Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

05.03.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошової суми за не отриманий товар, стягнення понесених витрат посилаючись на те, що 13.12.2013 року не читаючи договір він уклав з приватним підприємцем [PERSON] договір купівлі-продажу по виготовленню та доставці металопластикових конструкцій «Вінбау Тепла» на загальну суму 8 835 гривень 48 копійок. Термін виконання робіт згідно договору становить 50 робочих днів. Далі позивач зазначив, що 14 грудня 2013 року відповідач привіз йому за місцем його проживання в [ADDRESS] споживчий договір № 2007215987 на підпис з АТ «ОТП Банком» та сказав, що він платитиме по 300 гривень щомісячно, після чого він підписав споживчий договір. Через деякий час він дочитавшись до умов споживчого договору зрозумів, що його обманули та провели свою відпрацьовану шахрайську схему з клієнтами, оскільки він повинен сплачувати щомісячно 611 гривень протягом 2 років, при цьому йому потрібно заплатить за договором грошові кошти в суму 14 655 гривень 35 копійок . Також, позивач в позові зазначив, що станом на 05 березня 2014 року відповідач договірні зобов'язання не виконав, протягом 50 робочих днів металопластикові конструкції не встановив, а тому прохає розірвати договір купівлі-продажу від 13 грудня 2013 року про купівлю металопластикових конструкцій між ним та відповідачем, стягнути з відповідача грошові кошти за договором в сумі 8 835 грн. 48 коп., стягнути з відповідача кошти сплачені позивачем в банк в сумі 1 148 грн. 51 коп., стягнути з відповідача кошти витрачені на проїзд до м. Полтава в сумі 400 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та прохав задовольнити, оскільки відповідач порушив умови договору, в термін 50 днів вікна не привіз та не встановив їх. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідка [PERSON] та вивчивши письмові докази по справі встановив наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 13.12.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПП [PERSON] укладено договір замовлення, виготовлення та доставки і установки метало пластикових конструкцій на суму 8 835,48 грн. (а.с.13). Згідно заказу № 418 від 12.12.2013 року вбачається, що позивач погодився, а відповідач зробив замір на виготовлення 6 (шести) метало пластикових вікон. У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.91 року застосовується, в тому числі, до правовідносин, що виникають з договорів купівлі-продажу, підряду (в тому числі побутового замовлення) і т.д. Згідно ч. 1, 2 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року вбачається, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Згідно до вимог п. 21, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє або використовує продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; робота - діяльність виконавця, результатом якої с виготовлення товару або заміна його властивостей за індивідуальним за до мовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до вимог ст. 865 ЦК України вбачається, що між підрядником, який здійснює підприємницьку діяльність і зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, та замовником, який зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу, укладається договір побутового підряду. Договір побутового підряду є публічним. За таким договором надавати побутові послуги населенню можуть не тільки організації, а й окремі громадяни, які набули статусу підприємця. Отже, суд вважає, що 13.12.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПП [PERSON] укладено договір побутового підряду і правовідносини, що випливають з договору підряду врегульовані главою 61 «Підряд» зокрема розділом 2 «Побутовий підряд» ЦК України. Далі судом встановлено, що 13.12.2013 року між позивачем [PERSON] та представником банку «ОТП БАНК» був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № 2007215987 на придбання товару у відповідача на суму 8 835,48 грн., а також на придбання послуг у продавця (ПАТ «Страхова компанія» СК УНІКА ЖИТТЯ») на суму 1 484,36 грн., а всього кредит на загальну суму 10 319,84 грн. з процентною ставкою за користуванням кредиту в розмірі 0,01% річних, дата надання кредиту є 13.12.2013 року(а.с.16). Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору побутового підряду про замовлення, виготовлення та доставки і установки метало пластикових конструкцій вбачається, що при укладанню даного договору позивач зобов'язаний сплатити відповідачу аванс в сумі 8 835,48 грн., а відповідач зобов'язаний виготовити та доставити вироби в термін 50 робочих днів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України вбачається, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно до ст. 872 ЦК України вбачається, що якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до п. 9.2. договору побутового підряду про замовлення, виготовлення та доставки і установки метало пластикових конструкцій вбачається, що договір діє з дня підписання та до повного виконання сторонами всіх обов'язків. Отже, суд вважає, що вимога позивача про розірвати договору побутового підряду про замовлення, виготовлення та доставки і установки метало пластикових конструкцій, який 13.12.2013 року укладений між [PERSON] та ПП [PERSON], а також стягненню грошових коштів в сумі 8 835,48 грн. підлягає до задоволенню, оскільки станом на час розгляду справи в суді відповідач не виконав умови договору про доставку та установку вікон, що свідчить про його небажання виконати умови договору побутового підряду. Вимога позивача про стягнення з відповідача коштів сплачених [PERSON] в банк в сумі 1 148 грн. 51 коп. не підлягає до задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що договором побутового підряду передбачено стягнення з відповідача сплати неустойки в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочи, а також відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачена відповідальність відповідача у виді відшкодування моральної шкоди, позивач із зазначеними вимогами до суду не звертався. Вимога позивача про стягнення з відповідача коштів витрачених ним на проїзд до м. Полтава в сумі 400 грн. не підлягає до задоволенню, оскільки в судовому засіданні позивач пояснив, що документально підтвердити витрати на проїзд до м. Полтави він не може, так як відсутні квитанції про заправку автомобіля. Також, суд вважає, що необхідно повернути позивачу сплачений судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп., оскільки останній відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial