Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

04 лютого 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] із вищевказаним позовом, який вмотивовано тим, що 05 липня 2014 року помер його дід, - [PERSON], який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO], кв.№49. Вказував на те, що за життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] 28 травня 1993 року, реєстр №1-1489, відповідно до якого він заповів йому належну приватизовану квартиру за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Революційна, буд.№30, кв.№49. Вказану квартиру у 1993 році [PERSON] та його дружина [PERSON] отримали у власність на підставі свідоцтва про право власності, яке було видане на їх імя виконкомом міської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу 09 квітня 1993 року згідно із розпорядженням від 10 березня 1993 року №926. Дружина [PERSON] померла раніше нього, а саме 22 жовтня 2005 року. Частку, що належала дружині, [PERSON] фактично прийняв у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, але юридично не оформив своїх спадкових справ. Зазначав, що після спливу шести місячного строку після смерті діда він звернувся до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом стосовно вищевказаної квартири. Спадкове майно він прийняв у встановлений законом строк заявою, яку подав до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом. На підставі його заяви було заведено спадкову справу №408/2014. Однак, постановою від 29 січня 2016 року, державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у звязку із тим, що документи, що підтверджують право власності [PERSON] на квартиру по вулиці Революційній, буд.№30, кв.№49 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, не зареєстровані в установленому порядку. Для вирішення питання щодо успадкування ним належного померлому майна йому рекомендовано звернутися до суду. Посилався на ті обставини, що спірну квартиру [PERSON] та його дружина [PERSON] набули у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 09 квітня 1993 року згідно розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької місткої Ради народних депутатів від 10 березня 1993 року №926 на їх імя було видане свідоцтва про право власності на житло, а саме квартиру загальною площею 57,54 кв.м. за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Революційна, буд.№30, кв.№49. На підтвердження того, що вказана квартира дійсно належала померлій, він звернувся до КП ДОР «Криворізьке БТІ», але згідно архівної довідки №141116 від 13 липня 2015 року, йому було повідомлено про те, що відомості про реєстрацію права власності на вказану квартиру у БТІ відсутні. При детальному огляді свідоцтва про право власності, яке було видане на імя померлої, видно, що в частині, де повинна бути печатка БТІ щодо проведення його державної реєстрації, стоїть печатка Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької місткої Ради народних депутатів, яку вважає поставлено помилково. [PERSON] та його дружина [PERSON] майже все своє життя прожили у вказаній квартирі, відповідно до довідки з місця її реєстрації, підтверджується факт того, що з 10 квітня 1964 року до дня своєї смерті вони мешкали та були зареєстровані у вказаній квартирі, утримували її належним чином тощо. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року, справа №211/6452/15-ц, встановлено факт належності [PERSON], померлому 05 липня 2014 року, та [PERSON], померлій 22 жовтня 2005 року, свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу 09 квітня 1993 року, в якому були допущені не застережені належним чином виправлення у прізвищах власників квартири [ADDRESS]. Вважає, що так як [PERSON]П та його дружині [PERSON] 09 квітня 1993 року УЖКГ виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності на житло, в якому зазначено, що їм дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира [ADDRESS], то право власності [PERSON] та [PERSON] набули на вказану квартиру саме з моменту отримання вказаного документу. На теперішній час провести державну реєстрацію правовстановлюючого документу на імя померлих не вбачається можливим в звязку із тим, що відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України, їх цивільна правоздатність припинилася в звязку із смертю. Згідно експертної оцінки, яку виконано ТОВ «Атрі ГРУП» 25 січня 2015 року, ринкова вартість цілої квартири у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, по вулиці Революційна, буд.№30 кв.№49, складає 68320,00 гривень. На підставі вищевикладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Присутні у судовому засіданні позивач та його представник, кожен окремо надали пояснення по суті справи, підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача, - Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З матеріалів справи вбачається наступне. З копії свідоцтва про смерть, виданого 05 липня 2014 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що 05 липня 2014 року помер дідусь позивача [PERSON] (а.с.17), - [PERSON] (а.с.7), який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO], кв.№49 (а.с.11). За життя дідусь позивача [PERSON] залишив заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] 28 травня 1993 року, реєстр №1-1489, відповідно до якого він заповів позивачеві [PERSON] належну йому приватизовану квартиру за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Революційна, буд.№30, кв.№49 (а.с.8). Вказану квартиру у 1993 році [PERSON] та його дружина [PERSON] отримали у власність на підставі свідоцтва про право власності, яке було видане на їх імя виконкомом міської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу 09 квітня 1993 року згідно із розпорядженням від 10 березня 1993 року №926 (а.с.15). Дружина [PERSON], - [PERSON] (а.с.10), померла 22 жовтня 2005 року, про що 05 грудня 2005 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області було видано відповідне свідоцтво про смерть (а.с.9). З пояснень позивача та його представника встановлено, що частку, що належала дружині, [PERSON] фактично прийняв у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, але юридично не оформив своїх спадкових справ. З пояснень позивача, його представника та письмових матеріалів справи також встановлено, що після спливу шести місячного строку після смерті діда позивач звернувся до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом стосовно вищевказаної квартири. Спадкове майно він прийняв у встановлений законом строк заявою, яку подав до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом. На підставі його заяви було заведено спадкову справу №408/2014 (а.с.12). Постановою від 29 січня 2016 року, державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у звязку із тим, що документи, що підтверджують право власності [PERSON] на квартиру по вулиці Революційній, буд.№30, кв.№49 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, не зареєстровані в установленому порядку (а.с.14). Згідно архівної довідки №141116 від 13 липня 2015 року вбачається, що відомості про реєстрацію права власності на квартиру, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Революційна, буд.№30, кв.№49, у БТІ відсутні (а.с.16). З копії довідки №1664 від 20 вересня 2012 року, виданої КП ЖЕО №8, вбачається, що померлі [PERSON] та [PERSON] були за реєстрованими та проживали по день своєї смерті за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Революційна, буд.№30, кв.№49 (а.с.11). Згідно рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року, справа №211/6452/15-ц, встановлено факт належності [PERSON], померлому 05 липня 2014 року, та [PERSON], померлій 22 жовтня 2005 року, свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу 09 квітня 1993 року, в якому були допущені не застережені належним чином виправлення у прізвищах власників квартири [ADDRESS] (а.с.18). Згідно експертної оцінки, яку виконано ТОВ «Атрі ГРУП» 25 січня 2015 року, ринкова вартість цілої квартири у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, по вулиці Революційна, буд.№30 кв.№49, складає 68320,00 гривень (а.с.19-37). Таким чином, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування за заповітом у зв'язку із відсутністю належним чином зареєстрованих документів, що підтверджують право власності [PERSON] на квартиру по вулиці Революційній, буд.№30, кв.№49 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення», суд може встановити факти, що мають юридичне значення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт належності [PERSON], який помер 05 липня 2014 року у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, трикімнатної квартири загальною площею 57,54 кв.м., житловою 44,00 кв.м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Революційна, буд.№30, кв.№49, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 квітня 1993 року, котре було видане на імя померлих [PERSON] та [PERSON] згідно розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів від 10 березня 1993 року №926, який фактично прийняв, але не оформив своїх спадкових справ після смерті дружини, - [PERSON] В частині вимог позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку успадкування за заповітом, суд вважає їх також обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно з положень ст.ст.1268, 1269 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому законодавством. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст.1220 ЦК України). В силу ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (ч.3 ст.1235 ЦК України). У своєму заповіті померлий [PERSON] призначив одного спадкоємця, - позивача [PERSON], [INFO], осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, на час відкриття спадщини не встановлено. Однак позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутні належним чином зареєстровані документи, що підтверджують право власності [PERSON] на квартиру по вулиці Революційній, буд.№30, кв.№49 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, у зв'язку з чим його право на спадщину не визнається. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на об'єкт нерухомості, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Як встановлено судом, за життя спадкодавцеві [PERSON] належала квартира розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Революційна, буд.№30, кв.№49, частку якої він прийняв після смерті своєї дружини в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, та яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності, яке було видане на їх імя виконкомом міської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу 09 квітня 1993 року згідно із розпорядженням від 10 березня 1993 року №926. Вищевказану квартиру померлий [PERSON] заповідав позивачу. У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи, що право позивача на спадкове майно, квартиру розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Революційна, буд.№30, кв.№49 не визнається, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру в нотаріальному порядку, що свідчить про наявність порушеного права, суд, з метою захисту порушених та невизнаних прав позивача, приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи викладене та

Outcome: approved