Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

06 серпня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, яка надійшла до суду 27 серпня 2021 року, остаточно просив стягнути з Головного управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на його користь заробітну плату у розмірі 23\~329,76 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що він працював в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області як на основному місці роботи, так і за сумісництвом. За час роботи у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області йому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, але через неправильне встановлення посадового окладу та порушення законодавства про оплату праці він не отримав при звільненні суми, які належать працівникові при звільненні, як того вимагають положення ст. 116 Кодексу законів про працю України. Таким чином, має місце спір про розмір виплат заробітної плати. Щодо роботи за сумісництвом зазначив наступне. 26 березня 2020 року його було прийнято на роботу за сумісництвом до ГУ на посаду фахівця відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів. У цей час він працював за основним місцем роботи в ТОВ «БКСД». 15 березня 2021 року його звільнили з даної посади, але при звільненні йому не виплатили у повному обсязі 8 898,15 грн. заробітної плати, належної йому, як працівникові за період січень - березень 2021 року. Дане порушення відбулося у зв`язку із тим, що всупереч приписам постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 30.08.2002 № 1298, всупереч Положення про преміювання, затвердженого наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області № 467-Од від 03.10.2018 року, Типового положення про преміювання державних службовців органів державної влади, інших державних органів, їхніх апаратів (секретаріатів), затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 13.06.2.016 № 646 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 06 травня 2019 року № 683), при нарахуванні заробітної плати було прийнято неправильний розмір визначеного законом посадового окладу, не було враховано надбавки за складність, напруженість у роботі, не було враховано розміру премії за сумлінне виконання професійних обов`язків, відповідно до особистого вкладу в загальні результати роботи Головного управління по підсумках роботи за січень-березень 2021 року, визначені поданням начальника управління захисту споживачів. Так, йому не було нараховано та виплачено суми основного окладу; не було нараховано та виплачено надбавки за складність, напруженість у роботі; не було нараховано та виплачено премію у розмірі 100% від посадового окладу, які належали йому за січень-березень 2021 року за сумлінне виконання професійних обов`язків, відповідно до особистого вкладу в загальні результати роботи Головного управління по підсумках роботи за березень 2020 року в межах наявного фонду преміювання за фактично відпрацьований час, загальна сума яких складала 8 898,15 грн. У постанові Кабінету Міністрів України від 20 січня 2021 року № 29 «Деякі питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» посадові оклади (тарифні ставки) з 1 січня 2021 року розраховуються виходячи з розміру посадового окладу (тарифної ставки) працівника 1 тарифного розряду 2 670,00 грн. Відповідно до Схеми тарифних розрядів посад (професій) професіоналів, фахівців, керівників інших структурних підрозділів і технічних службовців, загальних для всіх бюджетних установ, закладів та організацій, що є додатком 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. № 12.98, для фахівців (розряд 9) встановлено коефіцієнт 1,73, таким чином, оклад складав (4 619,00 = 2 670,00 х 1,73), тоді як виплати йому здійснювались виходячи із розміру посадового окладу 3 849,00 грн. Крім того, здійснені виплати за січень-лютий 2021 року були меншими мінімальної заробітної плати, встановленої ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України» від 15.12.2020 року № 1082-ХІ, що суперечило положенням ст. 95, 56 КЗпП, ст.ст. 3, 3-1 Закону України Про оплату праці», внаслідок чого він не отримав 1 188,75 грн. Щодо роботи за основним місцем роботи зазначив наступне. 04 січня 2021 року він уклав з ГУ безстроковий трудовий договір про роботу на посаді провідного фахівця у відділі правового забезпечення. 30 липня 2021 року його звільнили із даної посади, але при звільненні не виплатили у повному обсязі 16 022,82 грн. заробітної плати, належної йому, як працівникові за період січень-липень 2021 року, через неправильне нарахування та виплату заробітну плату. Дане порушення відбулося у зв`язку із тим, що всупереч приписам постанови Кабінету міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 30.08.2002 № 1298, при нарахуванні заробітної плати не було враховано розміру визначеного законом посадового окладу, який повинен був становити для провідного фахівця (розряд 10) 4 859,00 грн. (4 859,40 = 2 670,00 х 1,82). Відповідно, йому не було правильно нараховано та виплачено надбавку за складність, напруженість у роботі, премію за сумлінне виконання професійних обов`язків, відповідно до особистого вкладу в загальні результати роботи Головного управління по підсумках роботи, визначені для нього поданням виконуючого обов`язки, а згодом, начальника відділу правового забезпечення, а тому сума заборгованості ГУ становить 16 022,82 грн. Крім того, йому не було виплачено компенсацію за 2 дні невикористаної основної відпустки, що становить за робочий рік, починаючи із 04.01.2021 при 24-денній відпустці, 658,86 грн. виходячи із середнього заробітку. Ціна позову складається із заборгованості по заробітній платі та становить 25\~579,83 грн. (8\~898,15 грн. + 16\~022,82 грн. + 658,86 грн. = 25\~579,83 грн.). У зв`язку з викладеним позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом. 27 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що 17 серпня 2021 року, тобто після відкриття провадження по даній справі, відповідач добровільно сплатив на його користь 1 591,21 грн. в якості заробітної плати за роботу за сумісництвом. Таким чином, на теперішній час підлягає стягненню 7 306,94 грн. заробітної плати, належної йому за роботу за сумісництвом у період січень-березень 2021 року. Також, 17 серпня 2021 року відповідач повністю виплатив йому компенсацію за 2 дні невикористаної основної щорічної відпустки за основним місцем роботи. Таким чином, ціна позову складається з заборгованості у розмірі 23\~329,76 грн., з яких: 7\~306,94 грн. по заробітній платі за роботу за сумісництвом (застосування меншого посадового окладу та невиплата надбавок за інтенсивність, невиплата премій у період січень-березень 2021 року); 16\~022,82 грн. по заробітній платі за основним місцем роботи (застосування меншого посадового окладу). У зв`язку з викладеним просив стягнути з Головного управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на його користь заробітну плату у розмірі 23\~329,76 грн. 03 вересня 2021 року від відповідача Головного управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Відповідно до наказу Головного управління від 25 березня 2020 року № 131-К [PERSON] був прийнятий на роботу з 26 березня 2020 року на посаду фахівця у відділ контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів за сумісництвом з окладом 3\~636, встановленим штатним розписом з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298. Посадовий оклад фахівця у Головному управлінні встановлено на рівні дев`ятого тарифного розряду. Виходячи з вказаної постанови посадовий оклад позивача на посаді фахівця розраховувався шляхом множення посадового окладу працівника 1 тарифного розряду, встановленого у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року, на тарифний коефіцієнт 1,73. Станом на 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 2\~102,00 грн. Таким чином, шляхом множення 2\~102,00 грн. на 1,73 (відкидаючи цифри до 0,5) розмір посадового окладу позивача на посаді фахівця протягом 2020 року становив 3\~636,00 грн. При розрахунку посадового окладу на посаді фахівця на 2021 рік було взято до уваги статтю 26 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», якою встановлено, що у 2021 році для всіх категорії працівників державних органів, яким є Головне управління, застосовуються розміри та умови оплати праці , які діяли на 01 вересня 2020 року. Згідно постанови № 1298 в редакції постанови КМУ від 26 серпня 2020 року № 750 з 01 вересня по 31 грудня 2020 року посадовий оклад працівника 1 тарифного розряду визначається у розмірі 2\~225,00 грн., таким чином шляхом множення вказаної суми на 1,73 (відкидаючи цифри до 0,5) розмір посадового окладу позивача на посаді фахівця протягом 2021 року становив 3\~849,00 грн. Аналогічним чином на підставі наведених норм, розмір посадового окладу провідного фахівця, встановлено в Головному управлінні на рівні десятого тарифного розряду, на 2021 рік розраховано шляхом множення 2\~225,00 грн. на тарифний коефіцієнт 1,82 (з заокругленням цифр від 0,5 до однієї гривні) та отримано 4\~050,00 грн., посадовий оклад позивача за основним місцем роботи, виходячи з якого робились розрахунки належних йому виплат. Отже, твердження позивача про неправильне нарахування заробітної плати за основним місцем роботи є хибним, а вимога про стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 16 022,82 грн. такою, що не підлягає задоволенню. Твердження позивача про те, що при нарахуванні заробітної плати було прийнято неправильний розмір визначеного законом посадового окладу є безпідставним, оскільки, роблячи власний розрахунок, позивач не врахував положення статті 26 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Щодо нарахування надбавки та премії зазначає наступне. За січень-березень 2021 року, як на тому наполягає позивач, то подання на преміювання за січень, лютий та березень у відношенні фахівця [PERSON] начальником управління захисту споживачів на розгляд начальника Головного управління не подавалися. Надбавка за складність та напруженість у роботі у січні, встановлена позивачу наказом начальника Головного управління у розмірі 50 % від окладу (962,25 грн.) виплачена в тому ж місяці. Головне управління заперечує проти вимоги позивача про виплату надбавки за інтенсивність праці у розмірі 50% та премії у розмірі 100% за роботу на посаді фахівця у відділі контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів за сумісництвом у період часу з січня 2021 року по день звільнення, оскільки установлення працівникам Головного управління конкретних розмірів доплат і надбавок до посадових окладів є правом начальника Головного управління, а не його обов`язком. Премія встановлюється відповідно до особистого внеску в результат роботи в межах коштів на оплату праці. Прийняття керівником підприємства рішення про зменшення розміру премій, позбавлення працівників премій повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений. Після звільнення позивача, в ході перевірки правильності нарахування йому заробітної плати, Головним управлінням після виявлення помилок у нарахуванні з власної ініціативи здійснено доплату до мінімальної заробітної плати. Так, 17 серпня 2021 року проведено донарахування виплат у розмірі 1\~591,21 грн. (з урахуванням податків і зборів) з перерахуванням на рахунок позивача у розмірі 1\~280,93 грн. Також, в той самий день проведено донарахування компенсації за два дні невикористаної щорічної основної відпустки у розмірі 767,00 грн. (з урахуванням податків і зборів) з перерахуванням на картковий рахунок позивача 617,43 грн. Вказані кошти виплачено 18 серпня 2021 року. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними. 14 вересня 2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Зважаючи на положення ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», ст. 26 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», для розрахунку спірних окладів повинен був прийматись прожитковий мінімум станом па 01 січня 2020 року у розмірі 2 027 грн., як йдеться у Постанові № 1298, а не оклад (тарифна ставка) працівника 1 тарифного розряду у розмірі 2 225 грн., встановлений Постановою № 750, оскільки даною постановою Кабміну не змінювались положення Постанови № 1298, а лише встановлювався розмір окладу працівника І тарифного розряду, про який йшлося у абз. 3 Примітки 1 до додатку 1 цієї Постанови, на рівні більшому прожиткового мінімуму. З прийняттям Постанови № 29, згідно з якою Примітки 1 до додатку 1 Постанови № 1298 було доповнено абз. 4, дія положень якого, як й положень ст. 26 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розпочалася з 01.01.2021, наведену невідповідність було усунуто. Але, положення абз. 4 Примітки 1 до додатку 1 Постанови № 1298, як положення підзаконного нормативного акту, не мають вищої юридичної сили по відношенню до положень ст. 26 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», які фактично відмінили дію вказаного підзаконного акту на 2021 рік в частині збільшення розміру окладу працівника 1 тарифного розряду, а тому у даному випадку підлягають застосуванню положення спеціального по відношенню до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» законодавства про оплату праці. Тарифна ставка - це норма оплати праці робітників відповідно до спеціальності й кваліфікації за одиницю часу, а посадовий оклад - це норма оплати праці керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців за місяць. Вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню положення спеціальних законів, які регулюють питання тарифної оплати праці та які передбачають встановлення розмірів окладів працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, саме Кабінетом Міністрів України, що й було зроблено шляхом прийняття Постанови № 1298. У Положенні про преміювання «особистому внеску у загальні результати роботи» не надано кількісного вираження, щодо нього не передбачено, хто і як саме визначає обсяг, кількість, якість такого внеску, не передбачено чи визначається такий внесок у абсолютному значенні згідно із певними, необхідними показниками роботи працівника або у порівнянні із результатами роботи інших працівників. Оскільки відповідач, стверджуючи про обґрунтованість невиплати премії, посилався на відсутність певного подання щодо нього, поданого начальником управління захисту споживачів на розгляд начальника Головного управління, то потрібно розуміти, що таке подання і було формальним вираженням розрахунку відсотків, про який згадується у п. 2 «Порядок нарахування та виплати премій» Положення про преміювання, у вигляді документу, в якому зазначалась інформація щодо кожного, конкретного працівника. Відсутність у згадуваному поданні інформації про розмір його премії свідчить про невиконання порядку визначення розміру премії згідно із п. 2 «Порядок нарахування та виплати премій» Положення про преміювання. У контексті порушення його трудових прав, заслуговує на увагу той факт, що у січні-березні 2021 року стосовно працівників управління захисту споживачів подавалось відповідні подання, але у них взагалі була відсутня інформація про позивача, тоді як премія призначалась усім працівникам управління, крім нього. Це тоді, як Положення про преміювання не передбачає умов позбавлення, ненарахування премії. У зв`язку з викладеним вважає, що позовні вимоги є законними, а викладені у відзиві на позовну заяву доводи слід оцінити критично. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 26 березня 2020 року був прийнятий до Головного управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на посаду фахівця відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів, за сумісництвом з окладом (тарифною ставкою) 3\~636,00 грн., що підтверджується наказом № 131-К від 25 березня 2020 року (а.с. 11). Крім того, [PERSON] з 04 січня 2021 року був прийнятий до Головного управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на посаду провідного фахівця відділу правового забезпечення (робота - основна) з окладом (тарифною ставкою) 4\~619,00 грн., що підтверджується наказом № 825-К від 31 грудня 2020 року (а.с. 13). Наказом № 117-К від 11 березня 2021 року [PERSON] було звільнено 15 березня 2021 року з займаної посади фахівця відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів Головного управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, який працював за внутрішнім сумісництвом, у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, відповідно до ст. 43 пункту 1 Кодексу законів про працю України (а.с. 12). Крім того, наказом № 515-К від 19 липня 2021 року [PERSON] було звільнено 30 липня 2021 року з займаної посади провідного фахівця відділу правового забезпечення Головного управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, за угодою сторін, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (а.с. 14). Вказані обставини підтверджуються також відомостями з трудової книжки [PERSON] , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 7-10). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Як при звільненні [PERSON] 15 березня 2021 року з посади за внутрішнім сумісництвом, так і при звільненні [PERSON] 30 липня 2021 року з посади за основним місцем роботи, Головним управлінням держпродспоживслужби в Дніпропетровській області з [PERSON] було проведено остаточний розрахунок, що має відображення у розрахунково-платіжній відомості працівника за березень 2021 року (а.с. 18), розрахунковому листку за березень 2021 року (а.с. 19), розрахунковому листку за липень 2021 року (а.с. 21). Однак, звернувшись 06 серпня 2021 року до суду з даним позовом [PERSON] наполягав на тому, що належні йому при звільненні суми заробітної плати за основним місцем роботи та за сумісництвом він недоотримав у зв`язку з неправильним встановленням посадового окладу та порушенням законодавства про оплату праці, а також не отримав премії, компенсацію за два дні невикористаної щорічної основної відпустки за основним місцем роботи та доплату до мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Під час розгляду даної справи судом Головним управлінням держпродспоживслужби в Дніпропетровській області з власної ініціативи було здійснено перерахування належних [PERSON] при звільненні до виплати сум. Так, 17 серпня 2021 року Головним управлінням держпродспоживслужби в Дніпропетровській області [PERSON] , як працівнику, який обіймав посаду фахівця відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів, було нараховано доплату до мінімальної заробітної плати за січень-березень 2021 року, індексацію заробітної плати за лютий 2021 року та компенсацію відпустки при звільненні всього на суму 1\~591,21 грн. (з урахуванням податків і зборів) та виплачено 1\~280,93 грн., що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю працівника за серпень 2021 року (а.с. 49). Крім того, 17 серпня 2021 року Головним управлінням держпродспоживслужби в Дніпропетровській області Шай А.С., як працівнику, який обіймав посаду провідного фахівця відділу правового забезпечення, було нараховано компенсацію відпустки при звільненні на суму 767,00 грн. (з урахуванням податків і зборів) та виплачено 617,43 грн., що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю працівника за серпень 2021 року (а.с. 50). У зв`язку із здійсненням Головним управлінням держпродспоживслужби в Дніпропетровській області вищезазначених виплат, 27 серпня 2021 року позивач [PERSON] зменшив позовні вимоги та просив не стягувати з відповідача на його користь зазначені вище суми. Оцінюючи твердження позивача щодо неправильного здійснення відповідачем розрахунку його посадових окладів за сумісництвом та за основним місцем роботи суд виходить з наступного. Питання оплати праці працівників установ,\~закладів та\~організацій окремих\~галузей бюджетної\~сфери регулюється\~постановою Кабінету\~Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 30 серпня 2002 року № 1298, якою затверджена, зокрема, Єдина тарифна\~сітка розрядів\~і коефіцієнтів\~з оплати\~праці працівників\~установ,\~закладів та\~організацій окремих\~галузей бюджетної\~сфери (далі Постанова КМУ № 1298). Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, та не заперечував і позивач у відповіді на відзив, посадовий оклад фахівця у Головному управлінні держпродспоживслужби в Дніпропетровській області встановлений на рівні дев`ятого тарифного розряду (тарифний коефіцієнт 1,73), а провідного фахівця на рівні десятого тарифного розряду (тарифний коефіцієнт 1,82). У Постанові КМУ № 1298 в редакції, яка діяла до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 29 від 20 січня 2021 року, було закріплено, що посадові оклади\~(тарифні\~ставки,\~ставки заробітної\~плати)\~з 1\~січня 2017\~р.\~розраховуються виходячи\~з розміру\~посадового окладу\~(тарифної\~ставки)\~працівника 1\~тарифного розряду,\~встановленого у\~розмірі прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб\~на 1\~січня календарного\~року. Посадові оклади (тарифні ставки) за розрядами Єдиної тарифної сітки визначаються шляхом множення окладу (ставки) працівника 1 тарифного розряду на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад (тарифна ставка) визначені у гривнях з копійками, цифри до 0,5 відкидаються, від 0,5 і вище - заокруглюються до однієї гривні. Отже, посадовий оклад позивача на посаді фахівця розраховувався шляхом множення посадового окладу працівника 1 тарифного розряду, встановленого у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року, на тарифний коефіцієнт 1,73, а на посаді провідного фахівця - шляхом множення посадового окладу працівника 1 тарифного розряду, встановленого у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року, на тарифний коефіцієнт 1,73. Однак, постановою Кабінету Міністрів України № 29 від 20 січня 2021 року «Деякі питання\~оплати праці\~працівників установ,\~закладів та\~організацій окремих\~галузей бюджетної\~сфери» було\~доповнено Примітку 1 до\~додатка 1\~до постанови\~Кабінету Міністрів\~України від\~30\~серпня 2002\~р.\~№ 1298\~«Про оплату\~праці працівників\~на основі\~Єдиної тарифної\~сітки розрядів\~і коефіцієнтів\~з оплати\~праці працівників\~установ,\~закладів та\~організацій окремих\~галузей бюджетної\~сфери» (Офіційний\~вісник України,\~2002\~р.,\~№ 36,\~ст.\~1699;\~2005\~р.,\~№ 34,\~ст.\~2064)\~та після\~абзацу третього\~доповнено новим\~абзацом такого\~змісту: «Посадові оклади (тарифні ставки) з 1 січня 2021 р. розраховуються виходячи з розміру посадового окладу (тарифної ставки) працівника 1 тарифного розряду - 2670 гривень, з 1 грудня 2021 р. - 2893 гривні.». Позивач вважає, що здійснення відповідачем розрахунку його посадових окладів за сумісництвом та за основним місцем роботи з 01 січня 2021 року мало відбуватись саме з урахуванням постанови КМУ № 29 від 20 січня 2021 року, виходячи з розміру посадового окладу (тарифної ставки) працівника 1 тарифного розряду - 2670 гривень, на підставі чого і наводить розрахунки заробітної плати, яку мав йому нараховувати відповідач, на його переконання (а.с. 4, 5). Однак,\~проаналізувавши наведені\~позивачем розрахунки\~суд приходить\~до переконання,\~що вони\~є помилковими\~та безпідставними,\~а розмір\~посадового окладу\~за сумісництвом\~та за\~основним місцем\~роботи позивачем\~визначено невірно,\~без врахування\~положень Закону\~України «Про\~державний бюджет\~України на\~2021\~рік»,\~у статті\~26\~якого (в\~редакції,\~яка діяла\~на момент\~виникнення між\~сторонами спірних\~правовідносин)\~було установлено,\~що у 2021 році для всіх категорій працівників державних органів застосовуються розміри та умови оплати праці, що діяли на 1 вересня 2020 року. При цьому,\~з постанови\~Кабінету Міністрів\~України №\~750\~від 26\~серпня 2020\~року «Про\~підвищення оплати\~праці працівників\~установ,\~закладів та\~організацій бюджетної\~сфери» вбачається,\~що станом\~на 01\~вересня 2020\~року посадовий оклад (тарифна ставка) працівника 1 тарифного розряду\~Єдиної тарифної сітки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» (Офіційний вісник України, 2002 р., № 36, ст. 1699), визначається у розмірі 2 225 гривень. Отже, у 2021 році посадовий оклад позивача на посаді фахівця відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів, який встановлений на рівні дев`ятого тарифного розряду (тарифний коефіцієнт 1,73), мав становити 3\~849,00 грн. (з відкиданням цифри до\~0,5) (2\~225,00 грн. х 1,73 = 3\~849,25 грн.), а на посаді провідного фахівця відділу правового забезпечення, який встановлений на рівні десятого тарифного розряду (тарифний коефіцієнт 1,82), - 4\~050,00 грн. (з заокругленням до однієї гривні) (2\~225,00 грн. х 1,82 = 4\~049,50 грн.). Саме такі розміри посадових окладів і були встановлені Головним управлінням держпродспоживслужби в Дніпропетровській області позивачу, а отже і заробітна плата у 2021 році у період часу роботи позивача у Головному управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській області нараховувалась відповідачем позивачу у відповідності до норм діючого на той час законодавства України. Твердження позивача, наведені у відповіді на відзив, про те, що при нарахування позивачу посадового окладу мали бути враховані саме положення Постанови КМУ № 1298, яка регулює питання тарифної оплати праці, а не положення статті 26 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», є безпідставними, помилковими та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства України, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 10 ЦПК України у разі\~невідповідності правового\~акта правовому\~акту вищої\~юридичної сили\~суд застосовує\~норми правового\~акта вищої\~юридичної сили. При цьому, закони України мають вищу юридичну силу, ніж підзаконні нормативно-правові акти, до яких відносяться і постанови Кабінету Міністрів України. Щодо ненарахування позивачу премій та надбавок на посаді фахівця відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів суд звертає увагу, що відповідно до підпункту «а» пункту 4 Постанови КМУ № 1298 установлення працівникам доплат і надбавок до них є правом, а не обов`язком керівників місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівників бюджетних установ, закладів та організацій. Оскільки керівником Головного управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській області надбавки та премії, які просить стягнути позивач з відповідача, не встановлювались (що вбачається з наданих стороною відповідача подань від 27 січня 2021 року (а.с. 77), від 17 лютого 2021 року (а.с. 70), від 25 березня 2021 року (а.с. 83), розрахунками % премії працівників (а.с. 78-79, 81-82, 84-85), а також з розрахункових листків позивача (а.с. 19)), то і підстави для стягнення заявлених позивачем грошових сум у вигляді надбавок і премій з відповідача на користь позивача відсутні. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача на його користь доплати (донарахування) до мінімальної заробітної плати за січень-березень 2021 року у розмірі 1\~188,75 грн., то підстав для їх задоволення під час розгляду справи судом не встановлено, оскільки як вже було зазначено вище, 17 серпня 2021 року Головним управлінням держпродспоживслужби в Дніпропетровській області в добровільному порядку було нараховано [PERSON] , як працівнику, який обіймав посаду фахівця відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів, зокрема, доплату до мінімальної заробітної плати за січень-березень 2021 року у розмірі: за січень 2021 року 113,25 грн., за лютий 2021 року 1\~039,18 грн. та за березень 2021 року 330,62 грн., що разом становить 1\~483,05 грн., та виплачено їх позивачу з вирахуванням податків і зборів, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю працівника за серпень 2021 року (а.с. 49). За таких обставин, оскільки розрахунки Головного управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській області з [PERSON] по заробітній платі проведені у відповідності до вимог чинного законодавства України та під час розгляду справи судом не встановлено наявності у відповідача перед позивачем заборгованості по заробітній платі та підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю. Оцінюючи у\~сукупності усі\~інші аргументи\~сторін,\~наведені ними\~в обґрунтування\~своїх вимог\~або заперечень,\~суд до\~уваги їх\~не бере\~та відхиляє,\~оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати по справі підлягають віднесенню на рахунок держави. На підставі ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 47, 233 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», постанови Кабінету Міністрів\~України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 30 серпня 2002 року № 1298 та

Outcome: dismissed