Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

04 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради, [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позов мотивував тим, що 13 січня 2000 року померла [PERSON], яка була зареєстрована та постійно проживала в [INFO]. Після її смерті залишилось спадкове майно земельна частка (пай), яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради. Померла [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області 23.12.1991 року за № 37 на його імя. Крім нього, після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом є [PERSON], яка в свою чергу стосовно оформлення своєї частки у спадщині до нотаріальної контори не зверталася та на неї не претендує. Таким чином, він єдиний спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] Спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі він не взмозі, оскільки правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) відсутній, тому змушений звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті [PERSON]. В судове засідання [PERSON] не зявився, просив справу розглянути у його відсутність, про що зазначив у позовній заяві (а.с. 5). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, натомість надіслала суду заяву в якій просила справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги визнає та вважає їх такими, що підлягають задоволенню (а.с. 27) Представник відповідача [PERSON] сільської ради також в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає (а.с. 25). Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши\~ матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 13 січня 2000 року в с. Успенка Лутугінського району Луганської області померла [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яка перебуває у \~КСП Урожай [PERSON] сільської ради\~Мурованокуриловецького району Вінницької області, розміром 2,29 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 053766, за порядковим номером 2330. Вартість зазначеної земельної частки (паю) становить 45432,25 грн (а.с. 15-16). При житті, 23 грудня 1991 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, на що матиме право, заповіла [PERSON] (а.с. 9). Відповідач [PERSON], яка є спадкоємцем за законом спадщину не прийняла та на неї не претендує (а.с. 17). З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 42022547 та 42022558 від 05.11.2015 року слідує, що спадкова справа на імя померлої 13 січня 2000 року [PERSON] не заводилася, тобто спадкові права ніким не оформлялися (а.с.26-27). Згідно довідок [PERSON] сільської ради № 266 та № 269 від 02.04.2015 року позивач спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном (а.с. 12-13), однак оформити свої спадкові права на землю через нотаріальну контору не може оскільки оригінал сертифіката, що посвідчував право [PERSON] на земельну ділянку (пай) серія ВН № 053766 втрачено (а.с.10). Стаття 524 ЦК УРСР (1963 р.) встановлює, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За таких обставин суд вважає можливим задоволити позовні вимоги позивача повністю, оскільки \~матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного управління та володіння спадковим майном, інші спадкоємці спадщини не прийняли та на неї не претендують, \~відповідачі визнали позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, перешкод в прийнятті ним спадщини суд не вбачає.

Outcome: approved