Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

05 липня 2016 року позивач [PERSON]. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначає, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики від 25 квітня 2013 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області. Згідно умов вказаного договору відповідач взяв у позивача кошти в розмірі 14000 грн. з поверненням вказаних коштів до 25.07.2013 року. Але в порушення умов договору відповідач не повернув суму заборгованості позивачу, внаслідок чого останній змушений звернутися до суду з даним позовом про стягнення заборгованості, яка виникла з урахуванням індексу інфляції та 3-х процентів річних. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що не оспорює той факт, що брав кошти у [PERSON], але частково з ним розраховувався, хоча про це розписок не брав. Також вважає, що індекс інфляції є завищеним, але власного розрахунку індексу інфляції немає. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. За змістом ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Ст. 612 цього Кодексу передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до приписів ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того самого роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1049 вказаного кодексу, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (а.с.6), який був посвідчений приватним нотаріусом Трошиною С.А. 25.04.2016 року. За умовами п.1 договору, відповідач зобов'язався повернути позивачу борг в розмірі 14000 грн. до 25.07.2013 року, без нарахування процентів. П.5 Договору зазначено, що у разі , якщо позичальник своєчасно не поверне позику , він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку, наданого позивачем борг відповідача перед позивачем, з 25 липня 2013 року - 05 липня 2016 року, з урахуванням індексу інфляції та 3-ох % річних складає 27684,13 грн. (а.с.7). Відповідач не зміг надати жодних доказів того, що борг за Договором позики повертав.. З урахуванням того, що позика не повернута в строки встановлені Договором позики та порушені договірні зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Оскільки в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, викладені в позовній заяві щодо порушення відповідачем зобов'язання за договором позики перед позивачем та порушення ним вказаних вище норм законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача боргу за договором позики, з відповідними 3-ма % річних та інфляційними витратами, а саме, в межах позовних вимог. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати в сумі 551 грн. 20 грн., відповідно до суми заявлених та задоволених вимог.

Outcome: approved