Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

05 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом, на житловий будинок та господарські споруди які розташовані по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] в [ADDRESS] помер його батько [PERSON] . За час свого життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі все те, на що він за законом мав право на день його смерті заповіт - позивачу [PERSON] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , яку позивач прийняв шляхом подання в установлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини до державної нотаріальної контори заяви про прийняття ним спадщини. Вказує, що спадкоємцем першої черги за законом мала б бути мати позивача [PERSON] , відповідач 1 по справі, яка відповідно до ст. 1241 ЦК України, як непрацездатна вдова спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з нас у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), але вона відмовилася від прийняття спадщини, шляхом подання в установлений термін заяви про відмову від прийняття спадщини до Гребінківської ДНК. Інші діти спадкодавця, рідні сестри та брат позивача - відповідачі по справі, відмовилися від прийняття спадщини шляхом не подання в установлений законом термін заяви про бажання прийняти спадщину. Зазначає, що з метою переоформлення спадщини, він, як спадкоємець за заповітом, звернувся до Гребінківської державної нотаріальної контори, проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус йому відмовила, мотивуючи свої дії відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадкове майно. З цих підстав позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав на спадкове майно з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 03.11.2020 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і судовий розгляд справи призначений на 24.11.2020 року о 09 год. 00 хв. з викликом сторін (а.с.72-74). Копію позовної заяви з додатками направлено відповідачам встановлено строк для подання відзиву на позов. 24.11.2020 року позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість в матеріалах справи (а.с.107) міститься заява представника позивача, якою останній просить проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенню. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явилися, натомість надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність позовні вимоги визнали в повному обсязі (а.с. 87-93). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України в підготовчому засіданні суд ухвалює судове рішення у разі визнання позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в [ADDRESS] помер батько позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гребінківського районного управління юстиції у Полтавській області 01 квітня 2014 року, актовий запис № 59 (а.с.7). Позивач, [PERSON] , [INFO] , є сином померлого [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 29.06.1974 року, виданим Березівською сільською радою Гребінківського району Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис №11 (а.с. 6). За життя, а саме 19.02.2014 року [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі все те, на що він за законом мав право на день його смерті, заповів своєму сину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією заповіту, який посвідчений секретарем Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, [PERSON] (а.с.12). Крім того, спадкоємцем майна померлого є мати позивача [PERSON] , яка відмовилася від прийняття спадщини, шляхом подання в установлений термін заяви про відмову від прийняття спадщини, заяву складено 04.07.2019 року та посвідчено секретарем виконкому Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №21 (а.с. 99). Також, спадкоємцями майна померлого [INFO] [PERSON] могли б бути його діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , але вони не звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини у встановлений законом термін та надали суду заяви про визнання позову. З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № витягу 38079248 від 08.08.2014 року, вбачається, що спадкова справа у спадковому реєстрі 56397875, № у нотаріуса 203/2014 до майна померлого [PERSON] , заведена Гребінківською державної нотаріальною конторою 08.08.2014 року (а.с.19, 94-106). Відповідно до виписки з погосподарської книги від 23.10.2019 року №274, виданої виконавчим комітетом Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, зазначено, що згідно записів погосподарських книг сільської ради за 1991-2015 років в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] а зареєстровані та проживали: голова двору - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Згідно записів погосподарської книги сільської ради №3 особовий рахунок № [NUMBER] в будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в 2016-2019 роках зареєстровані та проживають: голова двору - [PERSON] , [INFO] (а.с. 17,18). Згідно з довідкою від 23.09.2019 року №268, виданої виконавчим комітетом Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, вбачається, що дійсно власником домогосподарства № [NUMBER] згідно записів погосподарської книги №3, являється [PERSON] , [INFO] . Домогосподарство знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Із довідки від 23.09.2019 року №269, виданої виконавчим комітетом Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, вбачається, що за домоволодінням яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , обліковується земельна ділянка загальним розміром 0,30 га, а саме: 0,08 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, та 0,22 га - для ведення особистого селянського господарства. Дані земельні ділянки на даний час не приватизовані (а.с. 20). Архівною випискою із протоколу засідання виконавчого комітету Березівської сільської ради депутатів трудящих Гребінківського району Полтавської області №27 від 25.12.1970 року, слідує, що на основі заяви і спільної домовленості між членами сім`ї будинок [PERSON] розділено пополам і записано до погосподарської книги сільської Ради половину на [PERSON] (південну сторону), а північну сторону на [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до рішення №8/3 від 15.08.2006 року «Про оформлення права власності на 1/2 житлового будинку, що розташований в селі Корніївка», вирішено видати свідоцтво про право власності на 1/2 житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] на імя [PERSON] (а.с.22). Із довідки КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 16.10.2019 року №167, вбачається, що нерухоме майно станом на 29.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] , в КП «Лубенське МБТІ» не зареєстроване (а.с.15). Інформаційною довідкою ПП «Бюро послуг та консультацій» від 10.10.2019 року №5242, яка видана [PERSON] підтверджено, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складається з: «А-1» - житловий будинок, «Б» - сарай-гараж, «б» - прибудова до сараю, «б1» - прибудова до сараю, «№1» - огорожа, «№2» - ворота. Всі будівлі та споруди побудовані до 1992 року. Домоволодінню присвоєна адреса [ADDRESS] , згідно рішення Березівської с/р від 23.09.2019 року №268 (а.с.16). З матеріалів справи вбачається, що станом на 10.10.2019 року позивачем виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами та проведено незалежну оцінку об`єкту нерухомого майна адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку експерта про ринкова вартість об`єкту оцінки становить 20183 (двадцять тисяч сто вісімдесят три) грн. 00 коп. (а.с.23-27, 28-48). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2020 року, виданої в.о. завідувачем Гребінківської ДНК Потапенко Л.Д., вбачається, що спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] відкрита за №203/2014, відповідно до матеріалів спадкової справи, заяву про прийняття спадщини подав син - [PERSON] , [INFO] . Заяву про відмову від спадщини подала дружина - [PERSON] , [INFO] , про інших спадкоємців, які б могли прийняти спадщину чи відмовитися від неї, невідомо. У переоформленні спадкового майна відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Із матеріалів спадкової справи вбачається, що про інших спадкоємців які б могли прийняти спадщину чи відмовитися від неї не встановлено. Таким чином, спору щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] немає (а.с. 94-106). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За нормою ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно з ч.ч. 1,5 ст. 1268, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно зі ст. 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 Цивільного кодексу України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 . Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказаний житловий будинок. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач, який прийняв спадщину після смерті свого батька, набув право власності в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. На підставі викладеного,

Outcome: approved