Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

05 травня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось ТОВ «Порше Мобіліті» з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на майно. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір за умовами якого позивач надав відповідача 329 156,914 грн., еквівалент 40 432 дол. США строком на 60 місяців для придбання автомобіля марки «Tiguan», відповідач в свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти. Також позивач відповідно до умов договору надав відповідачу 138 246 грн., еквівалент 16 981,45 дол. США для оплати страхових платежів. Між сторонами також був укладений договір застави. Своїх зобов'язань за договором відповідач не виконував внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 1 276 571,09, яка в добровільному порядку відповідачем не погашається. За цих обставин позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за Кредитним договором № 50007447 від 11.04.2013 р. у розмірі 1 276 571,09, яка складається з основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 912 650 грн. 02 коп., основної суми заборгованості за додатковим кредитом у розмірі 161 028 грн. 42 коп., збитків у розмірі 70 084,00 грн., штрафу в розмірі 72 197,73 грн., пені у розмірі 26 247 грн. 79 коп., трьох відсотків річних у розмірі 7 879 грн. 92 коп., інфляційних втрат у розмірі 26 483 грн. 21 коп., звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб автомобіль марки VW, модель Tiguan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1984 куб. см., рік випуску 2013, відповідно до умов Договору застави транспортного засобу № 50007447 від 17.05.2013 р., шляхом його реалізації на торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу. (а.с.2-16) В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов в повному обсязі, звернути стягнення на предмет застави, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач у судові засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 11 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. 11 квітня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 50007447 (надалі - кредитний договір) за умовами якого банк зобов'язався надати [PERSON] суму кредиту у розмірі 329 156,91 грн. еквівалент суми кредиту 40 432,00 дол. США, та суму додаткового кредиту в розмірі 138 246,00 грн. еквівалент суми додаткового кредиту 16 981,45 дол. США на строк 60 місяців, зі сплатою процентної ставки в розмірі 9,90 %, разовою комісією за надання кредиту в розмірі 2,5% від суми кредиту. Для обчислення валюти був встановлений курс - 8,1410 грн. за 1 дол. США. (а.с.17-25) За умовами кредитного договору кредит надається на придбання автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1984 куб. см., рік випуску 2013, ціна якого відповідно до договору з дилером в еквіваленті складає 57 760,00 дол. США. (а.с.17) 17 травня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ Мобіліті» та [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу № 5007447. (надалі - договір застави) (а.с.28-33) За умовами договору застави [PERSON] передав в заставу товариству з метою забезпечення своїх зобов'язань за кредитним договором автомобіль марки VW, модель Tiguan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1984 куб. см., рік випуску 2013. За домовленістю сторін заставна вартість предмету застави становить 470 224,16 грн. (а.с.28) За умовами кредитного договору [PERSON] зобов'язався використати кредит на цілі зазначені у договорі, повернути компанії в повному обсязі кредит та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (а.с.21). Згідно п.1.3.1 кредитного договору - розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у привернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Між сторонами був узгоджений графік погашення кредиту, відповідно до якого позичальник ([PERSON]) зобов'язався погашати кредитну заборгованість в яку входить сума основного кредиту та проценти за його користування, сума додаткового кредиту та проценти за його користування, у терміни та в сумі еквівалент до доларів США, в передбачені вказаним графіком, а саме не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору, останній платіж 15 квітня 2018. (а.с.26-27) Щодо валюти кредитування слід зазначити що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. У статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 524 та частиною першої статті 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинною на час укладення договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що під час укладення договору діяла заборона на надання та отримання споживчих кредитів саме в іноземній валюті, проте банки не було позбавлено права надавати, а позичальників отримувати споживчий кредит в гривнях із визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти. При цьому згідно із частинами першою, другою, четвертою та п'ятою статті 18 цього Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Таким чином суд приходить до висновку, що надання кредиту в валюті - гривня з врахуванням еквіваленту в валюті - долари США не суперечить принципу добросовісності та справедливості і може бути застосовано до вказаних правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно ст. 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З наявного в матеріалах справи розрахунку яким позивач обґрунтовує свої вимоги вбачається, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість яка станом на 11 квітня 2017 року становить 1 073 678,42 грн., яка складається з 912 650 грн. - основна сума заборгованості за кредитом в яку входить (62 459,66 грн. сума боргу по несплаченим платежам по кредиту станом на 11 квітня 2017 року, 716 085,46 грн. - сума кредиту яка підлягає поверненню та 134 104,90 грн. - розмір відсотків за користування кредитом), 161 028,42 грн. - основна сума заборгованості за додатковим кредитом. (а.с. 5-6) Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права дострокового стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором суд виходить за такого, що відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, а згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України (яка розміщена параграфі 1 глави 71 цього Кодексу) якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.3.3 кредитного договору - позичальник зобов'язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і вказується у повідомленні компанії) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення. (а.с. 20-21) З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідачем порушено умови кредитного договору. На адресу відповідача банком направлялась вимога щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором в якій товариство вимагало від [PERSON] погасити заборгованість, яка станом на 19 травня 2015 року становила 645 391,85 грн. (а.с. 37-38) Вказана вимога була направлена на адресу відповідача цінним листом з описом. (а.с. 39) Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України (яка розміщена параграфі 1 глави 71 цього Кодексу) якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказів того, що відповідачем було погашено суму заборгованості за кредитним договором до справи не надано. За цих обставин суд приходить до висновку, що у відповідача виникло зобов'язання щодо погашення усієї суми боргу по кредиту. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання Згідно ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 552 Цивільного кодексу України сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Відповідно до п.8.1, п.8.2 кредитного договору - у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого червоно платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. У разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3 за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої в статті 3.2.1 позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 відсотків від суми кредиту. (а.с.22) За невиконання та неналежне виконання умов договору до [PERSON] була застосована неустойка яка згідно наданого позивачем розрахунку становить 92 079,17 грн., яка складається з 65 831,38 грн. - штрафних санкцій, 26 247,79 грн. - пені. (а.с.8-9) Достовірних доказів одержання відповідачем листів про порушення умов договору, позивачем не надано, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування штрафу в розмірі 6 366 грн. 35 коп. Статтею 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приймаючи до уваги, що відповідачем було порушено строки повернення позики, суд вважає, що у позивача наявні підстави вимагати від відповідача сплати трьох проценти річних від прострочених сум боргу за кредитом, за період з 13 березня 2015 року по 11 квітня 2017 року, що становить 7 879,92 грн. (а.с.10-11) Також, суд вважає, що у позивача наявні підстави вимагати від відповідача сплати суми боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а саме з 13 березня 2015 року по 11 квітня 2017 року в розмірі 26 483,21 грн. (а.с.11-12) Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача 70 084,00 грн. як суми збитку понесених позивачем через неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором суд виходить з того, що згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач обґрунтовує розмірі збитків тим, що він був змушений звернутись до спеціалізованих організацій - ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» та «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» для надання юридичних послуг. Проте сам по собі факт звернення позивача до цих організацій не свідчить про необхідність таких витрат для захисту прав позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для їх стягнення з відповідача. З огляду на викладене, станом на 11 квітня 2017 року у відповідача перед позивачем наявна заборгованість яка становить 1 200 120 грн. 74 коп., яка складається з основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 912 650 грн. 02 коп., основної суми заборгованості за додатковим кредитом у розмірі 161 028 грн. 42 коп., штрафу в розмірі 65 831 грн. 38 коп., пені у розмірі 26 247 грн. 79 коп., трьох відсотків річних у розмірі 7 879 грн. 92 коп., інфляційних втрат у розмірі 26 483 грн. 21 коп. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 574 ЦК України заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Згідно ч.1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно п.2.1 договору застави - у випадку невиконання застовадавцем зобов'язань за договором, заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у порядку зазначеному в розділі 5 цього договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмету застави та його реалізацію. (а.с.29) Відповідно до розділу 5 договору застави - заставодержатель має право задоволення своїх вимог за цим Договором та за Кредитним договором, яке виникає у Заставодержатель у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов'язань перед заставодержателем за кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим Договором, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього Договору в задоволення вимог заставодержателя здійснити звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого надпису нотаріуса. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде узгоджено сторонами або дозволено законодавством. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, зазначеному в пункті 1.1 цього Договору, або, за вимогою заставодержателя, визначається незалежними суб'єктами оціночної діяльності, призначеними заставодержателем. Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч.ч. 1, 6, 7 ст.20 Закону заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивач є обтяжувачем як кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних осіб і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до ст.5 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення. Відповідно до ст.ст. 22, 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право в разі порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів та неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Відповідно до ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом. Пунктом .2 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачена можливість продажу обтяжувачем (кредитором) на публічних торгах предмету забезпечувального обтяженням шляхом. З огляду на викладене враховуючи, що позичальником було порушено умови кредитного договору, враховуючи суму боргу відповідача яка станом на 11 квітня 2017 року становить 1 200 120 грн. у позивача наявне право на звернення стягнення на предмет застави. За цих обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет застави обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем до позову не було надано доказів укладення між ним та адвокатом договорів про надання юридичних послуг, щодо надання позивачу правничої допомоги адвокатом. Надана позивачем на підтвердження своїх витрат на правову допомогу фотокопія договору про надання юридично-консультативних послуг від 21 червня 2012 року не може бути врахована оскільки договір укладено між позивачем та юридичною особою - ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі». За цих обставин вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України за результатами розгляду сума судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (а.с.1), підлягає стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial