Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

04 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору дарування (пожертви) дійсним . В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 10 листопада 2007 року між ним та відповідачем укладено договір дарування грошових коштів, згідно якого подарував останньому грошові кошти у розмірі 35000,00 грн., для купівлі автомобілю. В цей же день в присутності [PERSON] він передав вказану суму грошових коштів. Зазначив, що з часу укладення договору та до часу звернення до суду із позовною заявою він та відповідач не посвідчили договір дарування у нотаріуса у звязку із відсутністю у відповідача вільного часу та тривалою хворобою його дружини. Просить визнати дійсним договір дарування (пожертви) грошових коштів укладений 10 листопада 2007 року укладений між [PERSON] та [PERSON], укладений у простій письмовій формі. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. зазначив, що його син [PERSON] 13.11.2007 не зявився до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Зазначив, що через зайнятість він не приїхав 13.11.2007 до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 10 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON], в присутності [PERSON], укладено договір про дарування грошових коштів в сумі тридцять пять тисяч гривень. Відповідно до умов договору сторони дійшли згоди щодо нотаріального посвідчення даного договору. Грошові кошти за даним договором [PERSON] отримав 10.11.2007 року. (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-АВ № 136286 [PERSON] народився 14.12.1970 року, батьками останнього записані [PERSON] та [PERSON]. (а.с.11). Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до положень ч. 1, 3, ст. 729 ЦК України, пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети. До договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.5 ст.719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує пятидесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Так, судом встановлено, що 10 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір пожертви на суму 35350,00 грн., за умовами якого обдарований [PERSON] повинен був придбати автомобіль марки «Мерседес 124» 1988 року випуску, сріблястого кольору. Оскільки вказаний договір укладено на суму, що перевищує пятидесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тому він підлягає нотаріальному посвідченню, однак сторони не здійснили його нотаріального посвідчення. Згідно ч.1 ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Із розяснень викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що при розгляді справ щодо визнання правочину дійсним суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що вказаний договір пожертви ніким не оспорюється, а також з часу укладення вказаного договору (10.11.2007) і до часу звернення до суду із позовною заявою (04.02.2016) позивач та відповідач спілкуються між собою. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки сторонами не надано жодних доказів того, що відповідач дійсно ухиляється від нотаріального посвідчення договору дарування (пожертви) та того, що можливість нотаріального посвідчення вказаного договору втрачена позивачем.

Outcome: dismissed