Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

06.07.2017 року [PERSON], [PERSON] звернулись до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON], в якому посилаючись на здійснення відповідачем перешкод в користуванні квартирою, в подальшому уточнивши позовні вимоги, просять суд: 1. Поділити в натурі квартиру [ADDRESS], наступним чином: - у користування [PERSON] та [PERSON] виділити житлову кімнату площею 17,2 кв.м.; - у користуванні [PERSON] залишити житлову кімнату, площею 10,3 кв.м.; - в загальному користуванні залишити: кухня 7,6 кв.м., вбиральня 1,1 кв.м., коридор 4,8 кв.м. Позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що сторонам на праві спірної часткової власності належить квартира [ADDRESS] з наступними частками: [PERSON] належить 1/6 частка, [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] ? частка. Відносини між сторонами не склалися, існують постійні суперечки про порядок користування спільною квартирою. Відповідач постійно чинить позивачам перешкоди у користуванні спірною квартирою, протидіє їх вільному доступу до неї. На підставі вищевикладеного, у звязку з порушенням їх прав, просять суд визначити порядок користування спільною квартирою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримував в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримувала, наполягала на задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримував в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась, суду надала відзив на позовну заяву, в якому проти обставин викладених в позові заперечувала, суду пояснювала, що спір між сторонами стосовно вказаної квартири триває вже не один рік. Жодних перешкод у користуванні квартирою позивачам [PERSON] не чинить. Просить суд закрити провадження у справі на підставі ч.1 п.3 ст. 255 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав. Крім того, позивачами до суду було надано відповідь на відзив, в якому [PERSON] та [PERSON] обставини, викладені відповідачем у відзиві на позов спростовували, просили суд відзив відповідачки відхилити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до абз.12 ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ч.2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. В уточненій позовній заяві позивачі просять визначити порядок користування квартирою №66 в буд. №8 по вул. Київській у м. Миколаєві шляхом виділення їм у користування житлову кімнату площею 17,2 кв.м., у користування відповідача виділити житлову кімнату площею 10,3 кв.м., кухню, вбиральню, коридор, ванну та вбудовану шафу залишити в спільному користуванні співвласників. Із уточненої позовної заяви та матеріалів справи слідує, що між сторонами існує спір з приводу визначення порядку користування спірною квартирою. Судом встановлено, що сторонам по справі на праві спільної часткової власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS]. Розмір їх часток у праві спільної часткової власності на вказану квартиру є наступним: [PERSON] належить 1/6 частка, [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] ? частка. Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №139864528 від 02.10.2018 року. Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 27.03.2013 року на квартиру, спільна квартира є двокімнатною, житлова площа 27,5 кв.м., у томі числі 1-а кімната 17,2 кв.м., 2-а кімната 10,3 кв.м. Загальна площа квартири 45,6 кв.м. Згідно ст.ст. 41, 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України державою гарантовано право громадянина на власність на житло. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності (володіння, користування, розпорядження) може бути обмежено чи припинено або власника може бути зобов'язано надати право користування його майном іншим особам лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Право власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На квартиру, яка є об'єктом права власності розповсюджується такий же правовий режим. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право володіти, користуватися та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Квартири, що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, а власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством України. Якщо квартира є обєктом права спільної часткової власності, то зазначені положення стосуються усіх співвласників. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього; він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» розяснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Право кожного із співвласників на надання йому у володіння» та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, передбачене ч.3 ст. 358 ЦК України. Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір про визначення порядку користування квартирою №66 по вул. Київська, 8, в м. Миколаєві, шляхом виділення кожному із співвласників у користування окремої житлової кімнати. При цьому, порядок користування квартирою, який просять встановити позивачі, про виділення їм кімнати, жилою площею 17,2 кв.м. не відповідає їх частці у власності на спірну квартиру. За такого, проаналізувавши вищевикладені норми, беручи до уваги розмір часток сторін у спільній частковій власності на квартиру, суд приходить до висновку, що вказана позовна заява підлягає частковому задоволенню, шляхом встановлення порядку користування вказаними співвласниками спільною квартирою, виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату, площею 17.2 кв.м. з лоджією площею 2.2 кв.м.; виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату площею 10,3 кв.м.; залишивши в спільному користуванні вказаних співвласників: коридор площею 4.8 кв.м., кухню площею 7.6 кв.м., вбиральню площею 1.1 кв.м., ванну кімнату площею 2.0 кв.м. та вбудовану шафу площею 0.4кв.м. Що стосується позовних вимог [PERSON] про виділення у його спільне користування з [PERSON] житлової кімнати, площею 17.2 кв.м., суд приходить до висновку, про відмову в їх задоволенні виходячи з наступного. Згідно ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Враховуючи, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/6 частка квартири [ADDRESS], зважаючи, що квартира є двокімнатною, суд приходить до висновку про неможливість виділення [PERSON] як кімнати площею 17,2 кв.м., так і будь-якої іншої окремої кімнати, яка б відповідала його частці у спільній частковій власності. На підставі вищевикладеного позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial