Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

05 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], який в процесі розгляду справи було уточнено, залучено як співвідповідачів [PERSON], [PERSON] в якій просив суд ухвалити рішення, яким усунути йому перешкоди в користуванні квартирою № 19 в будинку № 4 по вул. Кошиця в м. Львові, стягнути з відповідачів судові витрати. Заяву мотивує тим, що йому [PERSON] належить на праві власності 2/4 частини квартири [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] проживає в [INFO] та є співвласницею даної квартири, крім цього в даній квартирі проживають, без реєстрації відповідачі [PERSON], [PERSON] Вказані особи чинять перешкоди в користування спільним житлом, а саме не надають ключів від квартири, що позбавляє його вільного доступу до квартири. У добровільному порядку відповідачі відмовляються вирішувати спір, а тому позивач змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позов підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві мотиви, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] її представник, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на письмові заперечення та пояснення, що долучені до матеріалів справи. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до Договору дарування квартири від 11.06.2013 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4684753 від 11.06.2013 року позивачу [PERSON] на праві спільної власності належить 2/4 квартири [ADDRESS]. Як встановлено в судовому засіданні відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] чиняться перешкоди позивачу [PERSON] в користуванні спільною власністю - квартирою №19 в будинку №4 по вулиці Кошиця в м.Львові, дана обставина також підтверджується поясненнями самих відповідачів, що дані в судоому засіданні. Як пояснив позивач [PERSON] в судовому засіданні він неодноразово звертався до відповідачів з вимогою не чинити перешкод в користуванні спірною квартирою, однак відповідачі відмовляються надати ключі від квартири в добровільному порядку. Статтями 10, 12 та 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 317, ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N 20 встановлено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законом. Статтею 391 ЦК України врегульовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд не бере до уваги показання свідків, оскільки вони є суперечливими та не знаходяться в обєктивному звязку з матеріалами справи. Враховуючи все вищенаведене суд вважає доведеною вимогу позивача про зобовязання відповідачів не чинити перешкоди в користуванні спірною квартирою, оскільки встановлено, що позивач на законних підставах має право користуватися спірною квартирою, однак не має такої можливості. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та зобовязати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні квартирою № 19 в будинку № 4 по вул. Кошиця в м. Львові. Стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в користь [PERSON] 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved