Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

06.10.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.11.2011 року у розмірі 39 064,01 грн. Та суми сплачених судових витрат 1600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.11.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач в позові зазначає про те, що при зміні кредитного ліміту банк керується п.3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Далі в позові зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами [PERSON]», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та [PERSON] Договір, що підтверджується підписом у заяві, згідно доданих до позовної заяви копій Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку». Як зазначається в позовній заяві, при укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «[PERSON] користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 5.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 «[PERSON] користування платіжною карткою». Відповідно до п. 6.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. В позові позивач посилається на ст. 1054 ЦК України, відповідно до якої за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зазначає, що свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] штраф в розмірі 500 грн.+5 % від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, як зазначає позивач, у порушення умов кредитного договору та ст. ст. 509, 526,1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Відповідно п. 5.6 «[PERSON] користування платіжною карткою», боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань. Відповідно до п. 6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною [PERSON] та/або [PERSON] банку, які викладені на сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70 позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. На підставі п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг» банк має право на зміну [PERSON], а також інших умов обслуговування рахунків. Як слідує далі з тексту позовної заяви, згідно п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг» клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах суми підлягаючих сплаті банку за договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Згідно п.5.2 Умов та правил надання банківських послуг» уразі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов договору, та/або у разі виникнення овердрафту, банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (блокувати карту) та /або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором. Таким чином, позивач зазначає, що у звязку з вказаними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2017 року має заборгованість в розмірі 39064,01 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 961,25 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом 31478,53 грн., заборгованість за пенею та комісією 4287,85 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1836,38 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязань і заборгованість за договором не погашає. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Свої вимоги позивач обґрунтовує ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст. 629, 1050, 1054 ЦК України. Прохає суд стягнути з відповідача на користь позивача 39064,01 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. судовий збір. 26.12.2017 року надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON], в якому прохав позов ПАТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення у звязку зі спливом строків спеціальної та загальної позовної давності з наступних підстав: 07.11.2011 року відповідач дійсно на підставі поданої ним до банку анкети-заяви отримав кредитну платіжну картку «Універсальна», із встановленим по ній кредитним лімітом у розмірі 300 гривень, збільшеним банком в односторонньому порядку без письмової згоди відповідача до 1000 грн. Термін дії кредитної картки було встановлено строком на 1 рік, до 07.11.2012 року. Потім без письмової згоди відповідача та без укладення нового договору пролонговано ще на рік до 07.11.2013 року, що підтверджує і сам позивач в тексті позову. Ці обставини частково підтверджуються розрахунком заборгованості за договором № б/н від 07.11.2011 року, наданим позивачем, з якого вбачається, що останній платіж за отриманим кредитом відповідачем було здійснено 06.11.2013 року, тобто за 1 день до закінчення терміну дії картки, у розмірі 800 грн.. Після чого більше він цією карткою не користувався та не знає, де вона знаходиться. Далі зазначив, що у відповідності до довідки про умови кредитування, кредит надано відповідачу із визначенням регулярних щомісячних платежів: 7% від заборгованості, але не менше ніж 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, що слідує за звітним. Погашення кредиту відповідачем здійснювалося через банкомати «Приватбанку» та жодного платежу після 06.11.2013 року не здійснювалося. Жодних документів, окрім анкети-заяви на видачу картки за кредитним лімітом відповідач не підписував і більше ні з якими документами, положеннями, правилами і т.д. банк його не ознайомлював. За наданим позивачем розрахунком заборгованості зазначено, що відповідач начебто здійснив останній платіж не 06.11.2013 року, а 12.06.2014 року у розмірі 12,15 грн., що категорично заперечується відповідачем, оскільки кредит сплачується мінімальним сумами хоча б у 50 грн., крім того, такий платіж не міг бути сплачений через банкомат. Втім, той факт, що жодного платежу за кредитом після 12.06.2014 року не здійснювалося сторонами не оспорюється і навіть підтверджується самим позивачем у якості доказу на підтвердження своїх позовних вимог. Посилаючись на ст. ст. 251-261, 266 ЦК України та на постанови ВСУ від 19.03.2014 року № 6-14цс14, від 24.09.2014 року № 6-103цс14, від 01.10.2014 року № 6-134цс14, від 22.10.2014 року № 6-127цс14, від 14.12.2016 року № 6-2462цс16, ст. 263 ЦПК України, зазначив, що на його думку, термін дії договору закінчився 07.11.2013 року, строк дії права предявлення вимоги позивача до відповідача щодо належного виконання умов основного зобовязання за договором (повернення кредиту та процентів за користування ним) закінчився 07.11.2016 року (07.11.2013 + 3 роки загальна позовна давність = 07.11.2016 року). Строк дії права предявлення вимоги позивача до відповідача, щодо належного виконання умов додаткового зобовязання за договором (пеня, штрафи і т.д.) закінчився 07.11.2014 року (07.11.2013 + 1 рік спеціальної позовної давності = 07.11.2014 року). Позов банком предявлено до відповідача лише 06.10.2017 року, тобто через 11 місяців після спливу навіть загальної 3-річної позовної давності. Термін дії платіжної кредитної картки «Універсальна» було встановлено позивачем відповідачу до 07.11.2012 року, а потім в односторонньому порядку, за власною ініціативою банку було продовжено термін її дії ще на 1 рік, до 07.11.2013 року без усного чи письмового погодження з ним та без видачі при цьому відповідачу нової картки та укладення з ним нового договору чи хоча б додаткової угоди до старого договору. Останній платіж за отриманим кредитом відповідачем, згідно наданого розрахунку заборгованості позивачем, було здійснено 06.11.2013 року в сумі 800 грн. У розрахунку заборгованості, наданого позивачем, є незрозумілий для відповідача платіж у сумі 12,15 грн. здійснений незрозуміло ким 12.06.2014 року. Враховуючи останню правову позицію ВСУ від 14.12.2016 року у постанові по справі № 6-2462цс16, останній платіж було здійснено 06.11.2013 року у сумі 800 грн., але якщо взяти за відправну точку відліку останній платіж у сумі 12,15 грн., начебто здійснений 12.06.2014 року, настання кінцевого строку погашення чергового платежу є датою 24.07.2014 року (дата наступного щомісячного платежу до 25-го числа наступного місяця за звітним, згідно довідки умов кредитування, наданої банком), таким чином, саме 25.07.2014 року у банку виникло право предявлення вимоги до відповідача [PERSON] про неналежне виконання умов договору. [PERSON] звернувся з позовом до нього лише 06.10.2017 року, строк загальної 3-річної позовної давності (тіло кредиту, проценти) сплинув 25.07.2017 року (25.07.2014 + 3 роки = 25.07.2017), строк спеціальної 1-річної позовної давності (штрафи, пеня, і т.д.) сплинув 25.07.2015 року (25.07.2014 + 1 рік = 25.07.2015), якщо врахувати пояснення відповідача та взяти за основу і відправну точку його платіж 06.11.2013 року у сумі 800 грн., що не спростовується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, то за допомогою приведених нижче розрахунків також отримаємо дати: 25.12.2013 року (дата початку настання права предявлення вимоги банку) 25.12.2014 року (кінцева дата строку спеціальної позовної давності) і відповідно 25.12.2016 року (кінцева дата загального строку позовної давності). Посилання ж позивача на безстрокову дію договору до повного виконання зобовязань є нікчемними, оскільки суперечать вимогам ст. ст. 251-254 ЦК України. Таким чином, представник позивача вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи законних інтересів. Зазначив, що судові витрати за надання правової допомоги відповідач залишає за собою (а.с. 42-45). Надали окремо заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 63-66). Представником позивача 09.01.2018 року надано відповідь на відзив, де зазначили, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.11.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та відповідно до заяви, підписаної клієнтом, встановлено, що «Умови та правила надання банківських послуг», «та «Тарифи», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, становлять між ним та [PERSON] Договір про надання банківських послуг, прийняття даних умов, що підтверджується підписом клієнта у заяві, на підставі якого в подальшому і була надана карта № 5577212714173146 клієнту. Далі зазначили, що така форма оформлення кредитного договору не суперечить діючому законодавству, оскільки укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. З посиланням на ч. 1 ст. 634 ЦК України, ч. 1 ст. 207 ЦК України, зазначили, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, [PERSON] користування платіжною карткою та [PERSON]. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір в письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обовязків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, [PERSON] та тарифи, з яким позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітнім, дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами, підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, [PERSON] користування платіжною карткою та [PERSON] складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Зазначили також, що згідно умов договору банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів у році, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг (далі УІП). Згідно підписаної заяви/договору клієнт повідомлений про сайти банку та своїм підписом підтвердив, що повною мірою розуміє та зобов'язується виконувати вимоги УІП, а також підтвердив ознайомлення з обовязком самостійно знайомитися з внесеними змінами на сайті. Дана вимога також встановлена УІП в розділі обовязки [PERSON]: п. 2.1.1.5.3 отримувати виписки про стан карткового рахунку та про проведені операції по картковому рахунку; п. 2.1.1.5.4 при незгоді зі змінами [PERSON] та / або [PERSON] звернутися в банк для розірвання цього Договору та погасити перед банком заборгованість, у тому числі і заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих держателю і його довіреною особам. Вказали на те, що на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, більше того Відповідач, активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості. Частинами 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України встановлено, що (навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника) якщо боржник сплачує відсотки та комісію, то пропозицію слід вважати прийнятою і угоду досконалою, так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції. Зазначають, що відповідач підписав анкету-заяву, де вбачається що клієнт ознайомлений та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, про що свідчить відповідний підпис на заяві. Стосовно строку дії договору та кредитної картки зазначили, що 07.11.2011 року відповідач звернувся до відділення банку з метою оформлення кредитної картки. Ним було отримано картку № 5577212714173146 з кінцевим терміном дії до останнього дня 06.2015 року. Про термін дії кредитної картки відповідач знав, оскільки термін дії вказано на самій картці. Звертають увагу суду, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях ануітет, тощо. Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов та [PERSON] картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Згідно Умов та [PERSON] картрахунки відкриті на невизначений строк. Платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта … тощо. Згідно Умов обслуговування банк відкриває [PERSON] [PERSON], видає [PERSON] картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам'ятці клієнта. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднанні в одне ціле [PERSON] договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Таким чином, позивач вважає, що кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Після того, як відповідач перестав вносити на свій рахунок кошти, заборгованість за кредитним договором не було погашено. Обовязок виконувати зобовязання належним чином за кредитним договором покладається саме на клієнта. Посилання відповідача на те, що він не знає, де знаходиться його кредитна картка, не заважає йому погашати заборгованість за кредитним договором. Щодо посилання Відповідача на зміну кредитного ліміту пояснили, що в заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що [PERSON] має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4 Умов встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Додатково зазначили, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. У зв`язку з цим вважають, що, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги банку підлягають задоволенні в повному обсязі. Вказали, що із виписки по рахунку вбачається, що 12.06.2014 року було здійснено автоматичне погашення заборгованості банком. За Договором про надання банківських послуг № б/н від 07.11.2011 року (картковий рахунок № 5577212714173146) клієнт має прострочену заборгованість. Постановою НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 29.03.2004 року (п.1.4) передбачено Договірне списання [PERSON] з рахунку клієнта коштів без надання клієнтом платіжного доручення, може здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Пунктом 6.1 вищевказаної Постанови встановлено, що банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію необхідну банку для списання ним коштів з рахунків платника (п.6.5). Згідно умовам договору, а саме п. 1.1.3.1.6 [PERSON] доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку в випадку настання строків платежів по іншим договорам. [PERSON] проводить списання коштів в грошовій одиниці України та іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в сумі, що еквівалентна сумі заборгованості по договору. У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги банку підлягають задоволенні в повному обсязі. Щодо строків позовної давності з посиланням на ст. 526 ЦК України, ч.1 ст. 527 ЦК України, ч. 1 ст. 530 ЦК України, ст. 1054 ЦК України зауважили, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за договором. Враховуючи вищевикладене, прохали суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі (а.с. 69-75). В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тексті позовної заяви та в доданому до позову клопотанні вх. № 4673 від 06.10.2017 року прохали розглядати справу за відсутності представника позивача. На позовних вимогах наполягають у повному обсязі. Проти заочного рішення по справі не заперечують (а. с. 3 на звороті, 22). 09.01.2018 року за вх. ЕП-7/18-Вх подали відповідь на відзив на позовну заяву, прохали позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (ас.69-84) Відповідач в судове засідання не зявився, надав через канцелярію суду письмову заяву від 08.12.2018 року (а.с. 33), в якій зазначив про неможливість приймати участь у розгляді справи особисто та прохав розглядати справу за участю його представника [PERSON] (а.с. 33). Представник відповідача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, надав через канцелярію суду письмову заяву від 17.01.2018 року (а.с. 88) про розгляд справи без його участі, в якій наполягав на застосування до даних правовідносин строків позовної давності. Зазначив, що ним було подано відзив на позовну заяву (а.с. 42-59) та заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 63-66). В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За даною справою провадження було відкрито відповідно до ухвали суду від 20.11.2017 року. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір № б/н від 07.11.2011 року, відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» від 07.11.2011 року (а.с. 6). Відповідно до цього відповідач 07.11.2011 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Тип кредитної лінії відновлювальна. Розмір щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а. с. 7). Згідно змісту вказаної заяви, підписаної [PERSON], останні погодився, що ця заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Умови і правила викладені на банківському сайті, складають договір, укладений між ним та банком про надання банківських послуг. Даних про те, що відповідач приєднується до вказаних Умов і правил не в повному обсязі послуг, які надає банк за цими ж Умовами і правилами, заява не містить (а.с.6,7-13). Таким чином, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі за текстом Умов) передбачено, що крім встановленого кредитного ліміту на картку банк надає кредит у вигляді відновлювальної і не відновлювальної лінії. Особливістю кредитного ліміту є те, що кредит, який надається банком в межах встановленого ліміту заборгованості використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше встановленого кредиту. [PERSON], використавши та погасивши всю заборгованість за кредитним лімітом, може знову користуватися кредитними коштами у межах, що не перевищують визначеного кредитною угодою ліміту. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07.11.2011 року, укладеного між ПриватБанк та клієнтом [PERSON] станом на 30.06.2017 року (а.с. 4-5), вбачається, що 06.11.2013 року відповідачем було внесено кошти в сумі 800 грн. на його картковий рахунок. Також 12.06.2014 року внесено кошти в сумі 12,15 грн.. Відповідно до виписки за основною карткою 5577*****3146 [PERSON] за період з 01.11.2011 року по 04.01.2018 року кредитний ліміт складав 1000 грн. (а.с. 76-81). Відповідач активно користувався даною карткою починаючи з 08.11.2011 року і до 06.11.2013 року. З виписки вбачається, що з моменту внесення суми 800 грн. (06.11.2013 року), відповідачем будь-які інші операції по картці не здійснювалися, що не суперечить викладеному у наданому суду відзиві представника відповідача. При цьому платіж в сумі 12,15 грн. від 12.06.2014 року визначений як автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 22**68. Як слідує з додаткових пояснень представника позивача, ця сума була автоматично знята з рахунку клієнта в порядку договірного списання (п. 1.4 Постанови НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 29.03.2004 року (а.с.73,78). Також, з додаткових пояснень представника позивача вбачається, що в них здійснюються посилання на пункти Умов та правил, зміст яких відрізняється від тих, що додані до позову. Згідно довідки банку [PERSON], після підписання відповідної заяви від 07.11.2011 року, отримав картку № 5577212714173146. Як зазначено в анкеті-заяві відповідач бажав встановлення кредитного ліміту в розмірі 1000 грн., про що здійснив відповідну відмітку (а.с.6 на звороті). Але згідно вказаної довідки, а також за обставинами наведеними в позові, йому було встановлено ліміт в розмірі 300 грн., який потім збільшили до 1000 грн. (а.с.83). На підтвердження строку дії картки відповідача за № 5577212714173146 від 07.11.2011 року, позивачем складена довідка станом на 05.01.2018 року за № 30.1.0.0/2-20171229/3808, згідно якої зазначена картка мала термін дії до останнього дня 06.2015 року, про що було зазначено на ній самій (а.с.84). Окрім цієї довідки будь-яких інших доказів щодо отримання відповідачем картки саме з таким строком дії, які б також давали змогу встановити наявність такої відмітки на ній (поле MONTH), суду не надано. При цьому, відповідач у відзиві категорично цей факт заперечив. Відповідно до п. 2.1.1.2.11 [PERSON] користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місця вказаного на картці (поле MONTH). Згідно п. 3.1 розділу 3 «Платіжні карти» для надання послуг банк відкриває клієнту карткові рахунки, видає клієнту картки, їх вид і строк дії визначаються в заяві та в памятці клієнта, які підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Згідно позовних вимог, у звязку з невиконанням зобовязань за договором відповідач станом на 30.06.2017 року має заборгованість в розмірі 39064,01 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 961,25 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом 31478,53 грн., заборгованість за пенею та комісією 4287,85 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1836,38 грн. (а.с. 4-5, 76-81). Згідно п. 3.3 [PERSON] надання банком послуг, які були додані до позову, підписання зазначеного договору є прямою та безумовною згодою держателя карти відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Пунктом 4.6 розділу 4 «Обовязки банку» [PERSON] надання банком послуг визначено, що [PERSON] доручає [PERSON] здійснювати списання грошових коштів з рахунків [PERSON], відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають оплаті банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з [PERSON] в випадку настання строків платежів за іншими договорами [PERSON] в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах Платіжного ліміту [PERSON]. [PERSON] здійснює списання коштів в грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку [PERSON] в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/ національної валюти України по договору, і покупку/продаж іноземної валюти на Міжбанковському Валютному Ринкові України. Писання коштів з будь-якого рахунку [PERSON], відкритого [PERSON] оформлюється меморіальним ордером. В п. 4.8 [PERSON] надання банком послуг зазначено про продовження строку дії карти і всіх інших карт, випущених для Довірених осіб, з новою датою закінчення строку дії при наявності коштів в межах Платіжного ліміту на відповідному [PERSON] для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по [PERSON]. Відповідно до п. 4.9 [PERSON] надання банком послуг, не рідше одного разу в місяць способом, вказаним в заяві, надавати Держателю виписки про стан [PERSON] і про виконаних за минулий місяць операціях по [PERSON]. При підключенні Держатель в системі INTERNET-banking (ПРИВАТ24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні [PERSON] до комплексу Mobile-banking [PERSON] надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. Згідно до п. 5.2 [PERSON] надання банком послуг, у випадках порушення Держателем чи Довіреною особою вимог діючого законодавства України чи/або умов даного Договору чи/або у випадку виникнення [PERSON] має право призупинити здійснення розрахунків по [PERSON] (заблокувати карту) чи/або визнати [PERSON] недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокове виконання боргових зобовязань в цілому чи в визначеній [PERSON] частці у випадку невиконання Держателем чи/або довіреною особою Держателя своїх боргових зобовязань і інших зобовязань по цьому Договору. Відповідно до п. 5.3 [PERSON] надання банком послуг, здійснювати зміни [PERSON], а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому [PERSON], за винятком випадків зміни розміру наданого [PERSON] (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати [PERSON], в тому числі у виписці по [PERSON] згідно п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів [PERSON] не отримав повідомлення від [PERSON] про незгоду зі змінами, то рахується, що [PERSON] приймає нові умови. [PERSON] зміни розміру наданого на платіжну картку [PERSON] (кредитного ліміту ) [PERSON] залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням [PERSON] і без попереднього повідомлення [PERSON]. Пунктами 6.3, 6.4, 6.5 розділу 6 « Обовязки клієнта» [PERSON] надання банком послуг , визначено, що клієнт повинен отримувати виписки про стан [PERSON] і про зроблені операції по [PERSON]. При незгоді зі змінами [PERSON] чи/або [PERSON] надавати [PERSON] письмову заяву про розірвання цього договору і погасити виниклу перед [PERSON] заборгованість, в тому числі і заборгованість, виниклу на протязі 30 днів з моменту повернення [PERSON], виданих Держателю і його Довіреним особам. Відповідно до п. 6.5 [PERSON] надання банком послуг, які були додані позивачем до позову, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с. 11). В п. 6.6 [PERSON] надання банком послуг зазначено, що у випадку невиконання зобовязань по Договору, на вимогу [PERSON] виконати зобовязання по поверненню [PERSON] (в тому числі Простроченого кредиту і [PERSON]), оплаті Винагороди [PERSON]. Пунктом 8.1 розділу 8 «Обовязки банку» [PERSON] надання банком послуг визначено, що Держатель несе повну відповідальність за операції, здійснювані з Картами, в тому числі наданими [PERSON] його Довіреним особам. Неотримання виписки чи несвоєчасне отримання не звільняє Держателя від виконання своїх обовязків по договору. Відповідно до п. 8.6 [PERSON] надання банком послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] штраф в розмірі 500 грн.+5 % від суми позову (а.с. 11 на звороті). Згідно п. 9.3 розділу 9 « Інші умови» [PERSON] надання банком послуг картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням настання умов, викладених в п.п. 9.6, 9.7 справжніх Умов. В п. 9.4 [PERSON] надання банком послуг зазначено, що у випадку наявності перевитрати Платіжного ліміту по карті і непогашення його [PERSON] на протязі 6 місяців, карта закривається, подальше відновлення дії карти можливе тільки після повного погашення заборгованості [PERSON]. В п. 9.6 [PERSON] надання банком послуг вказано, що при відсутності на [PERSON] грошових коштів в розмірі, достатньому для оплати послуг банка для продовження дії [PERSON] і при ненадходженні грошових коштів на протязі 3 місяців з моменту спливу строку дії [PERSON], [PERSON] стягує комісію за обслуговування рахунку згідно діючим тарифам. Вказана комісія стягується [PERSON] за спливом вказаного в цьому пункті строку, щомісячно. У випадку якщо залишок на [PERSON] менше розміру комісії, встановленої Тарифами [PERSON], то розмір комісії за обслуговування [PERSON] встановлюється в розмірі залишку коштів на [PERSON] Держателя. При нульовому залишку коштів на неактивному [PERSON] карти останній закривається. Згідно п. 9.12 [PERSON] надання банком послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодні зі сторін не проінформує другу сторону про зупиненні дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Відповідно до розділу 3 «Користування карткою» п. 3.1.1 [PERSON] користування карткою, строк дії [PERSON] вказаний на лицевій стороні [PERSON] (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно п. 3.1.3 [PERSON] користування карткою по закінченню строку дії відповідна [PERSON] продовжується [PERSON] на новий строк(шляхом надання [PERSON] з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття [PERSON], а також при умовах наявності по [PERSON] (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбаченим Договором. Відповідно до п. 3.1.5 [PERSON] користування карткою замовлені [PERSON], в тому числі продовжені з новим строком дії, але не отримані, зберігаються в [PERSON] для видачі [PERSON]: цільові (зарплатні, пенсійні, соціальні) 3 місяці; корпоративні, особисті платіжні по дебетній, кредитній і дебетно-кредитним схемам 6 місяців. В п. 5.1.3 [PERSON] користування карткою зазначено, що крім встановлення кредитного ліміту на карту [PERSON] надає [PERSON] у виді: відновлюваній лінії (використання коштів повторно після погашення частки [PERSON] неможливо). Згідно п. 5.2 [PERSON] користування карткою погашення [PERSON] поповнення [PERSON] Держателя, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому чи безготівковому порядку і зарахування їх [PERSON] на [PERSON] Держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших коштів [PERSON] на основі Договору. Згідно п. 5.3 [PERSON] користування карткою строки і порядок погашення по [PERSON] (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам с встановленим Мінімальним обовязковим платежем зазначений в Памяткі [PERSON], яка є невідємною частиною Договору. Платіж включає плату за використання [PERSON], передбачену Тарифами, і частку заборгованості по [PERSON]. Відповідно до п. 5.5 [PERSON] користування карткою за користування [PERSON] нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами [PERSON], з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів в році. Згідно з п. 5.6 [PERSON] користування карткою Держатель доручає [PERSON] списувати з любого рахунку Держателя, відкритого в [PERSON], в тому числі з [PERSON] грошових коштів для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення Боргових зобовязань, в тому числі Мінімального обовязкового платежу, якщо мінімальний обовязковий платіж вказаний в Заяві [PERSON] і в Памяткі клієнта, а також списання помилково перерахованих коштів, за якими Держатель, не являється належним отримувачем. Списання грошових коштів здійснюється в співвідношенні до встановленого законодавством порядку. Відповідно до п. 5.7 [PERSON] користування карткою послуг [PERSON] має право дострокового виконання Боргових зобовязань в цілому чи у визначеній [PERSON] частці у випадку невиконання Держателем чи/або Довіреною особою Держателя своїх Боргових і інших зобовязань по цьому Договору. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати всієї суми кредиту. Стаття 1050 ЦК України передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента. Таким чином, вбачається, що відповідач має заборгованість за кредитом. Відповідачем та його представником не заперечувалися обставини щодо отримання кредиту та підписання відповідної заяви, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України ці обставини додатковому доказуванню не підлягають. Також, оскільки останній платіж, який здійснив відповідач від 06.11.2013 року складав 800 грн., враховуючи бажану суму кредиту, яку він зазначив у заяві (1000 грн.), активне користування коштами на картці, яке перевищувало первісний розмір кредиту в сумі 300 грн., тому суд вважає, що йому було відомо про збільшення кредитного ліміту до 1000 грн., з чим він в подальшому погодився та вчинив дії, які про це свідчать. Згідно виписки з рахунку відповідача за період з 01.11.2011 року по 04.01.2018 року встановлено, що за основною картою № 5577**** ****3146 кредитний ліміт складає 1000 грн., валюта рахунку в гривні, сума комісій - 135,12грн., баланс на кінець періоду 56\~593,95 грн.. Також, вбачається наявним ще один рахунок в день отримання кредиту, а саме 07.11.2011 року за № 4149**** ****4247. При цьому, суд звертає увагу на те, що на наступний день після отримання кредиту відповідачем зняті кошти в банкоматі на суму 500 грн., а не 300 грн. до 25 числа наступного місяця, а саме 14.12.2011 року відповідач вніс депозит на картку в розмірі 1000 грн., що ще раз свідчить про те, що він достеменно знав про розмір коштів, які були доступні для користування за цим картковим рахунком. За таких обставин, сума заборгованості за кредитом в розмірі 961,25 грн. є доведеною. Щодо процентів та зміни процентної ставки за зобовязанням. З урахування наведених вже норм законодавства з даного питання, суд вважає за необхідне також взяти до уваги і правові позиції викладені в рішеннях Верховного Суду. Відповідно до правової позиції ВСУ від 11.10.2017 року № 6-1374 цс, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і [PERSON] надання банківських послуг) боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу) за винятком випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог Постанови НБУ №168 від 10.05.2007р. «Про затвердження [PERSON] надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», яка діяла до 10.06.2017 року, при зміні процентної ставки банк мав надати відповідачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Згідно п.2.4. вказаної Постанови, банк зобов'язаний отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Відповідно до п. 3.1 зазначеної Постанови, банк зобов'язаний в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. Враховуючи те, що зі зміною процентної ставки змінилась сукупна вартість кредиту, відповідач повинен був надати позивачу всю інформацію стосовно вартості з урахуванням зміненої процентної ставки. Як розяснено у абз. 3 п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання про правомірність підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентною ставкою суди повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку визначеному частиною 6 статті 1056-1 ЦК України. В даному випадку позивачем не надано підтвердження надіслання відповідачу листа про зміну умов кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки, а також його вручення адресатові під розписку. Таким чином, виходячи з обізнаності [PERSON] з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, які разом з заявою підписаною ним складають кредитний договір від 07.11.2011 р. у нього виник обовязок щодо сплати процентів в розмірі встановленому на час укладення договору, тобто 30 % річних. Щодо стягнення пені та штрафів. З позову вбачається, що сума загальної заборгованості складається також і з пені та комісії в розмірі 4287,85 грн.. При цьому з наданої довідки про умови кредитування встановлено, що безпосередня комісія за даними правовідносинами відсутня, але визначені підстави для нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Пеня 1 базова процентна ставка за договором/30 нараховується за кожний день прострочення. Пеня 2 1 % заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується один раз в місяць, при наявності прострочки за кредитом або процентам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. в більше. З розрахунку заборгованості сума в розмірі 4287,85 грн. визначена як комісія. Також в довідці про умови кредитування наведені підстави для застосування штрафів при порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором більше чим на 30 днів (500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій). Згідно виписки з рахунку відповідача за період з 01.11.2011 року по 04.01.2018 року встановлено, що за основною картою № 5577**** ****3146 кредитний ліміт складає 1000 грн., валюта рахунку в гривні, сума комісій - 135,12 грн.. Вирішуючи дане питання суд виходить з такого. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до п. 8.6 [PERSON] надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (а.с.11 на звороті). Враховуючи вищевикладене та відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003цс15, а також в правовій позиції наведеній в постанові від 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374цс17. Враховуючи зміст вказаних пунктів кредитного договору, суд вважає, що в даному випадку штраф у вигляді штрафів (фіксована частина та процентна складова) і пеня, нараховані в один і той же період, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим не підлягають стягненню суми штрафів, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню. Суд зазначає, що відповідач та його представник не погоджувалися з заявленими вимогами, сума яких випливає з таблиці розрахунку заборгованості, посилаючись на її безпідставність в контексті правових норм та одночасно просили застосувати позовну давність, яка може бути застосована виключно до обґрунтованих вимог. Доводів повязаних саме з арифметичною невірністю розрахунку відповідачем не наведено. Щодо строків позовної давності. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.\~\~\~ Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 5 зазначеної статті, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 [PERSON] користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці (поле MONTH) (а.с.12 на звороті, 13). Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові ВСУ від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Постанова ВСУ від 24.09.2014 року № 6-103цс14 містить наступну правову позицію: у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку чергового платежу. Аналогічну позицію висвітлено і в постанові від 14.12.2016 року № 6-2462цс16. У постанові ВСУ від 01.10.2014 року № 6-134цс14 зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За правовою позицією, висловленою ВСУ у постанові від 22.10.2014 року у справі № 6-127цс14, за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Під час розгляду справи встановлено, що 07.11.2011 року між банком і [PERSON] було укладено договір приєднання, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу кредит у розмірі 300 грн. установленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із заяви кредитора, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою. Згідно з пунктом 9.12 [PERSON] надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Згідно з пунктом 3.1.1 [PERSON] користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 3.1.3 [PERSON] користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по рахунку (в останній день місяця закінчення строку дії) та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Судом встановлено, що останній платіж за умовами договору [PERSON] здійснив у 06 листопада 2013 року на суму 800 грн., після чого грошові зобов'язання за договором ним не виконувались. Платіж в розмірі 12,15 грн. від 12.06.2014 року було проведено банком як автоматичне списання коштів, що підтверджується як випискою з рахунку відповідача, так і письмовими поясненнями представника позивача. Тому, суд не може рахувати це здійсненням будь-яких дій з боку відповідача, які направлені були на виконання зобовязання. Згідно п. 9.3 розділу 9 « Інші умови» [PERSON] надання банком послуг картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням настання умов, викладених в п.п. 9.6, 9.7 справжніх Умов. В п. 9.4 [PERSON] надання банком послуг зазначено, що у випадку наявності перевитрати Платіжного ліміту по карті і непогашення його [PERSON] на протязі 6 місяців, карта закривається, подальше відновлення дії карти можливе тільки після повного погашення заборгованості [PERSON]. В п. 9.6 [PERSON] надання банком послуг вказано, що при відсутності на картрахунку [PERSON] грошових коштів в розмірі, достатньому для оплати послуг банка для продовження дії [PERSON] і при ненадходженні грошових коштів на протязі 3 місяців з моменту спливу строку дії [PERSON], [PERSON] стягує комісію за обслуговування рахунку згідно діючим тарифам. Вказана комісія стягується [PERSON] за спливом вказаного в цьому пункті строку, щомісячно. У випадку якщо залишок на [PERSON] менше розміру комісії, встановленої Тарифами [PERSON], то розмір комісії за обслуговування [PERSON] встановлюється в розмірі залишку коштів на [PERSON] Держателя. При нульовому залишку коштів на неактивному [PERSON] карти останній закривається. Відповідно до п. 3.1.5 [PERSON] користування карткою замовлені [PERSON], в тому числі продовжені з новим строком дії, але не отримані, зберігаються в [PERSON] для видачі [PERSON]: цільові (зарплатні, пенсійні, соціальні) 3 місяці; корпоративні, особисті платіжні по дебетній, кредитній і дебетно-кредитним схемам 6 місяців. Згідно п. 5.2 [PERSON] користування карткою погашення [PERSON] поповнення [PERSON] Держателя, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому чи безготівковому порядку і зарахування їх [PERSON] на [PERSON] Держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших коштів [PERSON] на основі Договору. Згідно з п. 5.6 [PERSON] користування карткою Держатель доручає [PERSON] списувати з будь-якого рахунку Держателя, відкритого в [PERSON], в тому числі з [PERSON] грошових коштів для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення Боргових зобовязань, в тому числі Мінімального обовязкового платежу, якщо мінімальний обовязковий платіж вказаний в Заяві [PERSON] і в Памятці клієнта, а також списання помилково перерахованих коштів, за якими Держатель, не є належним отримувачем. Списання грошових коштів здійснюється в співвідношенні до встановленого законодавством порядку. З наданої копії анкети-заяви відповідача від 07.11.2011 року вбачається, що памятка клієнта, як відривна частина анкети, яка залишається у клієнта не була йому надана, а залишилася в матеріалах кредитної справи. Також, зі змісту цієї памятки встановлено, що в ній не передбачено кредитний ліміт, кредитна лінія по платіжній картці з встановленим мінімальним обовязковим платежем (а.с.6). Будь-якої іншої памятки клієнта матеріали справи не містять і позивачем не надано. При цьому, такі умови наведені в довідці про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». За таких обставин, після того як по картрахунку відповідача будь-якого руху коштів не було, банк дізнався про порушення своїх прав починаючи з 26 грудня 2013 року. Відповідно до довідки банку строк дії картки «Універсальна» № 5577212714173146, яка видана на імя [PERSON] зазначений до 06.2015 року. Таким чином, вказаний строк мав закінчитися 30 червня 2015 року. При цьому, будь-яких фотознімків, які зазвичай є наявними при отриманні кредитних карт клієнтами, ні будь-яких інших документів, на яких була б зображена лицьова сторона картки (поле MONTH) не надано. Відповідач стверджував, що строк дії картки закінчився 07.11.2013 року з підстав пролонгації банком відповідного строку через 12 місяців після підписання анкети-заяви. Тому, він вважав, що 06.11.2013 року він зробив останній платіж, яким погасив всю заборгованість, яка була на той час до кінця строку дії картки. Будь-якої нової картки він не отримував. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому судом встановлено, що у випадку наявності перевитрати ліміту по карті і непогашення його клієнтом на протязі 6 місяців, карта повинна була закритися, а подальше відновлення дії карти було можливе тільки після повного погашення заборгованості. З наданих позивачем [PERSON] користування карткою встановлено, що замовлені клієнтом карти, в тому числі продовжені з новим строком дії, але не отримані, зберігаються в [PERSON] для видачі [PERSON]: цільові (зарплатні, пенсійні, соціальні) 3 місяці; корпоративні, особисті платіжні по дебетній, кредитній і дебетно-кредитним схемам 6 місяців. Відповідач не погашав заборгованість з 26.12.2013 року і до моменту звернення позивачем до суду. Згідно виписки з рахунку відповідача за період з 01.11.2011 року по 04.01.2018 року встановлено, що за основною картою № 5577**** ****3146 кредитний ліміт складає 1000 грн., валюта рахунку в гривні, сума комісій - 135,12 баланс на кінець періоду 56\~593,95 грн.. Також, вбачається наявним ще один рахунок в день отримання кредиту, а саме 07.11.2011 року за № 4149**** ****4247. Строку дії цих карток встановити з виписки не є можливим. Також, суд звертає увагу на те, що на наступний день після отримання кредиту відповідачем зняті кошти в банкоматі на суму 500 грн., а не 300 грн., які визначені як ліміт. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] вбачається, що в один день 07.11.2011 року йому встановили кредитний ліміт в розмірі 300 грн. і в цей же час збільшили його до 1000 грн. (а.с.83). Обставин щодо отримання відповідачем картки з новим строком дії позивачем не наведено. У відповідності до положень ст. ст. 76,77, 80 ЦПК України суд критично відноситься до довідки, складеної банком станом на 05.01.2018 року щодо строку дії карти та не вважає її достатнім доказом для встановлення обставин отримання відповідачем саме такої картки. При цьому, суд звертає уваги на те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також на те, що після закінчення строку дії договору банком не доведено, що ним було видано [PERSON] грошові кошти і нова платіжна картка, за тих умов, що боржник своїх зобовязань за договором від 07.11.2011 року не виконував. Таким чином, судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» від 07.11.2011 року, відповідачем отримано кредитну платіжну картку «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом 300 грн., який згодом було збільшено банком до 1000 грн. на строк 12 місяців, як передбачено п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 12). Договір було пролонговано позивачем до 07.11.2013 року. Останній платіж відповідачем внесено 06.11.2013 року на суму 800 грн.. Тому, станом на 26 грудня 2013 року позивач дізнався про порушення своїх прав з боку відповідача. За таких обставин, суд приходить висновку, що за наявності доведення невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором від 07.11.2011 року, строк позовної давності в даному випадку сплинув 26.12.2016 року, в той час як позивач звернувся з зазначеним позовом до суду 06.10.2017 року. А тому, позов не підлягає задоволенню, у відповідності до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed