Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

05.12.2017 року позивач звернулася до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 29.12.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначила, що вони з відповідачем спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети, сім'я існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, вказавши, що вона позов підтримує та просить його задовольнити повністю, а також не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.22). Відповідач в судове засідання не з'явився, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл.11 розділу ІІІ ЦПК України на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши заяву позивача та інші матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29.12.2015 року перебувають у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 29.12.2015 серії [NUMBER] (а.с.5). Від даного шлюбу у сторін спільних малолітніх чи неповнолітніх дітей не має. Як зазначає позивач у позовній заяві, вони з відповідачем не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети, сім'я існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 640,00 грн.. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 24, 112, 115 СК України,

Outcome: approved