Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

06.09.2018 [PERSON] (далі - [PERSON], заявник) звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] починаючи з лютого 2010 року по день його смерті. Обгрунтовуючи заяву, заявниця вказує, що вона народилася [INFO] року. 21.02.1961 її мати уклала шлюб з [PERSON] , який з 9 років виховував заявницю як рідну дочку. [INFO] року її матір померла. У 2010 році в зв'язку з погіршенням стану здоров'я [PERSON], заявниця забрала проживати його за адресою: [ADDRESS]. Із зазначеного часу [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім'єю, забезпечуючи останньому належне піклування. [INFO] [PERSON] помер. Заявниця звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], а також із заявою про видачу права на спадщину від 05.09.2018. Постановою нотаріуса від 05.09.2018 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки заявницею не надано документів, які свідчать про родинні стосунки між нею та [PERSON], або документів, що підтверджують факт постійного проживання зі спадкодавцем. За цих підстав, заявниця просить встановити факт проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON]. 11.09.2018 ухвалою судді заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без руху. Ухвалою від 16.10.2018 відкрито провадження за заявою [PERSON], заінтересована особа: Київська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення У клопотанні поданому до суду представник Київської міської ради зазначив, що заявник права на спадкування після померлого не має, а в разі задоволення заяви, Київська міська рада буде позбавлена можливості визнати спадщину відумерлою, відтак, наявний спір про право і заява має бути залишена без розгляду. В судовому засіданні представник заявник вимоги заяви підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Заслухавши представника заявника, дослідивши докази, надані заявником в обґрунтування своїх вимог,суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], народилась [INFO] про, що в Книзі реєстрації народжень 21.05.1952 зроблено відповідний актовий запис №157, що стверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. Згідно зазначеного свідоцтва батьками заявниці є [PERSON] та [PERSON]. 21.02.1961 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Консульським відділом Посольства СРСР в Угорській Народній Республіці складено актовий запис про укладення шлюбу №25 від 21.02.1961. Зазначені обставини стверджуються Довідкою про укладення шлюбу №120, виданою 18.08.2017Після укладення шлюбу матір'ю заявниці [PERSON] з [PERSON] [PERSON]проживала разом з ними спільно однією сім'єю до часу одруження заявниці. 16.07.1974 у між заявницею та [PERSON] укладено шлюб, про що Палацом одруження в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №3010, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER]. Після укладення шлюбу змінено прізвище заявниці на [PERSON]. Після укладення шлюбу заявниця почала проживати окремо від батьків [INFO] померла матір заявниці - [PERSON]. Після цього, [PERSON] залишився проживати один за адресою: [ADDRESS]. Зазначені обставини стверджуються Довідкою № 97 від 24.01.2007, виданою Житлово-експлуатаційною конторою № 301. В подальшому заявниця переїхала проживати до м. Київ. У 2010 році у зв'язку з погіршенням стану здоров'я [PERSON] заявниця забрала [PERSON] на проживання однією сім'єю за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, про що 20.07.2016 Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління у місті Києві було складено актовий запис №11824. Організація поховання [PERSON] здійснювалось заявницею, що стверджується: заявою заявниці завідувачу Лісового кладовища, договором-замовлення № 15.10672П, накладною від 20.07.2016, довідкою про поховання померлого громадянина [PERSON] на кладовищі м. Києва, Заявниця звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук З М. із заявою про прийняття спадщини від 25.10.2016 року, а також заявою про видачу права на спадщину від 05.09.2018, яка відкрилась після померлого [PERSON] Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [INFO] [PERSON], оскільки заявницею не надано нотаріусу документів, які свідчать про родинні стосунки між нею та [PERSON], або документів, що підтверджують факт постійного проживання зі спадкоємцем, [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Спадкування за законом здійснюється почергово. Відповідно до ч. 1 ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду У країни від 20 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, встановлення факту проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON] в період з 19.07.2011 по [INFO] є необхідними з метою забезпечення права на спадкування заявниці, а докази, що були надані на підтвердження вказаних обставин є достатніми, тому наявні обґрунтовані підстави для задоволення заяви. Щодо клопотання представника Київської міської ради про залишення позову без розгляду, оскільки між заявницею та Київською міською радою виник спір про право власності, в порядку спадкування, який має вирішуватись в порядку позовного провадження слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Законодавство, що регулює спадкові відносини не встановлено, що територіальна громада є спадкоємцем у чергах спадкоємців за законом. Отже, визнання права власності на спадщину, яка визнана відумерлою, направлено на уникнення ситуацій, за яких майно після смерті власника не переходить у власність жодного зі спадкоємців, що може мати наслідком залишення майна без власника або відсутність зацікавленої особи щодо заволодіння спадковим майном. Таким чином, посилання представника на те, що між заявником та територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради має місце спір про право на спадщину не ґрунтується на вимогах закону, оскільки територіальна громада не є спадкоємцем майна померлого, а може набути право на майно в спеціально визначеному законом порядку, який реалізується поза межами процедури спадкування спадкоємцями. спадщину, зважаючи на законодавчі особливості визнання спадщини відумерлою, яка по своїй суті є особливою, відмінною від спадкування підставою набуття прав власності територіальною громадою є необґрунтованими. Ці обставини свідчать, що відсутність спору про право. Тому суд відхиляє клопотання з підстав його необґрунтованості.

Outcome: approved