Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

06 серпня 2018 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В своїй заяві позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], відповідач зареєстрована за вище вказаною адресою, проте у даному будинку не проживає з 1999 року. Як власник вона утримує будинок та оплачує комунальні послуги, а реєстрація відповідача у домоволодінні не дає їй змоги отримувати державні пільги на оплату вказаних послуг. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, позивач просила суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] У судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, позов підтримали повністю, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач повторно в судове засідання не з'явилася, не повідомивши суд про причину неявки, в порядку ст. 128 ЦПК України про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, подав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності та вказав, що заперечень проти позову не має. Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до паспорту [NUMBER], виданого Глобинським РВ УМВС України в Полтавській області 23 квітня 2002 року, [PERSON] народилася [INFO] в с. М. Кринки, Глобинського району, Полтавської області, місце проживання зареєстроване за адресою: Полтавська область, Глобинський район, с.Шевченки. [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] від 29 червня 1999 року, виданого Глобинською державною нотаріальною конторою, вона є власником будинку [ADDRESS] Як вбачається із довідки виконавчого комітету Кринківської сільської ради Глобинського району Полтавської області № 02-26/786 від 02.07.2018, [PERSON], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], в складі сім»ї: [PERSON], [INFO] - не родич. Згідно довідки виконавчого комітету Кринківської сільської ради Глобинського району Полтавської області № 02-26/809 від 03.07.2018, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 14.02.2007 і по даний час. Згідно акту обстеження матеріально побутових умов складеного виконавчим комітетом Кринківської сільської ради Глобинського району Полтавської області 03 липня 2018 року [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою, але фактично не проживає . Факт не проживання [PERSON] у вищевказаному житловому будинку з 2007 року по теперішній час підтвердили [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про що надали письмові пояснення. Вищевказані факти в своїй сукупності свідчать, про те, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку належному позивачу з 2007 року, не користується даним житлом, не з'являється в ньому, не несе жодних витрат по його утриманню. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім»ї, колишніми членами його сім»ї, а також членами сім»ї колишнього власника житла. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, будучи власником житлового будинку, позбавлена права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки у ньому зареєстрована [PERSON], яка не проживає в ньому з 2007 року, а тому позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню. Понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved