Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

05 березня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Ухвалою суду від 09 березня позовна заява була залишена без руху, позивачеу наданий строк доля усунення недоліків позовної заяви. 11 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з уточненою заявою, в якій усунув недоліки первісної заяви. Ухвалою суду від 12 квітня 2018 року було відкрите провадження у справі. 23 травня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. 15травня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просив суд задовольнити заявлені нею вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, в звязку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. В обґрунтування вимог, позивач [PERSON] посилалася на те, що на праві власності їй належить будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Незалежності (колишня Котовського), будинок 58. В будинку зареєстрований її брат [PERSON], який з 2005 року в будинку не проживає, житловим приміщенням не користується. [PERSON] зазначила в заяві, що на підставі вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідач [PERSON] може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Позивач посилалася на те, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації її прав як власника житла, в звязку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст. 316, 317, 391, 405 ЦК України, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Незалежності (колишня Котовського), будинок 58. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником жилого будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Незалежності (колишня Котовського), будинок 58. Право власності [PERSON] на будинок підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 30.10.2012 р. Новомосковської районною державною адміністрацією. Право власності [PERSON] зареєстроване у відповідності до законодавства України, що підтверджується Витягом про реєстрацію прав власності номер витягу № 36037905 від 30.10.2012 р. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підстав статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. У відповідності до вимог статті 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. Судом встановлено, що в жилому будинку з 28.05.2004 р. зареєстрований брат позивача [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району дніпропетровської області від 02.02.2018 р. Встановлено, що з 2005 року відповідач [PERSON] в будинку не проживає, житловим приміщенням не користується, в жилому приміщення його особисті речі відчутні, що підтверджується актом, складеним за участю депутата Прещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 27.02.2018 р. На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, не надав суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають йому користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 2 статті 405 ЦК України він може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом, в звязку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved