Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

06.02.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 вересня 2015 року виконавчим комітетом Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис №06. В обґрунтування позову зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне та повсякденне життя, відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини фактично припинені, і, близько 6 місяців, такі відносини не можуть вважатися нормальними для сімейного життя. Станом на день звернення до суду з позовом, вони продовжують проживати разом, але він категорично налаштований проживати окремо. Не дивлячись на те, що сім'я розпалась, відповідачка не бажає в добровільному порядку розірвати шлюб в органах РАЦС. Збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Спір про поділ майна, за його наявності, буде вирішено в іншому провадженні. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав. Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала, однак вказала, що шлюбні відносини припинено не 6 місяців тому, а лише з початку лютого 2017 року, причиною розпаду сім'ї стало втручання в їх сімейні відносини матері позивача. Позивач в сімейному житті на перший план завжди ставив думку своїх друзів, матері, безпідставно пред'являв необґрунтовані звинувачення на її адресу. [PERSON] не пропонував їй розірвати шлюб в органах РАЦС, однак вона не заперечує проти вирішення цього питання в судовому порядку. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про шлюб, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.09.2015 року. (а. с. 7). Від шлюбу дітей не мають. Сторонами визнані та, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, що фактично вони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть; спору про розділ майна на даний час між ними немає; збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач [PERSON] у заяві наполягав на розірванні шлюбу, відповідачка [PERSON] подала заяву про визнання позову, а подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам сторін, позовна заява про розірвання шлюбу є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved