, що має істотне значення. Під іншими обставинами вважається наприклад, знаходження у лавах Збройних Сил України на строковій службі; тяжке матеріальне становище або склалися несприятливі обставини для нього, які утруднюють сплату аліментів. Необізнаність позивача про наявність виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів на неповнолітніх дітей не позбавляло останнього обов'язку забезпечувати належне утримання дітей . У [PERSON] відсутня будь-яка тяжка хвороба, він не перебував на службі у Збройних Силах, не має тяжкого матеріального становища, а заборгованість по аліментам виникла лише з підстав ухилення від свого батьківського обов'язку, щодо утримання дітей. Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За встановлених судом обставин правових підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

Outcome: dismissed