Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

04 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ФОП «[PERSON].» про захист прав споживачів, розірвання договору та повернення суми попередньої оплати, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.08.2015 року між позивачем та ФОП «[PERSON].» було укладено договір №082 - договір поставки товару, у якому позивач виступає покупцем. Відповідно до умов п.3.1 договору від 04.08.2015 року поставка здійснюється протягом 14 днів з моменту оплати, однак товар не був поставлений в установлені строки, на не одноразові вимоги позивача повернути сплачену суму попередньої оплати ФОП «[PERSON].» не відреагував, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання на розгляд справи не з'явився, однак надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному об'ємі та просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся в встановленому законом порядку і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки, а тому суд у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України приходить до висновку, що справу слід розглядати в порядку заочного провадження. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд розглянувши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 04 серпня 2015 року [PERSON] та ФОП «[PERSON].» уклали договір №082 поставки товару №OPS-5 на загальну суму 12500 грн. відповідно до п.3.1 якого поставка здійснюється постачальником протягом 14 днів з моменту внесення оплати покупцем. 04 серпня 2015 року ФОП «[PERSON].» отримав від [PERSON] 12500 грн. (а.с.12). 18 листопада 2015 року на адресу ФОП «Здоровець», [PERSON] було направлено два листа з вимогами про повернення суми попередньої оплати (а.с. 13) Згідно п.5.2 укладеного договору між [PERSON] та ФОП «[PERSON].» від 04.08.2015 року у разі невиконання або неналежного виконання постачальником договору покупець має право вимагати від постачальника сплату пені у розмірі 0,01 % від загальної вартості товару за кожен день невиконання або не належного виконання зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Пункт 2 ч. 1 ст. 693 ЦК України вказує, що у разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що у відповідача є невиконані зобов'язання перед позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Відповідно до п. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Відповідно до п. 7 Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляд цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів: надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виконавців. Відповідно до ч. 1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Суд звертає увагу на той факт, що укладений договір називається «Договором поставки», але не містить відповідних ознак, а фактично є договором купівлі-продажу, так як позивач не являється суб'єктом підприємницької діяльності. Купляв зазначені у договорі товари для задоволення інших цілей. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то з відповідача підлягає стягненню на його користь витрати пов'язані із сплатою судового збору в сумі 2204,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved