Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

04 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Пилипенко\~С.\~М., про визнання недійсним заповіту. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер його дід [PERSON] , та 05\~вересня\~2015 року він звернувся із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті діда. Невдовзі після цього звернення, він дізнався, що його дід, будучи тяжко хворим, склав заповіт на сторонню особу [PERSON] . За життя дід не мав наміру складати заповіт на випадок своєї смерті, тим паче на користь [PERSON] , оскільки вказана особа практично не бувала у діда, не надавала йому жодної допомоги, тим більше не утримувала його матеріально та не доглядала за ним, шлюбні відносини були оформлені з певною вигодою, а саме для спонукання для складання заповіту. Тривалий час [PERSON] перебував на обліку у лікаря загальнрї практики сімейної медицини та лікуванні, починаючи з 2011 року та до самої смерті. Враховуючи зазначене, вважає, що вчинення та посвідчення заповіту на випадок смерті [PERSON] не було дотримано таких вимог, як вільне волевиявлення його учасника, яке повинне відповідати його внутрішній волі. Відповідач подала заперечення на позовну заяву, в якому зазначила, що заперечує проти задоволення позову та вважає його необґрунтованим з наступних підстав. Із [PERSON] вони були знайомі тривалий час та доглядали один за одним, спілкувалися, через деякий час вони уклали шлюб. [PERSON] хворів на ниркову недостатність, а у 2014\~році став жалітися на серце. [INFO] невістка сповістила, що помер син [PERSON] , та ця звістка дуже його вразила. У січні 2015 року сімейний лікар направив його на чергове обстеження до уролога, після чого його госпіталізували. Зважаючи на всі ці обставини, [PERSON] вирішив змінити заповіт, який був складений на померлого сина. 24\~лютого\~2015 року було складено новий заповіт, а вже [INFO] він помер. Спадкодавець в момент складання заповіту усвідомлював значення своїх дій щодо призначення своїм спадкоємцем відповідача, а також міг керувати цими діями, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі. За весь час ані невістка, ані онуки не телефонували, не відвідували [PERSON] , на поховання та поминальні дні ніхто не з`явився. Всі приготування, похорон та поминальні дні було організовано та проведено [PERSON] . Учасники справи у судове засідання не з`явилися про місце, дату та час судового засіданні повідомлені належним чином. Від представника позивача, відповідача, та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. 19\~грудня\~2018 року за клопотанням представника позивача, після вирішення у відкритому судовому засіданні питань, пов`язаних з призначенням експертизи, ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська було призначено проведення посмертної судової медичної експертизи, яке доручено КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР. 18\~жовтня\~2019\~року відповідальною особою Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська за вх.\~№\~37423 було зареєстровано супровідний лист експертної установи з доданим до нього висновком експерта від 05\~серпня\~2019 року №\~132 за результатами проведення посмертної судової медичної експертизи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, а також враховуючи позицію сторін, висловлену під час судового розгляду, з огляду на предмет спірних правовідносин, суд зазначає наступне. 24\~лютого\~2015 року за реєстровим номером №\~79 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пилипенком\~С.\~М. від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] було посвідчено спірний заповіт. 06\~березня\~2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №\~113. Відповідно до висновку експерта від 05\~серпня\~2019 року №\~132 за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи, викладено підсумки про те, що будь-яких елементів та сполучних речовин, які б мали психотропний, седативний або наркотичний вплив на свідомість або розумову здібність людини, лікарські препарати, які приймав хворий [PERSON] за час знаходження на стаціонарному лікуванні в КЗ «ДМБКЛ №\~4 «ДОР» за термін з 12.02 по 20.04.2015, не мають. Лікарські препарати, які застосовувались при лікуванні хворого [PERSON] за час знаходження його на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, за термін з 12.02 по 24.02.2015, враховуючи характер їх дії на організм людини, не могли вплинути на стан свідомості та неадекватність розумових вчинків. Останній запис в амбулаторній картці від 06\~липня\~2015\~року, в якій відмічено, що необхідна консультація та лікування у нефролога та кардіолога. Будь-яких даних огляду пацієнта неврологом, психологом чи психіатром в наданій медичній документації не зафіксовано. Відсутні також дані про порушення свідомості та неадекватної поведінки хворого в момент огляду іншими різними фахівцями в галузі медицини. Крім того, [PERSON] був виписаний з урологічного стаціонару 20\~лютого\~2015 року у відносно задовільному стані під амбулаторне спостереження, з мінімальним рекомендованим набором лікарських препаратів, що свідчить про те, що на той момент перебіг його основного урологічного захворювання не могла суттєво вплинути на його розумові здібності (Т.\~2 а.с.\~43-53). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилом ст.\~12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положенням ст.\~13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.\~1 ст.\~76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.\~5 ст.\~81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові від 30\~травня\~2008\~року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85\~ЦК України. Заповіт є одностороннім правочином. Відповідно до ст.\~1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із ст.\~1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до положень ст.ст.\~1247,\~1251 ЦК України заповіт складається у письмовій формі і має бути посвідчений нотаріусом або іншими уповноваженими посадовими службовими особами відповідного органу місцевого самоврядування. Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт. Кожний новий заповіт скасовує попередній. Оскільки заповіт є правочином, на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила (п.\~16 постанови Пленуму ВС України). За змістом ч.\~1 ст.\~215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.\~1-3, ч.\~5, ч.\~6 ст.\~203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як встановлено судом під час судового розгляду та підтверджено висновком експерта від 05\~серпня\~2019\~року №\~132 за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи, ліки які приймав [PERSON] у період лікування з 12.02 по 24.02.2015 не могли вплинути на стан свідомості та неадекватність розумових вчинків, в тому числі, не виключно і в момент складання заповіту, а тому спірний заповіт складений 24\~лютого\~2015\~року з дотриманням вимог, встановлених законодавством України, що спростовує доводи позивача та його представника з приводу недійсності спірного заповіту, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для визнання вимог [PERSON] \~обґрунтованими та доведеними. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, відповідно до принципу розподілу судових витрат, визначеному ст.\~141 ЦПК України, виходить з правила п.\~2 ч.\~2 цієї статті. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed