Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

05.06.2019 р. до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою, у якій просив визнати договір № 0102-2778 від 30.12.2018 р. між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] недійсним в цілому з застосуванням наслідків, передбачених ст. 216 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що в квітні 2019 р. йому почали надходити дзвінки від працівників відповідача, з яких він дізнався про те, що ним укладено кредитний договір з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 0102-2778 від 20.12.2012 р. (далі - Договір). Згідно зазначеного договору кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в Кредит в сумі 10000,00 грн. Згідно п. 1.3. Договору строк кредиту та строк дії договору 14 днів. Згідно п. 1.5. Договору розмір процентів складає 2% від суми Кредиту з кожен день користування. Позивач вважає, що договір не був підписаний з його сторони, сторони не домовились про всі істотні умови, а тому є підстави для визнання договору недійсним. Встановивши факт відсутності підпису такий договір має бути визнаний нікчемним. У позивача відсутні відомості, що гроші кредитодавцем йому передавались, а отже договір не є укладеним. В оспорюваному договорі відсутні істотні умови, передбачені Законом України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме: відсутні підписи сторін; не зазначено строк внесення фінансового активу та умови взаєморозрахунків; не визначено мету отримання кредиту; не визначена необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту; не визначено види забезпечення наданого кредиту; не визначена процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни та сплати процентів; не визначена реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит, усі припущення повинні бути зазначені; не зазначено порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; не визначено порядок дострокового повернення кредиту. Відповідачем не виконано вимоги ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання інформації, а тому такі дії можна вважати нечесною підприємницькою практикою. Відповідач умисно змінив затверджену Законом України «Про споживче кредитування» черговість погашення заборгованості. В період з січня по лютий 2019 р. позивачем було помилково внесено на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 6100 грн., вважючи, що вони вносяться за іншим не припиненим кредитним зобов`язанням. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги у якій підтримав. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в судовому засіданні, яке проводилось у режимі відеоконференції, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. У відзиві на позовну заяву вказано наступне. Договір між сторонами укладений в порядку Закону України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною. Даний договір укладено за допомогою вебсайту відповідача (www.creditcasa.com.ua, надалі - Сайт). Позивач на Сайті створив власний Особистий кабінет, заповнив заявку на отримання Кредиту, вказав необхідні дані, подав Заявку, відповідач проінформував про прийняте рішення, позивач в Особистому кабінеті ознайомився з пропозицією відповідача щодо укладення Електронного договору (оферти), акцептував оферту, підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий в смс-повідомленні), відповідач надав підтвердження. Цей договір прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Твердження [PERSON] на необізнаність та відсутність інформації щодо укладення договору не відповідають дійсності. Щодо підтвердження перерахування грошей позивачу направлено листа на електронну пошту позивача 0982450000@ukr.net, що також підтверджується витягом з реєстру банку. З позивачем вже укладались аналогічні договори, спірний договір є четвертим. Закон України «Про споживче кредитування» не поширюється на спірні правовідносини. Між позивачем та відповідачем погоджені всі істотні умови договору. На сайті відповідача наявна повна інформація щодо договору Кредиту (примірний договір) та порядку його укладення. Вказано про відсутність помилки у сплаті платежів. У відповіді на відзив позивач [PERSON] вказує, що відповідач не підтвердив факт укладення договору. Відповідач не вказує варіант електронного підпису, яким підписано документ. Не надано доказів розміщення «Правил» на Сайті та того, що позивач з ними ознайомився. Гроші позивачу не перераховувались, не дотримано вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. Представником відповідача надано заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено про таке. Позивачем здійснено всі дії для отримання кредиту, долучено скан-копію паспорта, ідентифікаційного коду, надано контактні дані. Отримання кредитних коштів за договорами було здійснено із використанням особистих даних позивача. Сайт належить відповідачеві, що підтверджується інформацією на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг. Договір підписано електронним підписом одноразового ідентифікатора. На Сайті відповідача наявна вся необхідна інформація для укладення договору кредиту. Гроші перераховано на картковий рахунок позивача. Зобов`язання за договором, за яким позивам ніби помилково вносив грошові кошті припинено. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.06.2019 р. провадження у справі відкрито та клопотання [PERSON] про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження задоволено, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.07.2019 р. клопотання представника позивача Єгембердієва Є. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволено, забезпечено участь представника відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, яке доручено Шевченківському районному суду м. Києва. На підставі наданих ними доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні до них правовідносини, що надають підстави для висновку про відмову у задоволенні позову з наступних міркувань. Судом встановлено, що 20.12.2018 між [PERSON] та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було укладено кредитний договір № 0102-2778 (далі - Договір), відповідно до умов якого, позивачу надано грошові кошти в сумі 10 000 грн. строком на 14 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а він зобов`язався повернути його та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 1.2. Договору кредит надано позичальнику виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця ( https://www.creditkasa.com.ua .), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно п. 4.16. Правил надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 12-п від 03.05.2019 (далі - Правила) кредитодавець інформує Заявника про прийняте рішення по Заявці (стосовно можливості надання Кредиту) через: СМС-повідомлення на телефонний номер (вказаний у Заявці); електронний лист на адресу електронної пошти Заявника (вказану у Заявці); розміщення інформації в Особистому Кабінеті; повідомленням із використанням сучасних сервісів передачі даних (Viber, WhatsApp, Telegram, Facebook, Facebook Messenger і т.д.) у разі якщо Заявником було вказано контактну інформацію, яка дозволяє зв`язатися із Заявником шляхом використання відповідних сервісів. Відповідно до п. 5.1.-5.3. Правил після отримання Заявником від Кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання Кредиту та відкриття відповідного рішення у Особистому Кабінеті, Заявник отримує гіперпосилання для ознайомлення з Офертою щодо укладання Договору. Оферта (проект Кредитного Договору), що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у цих Правилах, які є невід`ємною частиною Договору, що пропонується до укладення Заявнику. Після отримання Заявником Оферти (безпосередньо до використання Заявником електронного підпису) Заявнику надсилається Одноразовий ідентифікатор. Заявник надає Кредитодавцю відповідь про повне та безумовне прийняття Оферти (Акцепт) щодо укладення Договору в електронній формі (в рамках ІТС Кредитодавця) в Особистому Кабінеті Заявника/Позичальника, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається (відповідний ідентифікатор) Кредитодавцем в СМС-повідомленні на номер телефону, вказаний Заявником/Позичальником в Заявці, що вважається підписанням Договору відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Після акцептування Позичальником Оферти (що (акцептування Позичальником Оферти) є укладенням Договору відповідно до ч.3 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію») відповідно до умов Договору (та включно цих Правил), Кредитодавець направляє Позичальнику підтвердження 5 вчинення (укладення) Договору у формі електронного документа. Підтвердження направляється в Особистий кабінет Позичальника та/або на електронну адресу Позичальника, вказану ним у Заявці. Підтвердження містить обов`язкові відомості відповідно до ч. 11 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» (у тій мірі наскільки це застосовно до надання грошових коштів в кредит). Відповідно до п. 1.3.-1.5. Договору визначено строк кредиту - 14 днів, тобто до 02.01.2019 року. Договір є укладеним з моменту підписання сторонами та набуває чинності з моменту перерахування суми кредиту на поточний банківський рахунок, до якого емітована (прив`язана) платіжна картка, вказана позичальником для укладення цього договору. Протягом строку Кредиту розмір процентів складає 2 % від суми Кредиту за кожень день користування Кредитом. Згідно п. 1.7. Договору деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості кредиту при нарахуванні основних процентів у відповідності до п. 1.5 договору, визначена у графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно п. 7.5. Договору позичальник [PERSON] підтвердив своїм підписом, що до укладення договору він отримав від кредитора інформацію, що визначена ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання, в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається кредитодавцем. На виконання вказаного пункту договору його підписано одноразовим ідентифікатором, про що міститься відмітка в п. 8 договору «Реквізити та підписи сторін». Відповідно до Додатку № 1 до Договору вказано графік платежів, а саме термін платежу 02.01.2019 р., сума кредиту 10000 грн., нарахований процент 2800 грн., разом до сплати 12800 грн. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також вчинення правочину у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до п. 2, 4 ч.1 ст. 208, ч.1 ст. 1055 ЦК України, для кредитного договору законом визначена обов`язкова письмова форма. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 7, 8 Закону України «Про електронну комерцію», продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону) Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Умовами спірного договору визначено, що клієнт виконує дії передбачені даною офертою, зокрема шляхом подання заявки на Сайті товариства. Згідно з ч. 12 і 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказане положення законодавства передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором, що відповідає п. 7.5 кредитного договору. Згідно з п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На виконання вимог закону відповідачем на своїй сторінці в мережі інтернет на сайті https: www.creditcasa.com.ua розміщено публічну пропозицію (договір оферти), який є публічним договором, в розумінні ст. 633 ЦК України. На підтвердження факту укладення даного договору позивачем свідчить зазначення в договорі його особистих даних, таких як номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання, а також існування самого тексту договору у позивача, який згідно зі ст. 11 закону є оригіналом такого договору. Разом з тим суд звертає увагу, що [PERSON] у позовній заяві вказує про відсутніть факту підписання ним договору. При цьому в подальшому позивач оскаржує кредитний договір, вважаючи його положення такими, що порушують його право як споживача. Ці вимоги є взаємовиключними і свідчать про те, що саме [PERSON] уклав договір Кредиту з відповідачем шляхом виконання визначеної процедури. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір про надання кредиту є укладеним з додержанням письмової форми визначеної законом, оскільки укладений з додержанням процедури визначеної законом України «Про електронну комерцію», та підписаний [PERSON] шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у порядку визначеному ст. 12 Закону та п. 7.5 кредитного договору. Вказаними обставинами спростовуються доводи позивача про те, що він не ознайомлений з правилами надання кредиту, адже він фактично оформив його відповідно до визначеної Правилами процедури, здійснив його підписання з застосування одноразового ідентифікатора та користувався кредитними коштами. Твердження позивача про те, що ним не погоджені істотні умови договору кредиту, суд не бере до уваги, оскільки такі спростовуються текстом договору та додатком до нього, в яких чітко викладені умови договору, а саме розмір кредиту, строк кредитування, плата за користування грошима та відповідальність за порушення умов договору. Зміст договору містить всю необхідну передбачену законом інформацію про відповідача та інформацію щодо сукупної вартості кредиту. Крім того, суд враховує і те, що позивач декілька разів до укладення цього договору, на таких самих умовах і у тому ж порядку укладав договори із відповідачем та своєчасно їх виконував, був обізнаний щодо усіх істотних умов договору. Посилання [PERSON] на положення Закону України «Про споживче кредитування» є помилковим. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Спірний Договір укладено на 14 днів, а пунктом 7.6. Договору передбачено, що позичальник підтверджує, що отримує кредит не на споживчі цілі. Вказані обставини виключають можливість застосування названого Закону до спірних правовідносин. Позивач вказує, що за період з січня 2019 р. по лютий 2019 р. ним було помилково внесено на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 6100 грн., вважаючи, що вказані кошти вносяться за іншим не припиненим договором № 0092-5940 від 24.11.2018 р. Разом з тим відповідачем вказано, що зобов`язання за всіма кредитними договорами, які укладено раніше, крім оспорюваного, виконані. Позивачем не надано відомостей про направлення відповідачеві заяв про повернення помилково сплачених коштів, що свідчить про свідоме часткове виконання позивачем зобов`язань за спірним кредитним договором. Отже посилання [PERSON] про помилковість сплати не заслуговує на увагу та не приймається судом. Також не заслуговують твердження позивача про відсутність доказів перерахування грошових коштів. Для підтвердження перерахування грошових коштів по Договору відповідачем надано внутрішній документ, а саме витяг з реєстру банку щодо видачу кредиту, який містить інформацію щодо Договору, системи перерахування коштів та номеру платежу. З метою отримання кредитних коштів позичальником самостійно здійснювалися дії щодо введення реквізитів платіжної картки. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. Зважаючи на те, що позивачем здійснювались зазначення реквізитів платіжної картки, ним не надана інформація по зазначеному рахунку, оскільки правовідносини щодо надання інформації про банківський рахунок (виписки) позичальника обумовлюється договором банківського рахунка між клієнтом і банком під час відкриття рахунку. Таким чином, судом встановлено, що зміст вказаного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а саме статтям 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача всупереч принципу добросовісності (несправедлива умова оспорюваного пункту договору) судом не встановлений. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», § 58, від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: dismissed