Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

07.08.2015 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.09.2015 просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - синів [PERSON], [PERSON], [INFO], доньки [PERSON] [INFO], в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Вимоги позивачка мотивує тим, що з 2001 по 2014 перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - синів [PERSON], [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON] [INFO], які на даний час проживають з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні. З червня 2014 р. відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей. З огляду на те, що батьки нарівні зобов'язані дбати про добробут дітей, а також те, що відповідач має постійний дохід, позивачка просить стягнути з нього аліменти у зазначеному вище розмірі. В судове засідання позивачка не з'явилася. 24.09.2015 року подала суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності та зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився. У зв'язку з тим, що його зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання суду не відоме, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом оголошення в пресі. Про причини неявки суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Враховуючи положення ст.ст. 169, 224 ЦПК України, а також те, що позивач згідно поданої заяви не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення. У зв'язку з тим, що розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] 28.12.2001 зареєстрували шлюб на території Турецької Республіки, що підтверджується офіційним документом, підписаним в.о. начальника управління у справах населення Еміноню Тамером Онером. Копія даного документу, на якому у відповідності із Гаазькою конвенції від 5 жовтня 1961 проставлено апостиль керівником адміністрації Еміноню Сабіт Кая, долучена позивачкою до матеріалів справи. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Зазначене підтверджується записами про народження, виданими 29.03.2007 справа №70104718-01-8 та №70104718-02-8, легалізованим проставлянням штампу консульського відділу посольства Канади, м. Київ, офіційним документом від 25.04.2005, підписаним заступником начальника відділу реєстрації та обліку населення Меріем Демірел, на якому у відповідності із Гаазькою конвенції від 5 жовтня 1961 проставлено апостиль Яшар Гюль 25.04.2005 Сариер/ Стамбул. Рішенням Бакиркьойського Сімейного суду №11 Республіки Туреччини від 31.01.2014 сторін [PERSON] та [PERSON] розлучено, опіку над спільними дітьми надано їх матері. Статтею 180 СК України на батьків покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Водночас відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Неповнолітні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою форми №3 від 26.09.2014 №457, виданої ЦОС №2 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду». Неповнолітні діти перебувають на утриманні їх матері. Відповідач не приймає участі в утриманні дітей, матеріальну допомогу в грошовій чи натуральній формі не надає. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, всі витрати несе позивачка, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд знаходить обґрунтованими вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином враховуючи наведенні положення СК України, а також беручи до уваги, що відповідач фізично здоровий та має можливість сплачувати аліменти, сім'я позивачки є багатодітною, у зв'язку з чим потребує від батьків докладання значних зусиль для її утримання, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/2 частини доходу відповідача (1/6 на кожну дитину), оскільки вважає, що такий розмір буде достатнім для створення для дітей необхідних передумов для розвитку і забезпечення організації їх життя. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Положеннями ч. 2 ст. 183 СК України передбачено, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання позову про стягнення аліментів в розмірі 487 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved