Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

05.10.2021 позивач звернулась до суду, мотивуючи тим, що 28.05.2021 між нею та [PERSON] було укладено договір позики. Факт укладення такого договору підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою. За умовами вказаного договору відповідач [PERSON] взяла у позивачки в борг грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) доларів США, що еквівалентно на дату укладення договору та передачі грошових коштів відповідачу сумі 206475,00 грн. згідно з офіційним курсу НБУ станом на 28.05.2021. Згідно з домовленістю строк виконання обов`язку з поверненням позики в повному обсязі 10.06.2021, що власноручно написано у розписці. Позивачка зазначає, що в порушення умов договору позики, на день звернення до суду із цим позовом відповідачка не повернула позичені грошові кошти. На усі вимоги щодо повернення боргу не реагує. Зазначає, що граничний термін виконання зобов`язання відповідачем з повернення їй коштів настав 10.06.2021. Всупереч вимогам законодавства відповідач у порядку та в строки встановлені умовами договору суму позики не повернула, та не має наміру повертати. Неодноразові усні прохання і вимоги про повернення боргу постійно ігнорує. Зазначене підводить до висновку, що відповідач відмовляється виконувати свої зобов`язання з поверненням грошових коштів. Таким чином позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 7586,91 доларів США, з яких: 7500 доларів США сума основного боргу; 21,57 доларів США відсотки за користування позикою; 65,34 доларів США 3% річних. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позивач до судового засідання 22.11.2021 не з`явилась. Надала до канцелярії суду заяву, відповідно до якого просила розгляд справи про стягнення боргу розглядати за відсутності сторони позивача. Проти ухвалення заочного рішення за результатами розгляду справи не заперечила. Посила задовольнити позовні вимоги викладені в прохальній частині позовної заяви в повному обсязі (а.с. 4). Відповідач [PERSON] будучи повідомлена про місце, дату та час судового засідання за місцем реєстрації (а.с. 21), до судового засідання повторно не з`явилася, хоча про місце дату та час судового засідання повідомлялася заздалегідь та належним чином (а.с. 31, 40). Таким чином суд вважає, що відповідач була належним чином повідомлена про судове засідання, втім до суду не з`явилася, відзиву на позовну заяву та будь-яких клопотань суду не надала. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, розпискою від 28.05.2021 (а.с. 11) [PERSON] жителька [ADDRESS] , взяла в борг у [PERSON] кошти в сумі 7500 доларів США і зобов`язується повернути до 10.06.2021. Довідкою (а.с. 12) сторона позивачки зазначає офіційний курс НБУ валюти USD станом на 04.10.2021, що становить 26,21 грн за 1 долар США. У відповідності ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». В статтях 524, 533 ЦК України йдеться мова про те, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Велика Палата Верховного Суду України справі № 373/2054/16-ц від 16.01.2019 зробила висновки щодо застосування іноземної валюти при виконанні договірних зобов`язань, зазначивши, що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачем заявлено суму до стягнення саме у грошовій одиниці України гривні в еквіваленті іноземної валюти - доларах США, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, суд може стягнути борг в іноземній валюті, зокрема у доларах США. Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] суми боргу згідно розписки підлягають задоволенню, а саме у розмірі 7500,00 доларів США. Суд вважає, що наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних у позовній заяві позивачем зроблено вірно, виходячи з наступного. Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до рішення НБУ № 142-рш від 15.04.2021 року встановлено розмір облікової ставки з 16.04.2021 року по 17.06.2021 року на рівні 7,5 % річних, що становить 1,54109589 % в день (7500 $ х 0,075 / 365 днів = 1,54109589 %). Отже, проценти за користування позикою в період з 28.05.2021 року по 10.06.2021 року (14 днів) розраховуються наступним чином: 1,54109589 % х 14 днів = 21,57$ Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом розраховується наступним чином. Сума 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України станом на 04.10.2021 року складає 65,34 доларів США (7500 доларів США х 3% річних: 365 х 106 днів (період прострочення з 11.06.2021 по 04.10.2021)). З огляду на те, що кошти за розпискою відповідачка повинна була повернути в строк до 10.06.2021, то з цього часу відповідачка є такою, що прострочила виконання грошового зобов`язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої розпискою та законом. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію позивачки, відсутність заперечень з боку відповідачки суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені, підтверджені належними доказами та підлягають до задоволення. Судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 2018,87 грн. (а.с. 2), відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідачку.

Outcome: approved