Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

04 лютого 2015 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачі зазначали, що їм на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 1994 року належить квартира [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстровані вони та відповідач [PERSON], але останній не проживає з лютого 2014 року. Посилаючись на те, що відповідач не проживає за вказаною адресою, особисті речі відповідача в будинку відсутні, всі комунальні послуги позивачі сплачують особисто, відповідач не користується будинком, проживає за іншою адресою, позивачі просили позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги повністю, пояснила, що вона є власником житлового будинку. Відповідач є колишнім чоловіком її доньки [PERSON], однак останній з лютого 2014 року припинив проживати в квартирі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомив. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, що було видане 26 січня 1994 року - (а.с.5) та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 грудня 1996 року (а.с.6). Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що проживають в квартирі [ADDRESS] у вказаній квартирі зареєстровані позивачі [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] з 15 липня 2008 року. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача [PERSON] Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 липня 2014 року шлюб між ними було розірвано. Також в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 20 лютого 2014 року, що підтверджується актом обстеження житлового будинку від 16 березня 2015 року , який був складений депутатом Веселинівської селищної ради та сусідами. (а.с.15). Відповідно до ст..405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином наданими позивачем суду доказами доведений факт відсутності відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] понад встановлені ст.405 ЦК України строки. Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що в будинку відповідач не проживає, особисті речі відповідача відсутні, то суд вважає що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved