Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

06.03.2014 року [PERSON] (надалі - заявник) звернувся у Голосіївський районний суд міста Києва із заявою про встановлення факту перебування у відрядженні в зоні Чорнобильської АЕС, заінтересовані особи - Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Приватне акціонерне товариство «Боярське автотранспортне підприємство», Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради, посилаючись на те, що 26.06.1986 року підприємство, на якому він працював, направило його як водія для роботи по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в м. Іваньків, починаючи з 26.06.1986 року по 02.07.1986 року. Заявник зазначає, що він звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївського районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про встановлення факту перебування в зоні відчуження та отримання відповідного статусу учасника ліквідації аварії на ЧАЕС. Однак заявнику було відмовлено, оскільки м. Іванків не відноситься до зони відчуження. У зв'язку із зазначеним, заявник просив суд становити факт його перебування в зоні відчуження для ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у період з 26.06.1986 по 02.07.1986 року. В судовому засіданні заявник заяву підтримав повністю та просив її задовольнити. Представники заінтересованих осіб заперечували проти задоволення заяви, посилаючись на її недоведеність. Представник ПрАТ «Боярське автотранспортне підприємство» не заперечувала проти задоволення. Суд, заслухавши пояснення заявника, з'ясувавши позицію заінтересованих осіб, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.05.1986 року по 06.07.1987 року працював водієм на Ірпінському АТП - 31044, яке перейменоване в «Боярське АТП - 13245», відповідно до записів трудової книжки заявника. (а. с. 8). Окрім того, судом встановлено, що відповідно до наказу № 88 від 26.06.1986 року, [PERSON] було командировано в м. Іванков з 26.06.1986 року по 02.07.1986 року (а. с. 9). Разом з тим, в судовому засіданні були досліджені документи книги по нарахуванню заробітної плати бригаді № 3 автоколони № 2 під номером 10, де проти прізвища, ім'я, по-батькові - [PERSON], були внесені відповідні нарахування та позначено літерою «Ч». (а. с. 15-16) Судом встановлено, що так в книзі по нарахуванню по заробітній платі позначено нараховану заробітну плату за роботу в зоні ліквідації ЧАЕС, що зокрема, підтверджується довідкою № 30/13, вих. № 86 від 26.12.2013 року виданою ПрАТ «Боярське авто-транспортне підприємство» (а. с. 13). Разом з тим, ці дані в судовому засіданні були підтверджені представником ПрАТ «Боярське автотранспортне підприємство» Шевченко Т.М. та відповідно надані роз'яснення до довідки № 30/13, вих. № 86 від 26.12.2013 року. (а. с. 63-64). Також факт перебування [PERSON] було підтверджено показами свідка [PERSON], про що в матеріалах справи міститься підписана та складена присяга свідка, та зафіксовано за допомогою звукозапису та журналу судового засідання. (а. с. 46). Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №797-12 від 28.02.1991 року, учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважають громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії та її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 рр. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судому практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС може видаватись на підставі рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, в тому числі в проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також у роботах на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту участі в роботах, пов'язаних з усуненням аварії на Чорнобильській АЕС або її наслідків, розглядаються судами за наявності даних про те, що заявник не має можливості одержати документи, необхідні для видачі йому посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» статті 14 пункту 2 та Постанови Кабінету Міністрів України №51 від 20.01.1997 року «Про затвердження порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пункту 5, для встановлення пільг і компенсації особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, встановлюється статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 та видається відповідне посвідчення. Встановлення факту участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС заявнику необхідно для встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачі відповідного посвідчення. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вищевикладеного та оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою і знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, а тому вона підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved