Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

06 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 14 червня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Останнім часом між ними все частіше почали виникати непорозуміння, які з часом призвели до втрати любові, взаємних почуттів та поваги один до одного. На неодноразові пропозиції розлучитися відповідач категорично відмовлявся, посилаючись на відсутність вільного часу. Майновий спір між ними відсутній. Спроби примирення результатів не дали, тому вважає, що сім'ю зберегти неможливо та збереження шлюбу є недоцільним. Ухвалою суду від 06 березня 2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 10 квітня 2018 року дану справу повторно розподілено між суддями та визначено новий склад суду для розгляду даної справи. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили шлюб з відповідачем розірвати. Позивач просила суд після розірвання шлюбу прізвище залишити «[PERSON]», оскільки більшість документів були видані вже на її шлюбне прізвище (паспорт, ідентифікаційний номер, диплом про вищу освіту, право власності на нерухоме майно та закордонний паспорт). Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову про розірвання шлюбу. Також повідомив суд, що відповідач не бажає щоб позивач після розірвання шлюбу надалі іменувалась прізвищем «[PERSON]», оскільки вона паплюжить та дискредитує його сімейне прізвище. Вислухавши думки учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи та надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14 червня 2014 року сторони зареєстрували шлюб в Індустріальному районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис № 376 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки з жовтня 2017 року, оскільки між ними почали виникати сварки, внаслідок чого подальше спільне життя стало неможливим. Задовольняючи позов, суд враховує, що фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, позивач має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дитини. З приводу заперечень відповідача щодо подальшого іменування позивачки прізвищем «[PERSON]» суд зазначає наступне. Право на вибір прізвища після розірвання шлюбу визначається статтею 113 Сімейного кодексу України наступним чином. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне. Відповідно до позовних вимог позивач виявила бажання залишитися на шлюбному прізвищі (а.с.62). Положення статті 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини передбачають, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини свідчить, що сфера дії статті 8 Конвенції розповсюджується також і на питання, пов'язані з реєстрацією та зміною імені та прізвища. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне. З огляду на викладене та враховуючи право позивача надалі іменуватися прізвищем, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, з метою недопущення порушення статті 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, суд приходить до висновку про необхідність залишення позивачці прізвища «[PERSON]». Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved