Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

07.02.2017 позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що з 06.07.2012 перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. На даний час звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що з відповідачем проживають окремо, питання утримання сина погодили в добровільному порядку. Однак, відповідач не виконує взяті на себе зобовязання та не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини. Відповідач офіційно не працевлаштований, однак має доходи. Інших осіб на утриманні у відповідача немає. А тому, просить стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] подав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Зазначив, що відповідач вимоги позову визнає частково з урахуванням обставин викладених в письмових запереченнях, не заперечує щодо стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Неповнолітній [PERSON] проживає з матірю, перебуває на її утриманні. З викладених в позові обставин вбачається, що позивач самостійно в достатній мірі не може забезпечувати сина усім необхідним. В письмових запереченнях відповідач зазначає, що надає матеріальну допомогу на утримання сина, купує речі, оплачує лікування. Оскільки в Україні офіційно не працевлаштований та не має стабільного доходу змушений виїжджати на заробітки до Польщі. Син проживає з матірю, тривалий час проживав у його батьків в с. Добривода. Враховуючи свій майновий стан, вимоги позову визнає частково, згідний сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки станом на час розгляду справи відповідач офіційно не працевлаштований, не має стабільного доходу, аліменти слід стягувати в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого з 01.01.2017 року Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» для дітей віком до 6 років 1355 грн., а також, враховує те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері так і батька. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з врахуванням часткового визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обовязкового негайного виконання. Крім того, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial