Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

06.02.2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» подало до суду заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним. Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 7 березня 2014 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу. Просило рішення суду скасувати та ухвалити нове. Вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, також має місце невідповідність та недоведеність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Також судом встановлено, що відповідачем позовні вимоги визнані в повному обсязі, але суд не надав оцінки даній обставині, окрім того апелянт зазначає, що порушення норм матеріального права полягає в невірному застосуванні судом ч.2 ст.234 ЦПК України. Судом першої інстанції встановлено наступне: 23.09.2005 року філією - Шахтарське відділення № 6687 ВАТ «Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір № 7780763 з [PERSON] про надання кредиту в сумі 4800грн. Термін остаточного погашення кредиту не пізніше 22.09.2007 року./а.с.4-5/ Постановою Шахтарського міськрайонного суду від 08.02.2013 року, яка набрала законної сили,встановлено, що [PERSON] перебуваючи на посаді директора ТОВ «Мир», будучи посадовою особою, в період з 22.07.2005 року по 23.09.2005 року, не маючи умислу на заволодіння чужими грошовими коштами, надала до Шахтарського відділення № 6687 ВАТ «Ощадбанк» свідомо неправдиву інформацію - довідки відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] та [PERSON] які нібито працюють у неї в товаристві та отримують заробітну плату, та на підставі вказаних документів оформила на вищевказаних осіб споживчі кредити на загальну суму 49 500 грн., яку і отримала без відома останніх. Цією постановою кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] закрито, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності в зв'язку із закінченням строків давності. Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 13.12.2013 року, яке набрало законної сили, при розгляді справи за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором № 7780763 від 23.09.2005 року встановлено, що [PERSON] був оформлений споживчий кредит на [PERSON], останній зазначений договір не укладав, грошові кошти по вказаному кредиту не отримував, [PERSON] поручителем по даному договору не виступав. /а.с.10-11/ Рішенням Шахтарського міськрайонного суду по справі № 249/1331/13-ц від 13.12.2013 року стягнуто з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 4130,00грн., заподіяну оформленням нею на [PERSON] споживчого кредиту № 7780763 від 23 вересня 2005 року. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як встановлено ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. ч. 2, 3 ст. 203 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Крім того, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України). Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цих вимог, у відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою недійсності правочину. Загальні підстави недійсності правочину встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України. Так, згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як установлено судом першої інстанції і не оспорюється сторонами, спірний договір відповідачем [PERSON] не укладався, а був укладений за його паспортними даними відповідачкою [PERSON], укладений за відсутності згоди [PERSON], без його волевиявлення і не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України). Враховуючи викладене, судова колегія доходить висновку про порушення відповідачами під час укладення спірної угоди положень ст.203 ЦК України, що є підставою для визнання вказаного договору недійсним. Розглядаючи справу суд першої інстанції не дотримався зазначених норм матеріального та процесуального законодавства, з достатньою повнотою не з'ясував дійсні обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дослідив докази й не дав належну оцінку. Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального м і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення й постановлення нового рішення, відповідно до якого необхідно задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним та визнати недійсним кредитний договір № 7780763 від 29.08.2005 року, укладений між філією Шахтарського відділення № 6687 ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON].

Outcome: approved