Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

05.11.2020\~року до\~суду звернулась\~ [PERSON] з\~позовом до\~ [PERSON] про\~визнання права\~власності на\~Ѕ частину\~спільного сумісного\~майна,\~у якому\~позивач просить\~визнати за\~нею в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя право власності на Ѕ частину житлового будинку в [ADDRESS] та на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 28.09.2011 року вона уклала шлюб з [PERSON] . За період шлюбу подружжям був сумісно побудований житловий будинок [ADDRESS] , який було зареєстровано 29.09.2020 року згідно декларації про готовність об`єкту, право власності оформлено на відповідача. Житловий будинок побудовано на земельній ділянці, яку було надано відповідачу згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №595648 від 10.01.2007 року, однак будівництво його розпочато у 2013 році та закінчено у 2020 році, під час шлюбу між сторонами. Окрім цього, з реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] дізналась, що [PERSON] за спільні кошти придбав житловий будинок та земельну ділянку в [ADDRESS] . Так як зазначене нерухоме майно придбане під час шлюбу, відповідно до ст.60 СК України, воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Виходячи з вимог ст.70 СК України частки дружини та чоловіка у спільному сумісному майні подружжя є рівними, так як іншої домовленості між сторонами не було. На підставі викладеного позивач просила позов задовольнити та визнати за нею право власності на Ѕ частину зазначених об`єктів нерухомого майна. Ухвалою від 19.11.2020 року провадження у справі відкрите, справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження. 11.12.2020 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна, набутого за час шлюбу особистою приватною власністю, у якому відповідач, позивач за зустрічним позовом просить визнати його особистою приватною власністю, на яку не розповсюджується правовий режим спільного майна подружжя житловий будинок та земельну ділянку в [ADDRESS] . Ухвалою від 24.12.2020 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна, набутого за час шлюбу особистою приватною власністю, з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна, об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Вимоги зустрічного позову [PERSON] обґрунтував тим, що 25.10.2019 року, під час шлюбу з [PERSON] , він придбав житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] . Під час укладення договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку нотаріусом йому було роз`яснено, що оскільки він перебуває у шлюбі, для укладення договору йому необхідна згода дружини. В зв`язку з цим [PERSON] , яка на той час перебувала за межами України в Республіці Білорусь було надіслано йому нотаріально посвідчену згоду на укладення договору. Однак, він вважає, що на дане нерухоме майно не поширюється правовий режим спільного сумісного майна подружжя, а вказані об`єкти є особистою приватною власністю [PERSON] , так як куплені вони за особисті кошти [PERSON] , подаровані йому 03.10.2019 року братом, [PERSON] , який перебуває на даний час за межами України в Королівстві Іспанія, шляхом переказу на рахунок у АТ КБ «ПриватБанк». Спеціально для зазначених цілей [PERSON] 01.10.2019 року було відкрито банківський рахунок, на який 03.10.2019 року надійшов переказ коштів від [PERSON] в сумі 9883,33 Євро. Дані кошти були зняті з рахунку [PERSON] 09.10.2019 року, а 25.10.2019 року придбано нерухоме майно. З огляду на викладені обставини, на підставі п.п.2,3 ч.1 ст.57 СК України [PERSON] просив визнати його особистою приватною власністю, на яку не розповсюджується правовий режим спільного майна подружжя житловий будинок та земельну ділянку в [ADDRESS] . У відзиві на зустрічну позовну заяву представник позивача за первісним позовом [PERSON] , адвокат Лукіянчин\~І.П. просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] , посилаючись на ту обставину, що згідно п.п. 6.6 договору купівлі-продажу від 25.10.2019 року, за яким [PERSON] придбав спірне нерухоме майно, вбачається, що при укладенні договору [PERSON] надавала згоду на укладення цього договору. Даний факт підтверджує, що договір був укладений в інтересах сім`ї та на сімейні кошти, а тому є спільним сумісним майном подружжя. Про обставини позички у брата [PERSON] грошових коштів в сумі 9883,33 Євро [PERSON] нічого не відомо і жодної потреби у цьому не було, оскільки знаходячись в республіці Білорусь [PERSON] отримувала офіційно добру заробітну плату, привозила додому кошти та надавала їх [PERSON] . За період з листопада 2017 року по червень 2020 року її дохід склав 86863,9 білоруських рублів, що складає приблизно 39000 доларів США, більш того, свою пенсійну карту [PERSON] залишила [PERSON] і останній нею користувався. 19.01.2021\~року підготовче\~провадження у\~справі закрите,\~справу призначено\~до розгляду\~у відкритому\~судовому засіданні.\~ \~ В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача за первісним позовом адвокат Лукіянчин\~І.П. вимоги [PERSON] за первісним позовом підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти вимог зустрічного позову заперечував. Додатково зазначив, що договір дарування грошових коштів на суму 9883,33\~Євроміж [PERSON] та його братом [PERSON] мав би бути укладений в письмовій форма, однак доказів укладення зазначеного договору позивачем за зустрічним позовом не надано, особисто [PERSON] про дарування грошових коштів на зазначену суму братом її чоловікові нічого не відомо, відтак, вона вважає, що спірний будинок та земельну ділянку у м.\~Первомайську було придбано за їх спільні кошти та в інтересах сім`ї. Крім того, сума переказу вдвічі більша ніж вартість придбаного нерухомого майна, що також свідчить, що дані грошові кошти не були подаровані саме з метою придбання зазначеного нерухомого майна. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні вимоги [PERSON] про визнання за нею права на Ѕ частину житлового будинку в [ADDRESS] визнав, та не заперечував, що даний будинок було збудовано за спільні кошти та придбано під час шлюбу. Проти задоволення позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] заперечував, просив визнати зазначене нерухоме майно його особистою приватною власністю, на яку не розповсюджується правовий режим спільного майна подружжя з підстав, зазначених у зустрічному позові. [PERSON] не заперечував, що його дружина [PERSON] працювала в Республіці Білорусь та привозила грошові кошти, однак ці кошти витрачались ним на будівництво житлового будинку в смт.\~Костянтинівка та на потреби родини. Крім того, він також працював та мав певний заробіток. Пенсійною карткою [PERSON] він також користувався у час її відсутності, але гроші також використовував на потреби родини, передавав гроші матері позивачки. Грошові кошти в сумі 9883,33\~Євройому подарував брат [PERSON] та задля того щоб гроші не знецінились він придбав на них житловий будинок в м.\~Первомайську, який вважає своєю особистою приватною власністю, про що також повідомляв [PERSON] . Представник позивача за зустрічним позовом адвокат Зятковський\~Т.В. в судовому засіданні вимоги [PERSON] про визнання за нею права на Ѕ частину житлового будинку в [ADDRESS] визнав. Проти задоволення позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] заперечував, просив визнати зазначене нерухоме майно особистою приватною власністю [PERSON] , на яку не розповсюджується правовий режим спільного майна подружжя з підстав, зазначених у зустрічному позові. Зазначив, що з наданих [PERSON] документів відслідковується, що грошові кошти для придбання будинку він отримав в дарунок від брата з території Королівства Іспанія про що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] була обізнана та не мала жодних претензій на спірне майно. Однак, при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна нотаріусом не було роз`яснено [PERSON] можливість оформлення даного майна як особистої власності за відповідною заявою другого з подружжя. Таким чином, з огляду на свою необізнаність, [PERSON] не зміг належно оформити будинок як свою особисту власність, внаслідок чого виник даний спір. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61\~СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно частини першої статті 57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Тлумачення\~статті 61 СК України\~свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Згідно частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.1\~ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія ФП №075088 від 28.09.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що був зареєстрований 28.09.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. 22.09.2020 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області зареєстрована декларація про готовність за амністією реєстаційний номер МК161200922166 згідно якої завершене будівництво житлового будинку мансардного типу та гаражу за адресою: [ADDRESS] . 29.09.2020 року на підставі зазначеної декларації про готовність об`єкта право власності на житловий будинок мансардного типу з гаражем за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 38463172, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2183042448203. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] підвал під зазначеним житловим будинком було збудовано у 2013 році, житловий будинок та житлова мансарда у 2020 році. Із вказаних документів убачається, що зазначений житловий будинок був збудований та право власності на нього було набуте в період шлюбу між сторонами, відтак, він є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя, що не оспорюється. Відповідно до інформаційної довідки 226466382 від 01.10.2020 року, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №186307521 та № 186305015 від 25.10.2019 року, [PERSON] на праві власності також належить житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4810400000:06:011:0008, що знаходяться по [ADDRESS] . Право на зазначені об`єкти нерухомості зареєстроване за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.10.2019 року на підставі договору купівлі-продажу №1994 від 25.10.2019 року приватним нотаріусом Мовчан\~А.С. Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки (далі Договір), посвідченого 25.10.2019 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Мовчан\~А.С. та зареєстрованого в реєстрі за №1994, [PERSON] придбав житловий будинок з господарчими\~будівлями та\~побутовими спорудами\~та земельну\~ділянку для\~будівництва і\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка),\~кадастровий номер\~4810400000:06:011:0008,\~що знаходяться\~по [ADDRESS] .\~Згідно п.2.3\~даного Договору\~продаж вчинено\~за 148\~700,00\~грн.,\~з них\~120\~700\~грн.\~за житловий\~будинок та\~28\~000,00\~грн.\~за земельну ділянку. Згідно п.6.6 Договору, він укладається зі згоди дружини покупця, [PERSON] , викладеній в заяві, справжність підпису на якій засвідчено [PERSON] , нотаріусом Гродненського нотаріального округу 07.10.2019 року за реєстровим номером №2-1108. На спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте в період шлюбу, а саме, на житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] , [PERSON] надано копію SWIFT повідомлення, згідно якого [PERSON] (квартал Артіс 16 [PERSON] ) 03.10.2019 року здійснив переказ грошових коштів в сумі 9933,00 Євро, початкова сума платіжного доручення 10000,00 Євро на ім`я [PERSON] . Також надано копію виписки по карті АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , згідно якої на його рахунок 03.10.2019 року зараховано SWIFT-переказ від [PERSON] в сумі 9883,33 Євро та 09.10.2019 року здійснено видачу готівкових коштів в сумі 9800,00 Євро. Заперечуючи проти зустрічних позовних вимог представник [PERSON] , адвокат Лукіянчин\~І.П. надав суду копію довідки Представництва ПАТ «Енергоспецмонтаж» від 10.07.2020 року, згідно якої [PERSON] в період з листопада 2017 року по червень 2020 року отримала дохід в сумі 86863,29 білоруських рублів, а також історії по картковому рахунку [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк», з яких убачається, що її картка використовувалась на території України в період з травня 2017 року по 28.12.2019 року. Оцінюючи зазначені докази у сукупності не можливо прийти до однозначного висновку, що саме кошти, отримані від брата, [PERSON] , були використані [PERSON] на купівлю спірного нерухомого майна, так як сума отриманих коштів SWIFT-переказом 9800,00 Євро, що становило на дату переказу 266002,70 грн., значно перевищує суму сплачену за договором купівлі-продажу нерухомого майна 148 700,00 грн. При цьому [PERSON] не заперечує, що дружина [PERSON] періодично надавала йому грошові кошти, та й сам він мав певний заробіток, що не виключає наявність в родині певних заощаджень. Крім того, сам по собі факт передачі коштів родичем одного із членів сім`ї на купівлю спільного майна в інтересах сім`ї не може свідчити про те, що ці кошти передано на особисті потреби лише комусь одному конкретному з подружжя. Будь-яких правочинів, зокрема, договору дарування коштів відповідачу його братом, що в розумінні вимог статті 57 СК України могло б свідчити про те, що ці кошти є особистим майном обдарованого, укладено не було. Повідомлення про SWIFT-переказ та виписка по рахунку [PERSON] також не містять жодних відомостей про призначення платежу, які свідчили б, що грошові кошти є дарунком. За таких обставин, позивачем за зустрічним позовом, [PERSON] , не надано переконливих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте в період шлюбу, а саме, на житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] . Зазначені висновки суду відповідають практиці застосування норм права у аналогічних правовідносинах Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 06.04.2021 року, справа № 695/2112/16-ц, провадження № 61-13753св20. Оскільки презумпцію спільності права власності подружжя не спростовано, нерухоме майно, що є предметом даного спору, придбано сторонами під час шлюбу, суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання майна, набутого за час шлюбу особистою приватною власністю слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як суд задовольняє вимоги первісного позову, судовий збір, сплачений [PERSON] в розмірі 6\~306,00\~грн. належить стягнути з [PERSON] .

Outcome: approved