Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

05 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», [PERSON] міського центру зайнятості про визнання незаконною відмову у прийнятті на роботу, зобовязання до прийняття на роботу та відшкодування компенсації за вимушений прогул, в якому вказав, що з 13 травня 2014 року він став на облік до [PERSON] міського центру зайнятості. 08 жовтня 2015 року спеціалістом [PERSON] міського центру зайнятості [PERSON] йому були надані індивідуальні рекомендації для сприяння працевлаштуванню №20 від 08 жовтня 2015 року. 19 жовтня 2015 року він відвідав підприємство Торецьке ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу», де йому запропонували посаду слюсаря ремонтника 4 розряду, але при цьому з нього вимагали гроші за проходження медичного огляду. Він відмовився оплатити медогляд, і йому було відмовлено у прийнятті на роботу. Позивач вважає, що така відмова роботодавця є необґрунтованою. 26 жовтня 2015 року він знову звернувся до [PERSON] ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» з індивідуальними рекомендаціями для сприяння працевлаштуванню №22 від 22 жовтня 2015 року, в яких старший інспектор служби кадрів підприємства [PERSON] знову вказала про наявність вакансії слюсаря-ремонтника 4 розряду. Після цього [PERSON] звернувся до [PERSON] центру зайнятості з вимогою зафіксувати факт порушення його права на працю відмовою у прийнятті на роботу. Але адміністрація [PERSON] міського центру зайнятості не вчинила жодних дій, чим перешкоджала працевлаштуванню позивача і позбавила [PERSON] робочого місця. Позивач просить суд визнати відмову адміністрації [PERSON] ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» у прийнятті на роботу незаконною та зобовязати оформити його на роботу на посаду слюсаря-ремонтника 4 розряду, визнати дії адміністрації [PERSON] міського центру зайнятості щодо ненадання направлення на працевлаштування незаконними, стягнути солідарно з відповідачів компенсацію за вимушений прогул з 19 жовтня 2015 року до повного оформлення на посаду слюсаря-ремонтника 4 розряду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що він звернувся до [PERSON] ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» з індивідуальним рекомендаціями, виданими йому [PERSON] центром зайнятості. Старший інспектор служби кадрів [PERSON] повідомила йому, що на підприємстві є вакансія слюсаря-ремонтника 4 розряду. Також вона повідомила йому про те, що підприємство виплачує своїм працівникам заробітну плату з затримкою у два місяці через нестачу коштів. Йому було запропоновано пройти медичний огляд за свій рахунок. [PERSON] відмовився оплачувати медичний огляд, і тому директор [PERSON] відмовив йому у прийнятті на роботу. Після цього [PERSON] звернувся до директора [PERSON] міського центру зайнятості з вимогою зафіксувати факт порушення його права на працю, але йому було повідомлено, що центр зайнятості не здійснює контроль процесу працевлаштування безробітних. Позивач вважає, що відповідачами порушено його право на працевлаштування, а тому просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що дійсно на підприємстві у жовтні 2015 року була вільною посада слюсаря-ремонтника 4 розряду. [PERSON] звернувся на підприємство з індивідуальними рекомендаціями, але його не влаштовували умови оплати праці, а саме затримка з виплатою заробітної плати. А тому він жодним чином не проявив свого бажання працювати на підприємстві, не написав заяву про прийняття на роботу. Щодо оплати медичного огляду, то підприємство здійснює оплату за проходження медичного огляду працівниками та особами, які виявили бажання працювати на підприємстві, про що свідчить платіжне доручення №1737 від 17 листопада 2015 року. Крім того, представник відповідача [PERSON] вважає, що позивачем пропущений тримісячний строк для вирішення трудового спору. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] міського центру зайнятості [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що [PERSON] з 13 травня 2014 року по теперішній час перебуває на обліку як безробітний у [PERSON] міському центрі зайнятості. Весь період знаходження на обліку йому регулярно надавався весь спектр послуг служби зайнятості, направлений на його працевлаштування. При кожному відвідуванні центру зайнятості спеціалістами спільно з [PERSON] розроблялись індивідуальні рекомендації, направлені на активізацію зусиль безробітного у забезпеченні його зайнятості. Відповідно до індивідуальних рекомендацій №20 від 08.10.2015 та №22 від 22.10.2015 [PERSON] було рекомендовано відвідати ряд підприємств, у тому числі Торецьке ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу», на якому йому було повідомлено про наявність вакансії слюсар-ремонтник 4 розряду. Протягом жовтня 2015 року Торецьке ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» звітів про наявність вакансії слюсаря-ремонтника до [PERSON] центру зайнятості не подавало. Центр зайнятості не має права надавати направлення на працевлаштування без офіційної заявки про наявність вакансії, тому [PERSON] неодноразово надавались індивідуальні рекомендації для сприяння працевлаштуванню для самостійного пошуку роботи, і він мав право сам укласти трудову угоду з підприємством. Також, Державна служба зайнятості сприяє працевлаштуванню громадян, які звертаються до центру зайнятості і бажають працювати або змінити місце роботи, але не здійснює контроль процесу працевлаштування безробітних. Просить у задоволенні позову до [PERSON] міського центру зайнятості відмовити. Ухвалою суду від 18 серпня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] міського центру зайнятості закрито. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив таке. [PERSON] 13 червня 2014 року був взятий на облік [PERSON] міським центром зайнятості як безробітний. 08 жовтня та 22 жовтня 2015 року [PERSON] були видані індивідуальні рекомендації щодо сприяння працевлаштуванню №20 та № 22 відповідно. [PERSON] відвідав Торецьке ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» 19 жовтня 2015 року та 26 жовтня 2015 року, де йому було повідомлено, що на підприємстві існує вакансія слюсар-ремонтник 4 розряду (а.с.17,18). Як пояснили в судовому засіданні свідки [PERSON] (директор [PERSON] ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу») та [PERSON] (старший інспектор служби кадрів), у жовтні 2015 року на підприємстві дійсно існувала вакансія слюсаря-ремонтника 4 розряду. Разом з тим, заробітна плата на підприємстві виплачується з затримкою на два місяця. Про це повідомляються всі особи, які виявляють бажання працювати на підприємстві, в тому числі був повідомлений і [PERSON] Ця обставина його не задовольнила. Своє бажання працювати на підприємстві він не виявив, про що свідчить неподання ним заяви про прийняття на роботу. Щодо медичного огляду працівників та осіб, які виявили бажання працювати на підприємстві, то він оплачується підприємством, про що свідчать відповідні платіжні доручення. Відповідно до ст.24, 43 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права, мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За цією угодою дві сторони працівник і роботодавець мають взаємопов'язані права і обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Відповідно до статті 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до п. 2. Порядку проведення обов'язкових профілактичних медичних оглядів та видачі особистих медичних книжок, затвердженого постановою КМ України від 23.05.2001 № 559, обов'язкові медичні огляди проводяться за рахунок роботодавців (підприємство, установа, організація або фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, що використовують працю найманих працівників). Позивач [PERSON] як на підставу своїх позовних вимог посилався на той факт, що роботодавець відмовив йому у прийнятті на роботу у звязку з тим, що [PERSON] відмовився оплатити попередній профілактичній медичний огляд до прийняття на роботу за свій рахунок. Разом з тим відповідачем надане суду копія платіжного доручення №1737 від 17 листопада 2015 року про оплату медогляду працівників [PERSON] ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» у Комунальному лікувальному закладі «Центральна міська лікарня» у сумі 3495,12 грн. (а.с.60). Суд вважає, що цей доказ підтверджує той факт, що обов'язкові медичні огляди працівників та осіб, які виявили бажання працювати у [PERSON] ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу», проводяться за рахунок підприємства. Разом з тим, суд вважає, що [PERSON], достеменно знаючи про існування вакансії слюсаря-ремонтника 4 розряду у [PERSON] ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу», не виявив свого бажання працювати на цьому підприємстві. Він два рази відвідував Торецьке ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» з індивідуальними рекомендаціями для сприяння працевлаштуванню, які надавалися йому працівниками [PERSON] міського центру зайнятості. [PERSON] був повідомлений про наявність затримки з виплати заробітної плати на підприємстві. Також, в судовому засіданні він пояснив, що має вищий розряд, аніж йому пропонували у [PERSON] ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу». Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] не задовольнили умови праці у [PERSON] ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу», і він з власної ініціативи відмовився від запропонованої посади. А тому, відсутній сам факт відмови роботодавця у прийнятті [PERSON] на роботу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Інших доказів, які б свідчили про порушення відповідачем прав позивача на працевлаштування та про необґрунтовану відмову у прийняті на роботу, [PERSON] суду не надав. Крім того, відповідно до статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» 05 квітня 2016 року, водночас вказуючи у позові, що незаконна відмова у прийнятті на роботу мала місце 19 жовтня 2015 року. У своєму позові [PERSON] не ставить питання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду. [PERSON] поясняв суду, що раніше звертався до суду з аналогічним позовом. Але на підтвердження своїх доводів позивач не надав жодного доказу, який би свідчив про поважність причини пропуску ним встановленого законом строку для захисту своїх трудових прав. У звязку з вищевикладеним суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed