Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

06 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи Суховільська сільська рада Городоцького району Львівської області, відділ Держземагенства у Городоцькому районі Львівської області, Городоцька державна нотаріальна контора про встановлення заповіту нікчемним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю. В позові посилається на те, що в [INFO] помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно. Спадкоємцями за законом є він, [PERSON] (помер [INFO]) та [PERSON]. Їх матері [PERSON] належала земельна ділянка призначена для сільськогосподарського виробництва, площею 1.1700 га, якою перша розпорядилася склавши заповіт на них же. Землю постійно обробляв він та його покійний брат. У липні 2013 року йому стало відомо, що [PERSON], який є онуком спадкодавця [PERSON], оформив право власності на спірну земельну ділянку на підставі заповіту складеного їх батьком [PERSON], який заповів все своє майно по заповіту, посвідченому 17 серпня 2004 року , за № 40. Знаючи, що батько на користь [PERSON] розпорядився тільки будинком та присадибною земельною ділянкою, звернувшись у Суховільську сільську раду Городоцького району дізнався, що заповіт за реєстровим № 40 в книзі реєстрації нотаріальних дій відсутній, відсутній також його другий екземпляр, який мав би зберігатися у сільській раді.. Просив встановити вказаний заповіт нікчемним, так як складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Суду показали, що позивач постійно користуючись та обробляючи землю після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] та знаючи про її заповіт на користь синів, вважав, що фактично прийняв спадщину. Заповіт нею був і є складений та ніким не скасований і в ньому мова ішла про землю, право власності на яку безпідставно оформив відповідач. Раніше не звертав увагу, бо знав, що є заповіт матері, а батько склавши заповіт у 1999 році розпорядився будинком на користь онука. Про ще один заповіт батька дізнався у 2013 році, та відразу з братом [PERSON] звернулися до Городоцького районного суду, проте брат раптово помер через що він попросив попередній позов залишити без розгляду. Натепер звернувся вдруге і наполягає на задоволенні позову. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач пропустив строк позовної давності, крім того зазначені позивачем порушення при складанні заповіту 17.08.2004 року не є підставою для визнання його нікчемним. Представник третьої особи Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області суду пояснив, що дійсно в книзі реєстрації нотаріальних дій, відсутня реєстрація заповіту за № 40 , який яко - би було посвідчено в приміщенні Суховільської сільської ради 17.08.2004 року та за яким [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] За цим номером в книзі реєстрації за 2004 рік маються інші записи. Вказаний заповіт відсутній у спадковому реєстрі. Представники третіх осіб відділу Держземагенства та Городоцької державної нотаріальної контори просили розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи додані до позову та оглянуті письмові докази надані в судовому засіданні, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 21 жовтня 1999 року секретарем Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області складено і засвідчено заповіт від імені [PERSON], згідно з яким останній заповідав своєму онуку [PERSON] належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними спорудами, земельну ділянку, що розміщені в с.Суховоля, а також все своє майно рухоме й нерухоме (а.с.72) 17 серпня 2004 року не одержуючи заяви про скасування першого заповіту, секретарем Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області повторно складено і засвідчено новий заповіт від імені [PERSON], згідно з яким останній заповідав своєму онуку [PERSON] будинок в с. Суховоля, присадибну земельну ділянку та все майно, що буде належати йому на день смерті і на що за законом буде мати право (а.с.25) Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.24) Відповідач [PERSON] як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті [PERSON], шляхом звернення з відповідними заявами до Городоцької нотаріальної контори 20.05.2005 року (а.с.23,42) На час вчинення нотаріальної дії оспорюваного заповіту, засвідчення правочинів у населених пунктах, де немає нотаріусів, здійснюється відповідно до вимог ст..37 Закону України «Про нотаріат» і ст..ст. 38,42,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування на підставі Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій. У судовому засіданні, з пояснень свідка [PERSON], яка посвідчувала заповіт встановлено, що такий було написано за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, погодилася, що мала бути заява заповідача про скасування першого заповіту. Пояснила, що заповіти обов'язково реєструвалися в книзі реєстру нотаріальних дій, також ствердила, що заповідачем обов'язково сплачувалося державне мито, журнал реєстрації нотаріальних дій був один на декілька років. Пам'ятає, що [PERSON] писав заповіт, сплачував держмито, проте не змогла пояснити в якому році було складено заповіт, яке майно заповідав заповідач і чому відсутній один примірник та квитанція про оплату держмита у Суховільській сільській раді, також не пояснила чому саме за реєстровим номером №40 в журналі реєстрації заповітів за 2004 рік значиться інше прізвище, а не прізвище заповідача яким мав би бути [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.1248 ЦК України, п.157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами або уповноваженою на це посадовою особою, якщо заповіт написано власноручно або надруковано, він має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Таке є безумовною необхідністю, з додержанням якої можна зробити висновок про наявність волевиявлення особи. Також, як пояснила свідок [PERSON], спадкоємець звертаючись до нотаріуса з питання оформлення спадкових прав обов'язково повинен надати доказ того, що заповіт не змінений та не скасований на час звернення до нотаріуса, про що робиться відмітка на заповіті. Із заповіту вбачається, що відмітка про те, що заповіт був прочитаний заповідачем вголос відсутня, відсутній також запис про зміну чи скасування заповіту, згідно довідки реєстрація такого заповіту взагалі відсутня, а це розцінюється як порушення щодо форми заповіту (а.с.25, 10,88-92) .З довідки наданої представником позивача в судовому засіданні, вбачається, що при огляді за період 2003 року та 2004 рік у Суховільській сільській раді, де було складено спірний заповіт, відсутні квитанції про оплату [PERSON] 17 серпня 2004 року державного мита за вчинення нотаріальної дії - посвідчення заповіту(а.с.100)., суд при постановленні рішення приймає таку як доказ на підтвердження позову, оскільки заповіт стосується спадкового права, тому за загальним правилом квитанції на підтвердження сплати державного мита за вчинення нотаріальних дій зберігаються 75 років. Згідно з ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Заповіт є правочином. Тому до нього застосовуються загальні положення про правочини та положення про недійсність правочинів, встановлених ст. ст. 215-236 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України, заповіт складений з порушенням щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до ч.4 ст. 1247 ЦК України, заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Оскільки ці вимоги не були виконані, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач слід визнати обґрунтованими. Посилання представників відповідача на те, що позивач пропустив строки позовної давності, спростовується показами позивача в тому, що саме з моменту отримання Державного акту [PERSON] (а.с.9) йому стало відомо про оформлення згідно оспорюваного заповіту відповідачем права власності на землю належну [PERSON] яка її заповідала серед інших позивачу, тобто у 2013 році. Також не заслуговують на увагу твердження представників відповідача про відсутність підстав визнання заповіту нікчемним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в 1999 році [PERSON] було складено заповіт, тому заповідач повинен був складаючи новий заповіт особисто написати заяву - відмову від попереднього заповіту, як повідомила про це свідок, та відповідно до ст. 57 Закону України «Про нотаріат» посадова особа органу місцевого самоврядування при наявності нового заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт, робить про це відмітку на примірнику заповіту, що зберігається у виконавчому комітеті сільської ради народних депутатів та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Як встановлено в судовому засіданні у заповіті такі дані взагалі відсутні, відсутній і сам заповіт у реєстрі (а.с.25). За таких обставин, судом встановлено, що заповіт складений [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчений 17 серпня 2004 року секретарем Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області та маючий запис як зареєстрований в реєстрі за № 40 - є нікчемним, що тягне за собою визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від четвертого серпня 2006 року зареєстрованого в реєстрі за № 2038, виданого державним нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори , тимчасово в.о. завідуючого Городоцької нотаріальної контори на ім'я [PERSON] та державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 416247, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.08.2006 року. Відповідно до ст..88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved