Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

05 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, яку в подальшому 26 лютого 2019 року та 12 серпня 2019 року уточнила, до Соледарської міської ради, [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , в період з 09 жовтня 1998 року по день смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , з яким вона проживала однією сімєю з травня 1976 року по день його смерті. Вона познайомилася з [PERSON] у 1963 році, вони разом працювали на руднику ДПО «Артемсіль». У 1965 році у них народився спільний син - [PERSON] , [INFO] . Потім їх життєві шляхи розійшлися. 20 вересня 1968 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Цей шлюб був нетривалим і через рік були припинені шлюбно-сімейні відносини між нею та [PERSON] Він виїхав до себе додому, тобто до Черкаської області, де проживав до своєї смерті - [INFO] . Шлюб вони не розривали. У травні 1976 року вони знову зійшлися з [PERSON] та з тих пір стали проживати однією сім`єю по день його смерті [INFO] . Їх сім`я з 1978 року проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яку у лютому 1995 року вона та [PERSON] приватизували згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 20 лютого 1995 року № [NUMBER], виданим Представництвом фонду держмайна України в м. Артемівську. Шлюб в органах РАЦС вони не реєстрували, оскільки не вважали важливим штамп про реєстрацію шлюбу у їх паспортах. У них була звичайна родина зі спільним веденням домогосподарства, спільним бюджетом. Вони разом виховували їхнього спільного сина [PERSON] . Вони сприймали один одного як дружина та чоловік. Їхні родичі та знайомі вважали їх подружжям. Перед смертю [PERSON] тяжко захворів на онкологічну хворобу. Вона весь час була поряд з ним, допомагала йому, піклувалася про нього. Після смерті вона поховала його. Після смерті чоловіка спадкоємцем є їхній син - [PERSON] Але у зв`язку із бойовими діями на Донбасі їх син, який зараз проживає на тимчасово окупованій території Донецької області - м. Шахтарську, не має можливості та бажання приїхати до м. Соледара, щоб подати заяву про прийняття спадщини та просить її прийняти спадщину від його батька. Вона звернулася до державної нотаріальної контори у м. Соледар, де нотаріусом Степановим В.В. була відкрита спадкова справа у зв`язку зі смертю [PERSON] Однак, оскільки їхні фактичні шлюбно-сімейні відносини з її чоловіком [PERSON] не були юридично оформлені, тобто шлюб не було зареєстровано в органах РАЦС, їй необхідно для прийняття спадщини встановити у судовому порядку факт проживання однією сімєю з [PERSON] не менше 5 років до відкриття спадщини. У зв`язку із наведеним, позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. 07 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. 22 липня 2019 року за № 22944 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю та просила їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - Соледарської міської ради у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином. 11 квітня 2019 року за № 10962 надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника Соледарської міської ради та зазначив, що заперечень проти позову не має. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 06 травня 2019 року за № 13267 від нього надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. До вказаної заяви додав копію свого паспорту серії [NUMBER] , в якому зазначено, що він зареєстрований у [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона добре знає сім`ю позивача [PERSON] . Раніше вона була її сусідкою та няньчила її сина [PERSON] . Вона знає позивачку з 1969 року, її дівоче прізвище - [PERSON] . У неї був чоловік [PERSON] . У шлюбі у них народився син - [PERSON] . Потім [PERSON] кудись поїхав від неї. Потім у [PERSON] був інший нетривалий шлюб. Через деякий час до неї повернувся [PERSON] і вони почали проживати разом з ним у матері [PERSON] як одна сім`я. Свідок допомагала позивачу виховувати її сина [PERSON] і є кумою позивача. Вона не пам`ятає, де вона жила зі своїм чоловіком [PERSON] , оскільки на той час їй було десь років десять. У свекрухи вони жили не довго. Потім вони проживали разом з сином та [PERSON] у м. Соледар у кварирі, яку вона отримала у 1978 році. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає позивача [PERSON] з 1975 року. Вони разом працювали в ДП «Артемсіль» та отримали квартири у м. Соледарі в одному будинку. Вона отримала квартиру від « Артемсолі » і переїхала туди з сином [PERSON] . Через деякий час з ними став проживати [PERSON] . Раніше вона жила у свекрухи. З чоловіком [PERSON] вона у шлюбі не перебувала, коли розійшлася з чоловіком [PERSON] . Колишнього чоловіка [PERSON] вона не знала. Знає, що [PERSON] помер , коли [PERSON] вже проживала з [PERSON] у цивільному шлюбі. [PERSON] не хотіла офіційно реєструвати шлюб з [PERSON] , однак, вони проживали як чоловік та жінка, сплачували разом за комунальні послуги. Він працював на шахтострої, давав їй гроші, а вона - на Руднику-2, потім - на Руднику-4. Сина [PERSON] вони виховували разом. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Задоволення позовної заяви для позивача має юридичне значення, оскільки остання має намір реалізувати своє право на прийняття спадщини. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] , виданого Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 23 липня 1997 року, позивач [PERSON] народилася [INFO] у д. Фошне Красногорського району Брянської області та з 20 червня 1978 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У паспорті є відмітка, що з 20 вересня 1968 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] (а.с. 5-6). Згідно з копією паспорту серії [NUMBER] , виданого Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 04 грудня 2001 року, [PERSON] , [INFO] , з 20 червня 1978 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-7а). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 12 липня 1973 року (а.с. 10). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20 вересня 1968 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20 вересня 1968 року. Після реєстрації одруження дружині присвоєне прізвище « [PERSON] » (а.с. 82). 06 травня 1978 року виконавчим комітетом Карло-Лібкнехтовської ради депутатів трудящих було видано ордер на право зайняття квартири [ADDRESS] , сім`я якої складається з трьох осіб: [PERSON] (наймач), [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (син) (а.с. 83). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 лютого 1995 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 20 лютого 1995 року № [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної, спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно з довідкою Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 19 лютого 2002 року № 409, житель с. Вергуни [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації смертей Вергунівської сільської ради зроблено запис від 09 жовтня 1998 року № 48 (а.с. 82). Як видно з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 вересня 2018 року, [PERSON] помер [INFO] у м. Соледар Бахмутського району Донецької області (а.с. 8). Згідно з довідкою Соледарської міської ради від 14 грудня 2018 року за № 12904/16-12, [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] з 20 червня 1978 року. [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за вказаною адресою з 20 червня 1978 року по день смерті [INFO] (а.с. 12). Актом про фактичне мешкання в кв. [ADDRESS] , затвердженим в.о. директора СК ВРЖП «Ремонтник» [PERSON] 30 листопада 2018 року та 19 серпня 2019 року, встановлено, що [PERSON] та його цивільна дружина [PERSON] фактично спільно проживали за адресою: [ADDRESS] , з 1976 року по день смерті [PERSON] - 12 вересня 2018 року, вели спільне господарство, користувалися комунальними послугами та сплачували їх (а.с. 13, 89). [PERSON] здійснила поховання [PERSON] , що підтверджується копією договору-замовлення щодо організації та проведення поховання [PERSON] від 13 вересня 2018 року та копією товарного чеку на ім`я [PERSON] щодо надання ритуальних послуг від 13 вересня 2018 року (а.с. 15-16). 03 грудня 2018 року Соледарською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 123/2018 після смерті спадкодавця [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Листом від 22 грудня 2018 року за № 20383/02 на запит адвоката Олицької Л.М. Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило, що [PERSON] дійсно отримала разове доручення на виплату допомоги на поховання померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 17). У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] є спадкоємець - його син [PERSON] , який позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю визнав у повному обсязі (а.с. 58). Серед іншого, судом досліджено фотографії, на яких зображені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18-19). Згідно з вимогами ч. 4 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи [PERSON] зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Як видно з позову, факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, оскільки дає право на спадкування після смерті [PERSON] . Крім того, встановлення даного факту може мати юридичне значення щодо майна, набутого під час спільного життя. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадщину за законом почергово отримують особи, які вказані в ст.1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст. 74 СК України). Таким чином, конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й однин з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Підсумовуючи викладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, насамперед як спосіб захисту прав, свобод та інтересів позивача, оскільки наявними доказами підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , проживала однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , в період з 09 жовтня 1998 року по день смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved