Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

05 грудня 2019 року позивач в особі директора Сірохіна О.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 12 червня 2019 року позивач звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу з відповідачів, у видачі якого ухвалою суду від 21 червня 2019 року відмовлено, у зв`язку з перевищенням строку позовної давності. [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири та є абонентом ВО «Костянтиновкатепломережа». Протягом періоду з 01 лютого 2007 року по 10 червня 2019 року відповідач оплату за надані позивачем послуги теплопостачання здійснював частково, користувався субсидією, через що виникла заборгованість у сумі 61 031,89 гривень. Крім того, через прострочення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути на його користь з відповідачів інфляційні збитки в сумі 34 412,84 гривень та 3% річних в сумі 7620,69 гривень, а також судовий збір в сумі 1921 гривень. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено: солідарно стягнуто з відповідачів на користь позивача суму боргу за період з 01 лютого 2007 року по 10 червня 2019 року за спожиті послуги з теплопостачання в сумі 61 031,89 гривень, інфляційні витрати в сумі 34 412,84 гривень, 3 % річних в сумі 7620,69 гривень, а також судовий збір по 960,50 гривень з кожного. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2020 року скасовано заочне рішення від 11 лютого 2020 року, призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 10 годину 00 хвилин 19 травня 2020 року та визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 19 травня 2020 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 13годину 00 хвилин 23 червня 2020 року за клопотанням відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 23 червня 2020 року відкладено судове засідання на 10годину 00 хвилин 15 липня 2020 року за клопотанням представника позивача. 15 липня 2020 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 10годину 00 хвилин 10 серпня 2020 року за клопотанням представника позивача. Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року відкладено судове засідання на 09годину 30 хвилин 22 вересня 2020 року, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх сторін по справі. Представник позивача Літвин Б.Г. до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки на електрону пошту. До початку судового засідання на електронну пошту суду направив заяву, у якій зазначав, що позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу без його участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - засобом телефонного зв`язку, що оформлено телефонограмою, до судового засідання не з`явились. До початку судового засідання на електронну пошту суду направили заяву, у якій просили справу розглянути без їх участі. Крім того, у вказаній заяві відповідач [PERSON] зазначив, що позовні вимоги визнає частково та просить стягнути з нього розмір заборгованості, починаючи з дня придбання ним квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , тобто з 19 грудня 2017 року, оскільки згідно договору він не погоджувався сплачувати борги попередніх власників, а відтак позивач не правомірно пред`являє вимогу про стягнення заборгованості, починаючи з 01 лютого 2007 року. В свою чергу, [PERSON] у заяві зазначено, що вона позовні вимоги визнає частково та просить стягнути з неї розмір заборгованості за період, коли вона була зареєстрована у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , тобто з 20 грудня 2017 року. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Часів-Ярської державної нотаріальної контори, [PERSON] продала квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] (а.с. 9-10). У зв`язку з наведеним, на ім`я [PERSON] на підставі його заяви від 27 грудня 2017 року (а.с. 8) позивачем змінено особовий рахунок № [NUMBER] , згідно якого за період з 01 лютого 2007 року по 10 червня 2019 року наявна заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 61 031,89 гривень, а також інфляційні збитки в сумі 34 412,84 гривень та 3% річних в сумі 7620,69 гривень (а.с. 4-6). З копії ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2019 року вбачається, що позивачу у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за період з 01 лютого 2007 року по 01 червня 2019 року за надані послуги з теплопостачання в загальному розмірі 103 065,42 гривень, відмовлено та роз`яснено про право позивача на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку (а.с. 7). Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Артемівським РВ ГУ МВС України в Донецькій області 02 березня 2007 року, та довідки № 127 від 25 лютого 2020 року, виданої головою Калинівської сільської ради Бахмутського району Донецької області Бойко Н.О. та секретарем Калинівської сільської ради Бахмутського району Донецької області Гороховик Ю.С., [PERSON] з 14 березня 2007 року по день видачі довідки зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47, 49-50). З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Артемівським РВ УМВС України в Донецькій області 15 грудня 2001 року, вбачається, що [PERSON] з 20 грудня 2017 року до 22 серпня 2019 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 51-52), проте з 22 серпня 2019 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою № 126 від 25 лютого 2020 року, виданою головою Калинівської сільської ради Бахмутського району Донецької області Бойко Н.О. та секретарем Калинівської сільської ради Бахмутського району Донецької області Гороховик Ю.С. (а.с. 48). З копії квитанції від 29 грудня 2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] сплатив за надані послуги з теплопостачання за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим за адресою: [ADDRESS] , за чотири місяці (січень, лютий, березень, квітень) 2018 року грошові кошти у сумі 324,12 гривень (а.с. 59). Вказана сума відображена, як сплачена, у відповідній графі наданого позивачем особового рахунку та врахована ним при здійснення розрахунку заборгованості. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 28 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Дубровським В.М., відповідач ( [PERSON] ) продав [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . У пункті 7 вказаного договору зазначено, що продавець стверджує, що заборгованість по комунальним та іншим платежам за квартиру на момент підписання цього договору існує та залишається за продавцем (а.с. 115). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Саме таку правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, висновки по якій суд у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. При цьому, договір купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2017 року, згідно з яким [PERSON] став власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Отже, враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку про те, що до стягнення з [PERSON] , як власника квартири на час виникнення частини заборгованості, та [PERSON] , як особи, зареєстрованої у квартирі, на час виникнення частини заборгованості, на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Костянтинівкатепломережа» (експлуатаційно-ремонтний тепловий район м. Часів Яр) підлягає заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 20 грудня 2017 року до 10 червня 2019 рокув розмірі 12 743,57 гривень, а вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 лютого 2007 року до 19 грудня 2017 року не підлягають задоволенню, оскільки така заборгованість виникла у попереднього власника квартири [PERSON] , а договір купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2017 року не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й згоди кредитора на таку заміну. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Закріплена у частині 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Інфляційні витрати за період з 20 грудня 2017 року до 10 червня 2019 рокускладають 1842,64 гривень, а 3 % проценти річних - 563,48 гривень, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги також підлягають частковому задоволенню. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати присуджує позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних в розмірі 282,37 гривень, тобто по 141,19 гривень з кожного відповідача, виходячи з наступного розрахунку: 15 149,69х1921/106 065,42=282,37, де 15 149,69 гривень - загальна сума задоволених позовних вимог; 1921,00 гривень - сума сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви; 106 065,42 гривень - ціна позову, 282,37 гривень - судові витрати, присуджені позивачу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial