Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

07.03.2017 [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України, третя особа: Державна Казначейська служба України про стягнення коштів у зв`язку з тривалим не виконанням рішення суду. Свій позов позивач обґрунтував тим, що він звернувся з позовом до Міністерства оборони України, який був задоволений. 11.03.2014 рішення Деснянського районного суду м. Києва № 754/14937/13-а набрало законної сили суд задовольнив його позовні вимоги та зобов`язав Міністерство оборони України призначити [PERSON] одноразову грошову допомогу як інваліду третьої групи у розмірі 27-місячного грошового забезпечення, на день виплати допомоги, за останньою посадою на день звільнення, передбачених ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Печерський районний суд м. Києва ухвалою 24.01.2017 зобов`язав позивача звернутись до Солом`янського районного суду м. Києва. Зазначив, що вже майже 3 роки, рішення суду відповідач не виконує, кошти визначені судом позивач не може отримати, не зважаючи на його неодноразові заяви та скарги. Маючи певні майнові зобов`язання за рішенням суду, відповідач їх не виконує, чим наносить позивачу матеріальну шкоду. Припустив, що розмір його грошового забезпечення на час виплати становить 7000,00 грн. Відповідно загальна сума заборгованості становить - 189000,00 грн. Зазначив, що боржник зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Заборгованість з врахуванням індексу інфляції за період березень 2014 року - грудень 2016 року складає 228004,40 грн. Також, посилався на можливість стягнення за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти річні. Загалом з 11.03.2014, з урахуванням часу розгляду даної справи в суді, сума до стягнення за простроченням сплати складає 189000,00 грн., з урахуванням 3% річних, становить 17525,40 грн. Повідомив, що внаслідок несплати відповідачем заборгованості він поніс збитки у вигляді упущеної вигоди. Загалом з 11.03.2014, з урахуванням часу розгляду даної справи в суді, належить стягнути з відповідача у зв`язку з втраченою вигодою за прострочення сплати 121533,00 грн. Враховуючи зазначене, позивач просив суд: визнати незаконною бездіяльність боржника Міністерство оборони України, у зв`язку з тривалим не виконанням рішення суду від 11.03.2014. стягнути з відповідача Міністерства оборони України на користь [PERSON] , у зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань, кошти за прострочення 3% річних від суми зобов`язання 17525,40 грн. стягнути з відповідача Міністерства оборони України на користь [PERSON] , у зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань, кошти пов`язані з інфляцією 228004,40 грн. стягнути з відповідача Міністерства оборони України на користь [PERSON] , у зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань, кошти пов`язані з втраченою вигодою 121533,00 грн. стягнути на користь [PERSON] з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України кошти у розмірі 367062,80 грн. 07.03.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13.03.2017 було залишено позовну заяву без руху. 04.05.2017 позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви. Відповідно до позовної заяви з усуненими недоліками від 03.05.2017 позивач просив суд: стягнути з відповідача Міністерства оборони України на користь [PERSON] , у зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань, кошти за прострочення 3% річних від суми зобов`язання 17525,40 грн. стягнути з відповідача Міністерства оборони України на користь [PERSON] , у зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань, кошти пов`язані з інфляцією 228004,40 грн. стягнути з відповідача Міністерства оборони України на користь [PERSON] , у зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань, кошти пов`язані з втраченою вигодою 121533,00 грн. стягнути на користь [PERSON] з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України кошти у розмірі 367062,80 грн. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15.05.2017 було відкрито провадження. Сторонам було направлено копію ухвали від 15.05.2017, також відповідачам було направлено копію позовної заяви із додатками. 21.07.2017 представником Міністерства оборони України було подано клопотання про застосування позовної давності та клопотання про закриття провадження у справі. 27.07.2017 представником Міністерство оборони України було подано заперечення на цивільний позов [PERSON] про стягнення коштів. Відповідно до заперечень відповідач вважав позов безпідставним, необґрунтованим та не підлягає задоволення. Заперечення відповідач обґрунтував тим, що оскільки предметом спору справи є стягнення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку із встановленням інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, то це свідчить про те, що правовідносини даного спору пов`язані з проходженням публічної служби та з реалізацією Міноборони владних повноважень з виконання покладених на нього законодавством завдань. А також, зазначив, що позивач помилково вважає, що між ним та Міністерством оборони України існують майнові зобов`язання визначені Цивільним кодексом України. Враховуючи зазначене, відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні 11.04.2018 представником відповідача було заявлено клопотання про закриття провадження у справі, обґрунтоване тим, що предметом спору у вказаній справі є стягнення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку із встановленням інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, то це свідчить про те, що правовідносини даного спору пов`язані з проходженням публічної служби та реалізацією Міноборони владних повноважень з виконання покладених на нього законодавством завдань. На думку сторони відповідача, даний спір має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства. Ухвалою від 11.04.2018 у задоволені клопотання відмовлено. 16.05.2018 відповідач подав відзив на цивільний позов [PERSON] про стягнення коштів, яким вважає позов безпідставним, необґрунтованим, таким, що не підлягає задоволення та просив відмовити у задоволенні позову. Позивач не надав суду відповідь на відзив. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. 06.11.2013 постановою Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/14937/13-а було: задоволено позов [PERSON] до Міністерства оборони України, [INFO] про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії; визнано протиправними дії [INFO] по відмові в оформленні та поданні до Міністерства оборони України документів для виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності та відмови у виплаті одноразової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язано Міністерство оборони України призначити [PERSON] одноразову грошову допомогу як інваліду третьої групи у розмірі 27-місячного грошового забезпечення, на день виплати допомоги, за останньою посадою на день звільнення, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та перерахувати на рахунок [INFO] суму одноразової грошової допомоги як інваліду третьої групи для виплати; зобов`язано [INFO] виплатити [PERSON] суму одноразової грошової допомоги як інваліду третьої групи у розмірі 27-місячного грошового забезпечення, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Рішення набрало законної сили 11.03.2014. Відповідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.10.2017 № 113 відповідач у зв`язку з набуттям законної сили рішень судів, прийняв таке рішення: на виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2013 за справою № 754/14937/13-а, ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 та ухвали Вищого Адміністративного суду України від 05.05.2014 за справою № К/800/23878/14 призначити одноразову грошову допомогу полковнику в запасі [PERSON] ( [INFO] ), якого 08.12.2004 звільнено з військової служби та 11.12.2012 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу (довідка МСЕК серія 10 ААА № 799403 від 11.12.2012), в розмірі 27-місячного грошового забезпечення з урахуванням раніше отриманої страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням у зв`язку з втратою 15% працездатності (1275,00 грн.) в розмірі 70732,11 грн. Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. У справі спір виник у зв`язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду про зобов`язання Міністерства оборони України перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Отже, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2759 цс 15. За таких обставин, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), а тому заявлені позивачем вимоги, щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, не можуть бути задоволенні виходячи з викладеного вище. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 6-7 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано жодних доказів щодо невиконання судового рішення відповідачем. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed