Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

05 травня 2015 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернувся ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що 03 січня 2014 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір №\~R53100511952B, у відповідності до якого відповідачу було надано кредит у сумі 50\~000 грн. Відповідач погодився сплачувати позивачу 10% річних щомісячно 03 числа кожного місяця та комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту. Позивач свій обовязок по кредитному договору виконав перерахувавши відповідача на його картковий рахунок одноразово кредит у повному розмірі на суму 50\~000 грн. Однак, відповідач свої зобовязання по поверненню чергової частини кредиту та сплати відсотків за користування кредитом добровільно не виконує, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь загальну суму заборгованості, що станом на 19 листопада 2014 року відповідно до розрахунків заборгованості становить 52\~367 грн. 61 коп., а саме 42\~920,69 грн. сума заборгованості за кредитом, 1\~742,91 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4\~854,53 грн. заборгованість по сплаті комісійної винагороди, 2 829,48 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів та кредитних коштів (а.с.1-3). Представник позивача в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, через канцелярію суду подав заяву про те, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та щодо розгляду справи у заочному порядку (а.с.а.с.46, 53). Відповідач у чергове судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України (а.с.42). Враховуючи, що сторони у судове засідання не зявились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 січня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № R53100511952B, у відповідності до якого банк зобовязався надати відповідачу грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених у договорі, а також правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ БАНК» у сумі 50 000 грн. на строк по 03 січня 2017 року. У пункті 4.1 вказаного договору зазначено, що кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за якими можуть здійснюватись з використанням спеціальних платіжних засобів № 26253001545408 у відділені «Катерининське» ПАТ «ВТБ БАНК». День видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів. (а.с.10) Відповідно до п.7.1.3 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ БАНК» при укладені договору шляхом надання клієнтом заяви (оферти) банку, договір укладається шляхом акцепту банком пропозиції (оферти) клієнта про укладення договору, викладеного в заявці (оферті) клієнта. Договір вважається укладеним з дати акцепту банком пропозиції (оферти) клієнта. Акцептом банку пропозиції (оферти) клієнта про укладення договору є дії банку по відкриттю карткового рахунку клієнту та зарахування на нього кредиту. Відповідно до фотокопії меморіального ордеру №\~28717 від 03 січня 2014 року [PERSON] згідно кредитного договору № R53100511952B від 03.01.2015 року отримала 50\~000 грн. на картковий рахунок 26253001545408 (а.с.20). Згідно умов договору відповідач зобовязався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10% річних, або в іншому розмірі, передбаченому договором та сплачувати щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитів у розмірі 1.69% від початкової суми кредиту. (а.с.10, 12-13, 16-19) Згідно п.\~5.1 договору у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно умов договору, позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення. Встановлено, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по кредитному договору №\~R53100511952B від 03.01.2014 року (а.с.5), яка станом на 19 листопада 2014 року складається з 42\~940 грн. 69 коп. борг за кредитом з урахування індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту (а.с.6), 1\~742 грн. 91 коп. борг за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням 3% річних, нарахованих в звязку з порушенням зобовязань щодо сплати процентів (а.с.7), 4\~854 грн. 53 коп. борг по комісії за обслуговування кредиту з урахуванням 0,5% пені нарахованих в звязку з порушенням зобовязань (а.с.9), 2 829 грн. 48 коп. пеня, нарахована у звязку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу (а.с.8). Відповідно з фотокопії лист-вимога від 26 листопада 2014 року №9204/1-2.35 адресованого [PERSON] позивач вимагав від відповідача негайного виконання порушеного зобовязання та сплати заборгованості, однак зобовязання відповідачем не виконані, лист-вимога проігноровано (а.с.21). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. Відповідно до ч.\~2 ст.\~625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. також, згідно ч.ч.\~1, 3 ст.\~549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.\~1 ст.\~550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч.\~1 ст.\~552 Цивільного кодексу України сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.\~ Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладання між сторонами кредитного договору № R53100511952B від 03.01.2014 року, а також факт не виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором щодо сплати заборгованості по кредиту, сплати прострочених відсотків, процентів та комісійної винагороди, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № R53100511952B від 03.01.2014 року з урахуванням втрат від інфляції, трьох відсотків річних, а також пені, усього і розмірі 52\~367 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем (а.с.4, 35) покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved