Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

06 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом про визнання за нею права власності на кооперативну квартиру. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що на підставі ордеру від 28.02.1992 року на підставі рішення виконкому від 06 травня 1991 року їй було надано двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 27,4 кв.м., загальною площею 48,6 кв.м. на родину з трьох осіб. У 1992 році вона повністю сплатила ЖБК вартість квартири пайовий внесок у розмірі\~ 5445,55 р. Звернувшись до відповідних органів із заявою про реєстрацію права власності їй було відмовлено з підстав відсутності необхідних документів, а саме ненадання довідки ЖБК «Орджонікідзевський-127»,\~ який здійснював будівництво будинку, або підтвердження правонаступництва ОСБЖБ «Орджонікідзевський-127», що діє на сьогоднішній день. Ухвалою суду від 10 листопада 2020 року відкрите спрощене позовне провадження у справі та призначене судове засідання з викликом сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, надавши суду заяви про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ОСБЖБ «Орджонікідзевський-127» не з`явився, головою правління\~ Малюга А.М. надана заява про визнання позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи без її участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року),\~ право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст.328 Цивільного кодексу України (в редакції від 16 січня 2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. В п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. З ордеру серія КО № 000050 від 28 лютого 1992 року вбачається, що на підставі рішення Виконкому Маріупольської міської ради народних депутатів від 06 травня 1991 року № 48/2 та списків ЖБК «Орджонікідзевський-127», [PERSON] було надано право на зайняття квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,6 кв.м., жилою 27,4 кв.м. (а.с. 6) Згідно технічного паспорту від 02 вересня 2020 року, виданого на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] загальна площа даної квартири складає 45,4 кв. м., а житлова площа дорівнює\~ 27,6 кв.м. (а.с. 9-11). За даними листа ККП «МБТІ-Маріупольська нерухомість» від 07.09.2020 року, адресованого [PERSON] , на момент\~ вступу в дію наказу Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» в ККП «МБТІ-Маріупольська нерухомість» не було зареєстроване право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічної інвентаризації, проведеної 02.09.2020 року встановлено, що вищевказана квартира має житлову площу 27,6 кв.м., загальну площу 45,4 кв.м. (а.с. 7). Як вбачається з довідки, виданої ОСМЖД «Орджонікідзевський-127» від 16 вересня 2020 року, [PERSON] є членом ЖСК «Орджонікідзевський-127» на підставі Рішення виконкому Жовтневої ради депутатів трудящих № 368 від 06.09.1978 року і їй виділена двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 48,6 кв.м., жилою площею 27,4 кв.м. будинок введено в експлуатацію у 1978 році. Пайовий внесок у розмірі 5445,55 - виплачений у повному обсязі у 1992 році (а.с. 8). Як вбачається з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 54924709 від 03 листопада 2020 року, [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності квартири [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю довідки щодо підтвердження правонаступництва ОСБЖБ «Орджонікідзевський-127» (а.с. 12). На підставі дослідження перелічених письмових доказів, суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] правомірно свого часу набула право власності на кооперативну квартиру\~ [ADDRESS] , оскільки вказана квартира була надана їй у користування на підставі ордеру, а у подальшому позивачем як членом ЖСК «Орджонікідзевський-127», було проведено повну виплату пайових внесків за зазначену кооперативну квартиру. Суд зауважує, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року. Водночас, суд звертає увагу, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Враховуючи перелічені норми суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності [PERSON] на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. Враховуючи наведені норми та зважаючи, що саме на підставі ордеру на вселення позивачка отримала від Виконавчого комітету місцевої ради право на користування спірною кооперативною квартирою, а у подальшому не отримала свідоцтва про право власності на це майно та не зареєструвала його в Маріупольському БТІ, існує спір щодо підтвердження права власності позивачки на вказану квартиру. За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивачки існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами її права власності на кооперативну квартиру, набутого нею свого часу правомірно. На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом визнання за [PERSON] права власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] внаслідок проведення нею сплати пайових внесків за вказану квартиру.

Outcome: approved