Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

07.02.2018 року на адресу суду за підсудністю з Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла цивільна справа з позовом про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №б/н від 25.12.2006 року станом на 31.08.2017 року в загальному розмірі 60\~133 грн. 40 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 5618 грн. 94 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 47\~838 грн. 41 коп., заборгованості за пенею та комісією 3336 грн. 36 коп., а також штрафів, нарахованих відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. фіксована частина, 2839 грн. 69 коп. процентна складова. Предявлені вимоги мотивовано тим, що 25.12.2006 року відповідно до укладеного договору №б/н [PERSON] отримав кредит в ВАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 7000 грн. зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському інтернет-сайті\~www.privatbank.ua\~складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобовязання банк виконав, натомість позичальник покладені на нього обовязки належним чином не виконував, в результаті чого станом на 31.08.2017 року має заборгованість в розмірі 60\~133 грн. 40 коп., яку представник позивача просить суд стягнути з позичальника в примусовому порядку. Ухвалою суду від 28.11.2018 року заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.04.2018 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Не погоджуючись з предявленими вимогами, відповідач та його представник адвокат [PERSON] подали відзив на позовну заяву, в якому просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої заперечення відповідач мотивував тим, що він дійсно у 2006 році отримав картку із встановленим на ній кредитним лімітом, строк дії картки 3 роки, тобто до 2009 року. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом в 2017 році, а строк дії картки закінчився в 2009 році, вважає, що позивачем предявлено вимоги з пропуском строку позовної давності, який він просить застосувати. Зауважив, що долучені до позовної заяви Умови та правила надання батьківських послуг як складова частина кредитного договору, не містять його підпису як позичальника, що свідчило про його згоду саме на такі умови кредитування, а тому не є належним доказом. Щодо наданого розрахунку заборгованості відповідач зазначає, що він виконаний невірно, оскільки: 1) з нього не можливо чітко встановити базу розрахунку суми заборгованості, пені та штрафу; 2) одночасне нарахування штрафу та пені є порушенням ст.61 Конституції України та свідченням подвійного притягнення його до відповідальності за фактом одного порушення; 3) розрахунок проведено за межами строку позовної давності; 4) позивач не вправі був нараховувати проценти після сплину визначеного договором строку кредитування. Окремо акцентував увагу, що нарахована заборгованість по процентам у 8,5 разів перевищує суму основного боргу, що є неприпустимим. 26.02.2019 року на електронну пошту суду надійшла відповідь на відзив АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якій зазначено, що за умовами кредитного договору №б/н від 25.12.2006 року відповідач отримав кредитну картку, яка в подальшому перевипускалась. Кінцевим строком дії картки визначено жовтень 2017 року. До суду позивач звернувся 20.09.2017 року, тобто до сплину строку позовної давності. Під час укладення кредитного договору, підписанням заяви [PERSON] надав свою згоду, що заява, Памятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг Тарифи складають в сукупності кредитний договір, заснований на публічній оферті. Факт часткового виконання відповідачем покладених на нього зобовязань є свідченням визнання з його боку наявності між сторонами договірних зобовязань. На переконання представника позивача, розрахунок заборгованості проведено вірно. Уточнено, що в розрахунку заборгованості в колонці «сума комісії та пені» фактично вказано лише пеню, оскільки нарахування комісії умовами договору не передбачено. Окремо зауважив, що банк вправі нараховувати проценти за користування кредитом до повного виконання позичальником своїх зобовязань. Враховуючи принцип свободи договору, положення ст.549 ЦК України банк вправі передбачати в кредитних договорах відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобовязання у вигляді штрафу, і за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання у вигляді пені. Застосування банком в кредитному договорі штрафу і пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. 22.03.2019 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив із обґрунтуванням, аналогічним викладеному у відзиві. 01.04.2019 року на електронну пошту суду надійшли пояснення позивача на заперечення відповідача. Сторони правом на участь в судовому засіданні не скористались, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів обєктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК». З 21.05.2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. 19.12.2006 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, повязаних з кредитуванням фізичних осіб. На підставі поданої ним анкети-заяви №б/н, яка передбачає приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанк», він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 7000 грн. на картковий рахунок з видачею кредитної картки «Універсальна», зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 3% на місяць. 25.12.2006 року [PERSON] отримав кредитну картку, що підтверджується його підписом в заяві (а.с.8). У відповідності до ч.2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті\~\~ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», даний банк

Outcome: partial