Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

04 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просить: - припинити обтяження на скасувати запис обтяження №3384805 від 27 червня 2006 року, який зроблений Вітовською державною нотаріальною конторою Миколаївської області на підставі повідомлення колгоспу «Прибузький» від 01 грудня 1990 року щодо заборони на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] ; - припинити обтяження на скасувати запис обтяження №8024955 від 27 червня 2006 року, який зроблений державним реєстратором Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області Цурманом Сергієм Вікторовичем на підставі повідомлення колгоспу «Прибузький» від 01 грудня 1990 року щодо заборони на земельну ділянку, кадастровий номер 4823384200:07:011:0021, яка знаходиться по [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач вказувала, що вона є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки з кадастровим номером 4823384200:07:011:0021, які знаходяться по [ADDRESS] . Указане майно вона успадкувала після смерті рідної сестри [PERSON] . Після отримання у власність указаного нерухомого майна їй стало відомо, що воно перебуває під забороною, яка накладена за життя попереднього власника на підставі повідомлення колгоспу «Прибузький». Оскільки відсутні будь-які правові підстави наявності обтяження на належне їй нерухоме майно, просила суд припинити їх. Ухвалою судді від 06 листопада 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, від представника - адвоката Брюханова Д.Б. надійшла заява, в якій представник позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області у судове засідання свого представника не направила, надіслали заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника. Треті особи - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Вітовська державна нотаріальна контора Миколаївської області у судове засідання свого представника не направили, надіслали заяви про розгляд справи за відсутності представника та ухвалення рішення на розсуд суду. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки з кадастровим номером 4823384200:07:011:0021, які знаходяться по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09 жовтня 2020 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 жовтня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Бердніковою А.Ю. (а.с.7, 10). Указане нерухоме майно належало спадкодавцю [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 1992 року та державного акта на право приватної власності на землю серії МК №07145 від 13 листопада 1995 року. Як убачається зі змісту спадкової справи 11/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Бердніковою А.Ю. позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна, у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження за №3384805 та №8024955 за повідомленням від 01 грудня 1990 року без номеру колгоспу « [INFO] », згідно якого на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, що знаходяться по [ADDRESS] , власником якого вказана [PERSON] , накладено заборону (архівний запис) (а.с.17-18). Відповідно до відомостей, що містяться в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію юридичної особи СЗАТ «Прибузьке» (яка є правонаступником колгоспу (радгоспу) «Прибузький») припинено 27 червня 2007 року (а.с.19). За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, журналів обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцеві, журналів реєстрації загальної вхідної кореспонденції, журналів вхідних документів про відкриття виконавчого провадження, рішення суду та інших органів (посадових осіб) де боржником визначено [PERSON] на виконання до Вітовського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не надходили та не перебувають (а.с.22). Суд уважає, що правові підстави для обтяження у виді заборони на спірне нерухоме майно відсутні, оскільки, починаючи з 1990 року жодних претензій до спадкодавця [PERSON] з боку ініціатора обтяження та його правонаступників не було, а колгосп «Прибузький» та його правонаступники припинили своє існування. При цьому, суд ураховує, що [PERSON] за життя 27 жовтня 2003 року СЗАТ «Прибузьке» видано довідку для подання для нотаріальної контори з метою зняття обтяження (а.с.15). Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В пункті 71 рішення ЄСПЛ у справі «Звежинський проти Польщі» (заява № 34049/96) суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності. Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися «справедливої рівноваги» між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі «Pressos Compania Naviera S.» та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995 року, серія A, № 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (рішення у справі Спорронга і Льонрота). ЄСПЛ у рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним», позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом (Рішення ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії»). Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). На підставі викладеного, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved