Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

04 серпня 2017 року [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про встановлення батьківства, стягнення аліментів. Вона обґрунтовувала свою заяву тим, що з 02 серпня 2005 року до 26 жовтня 2010 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] В період сумісного проживання з [PERSON] без реєстрації шлюбу вона народила сина [PERSON], [INFO]. Факт батьківства [PERSON] визнавав, але народження дитини вона реєструвала самостійно і за її вимогою відділ РАЦС вносив відомості про батька відповідно до вимог ч.1ст.135 Сімейного Кодексу України. 27 жовтня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, але з липня 2017 року припинили спільне проживання, не вирішивши питання щодо спільної дитини та її утримання. Тому просила встановити, що громадянин Росії [PERSON], 1978 року народження, є батьком [PERSON], а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму, починаючи з липня 2017 року - з дати припинення спільного проживання з відповідачем, - до повноліття дитини. Після встановлення батьківства залишити за сином прізвище [PERSON] та віднести на відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, позовні вимоги підтримала у письмовій заяві на адресу суду, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, позовні вимоги визнав повныстю у письмовій заяві, просив також розглянути справу за його відсутності. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони з 02 серпня 2005 року до 26 жовтня 2010 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В період сумісного проживання в них народився син [PERSON], [INFO], актовий запис №432, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом РАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції (а.с.5). Відомості про батька у свідоцтво внесені відповідно до вимог ч.1ст.135 Сімейного Кодексу України - із слів матері. 27 жовтня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 27.10.2010 року відділом ДРАЦС по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.4). З липня 2017 року сторони припинили спільне проживання, не вирішивши питання щодо спільної дитини та її утримання. Зазначені обставини повністю визнаються сторонами та у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Як передбачено ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України). Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу Ш Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установленням неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4 Розділу П Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. При цьому суд також враховує як непрямий доказ записи у свідоцтві про народження [PERSON], в якому вказано по батькові батька дитини - «[PERSON]», яке збігається з ім'ям відповідача [PERSON]. Також суд враховує у якості належного та допустимого доказу фотознімки відповідача разом із дитиною протягом 2006-2010 років (а.с.12-14). Щодо стягнення аліментів на утримання спільної дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визначення розміру аліментів, які належить стягнути з відповідача [PERSON], ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Але, щодо визначення строку, з якого слід стягувати аліменти, то в цій частині позов підлягає задоволенню частково, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулась до суду 04 серпня 2017 року і тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Згідно вимог ст.88 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 320 грн. (а.с.1).

Outcome: partial