Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

05 травня 2017 року позивач по первісному позову [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить поділити придбане у період шлюбу з [PERSON] майно, виділити йому у власність житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та автомобіль ВАЗ-21043-20, 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER] , виділити у власність відповідачки [PERSON] магазин-бар, розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, 20 липня 2017 до суду звернулася позивачка [PERSON] з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просила залишити у її власності нерухоме майно, придбане за час шлюбу з [PERSON] , а саме 1/1 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , 1/1 частину магазину-бару, розташованого за адресою: [ADDRESS] та 1/1 частину транспортного засобу марки ВАЗ-21043, д.н.з [NUMBER] . Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.02.2018 цивільну справу №509/1561/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна набутого за час шлюбу об`єднано в одне провадження з цивільною справою № 509/2676/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, об`єднаній цивільній справі присвоєно номер 509/1561/17. В обґрунтування позовних вимог позивач по первісному позову [PERSON] посилається на те, що із відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 14.05.1995 р., судовим рішенням від 20.07.2017 р. шлюб було розірвано. Під час шлюбу було придбано житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , автомобіль ВАЗ-21043-20, 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER] , та магазин-бар, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідачкою по первісному позову [PERSON] до суду надано відзив на позов, в якому остання підтвердила, що спірне майно придбане у період шлюбу, проте в задоволені позовних вимог [PERSON] просила відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що все спірне нерухоме майно було придбане та добудоване (реконструйоване) нею за її власні кошти, [PERSON] ніякої фінансової участі у житті подружжя не приймав. Разом з тим, позивачка по об`єднаній справі [PERSON] в останніх уточненнях до позовної заяви, просила суд за результатами поділу спільного майна подружжя припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] в » ; магазин-бар, розташований за адресою: [ADDRESS] «а» та легковий автомобіль - універсал марки ВАЗ-210430-20, 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , визнати за нею право приватної власності на вищевказане майно та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначала, що нею в період шлюбу з [PERSON] на потреби подружжя, а саме на добудову магазину-бару, взяті кошти в кредит в розмірі 140000,00 доларів США. Частина коштів по кредитному договору виплачувалася в період шлюбу, інша частина в розмірі 141973 доларів США, виплачувалася самостійно [PERSON] після фактичного припинення шлюбних відносин з січня 2012 року, що свідчить про те, що до майна, яке являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя, окрім житлового будинку, магазину-бару та легкового автомобілю, також належить обов`язок по сплаті заборгованості за кредитним договором, який був виконаний позивачкою [PERSON] одноособово за особисті кошти після фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства з відповідачем [PERSON] , який також підлягає поділу в рівних частинах. Враховуючи, що все спірне майно було оцінено в 78 974 дол. США, частина кожного з подружжя при поділі майна в грошовому еквіваленті складає 39 487 доларів США. Проте, враховуючи частину обов`язку відповідача по сплаті кредиту, що складає 70 986 доларів США відповідач не може претендувати на частку вищевказаного рухомого та нерухомого майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності оскільки сума грошових коштів, яку повинен бути погасити відповідач за вищевказаним договором та яка була погашена замість нього позивачкою, складає значно більшу суму ніж 39487 доларів США, що, на думку позивачки [PERSON] , свідчить про те, що право спільної сумісної власності відповідача [PERSON] на спірне рухоме та нерухоме майно повинне бути припиненим, оскільки в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя його вартість йде в залік сплаченої позивачкою [PERSON] за відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №126/07ф від 07.05.2007 року. У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] - [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити в повному обсязі, разом з тим заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідачка та представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили в задоволені позову відмовити в повному обсязі, разом з тим підтримали позовні вимоги [PERSON] та наполягав на їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 травня 1995, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Овідіопольського району Одеської області 14.05.1995 року, запис № 34. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.07.2017 року по справі № 509/3780/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Разом з тим, вказаним рішенням суду встановлено факт про те, що з січня 2012 року між сторонами фактично припинилися шлюбні стосунки і ведення спільного господарства. За час перебування у шлюбі подружжям придбано житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 100 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований на підставі свідоцтва про право власності від 25.04.2007 в Реєстрі права власності на нерухоме майно 25.04.2007 за [PERSON] , автомобіль ВАЗ 21043-20, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 08.02.2008 за [PERSON] , та магазин-бар, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 96,1 кв.м., зареєстрований на підставі свідоцтва про право власності від 21.12.2005 в Реєстрі права власності на нерухоме майно 21.12.2005 за [PERSON] , площу якого під час спільного ведення господарства [PERSON] та [PERSON] було збільшено до 381,9 кв.м., без проведення державної реєстрації права власності на збільшене майно відповідно до вимог цивільного законодавства України. Вищевказані обставини сторонами визнаються та не оспорюються. В процесі судового розгляду справи проведено судову оціночно-будівельну та оціночно-земельну експертизу, згідно висновку якої за № 208/2018 від 18.01.2019 року ринкова вартість житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 100 кв.м. за адресою: [ADDRESS] «в» становить 35700 доларів США, ринкова вартість магазину-бару, загальною площею 381,9 кв.м. розташованого за адресою: [ADDRESS] «а» становить 40919 доларів США. Разом з тим, судом встановлено, що легковий автомобіль - універсал марки ВАЗ-2104, 2007 р.в. згідно калькулятору розрахунку вартості автомобіля сайту htpps://auto.ria.com становить 2355 долл. США. Також судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі [PERSON] укладено з ВАТ Всеукраїнський Акціонерний кредитний договір № 126/07ф від 07.05.2007 р., згідно якого остання отримала грошові кошти у сумі 140 000,00 доларів США та іпотечний договір від 07.05.2007 р., предметом якого було спірне нерухоме майно: житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] та магазин-бар , розташований за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах нотаріальної справи, щодо укладення та посвідчення вищевказаного договору іпотеки, отриманих за ухвалою суду, наявна належним чином засвідчена копія нотаріально посвідченої згоди [PERSON] на передачу спільного майна подружжя в іпотеку, на підставі чого суд доходить висновку про те, що кредитні грошові кошти бралися за погодженням із [PERSON] як члена подружжя на потреби подружжя та для потреб всієї сім`ї та витрачалися спільно з відповідачем [PERSON] . Варто також зазначити, що в процесі судового розгляду справи судом встановлено, що після отримання [PERSON] кредитних коштів, площа спірного магазина-бару зросла майже в 4 рази та фактично стала 381,9 кв.м., що підтверджується технічним паспортом, виробленим КП «Овідіопольське РБТІ» від 21.12.2010р. та висновком судової оціночно-будівельної експертизи №208/2018 від 18.01.2019, в якому зазначено, що магазин-бар оцінюється із врахуванням фактичної площі, яка наявна на час проведення експертизи та фактично становить 381,9 кв.м. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з позицією [PERSON] , що кредитні кошти були взяті та потрачені нею на сімейні потреби, в тому числі на реконструкцію та добудову спірного магазину-бару, дана обставина також підтверджується деклараціями про доходи одержані [PERSON] протягом 2007-2011 роках, копії яких містяться в матеріалах справи. Згідно ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Враховуючи вищевказані положення діючого законодавства, суд доходить висновку, що обов`язок по сплаті кредитних коштів за кредитним договором № 126/07ф від 07.05.2007 р. є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та створив обов`язок з повернення грошових коштів банку як для [PERSON] так і для [PERSON] в рівних частинах. Разом з тим, судом в процесі розгляду справи, встановлено, що стороною [PERSON] після фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства з [PERSON] протягом часу з 04.01.2012 по 22.10.2013 сплачено банку по вищевказаному кредитному договору одноособово 141 973,00 доларів США, що підтверджується виписками по рахунку, наданими гр. [PERSON] з супровідним листом від 02.12.2016 року за вих. №13/1-56060 ПАТ «ВіЕйБі Банк». Таким чином, суд погоджується з доводами сторони [PERSON] з приводу того, що обов`язок [PERSON] по сплаті кредитних коштів після припинення шлюбних відносин становить 70 986,00 доларів США. Суд, доходячи вищевказаних висновків, бере до уваги позицію Верховного Суду, викладену в постановах: від 27.04.2016 по справі №6-486цс16; від 17.12.2018 року по справі № 276/1182/15-ц.; від 06.03.2019 по справі №754/11103/16ц; від 08.05.2019 по справі №360/511/15ц, відповідно до яких якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватися при поділі майна подружжя. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд погоджується з доводами [PERSON] стосовно того, що обов`язок по сплаті грошових кошів за кредитним договором є також об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частинах. Оскільки позивачкою після фактичного припинення сімейних відносин та ведення спільного господарства вказаний вище обов`язок по сплаті кредиту виконано одноособово, за власні кошти, то половина сплаченої позивачем суми за відповідача, а саме 70 986 доларів США підлягає врахуванню при поділі спільної власності подружжя. Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК України). Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачено ст.69 СК України. Статтею 71 СК України визначено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що до майна, яке являється спільною сумісною власністю подружжя, окрім житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 100 кв.м. розташованого за адресою: [ADDRESS] в » ; магазину-бару, загальною площею 381,9 кв.м. розташованого за адресою: [ADDRESS] , також належить обов`язок по сплаті заборгованості за кредитним договором №126/07ф від 07.05.2012, який виконаний позивачкою [PERSON] одноособово за особисті кошти після фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства з відповідачем [PERSON] . Що стосується знаходження у спільній сумісній власності подружжя легкового автомобілю - універсалу марки ВАЗ-210430-20, 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER] можливо зазначити наступне. Відповідно до ст.57 Цивільного кодексу України, передбачені підстави знаходження майна в особистій приватній власності дружини, чоловіка. Частиною 3 статті 12 Цивільного-процесуального кодексу України, передбачене, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодною із сторін справи суду не надано доказів знаходження вищевказаного майна у спільній сумісній власності подружжя, та не віднесення даного майна до особистої приватної власності дружини або чоловіка, що унеможливлює його поділ при розгляді даної справи. Враховуючи вищевикладене, вартість майна, що є об`єктом спільної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частинах, в грошовому еквіваленті складає 76 619 доларів США, тобто частина кожного з подружжя становить 38309,5 доларів США, проте враховуючи, що сума грошового обов`язку, що також є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частинах між подружжям, становить 141973,00 доларів США, частина грошового обов`язку [PERSON] становить 70986 доларів США, що значно перевищує вартість спірного майна, на яке міг претендувати [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя, із чого суд доходить висновку про необхідність припинення спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя його вартість йде в залік сплаченої позивачем за відповідача заборгованості за кредитним договором № 126/07ф від 07.05.2007 року. Згідно положень ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи, що позивачкою [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог суду надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що до складу об`єктів спільної сумісної власності входить, окрім нерухомого майна, також грошовий обов`язок, який виник внаслідок укладення кредитного договору одним з подружжя, суд, з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та відмові в задоволені позовних вимог [PERSON] , оскільки варіант поділу спільного майна подружжя, викладений в позовній заяві [PERSON] є неприпустимим із врахуванням поділу грошового обов`язку. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial