Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

05.04.2017 до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про виконання зобов`язання, в якому послався на укладений між ними договір завдатку від 10.10.2016, згідно якого [PERSON] прийняв від [PERSON] завдаток у розмірі 500 доларів США за трикімнатну квартиру [ADDRESS] та зобов`язався через місяць укласти договір купівлі-продажу на вказану квартиру, проте свої зобов`язання не виконав. Просив суд зобов`язати [PERSON] виконати умови договору завдатку та продати вказану квартиру [PERSON] (т. 1, а.с. 2). Ухвалою суду від 16.05.2017 до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання виконати умови договору в якості третьої особи залучено [PERSON] (т. 1, а.с. 36). 25.10.2017 третя особа [PERSON] подала позов до [PERSON] та [PERSON] в обґрунтування якого зазначила, що саме вона є власником спірної квартири на підставі рішення Московського районного суду м. Харкові від 27.03.2014 у справі № 643/14763/16-ц, відповідно ніхто крім неї не має права укладати договори щодо квартири, просить визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір завдатку від 10.10.2016, як такий, що суперечить нормам чинного законодавства (т. 1, а.с. 94-104). Ухвалою суду від 15.11.2017 до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про зобов`язання виконати умови договору прийнятий позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору задатку від 10.10.2016. Позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про зобов`язання виконати умови договору залишено без розгляду (т. 1, а.с. 134). 15.11.2017 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2014. У зв`язку з розглядом інших позовів з приводу спірної квартири на неї неодноразово накладались арешти, внаслідок чого [PERSON] була позбавлена можливості зареєструвати квартиру за собою, отже квартира вдруге вибула з її володіння через укладення третіми особами - [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу спірної квартири від 10.07.2017, тому вона як власник змушена вдруге звернутись до суду із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме у [PERSON] , на свою користь (т. 1 а.с.177-182). Ухвалами суду від 16.11.2017 провадження у вказаному позові відкрито, [PERSON] звільнено від сплати судового збору (т. 1, а.с. 212,213). Ухвалою суду від 22.02.2018 вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання недійсним договору завдатку (справа № 643/4593/17) об`єднані в одне провадження з позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] (справа № 643/14775/17) про витребування майна з чужого незаконного володіння; об`єднаній справі присвоєний № 643/4593/17, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору залучено Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (т. 1, а.с. 176). 10.07.2018 [PERSON] уточнила позовні вимоги до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , пославшись на обставини, викладені у попередніх позовних заявах та додатково зазначила, що фактично її майном незаконно заволоділи дві особи [PERSON] та [PERSON] , тому просить суд визнати недійсним договір завдатку від 10.1.02016, укладений між [PERSON] та [PERSON] , витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] на свою користь квартиру [ADDRESS] (т. 2, а.с. 58-67). Представник позивача в судовому засіданні дав пояснення відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представники відповідачів [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] в останнє судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, в попередні судові засідання з`являлись, пояснень по суті позовних вимог або відзиву на позовну заяву не надавали. Враховуючи тривале перебування справи не розгляді в суді, обізнаність сторін про судові засідання, суд закінчив розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представників. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування певних умов, в тому числі, відсутності заперечень позивача проти такого вирішення справи. Оскільки від представника позивача або позивача заяви про ухвалення заочного рішення не надходило, відсутня сукупність чотирьох, передбачених зазначеною вище нормою умов для ухвалення заочного рішення, отже суд ухвалює рішення за відсутністю відповідачів в загальному порядку. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, рішення просив прийняти на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини (т. 2, а.с. 87). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши надані докази як окремо, так і в сукупності, встановив наступні факти й відповідні їм правовідносини: рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2014 за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; рішенням встановлено, що [PERSON] є двоюрідною сестрою померлого [PERSON] , тобто спадкоємцем п`ятої черги за законом, яка у встановлений законом строк звернулась з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, тобто прийняла спадщину. Рішення набрало законної сили (т. 1, а.с. 108-109). Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22.05.2018 апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2014 закрито в зв`язку з тим, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення він не був власником спірної квартири, тому рішення суду не порушило його прав та інтересів (т. 2, а.с. 56-57). Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень наразі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Харківського апеляційного суду від 22.05.2018, проте на час розгляду справи касаційна скарга не розглянута. З досліджених судом матеріалів цивільної справи № 643/2242/14-ц вбачається, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.03.2014 задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та за [PERSON] визнано право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 26.05.2014 заочне рішення від 14.03.2014 скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. Під час розгляду справи [PERSON] та [PERSON] подані позовні заяви, які об`єднані з позовом [PERSON] в одне провадження. Ухвалами суду від 27.01.2015 у вказаній справі провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності закрито, позови [PERSON] про визнання права власності та [PERSON] про визнання права власності залишені без розгляду, ухвали набрали законної сили. Таким чином, судове рішення від 14.03.2014 на підставі якого зроблений запис про право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав за [PERSON] , скасовано 26.05.2014. 18.04.2014 [PERSON] , від імені [PERSON] , продала [PERSON] за договором купівлі-продажу спірну квартиру (т. 1, а.с. 6, 7). Судом також досліджено матеріали цивільної справи № 643/11468/14-ц, в якій рішенням суду від 18.05.2016 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Карафетова К.В. про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволений, витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] спірну квартиру. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.09.2016 зазначене рішення залишено без змін. Вказаним рішенням, крім іншого, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , тобто укласти угоду від імені [PERSON] в 2014 році не могла. Копії вказаних рішень залучені до матеріалів справи (т. 1, а.с. 30-33, 110-114). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Під час розгляду позовів сторін з приводу права власності на спірну квартиру починаючи з 2014 року судом неодноразово в порядку забезпечення позову на квартиру накладались арешти, які у подальшому скасовувались як ухвалами суду першої, так і апеляційної інстанції (т. 1, а.с. 115-123, виділений матеріал у справі № 643/4593/17). Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частино 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином судом встановлено, що єдиним законним власником спірної квартири є [PERSON] , яка внаслідок неодноразового накладення арешту на квартиру не мала змоги зареєструвати право власності на неї за собою. Оскільки спірна квартира вибула з володіння позивача на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.03.2014, ухваленого щодо вказаної квартири, але в подальшому зазначене рішення скасовано ухвалою суду від 26.05.2014, суд вважає, що спірна квартира вибула з володіння позивача поза її волею. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Оскільки позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право володіння та користування спадковим майном у [PERSON] виникли з часу відкриття спадщини. Отже, вона може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема, у разі, якщо воно вибуло з володіння власника поза волею останнього. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] 10.07.2017 зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 455 від тієї ж дати (т. 2, а.с. 150). 10.07.2017 [PERSON] надав своїй дружині [PERSON] нотаріальну згоду на покупку спірної квартири за спільні кошти в період зареєстрованого цивільного шлюбу.(т. 3, а.с. 30). Суд не надає оцінку набуття права спільної сумісної власності на спірну квартиру подружжям [PERSON] та [PERSON] , оскільки це виходить за межі позовних вимог (вимог про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя сторонами не заявлено). Під час розгляду справи встановлено, що вищевказана квартира зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , тому позов в цій частині суд задовольняє частково та витребує квартиру з володіння [PERSON] на користь [PERSON] . Як вбачається із договору завдатка, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 10.10.2016, [PERSON] прийняв від [PERSON] завдаток за спірну квартиру у розмірі 500 доларів США та зобов`язався через місяць укласти договір купівлі-продажу на вказану квартиру. Як вказує [PERSON] у своєму позові, після укладення вказаного договору [PERSON] передав йому правовстановлюючі документи на квартиру та надав згоду на реєстрацію за адресою квартири, що підтверджується копією посвідки на постійне місця проживання (т. 1, а.с. 3). Згідно копії довідки про склад сім`ї від 07.07.2017 у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 4 особи: [PERSON] з 11.10.2016, [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] з 17.05.2017 (т. 1, а.с. 171). Малолітня [PERSON] , 2014 р.н. є донькою [PERSON] та [PERSON] , які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.04.2016 (т. 1 а.с. 170, 173). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Частиною 3 вказаної статті встановлено наступне: якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Аналізуючи зміст ч. 3 ст. 215 ЦК України, суд приходить до висновку, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Таким чином, укладений договір завдатку між [PERSON] та [PERSON] від 10.10.2016 порушує права [PERSON] , яка не є стороною цього договору, проте є єдиним законним власником спірної квартири, тому укладення вказаного договору щодо її майна, поза її волею, потягло за собою порушення її прав на користування та розпорядження майном, наслідком чого стала реєстрація 11.10.2016 за адресою її майна місця проживання сторонньої особи - [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги про визнання недійсним договору завдатку від 10.11.2016 обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд розподіляє наступним чином: стягує в рівних частках з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. за вимогу визнання договору недійсним. Як вбачається з п. 31 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014, у разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. При подачі до суду [PERSON] майнового позову про витребування майна, вона звільнена судом від сплати судового збору, відповідного ціні позову, у розмірі 6600 грн., тому вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial