Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

06 листопада\~2017 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, в якому просить стягувати з [PERSON], [INFO], жителя [INFO] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісячно по день повноліття, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду. Даний позов обґрунтовано наступним. Сторони перебували у шлюбі, який 12 вересня 2006 року було розірвано у відділі реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 90. Від шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO] в свідоцтві про народження якої сторони записані батьками. В даний час сторонни проживають окремо. Неповнолітня донька в даний час проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач в добровільному порядку не бажає. Відповідач матеріально забезпечений і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дити, але оскільки сторони не дійшли згоди про добровільну сплату аліментів, тому з даним позовом позивачка вимушена звернутися до суду. В судовому засідані позивачка [PERSON] позовну заяву підтримала посилаючись на обставини зазначені в ній. Крім того, зазначила, що раніше зверталася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Також вказала, що з 2008 року на підставі виконавчого листа отримує аліменти у розмірі 55 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засідані позовні вимоги не визнав. Пояснив, що не має змоги сплачувати аліменти у розмірі заявленному позивачкою, оскільки на даний час ніде не працює, проживає за рахунок пенсії матері. Також зазначив, що в даний час сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі 55 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до\~ст.129 Конституції України\~судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу\~\~диспозитивності цивільного судочинства\~\~\~(ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до статей 4, 5 ЦПК України особа має право на судовий захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 12 вересня 2006 року було розірвано у відділі реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 90 (а.с.5). Від спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої сторони у справі записані батьками (а.с.4). Згідно довідки виданої Комаргородською сільською радою Томашпільського району\~вбачається, що дитина [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні матері [PERSON] (а.с.8). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 СК України, передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Однак, як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 55 грн. Крім того, даний факт підтверджується довідкою про отримання аліментів № 506/3 від 08 лютого 2018 року, виданою Томашпільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиціїї у Вінницькій області, згідно якої [PERSON] отримує аліменти від [PERSON] на утримання дитини в твердій грошовій сумі 55 грн щомісячно, згідно виконавчого листа № 2-246, виданного 19 квітня 2008 року Томашпільським районним судом (а.с.25). Враховуючи, що позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, на даний час на підставі виконавчого листа, виданного Томашпільським районним судом Вінницької області з відповідача стягуються аліменти на утиримання доньки у твердій грошовій сумі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed