Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

05 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить захистити її права власника шляхом виселити відповідача [PERSON] з кв.39 в б.18 на 3 м-ні м. Первомайського Харківської області. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона є власницею кв.39 в б.18 на 3 м-ні м. Первомайського Харківської області, придбавши її на прилюдних торгах. Вказана квартира до того належала на праві власності [PERSON] та була арештована в рамках виконавчого провадження через заборгованість [PERSON] по аліментах, оцінена та продана з аукціону, переможцем якого стала вона позивач у справі. Вказані торги відповідачем були оспорені у суді, але суди першої та апеляційної інстанцій не визнали їх недійсними, а також не визнали недійсними протокол проведення торгів та свідоцтво про право власності на квартиру за [PERSON] Наразі, відповідач досі без законних підстав проживає у вказаній квартирі та не має наміру її залишати. В судове засідання позивач не прибула, проте її представник підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Так, вказано, що спірна квартира належить на праві власності її довірительці, яка до сьогодні не може вільно розпоряджатися, користуватися та володіти своєї власністю. Вважає, що в силу ст. 391 ЦК України має право ставити питання про захист порушеного права, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача з квартири без надання іншого жилого приміщення. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав того, що наразі за його касаційною скаргою 02.09.2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ відкрито касаційне провадження на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.01.2016 року та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06.06.2016 року у справі за позовом [PERSON] до ВДВС Первомайського МРУЮ Харківської області, ПП «Нива-В.Ш.», [PERSON] про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення аукціону, акта держвиконавця та свідоцтва про право власності. Відповідач вважає, що до тих пір поки касаційна інстанція не розгляне його скаргу ставити питання про його виселення завчасно. Зазначив, що у разі задоволення його скарги, [PERSON] вже не буде власником квартири і не може звертатися до суду з цим позовом. Натомість, у разі відхилення його скарги, він сам добровільно залишить квартиру. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: відповідно до свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 15.05.2014 року (а.с.7) та витягу з Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8) позивач [PERSON] є власницею квартири №39 в б.18 на 3 м-ні м. Первомайського Харківської області. Попереднім власником квартири був відповідач у справі. Вказана квартира була арештована, оцінена та виставлена на аукціон на продаж в рамках виконавчого провадження через наявну заборгованість по аліментах [PERSON] Непогодившись із результатами прилюдних торгів, [PERSON] оскаржив їх до Первомайського міськрайонного суду Харківської області. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.01.2016 року, ухваленому у цивільній справі № 632/1297/14-ц провадження № 2/632/65/16 за позовом [PERSON] до ВДВС Первомайського МРУЮ Харківської області, ПП «Нива-В.Ш.», [PERSON] про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення аукціону, акта держвиконавця про проведення прилюдних торгів, свідоцтва про право власності на квартиру, повернення сторін у попередній стан у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено. Вказане рішення ухвалою апеляційної інстанції від 06.06.2016 року залишене без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2016 року відкрито провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення першої інстанції та ухвалу апеляційної (а.с.19), проте до сьогодні результатів її розгляду немає. Враховуючи викладене, суд встановив, що [PERSON] є одноосібним власником квартири, адже згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Аналізуючи вказані норми, суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] набрало чинності 06.06.2016 року, тобто після залишення його в силі апеляційною інстанцією. Таким чином, посилання відповідача на те, що необхідно дочекатися рішення касаційної інстанції є безпідставним, адже у такому разі у відповідача буде можливість залежно від результатів розгляду його касаційної скарги звернутися до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами з підстав, викладених у ст. 366 ЦПК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Крім того, правила ст. 391 ЦК України застосовуються до правовідносин, які регулюються Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382- IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Таким чином, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Отже, відповідач безпідставно та незаконно займає житлове приміщення, оскільки він позбавлений права власності на нього не на підставі застави в іпотечних правовідносинах, а за борги по аліментах; він також не є членом сім`ї теперішнього власника та договорів найму з ним не укладав, проте, до теперішнього часу зареєстрований та проживає в квартирі позивача, а, тому, він підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення, оскільки своїм проживанням та перебуванням в квартирі останній порушує права власника квартири щодо володіння, користування та розпорядження нею. Суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Необхідно усунути перешкоди у здійсненні власником майна його прав щодо користування та розпорядження ним шляхом виселення відповідача, оскільки останній втратив право на житло. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені витрати позивачем зі сплати судового збору підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved