Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

05 березня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - Позивач, ТОВ ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 13 червня 2016 року [PERSON] подала до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР»)заяву № 7951183732 від 13 червня 2016 року на отримання кредиту, підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом із умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем. 10 листопада 2016 року [PERSON] подала до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву № 7951183732 від 10 листопада 2016 року на отримання кредиту, підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом із умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем. 30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір відступлення прав вимоги № 20180730, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (Права вимоги) до Боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і Боржниками (Портфель заборгованості). Відповідно до цього Реєстру ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача: по Кредитному договору № 7951183732 від 13 червня 2016 року в сумі 38865,39 грн., з яких 18244,15 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1658,83 грн. - сума заборгованості за відсотками; 10464,55 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 8497,86 грн. - сума заборгованості за пенею. по Кредитному договору № 8971471861 від 10 листопада 2016 року в сумі 34466,7 грн., з яких 17859,66 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1278,88 грн. - сума заборгованості за відсотками; 8155,52 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 7172,64 грн. - сума заборгованості за пенею. У порушення умов Кредитних договір відповідач не виконала свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та не виконала інші зобов`язання, у зв`язку із чим позивачем на адресу відповідача були направлені Повідомлення про порядок погашення заборгованості, які залишилися без уваги з боку відповідача, а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у загальній сумі 73332,09, а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 16 березня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13 квітня 2020 року судовий розгляд був відкладений за клопотанням відповідача у зв`язку із запровадженням у країні карантину. 10 квітня 2020 року від представника відповідача за довіреністю [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому не погодився із позовом і вважав за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. На думку відповідача, вимоги позивача про повернення кредиту, який вона брала у фінансовій установі ТОВ «ФК «ЦФР», не є правомірними, оскільки фінансові установи мають право продавати борги виключно суб`єктів господарювання, тобто тільки юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Також, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача плати за управління кредитом, так як управління кредитом є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення плати (комісії), проте, встановивши у договорі плату за управління кредитом, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану плату надаються відповідачу та не надав доказів про надання таких послуг. Щодо Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», то цей документ відповідач не підписувала, він не містить доказів вручення/отримання відповідачу і як наслідок ознайомлення відповідача з Умовами. Аналогічна позиція відповідача щодо копії Довідки (графіку руху коштів) від 30.07.2018 (відповідач цю довідку не отримував), копії повідомлення про відступлення права грошової вимоги, про порядок погашення заборгованості. Також, на думку відповідача, позивачем не надано до суду документу під назвою «Анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг», а наданий до суду документ під назвою «Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» відповідачем не підписувався, вона не була ознайомлена з ним, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками, суми заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом), а також суми заборгованості за пенею є безпідставними. Щодо вимоги позивача про стягнення основного боргу кредиту, відповідач вважає, що позивачем не доведено факт укладання між сторонами у 2016 році кредитних договорів, оскільки анкети-заяви, на які посилається позивач та містяться у додатках до позовної заяви, не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі та на умовах, зазначених у позовній заяві, і стосується наміру оформити кредитний договір згідно з запропонованими банком послугами без будь-яких зобов`язань з боку позичальника. Інші надані банком документи (Умови) не містять підпису відповідача. Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися (могли змінюватися) самим позивачем, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того, на думку відповідача, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладення кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми, а тому позовні вимоги про стягнення грошових сум згідно з умовами такого договору не підлягають задоволенню. Крім того, представник відповідача просив застосувати позовну давність до позовних вимог, про що надав відповідну письмову заяву. 21 квітня 2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він надає пояснення, міркування і аргументи по справі з метою повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, зокрема посилається на те, що кредитні договори між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладені шляхом приєднання [PERSON] до запропонованого первісним кредитором договору в цілому, даний правочин вчинений у письмовій формі, їх зміст зафіксований в двох примірниках, якими обмінялися сторони правочину, а отже під час укладення кредитного договору Первісним кредитором жодним чином не порушено вимоги цивільного законодавства України, а доводи представника відповідача щодо не ознайомлення відповідача з Умовами не заслуговують на уваги, оскільки в заявах від 13.06.2016 та 10.11.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» міститься особистий підпис відповідача, яким вона засвідчила згоду про те, що заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір; умови кредитного договору, зокрема умови про сукупну вартість кредиту/кредитів, їй роз`яснені та зрозумілі; ознайомилася із кредитним договором до його укладення і згодна з усіма умовами, а також те, що вона отримала свій примірник заяви, і погодилася отримати умови отримання кредитів шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця, зобов`язалася виконувати кредитний договір. Таким чином, відповідач при наданні їй кредитних коштів розуміла, яку саме суму загальної кредитної заборгованості вона мала сплатити для погашення кредиту і погоджувалася із нею. При формуванні розрахунку заборгованості, який було надано до позовної заяви, було вказано: прострочені щомісячні проценти (плата за управління кредитом), що за змістом позовних вимог є саме щомісячними процентами (Графік платежів), оскільки зафіксовані у твердій сумі 697,58 грн. та 611,16 грн. відповідно до заяв, щомісячно. Щодо доводів представника відповідача відносно законності відступлення права вимоги, зазначає, що Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 23.03.2017 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання послуг з факторингу. Також, у відповіді на відзив представник позивача зазначив три позиції обчислення строків позовної давності, у відповідності до яких немає підстав для застосування норм статей пропуску строку позовної давності. Представник позивача до суду не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с. 53, 97). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. А також просив застосувати строк позовної давності. Заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 13 червня 2016 року відповідач [PERSON] на підставі заяви № 7951183732 від 13.06.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» отримала кредит у сумі 21867,42 грн. з процентною ставкою за його користування 2.00% від суми кредиту, що становить 384,87 грн. та щомісячною платою за користування кредитом у розмірі 3.19% від суми кредиту згідно з графіком платежів, а також 11.99% річних процентів від суми боргу за договором згідно з графіком платежів та щоденної пені 0,3% від загальної суми прострочення строком на 36 місяців (а.с.6). Відповідно до п. 3 заяви № 7951183732 від 13.06.2016, позичальник доручив ТОВ «ФК» ЦФР» перерахувати за рахунок отриманого відповідачем кредиту такі суми грошових коштів: - 9243,72 грн. з призначенням платежу «Погашення поточної заборгованості відповідача за діючим кредитним договором № 696828152 від 13/08/2015»; - 10000 грн. з призначенням платежу «Переказ на картрахунок [NUMBER] на користь [PERSON] за рахунок кредиту зг. КД 7951183732 від 13/06/2016. Без ПДВ»; - 2038,83 грн. з призначенням платежу «Оплата страхового платежу за договором страхування № 7951183732 -С від 13/06/2016 р.»; - 200 грн. з призначенням платежу «Оплата за пакет послуги «Охоронець Кредит Маркет 12» за рахунок кредиту КД7951183732 від 13/06/2016, [PERSON] , в т.ч. ПДВ 33.33». Перерахування суми 10 000 грн. на рахунок АТ «ТАСКОМБАНК» підтверджується копією платіжного доручення № 184304315 від 13 січня 2016 року (а.с. 9). Згідно графіку платежів визначені граничні дати щомісячних платежів в період з 13/06/2016 по 27/06/2019, загальна сума щомісячного платежу 1427,19 грн., яка складається з частини кредиту, що підлягає поверненню, плати за річною процентною ставкою та щомісячною платою процентів в сумі 697,58 грн. (а.с. 7). Заява № 7951183732 від 13.06.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» та Графік платежів підписані відповідачем. Крім того, 10 листопада 2016 року відповідач [PERSON] на підставі заяви № 8971471861 від 10.11.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» отримала кредит у сумі 20440,00 грн. з процентною ставкою за його користування 2.00% від суми кредиту, що становить 328,00 грн. та щомісячною платою за користування кредитом у розмірі 2,99% від суми кредиту згідно з графіком платежів, а також 11.99% річних процентів від суми боргу за договором згідно з графіком платежів та щоденної пені 0,3% від загальної суми прострочення строком на 36 місяців (а.с.19). Відповідно до п. 3 заяви № 8971471861 від 10.11.2016, позичальник доручив ТОВ «ФК» ЦФР» перерахувати за рахунок отриманого відповідачем кредиту такі суми грошових коштів: - 16400,00 грн. з призначенням платежу «Переказ на картрахунок [NUMBER] на користь [PERSON] за рахунок кредиту зг. КД 8971471861 від 10/11/2016. Без ПДВ»; - 400,00 грн. з призначенням платежу «/=01-11.11.2016- [PERSON] -2808515887-25000.00-400.00-11.11.2017-№ 8971471861-ТС -Страховий платіж.Без ПДВ=/»; - 2952,00 грн. з призначенням платежу «Оплата страхового платежу за договором страхування № 8971471861-С від 10/11/2016 р.»; - 360,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за пакет послуги «Охоронець Кредит Маркет 24» за рахунок кредиту КД8971471861 від 10/11/2016, [PERSON] , в т.ч. ПДВ 60.00». Перерахування суми 16400,00 грн. на рахунок АТ «ТАСКОМБАНК» підтверджується копією платіжного доручення № 198161303 від 10 листопада 2016 року (а.с. 22). Згідно графіку платежів визначені граничні дати щомісячних платежів в період з 10/11/2016 по 22/11/2019, загальна сума щомісячного платежу 1292,76 грн., яка складається з частини кредиту, що підлягає поверненню, плати за річною процентною ставкою та щомісячною платою процентів в сумі 611,16 грн. (а.с. 20). Заява № 8971471861 від 10.11.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» та Графік платежів підписані відповідачем. 30.07.2018 між ТОВ «ФК «ЦФР» (далі - Кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - Новий Кредитор, ТОВ «ФК «ЄАПБ») було укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора в Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами (а.с. 32-34). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30.07.2018 від Кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» до Нового Кредитора ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитними договорами № 7951183732 від 13.06.2016 на загальну суму 38865,39 грн. та 7951183732 від 13.06.2016 на загальну суму 34466,70 грн (а.с. 35). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). За змістом Глави 73 ЦК України, ч. 1 статті 1077 ЦК України клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст.1079 ЦК України). ТОВ «ФК «ЦФР» листами вих. №№ 002766530, 002767877 від 07.08.2018 повідомило відповідача [PERSON] про відступлення права вимоги на її заборгованість станом на 30.07.2018 за кредитними договорами № 7951183732 від 13.06.2016 та № 8971471861 від 10.11.2016 на суми 38865,39 грн. та 34466,70 грн. відповідно (а.с. 17, 31). Крім того, позивач листами вих. №№ 002766530-1, 002767877-1 від 07.08.2018 направив відповідачу повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами № 7951183732 від 13.06.2016 та № 8971471861 від 10.11.2016 (а.с. 18, 30). Відповідно до ч.1 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідач [PERSON] у зазначені у повідомленнях строки заборгованість не погасила, а також взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконала у терміни, передбачені графіком платежів; кредит, щомісячні проценти за його користування (плату за обслуговування кредиту) не сплатила у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору та ст.ст. 525-526, 530, 1054 ЦК України. Згідно з розрахунками заборгованості за вищевказаними кредитними договорами (а.с. 16, 29), відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 30.07.2018: за кредитним договором № 7951183732 від 13.06.2016 у розмірі 38865,39 грн., у тому числі: 18244,15 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 1658,83 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 10464,55 грн. - прострочені щомісячні відсотки (платою за управління кредитом); 8497,86 грн. - пеня; за кредитним договором № 8971471861 від 10.11.2016 у розмірі 34466,70 грн., у тому числі: 17859,66 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 1278,88 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 8155,52 грн. - прострочені щомісячні відсотки (платою за управління кредитом); 7172,64 грн. - пеня. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч.1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості: за кредитним договором № 7951183732 від 13.06.2016 в сумі 18244,15 грн. - сума основного боргу, 1658,83 грн. - сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 8971471861 від 10.11.2016 в сумі 17859,66 грн. - сума основного боргу, 1278,88 грн. - сума заборгованості за відсотками. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за щомісячними процентами (плати за управління кредитом) суд зазначає наступне. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суд дійшов висновку про те, що управління кредитом є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення плати, та вважає, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячних процентів, тобто платежів за управління кредитом, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану плату надаються відповідачу. При цьому, позивач нараховував плату за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним. Такі правові позиції викладені в постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та у постанові Верховного Суду у справі № 695/3474/17, які обов`язкові для всіх судів. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача сум 10464,55 грн. (кредитний договір № 7951183732 від 13.06.2016) та 8155,52 грн. (кредитний договір № 8971471861 від 10.11.2016) - заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості за пенею у розмірі 8497,86 гривень (кредитний договір № 7951183732 від 13.06.2016) та 7172,64 грн. (кредитний договір № 8971471861 від 10.11.2016), суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи, що розмір пені за двома кредитними договорами був розрахований позивачем станом на 30 липня 2018 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом 05 березня 2020 року, і відповідачем була заявлена вимога про застосування строку позовної давності, то відповідно до частини другої статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), застосовується позовна давність в один рік. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості за пенею за обома кредитними договорами, слід відмовити. Що стосується застосування строків позовної давності, висловленої представником відповідача у своїй заяві, щодо позовних вимог про стягнення основноної суми заборгованості та щомісячних платежів, суд виходить з наступного. В силу положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, відповідно до статті 257 ЦК України, встановлена тривалістю у три роки. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами 05 березня 2020 року (а.с. 2). З кредитних договорів № 7951183732 від 13.06.2016 та № 8971471861 від 10.11.2016 вбачається, що кредити надаються строком на 36 місяців, тобто на три роки (а.с. 6, 19). З графіків платежів, зазначеному у кредитних договорах, визначені граничні дати щомісячних платежів: за кредитним договором № 7951183732 від 13.06.2016 за період з 13.06.2016 по 27.06.2019; за кредитним договором № 8971471861 від 10.11.2016 за період з 10.11.2016 по 22.11.2019 (а.с.7, 20). З довідок графіку руху коштів по кредиту та розрахунків заборгованості вбачається, що відповідач здійснювала оплату заборгованості по кредиту періодичними платежами, останній платіж був здійснений відповідачем: по кредитному договору № 7951183732 від 13.06.2016 - у листопаді 2017 року на суму 500 грн. (а.с.14-16); по кредитному договору № 8971471861 від 10.11.2016 - у грудні 2017 року (а.с. 27-29). Наведені вище обставини свідчать про те, що дія кредитних договорів № 7951183732 від 13.06.2016 та № 8971471861 від 10.11.2016 була визначена строком на три роки - з 13.06.2016 по 27.06.2019 та з 10.11.2016 по 22.11.2019 відповідно, окрім того, умовами цих кредитних договорів передбачені окремі самостійні зобов`язання, а саме обов`язок боржника повернути весь борг частинами, встановленими у графіку платежів, тобто умовами договорів встановлена самостійна відповідальність позичальника за невиконання цього обов`язку, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем строк позовної давності не пропущений, оскільки строк позовної давності у цій справі слід відраховувати з моменту закінчення строку дії кредитного договору (виконання зобов`язання). Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права 05 березня 2020 року, а також враховуючи дати останніх платежів відповідача в рахунок погашення заборгованості у листопаді 2017 року та грудні 2017 року відповідно до договорів, то встановлений законом трирічний строк позовної давності не був пропущений. Що стосується доводів представника відповідача про те, що заява № 7951183732 від 13.06.2016 і № 8971471861 від 10.11.2016 не є тотожними кредитним договорам, а також те, що вказані Заяви, Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», Графіки платежів, а також відсутність підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] . Умови отримання кредитів, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладених із відповідачем кредитних договорів, то суд не приймає цих доводів з огляду на наступне. Згідно ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так, в матеріалах справи наявні, надані позивачем, заява № 7951183732 від 13.06.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» у сумі 21867,42 грн. в якій зазначено процентну ставку за його користування 2.00% від суми кредиту, що становить 384,87 грн. та щомісячну плату за користування кредитом у розмірі 3.19% від суми кредиту згідно з графіком платежів, а також 11.99% річних процентів від суми боргу за договором згідно з графіком платежів та щоденну пеню 0,3% від загальної суми прострочення строком на 36 місяців; заява № 8971471861 від 10.11.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» у сумі 20440,00 грн., у якій зазначено процентну ставку за його користування 2.00% від суми кредиту, що становить 328,00 грн. та щомісячну плату за користування кредитом у розмірі 2,99% від суми кредиту згідно з графіком платежів, а також 11.99% річних процентів від суми боргу за договором згідно з графіком платежів та щоденну пеню 0,3% від загальної суми прострочення строком на 36 місяців (а.с. 6, 19). Крім того, відповідно до графіків платежів визначені граничні дати щомісячних платежів: по кредитному договору № 7951183732 від 13.06.2016 в період з 13.06.2016 по 27.06.2019, загальна сума щомісячного платежу 1427,19 грн., яка складається з частини кредиту, що підлягає поверненню, плати за річною процентною ставкою та щомісячною платою процентів в сумі 697,58 грн.; по кредитному договору № 8971471861 від 10.11.2016 в період з 10.11.2016 по 22.11.2019, загальна сума щомісячного платежу 1292,76 грн., яка складається з частини кредиту, що підлягає поверненню, плати за річною процентною ставкою та щомісячною платою процентів в сумі 611,16 грн. (а.с. 7, 20). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведені вище заяви на отримання кредиту від 13.06.2016 та від 10.11.2016 разом із графіками платежів підписані позичальником, відповідачем по справі, що підтверджує її приєднання до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши ці заяви та графіки платежів, відповідач особисто ознайомилася з запропонованими їй умовами кредитування, тобто була обізнана з умовами, на яких отримала надані позивачем кредити, а отже погодилась укласти із ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» кредитні договори на отримання кредитних коштів. Судом також не приймаються до уваги доводи представника відповідача, заявлені у судовому засіданні, про те, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредитних сум, оскільки для отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», позичальник доручила ТОВ «ФК`ЦФР» перерахувати за рахунок отриманого відповідачем кредиту такі суми грошових коштів: відповідно до п. 3 Заяви на № 7951183732 від 13.06.2016 9243,72 грн. з призначенням платежу «Погашення поточної заборгованості відповідача за діючим кредитним договором № 696828152 від 13/08/2015», 10000 грн. з призначенням платежу «Переказ на картрахунок [NUMBER] на користь [PERSON] за рахунок кредиту зг. КД 7951183732 від 13/06/2016. Без ПДВ», 2038,83 грн. з призначенням платежу «Оплата страхового платежу за договором страхування № 7951183732 -С від 13/06/2016 р.», 200 грн. з призначенням платежу «Оплата за пакет послуги «Охоронець Кредит Маркет 12» за рахунок кредиту КД7951183732 від 13/06/2016, [PERSON] , в т.ч. ПДВ 33.33»; відповідно до п. 3 Заяви № 8971471861 від 10.11.2016 16400,00 грн. з призначенням платежу «Переказ на картрахунок [NUMBER] на користь [PERSON] за рахунок кредиту зг. КД 8971471861 від 10/11/2016. Без ПДВ», 400,00 грн. з призначенням платежу «/=01-11.11.2016- [PERSON] -2808515887-25000.00-400.00-11.11.2017-№ 8971471861-ТС -Страховий платіж.Без ПДВ=/», 2952,00 грн. з призначенням платежу «Оплата страхового платежу за договором страхування № 8971471861-С від 10/11/2016 р.», 360,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за пакет послуги «Охоронець Кредит Маркет 24» за рахунок кредиту КД8971471861 від 10/11/2016, [PERSON] , в т.ч. ПДВ 60.00». Матеріали справи містять докази, що підтверджують виконання первісним кредитором зобов`язань з надання (видачі) відповідачеві грошових коштів (кредиту) в сумі 21867,42 грн. та 20440,00 грн. грн., а саме такими доказами є копії платіжних доручень № 184304315 від 13 січня 2016 року на суму 10000 грн. та № 198161303 від 10 листопада 2016 року на суму 16400,00 грн., довідки (графік руху коштів по кредиту) за вих.№ 2699146-SG та № 2692391- SG від 31.10.2018 року (а.с. 9, 14-15, 22, 27-28). Відповідно до Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо». Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, позивачем надані суду довідки (графік руху коштів по кредиту), які є саме первісним бухгалтерським документом, що підтверджують факт здійснення операцій з видачі первісним кредитором грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, який зафіксований та відображений в першій стрічці довідки (графік руху коштів по кредиту), з якої чітко вбачається, що позичальнику первісним кредитором видано кредит саме в сумі 21867,42 грн. згідно КД № 7951183732 від 13.06.2016 та заяви клієнта; 20440,00 грн. згідно КД № 8971471861 від 10.11.2016, а отже твердження представника відповідача, що позивачем не надано доказів щодо виконання первісним кредитором зобов`язань по кредитному договору є безпідставними. Щодо інших доводів учасників справи, викладених у відзиві на позов та відповіді на відзив, суд виходить з того, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 7951183732 від 13 червня 2016 року у розмірі 19 902,98 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 18 244,15 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 1658,83 грн.; заборгованість за кредитним договором № 8971471861 від 10 листопада 2016 року у розмірі 19 138,54 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 17 859,66 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 1278,88 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1114,06 грн. (а.с.1) з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково.

Outcome: partial