Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

06 жовтня 2020 року Виконком Маріупольської міської ради звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про виселення з житлового приміщення. В обґрунтування позову зазначив, що квартира [ADDRESS] належить до комунальної форми власності територіальної громади м. Маріуполя. Наймач даної квартири [PERSON] померла [INFO] та її син [PERSON] , який був зареєстрований у житлі, також помер [INFO] . [PERSON] звертався до суду із позовом про визнання права користування житловим приміщенням та зміну договору найму житла, однак вказаний позов був залишений останнім без розгляду, згідно ухвали суду від 05.03.2020 року. На сьогодення зареєстровані у житлі особи відсутні, квартира не приватизована. При цьому у житлі проживає онук відповідача [PERSON] , який самовільно зайняв квартиру і добровільно звільняти житло відмовляється. Зважаючи на відсутність законних підстав проживання відповідача у даній квартирі, в порядку ст. 116 ЖК України просив суд виселити його з житла без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ухвали суду від 21 жовтня 2020 року справа розглядається в порядку спрощеного провадження із викликом сторін до суду. Представник позивача Драпак Е.О. (яка діє на підставі довіреності), у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала. 31 березня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про слухання справи за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог Виконавчого комітету Маріупольської міської ради не заперечував. Представник третьої особи ККП «КК «Східна» також до суду не з`явився, в матеріалах справи мається заява про вирішення справи на розсуд суду у його відсутність. За наведених обставин суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Маріуполя. Як вбачається з ордеру серії КО № 000899 від 10.07.1992 року, квартира [ADDRESS] була надана для проживання [PERSON] та її сину [PERSON] на підставі рішення виконкому Маріупольської міської Ради народних депутатів від 01.07.1992 року. Згідно із особовим рахунком № [NUMBER] , наданим ККП «КК «Східна» від 08.10.2019, [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] у зв`язку із чим останні були зняті з реєстрації за адресою: проживання: [ADDRESS] . Дана інформація також підтверджується копіями свідоцтва про смерть останніх. Разом із тим, з акту, складеного представниками управління міського майна Маріупольської міської ради від 14.05.2020, вбачається, що у квартирі [ADDRESS] без реєстрації самовільно вселився та проживає [PERSON] . Згідно із ст. 128 ЖК УРСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Відповідно до ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Інформацією, наданою Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 13.10.2020, встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою проживання: [ADDRESS] з 27.01.2020 по теперішній час. Жодних підстав для набуття права користування житловим приміщенням, а саме квартири [ADDRESS] відповідачем [PERSON] судовим розглядом не встановлено. Відповідно до ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу УРСР осіб, які самовільно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача [PERSON] будь-яких законних підстав для зайняття спірного житлового приміщення, яке має самоправний характер, а тому в сенсі ст. 116 ЖК УРСР вважає необхідним виселити його без надання іншого жилого приміщення, тим самим задовольнивши позов по суті. Крім того, у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 2102,00 гривні.

Outcome: approved