Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

06 серпня 2019 року до суду поштою надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про виділ у володіння та користування частки земельної ділянки, в якій позивач зазначає, що йому та його братові [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині 67/100 частки одноповерхового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , а також земельні ділянки за вказаною адресою з кадастровими номерами 5920655300:00:002:0238, 5920655300:00:002:0239. Після оформлення всіх необхідних документів на вказане майно він звернувся до [PERSON] з питання виділу у володіння і користування належної йому частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 5920655300:00:002:0239, але отримав відмову. Посилаючись на викладене, [PERSON] просив виділити у володіння і користування 1/2 частину вказаної земельної ділянки, з розподілом її вдовж від житлового будинку. У зв`язку з тим, що позовна заява не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України, ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 21 серпня 2019 року її було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали. 17 вересня 2019 року недоліки позовної заяви були усунуті та цього ж дня ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 02 жовтня 2019 року до суду поштою надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ у натурі частки домоволодіння, розподіл земельних ділянок, в якій позивач зазначає, що йому та [PERSON] належить по 67/200 частки спірного домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Інші 33/100 частини домоволодіння належать [PERSON] . Також йому та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частинах належать земельні ділянки, розташовані за вказаною адресою, призначені для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства. Посилаючись на те, що згода щодо варіанту виділення належної йому частки домоволодіння та розподілу земельних ділянок з іншими співвласниками не досягнута, [PERSON] просить: виділити йому в натурі зі спільної часткової власності 67/200 частини домоволодіння відповідно до фактичного порядку користування ним, а саме: в житловому будинку А-1: тамбур ІІІ, пл. 2,2 м2, коридор IV, пл. 4,6 м2, кухню 1-5, пл. 9,9 м2, житлову кімнату 1-4, пл. 15,8 м2; з господарських споруд: підвал «П», жомову яму «Ж», гараж «Д»; поділити земельну ділянку площею 0,0938 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0238, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельну ділянку площею 0,3087 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0239, призначену для ведення особистого селянського господарства, виділивши йому у власність по 1/2 частині, які на наданому ним ескізі поділу зображені зеленим кольором, при цьому припинити право спільної часткової власності з [PERSON] та виділити останньому належні йому частки земельних ділянок. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 03 жовтня 2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] , справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 07 жовтня 2019 року до суду поштою надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву [PERSON] , в якому він просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову, оскільки його вимоги не відповідають нормам матеріального права. 10 жовтня 2019 року представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] надав суду заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] , оскільки запропонований останнім варіант виділу частки домоволодіння позбавить [PERSON] можливості користуватися своєю часткою будинку та кухнею, а поділ господарських споруд є взагалі неможливим, бо вони спільно ними користуються при обробітку городу. На запропонований [PERSON] варіант поділу землі під будинком та городом також не погоджується. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області Свиргуненко Ю.М. від 20 листопада 2019 року цивільну справу №573/1896/19 (провадження №2/573/523/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ у володіння та користування 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером 5920655300:00:002:0238, яка перебувала в її провадженні, об`єднано з цивільною справою №573/1389/19 (провадження №2/573/398/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ у володіння та користування частки земельної ділянки з кадастровим номером 5920655300:00:002:0239 та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ у натурі частки домоволодіння, розподіл земельних ділянок. 22 листопада 2019 року об`єднана цивільна справа прийнята до провадження суддею [PERSON] . Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 22 листопада 2019 року за клопотанням позивача за первісним позовом [PERSON] призначено земельно-технічну експертизу земельної ділянки з кадастровим номером 5920655300:00:002:0239. На час проведення експертизи провадження в справі зупинене. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року зазначену ухвалу про призначення експертизи скасовано. 17 січня 2020 року до Білопільського районного суду Сумської області надійшла уточнена зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій [PERSON] посилаючись на те, що 09 січня 2020 року [PERSON] продала йому 33/100 частки спірного домоволодіння, у зв`язку з чим йому тепер належить 133/200 частки домоволодіння, просить розділити між ним та відповідачем [PERSON] спірні будинок та земельні ділянки відповідно до їхніх часток у праві власності на них. 28 лютого 2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] на зустрічну позовну заяву [PERSON] , який ухвалою суду від 02 березня 2020 року повернутий [PERSON] без розгляду. Також ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 02 березня 2020 року за клопотанням представника [PERSON] - адвоката Толмачова В.П. у справі призначена комплексна судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза, а провадження в справі зупинене. 15 травня 2020 року до суду надійшов висновок експертизи, у зв`язку з чим 18 травня 2020 року відновлено провадження в справі. 02 червня 2020 року до суду надійшла заява [PERSON] про збільшення позовних вимог, в якій він просив здійснити поділ домоволодіння та земельних ділянок по 3 варіанту, викладеному у висновку експертизи, а також встановити постійний та безоплатний сервітут земельної ділянки з кадастровим номером 5920655300:00:002:0238 з цільовим використанням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а саме: 1) для здійснення обслуговування належної [PERSON] частини стіни приміщення 1-7, пл. 5,3 м2 у житловому будинку А-1, відносно проходу по двору (для встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд), який знаходиться у власності [PERSON] , розміром 3 м2; 2) для здійснення обслуговування належної [PERSON] частини стіни сараю «Б», відносно проходу по двору (для встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд), який знаходиться у власності [PERSON] , розміром 5 м2. Ухвалою суду від 14 липня 2020 року за клопотанням представника [PERSON] - адвоката Толмачова В.П. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про виділ у натурі частки домоволодіння, поділ земельних ділянок залишено без розгляду, а також відмовлено [PERSON] у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 08 вересня 2020 року відмовлено [PERSON] у задоволенні клопотання про призначення додаткової експертизи. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримав і просив встановити порядок користування спірними земельними ділянками. При цьому вважає, що зустрічний позов також підлягає задоволенню. Представник позивача [PERSON] - адвокат Страшок І.С. просив задовольнити первісну позовну заяву і встановити порядок користування земельними ділянками. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] і його представник - адвокат Толмачов В.П. зустрічний позов підтримали в повному обсязі, у задоволенні позовних вимог [PERSON] просили відмовити. Заслухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори 29 грудня 2015 року та зареєстрованих у реєстрі за №№1960, 1965, успадкували після смерті [PERSON] по 1/2 частині 67/100 частки, тобто по 67/200 частки житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] (том 1 а. с. 69-70). Інша частина домоволодіння - 33/100 належала [PERSON] (том 1 а. с. 78-80). 09 січня 2020 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частки житлового будинку, відповідно до умов якого [PERSON] продала [PERSON] 33/100 частки житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] (том 3 а. с. 26-27). Цього ж дня було зареєстровано право власності [PERSON] на 33/100 частки домоволодіння (том 3 а. с. 28). Відповідно до копії технічного паспорта спірне домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , складається з житлового будинку «А-1», сараю «Б» площею 26,1 м2, сараю «В» площею 21,8 м2 з прибудовою «в» площею 7,8 м2, літньої кухні «Г» площею 18,1 м2 з прибудовою «г» площею 5,9 м2, гаражу «Д» площею 21 м2, погребу «П» 15,4 м2, жомової ями «Ж» 5 м2, огорожі №1-3 (том 1 а. с. 78-80). Житловий будинок «А-1» має прибудови «а», «аІІ», «аІІІ», два окремі входи та складається з коридору «І» площею 5,4 м2, веранди «ІІ» площею 9,9 м2, тамбуру «ІІІ» площею 2,2 м2, коридору «IV» площею 4,6 м2, коридору «1-1» площею 5,3 м2, житлової кімнати «1-2» площею 15,8 м2, житлової кімнати «1-3» площею 9,1 м2, житлової кімнати «1-4» площею 15,8 м2, кухні «1-5» площею 9,9 м2, житлової кімнати «1-6» площею 6,2 м2, ванни «1-7» площею 5,3 м2. Загальна площа будинку становить 89,5 м2, житлова - 46,9 м2. Також [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори 29 грудня 2015 року та зареєстрованих в реєстрі за №№1961, 1962, 1966, 1967, на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,0938 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0238, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,3087 га, кадастровий номер 5920655300:00:002:0239, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , (том 1 а. с. 15-16, 18-19, 72-73, 75-76). Як визнали сторони в судовому засіданні між ними постійно виникають непорозуміння та конфлікти щодо порядку користування будинком, господарськими спорудами, земельною ділянкою під ними і городом. Домовленість між ними з цього питання не досягнута. Відповідно до ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Вказана норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, співмірні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15, в постанові Верховного Суду від 09 липня 2020 року в справі №761/7927/17. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч. 1 ст. 364 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо у результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Саме такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду 16 жовтня 2019 року в справі № 13/961/15-ц, від 08 липня 2020 року в справі №592/5511/16-ц, 01 липня 2020 року у справі №750/3501/17. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року в справі №6-1443цс16 зроблено висновок, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі 6-12цс13. Відповідно до абз. 2 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» від 04 жовтня 1991 року №7, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Як вбачається з висновку комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 12 травня 2020 року №89/1366/07 експертом запропоновані три варіанти (I, ІІ, ІІІ) поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5920655300:00:002:0239, призначеної для ведення особистого селянського господарства, два варіанти поділу (І, ІІІ) земельної ділянки з кадастровим номером 5920655300:00:002:0238, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та один варіант порядку користування вказаною земельною ділянкою (ІІ), а також три варіанти поділу домоволодіння (І, ІІ, ІІІ). Вивчивши зазначені варіанти поділу земельних ділянок і будинку, суд вважає, що ІІІ варіант є найбільш наближеним до часток сторін. При цьому можлива експлуатація будинку і господарських будівель як окремих об`єктів нерухомості, передбачені окремі входи, роздільне електропостачання, газопостачання, опалення, водопостачання, каналізація, не порушується цілісність каркасу будинку, необхідність проведення, передбачених цим варіантом переобладнань, не потребує великого обсягу затрат матеріального характеру та фізичних зусиль. Також при поділі за вказаним варіантом не порушуються права та інтереси сторін, їх частки мінімально відрізняються від ідеальних, а зменшення частки однієї зі сторін у спірному будинку з господарськими будівлями та спорудами компенсується в грошовому еквіваленті й ця компенсація є незначною - 2170 грн, а відтак не є тягарем для іншої сторони. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зустрічний позов необхідно задовольнити та [PERSON] необхідно виділити в натурі: 1) приміщення житлового будинку літ. «А-1»: коридор літ. «1-1», площею 5,3 м2, житлову кімнату «1-3», площею 9,1 м2, житлову кімнату «1-4», площею 15,8 м2, житлову кімнату «1-6», площею 6,2 м2; приміщення прибудови літ. «А1-І»: кухню «1-5», площею 9,9 м2; 2) приміщення прибудови літ. «аІІ»: коридор «IV», площею 4,6 м2; приміщення тамбуру літ. «аІІІ»: тамбур літ. «ІІІ», площею 2,2 м2; 2) господарські споруди: сарай літ. «Б», літню кухню літ. «Г», прибудову літ. «г», гараж літ. «Д», погріб літ. «П», жомову яму літ. «Ж», 67/100 огорожі 1-3; 3) із земельної ділянки з кадастровим номером 5920655300:00:002:0238 земельна ділянка площею 0,0606 га (606 м2); 4) із земельної ділянки з кадастровим номером 5920655300:00:002:0239 земельна ділянка площею 0,15435 га (1543,5 м2). [PERSON] необхідно виділити в натурі: 1) приміщення житлового будинку літ. «А-1»: житлову кімнату «1-2», площею 15,8 м2; 2) приміщення прибудови літ «а»: коридор літ. «І», площею 5,4 м2, веранду «ІІ», площею 9,9 м2, ванну «1-7», площею 5,3 м2; 3) господарські споруди: сарай літ. «В», прибудові літ. «в», 33/100 огорожі №1-3; 2) господарські споруди: сарай літ. «Б», літню кухню літ. «Г», прибудову літ. «г», гараж літ. «Д», погріб літ. «П», жомову яму літ. «Ж», 67/100 огорожі 1-3; 3) із земельної ділянки з кадастровим номером 5920655300:00:002:0238 земельна площею 0,0332 га (332 м2); 4) із земельної ділянки з кадастровим номером 5920655300:00:002:0239 земельна ділянка площею 0,15435 га (1543,5 м2). Згідно з вказаним висновком експертизи для здійснення третього варіанту поділу домоволодіння необхідно провести наступні переобладнання: 1) між коридором «І» і коридором «1-1» закласти дверний проріз; 2) між кімнатою «1-2» і кімнатою «1-3» закласти дверний проріз; 3) між кімнатою «1-2» і кімнатою «1-4» закласти дверний проріз; 4) між кімнатою «1-2» і верандою «ІІ» влаштувати дверний проріз; 5) між кімнатою «1-3» і кімнатою «1-4» влаштувати дверний проріз. Також потрібно виконати окреме електропостачання, водопостачання, каналізацію і газопостачання. З огляду на викладене, з урахуванням обставин справи та можливості поділу домогосподарства та земельних ділянок, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ домоволодіння та земельних ділянок задовольнити та здійснити поділ спірного домоволодіння та земельних ділянок за третім варіантом поділу, запропонованим у висновку комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 12 травня 2020 року №89/1366/07, при цьому стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за відхилення від ідеальних часток співвласників та припинити право спільної часткової власності на вказане майно, зобов`язати сторони провести необхідні переобладнання для ізоляції виділених їм приміщень у житловому будинку. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про виділ у володіння та користування 1/2 частки спірних земельних ділянок задоволенню не підлягає, оскільки позивач хотів встановити порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі. А оскільки зустрічний позов задоволено, то право спільної часткової власності припинено. Що стосується вимог [PERSON] про встановлення сервітутів, суд приходить наступних висновків. Як вбачається з вказаного вище висновку експертизи для нормального користування будинком і здійснення догляду за ним (обслуговування, проведення ремонтів тощо) експерт при третьому варіанті поділу земельної ділянки 5920655300:00:002:0238, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, запропонував вирішити питання про встановлення земельних сервітутів, які передбачають право сторін користуватися чужими земельними ділянками для встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель і споруд. Ці сервітути повинні бути встановлені для: 1) для здійснення обслуговування належної [PERSON] стіни прибудови літ. «а», житлового будинку літ. «А-1», відносно проходу по двору площею 3 м2, лінійні розміри: 2,57 м - стіна житлового будинку, 1,83 м, 2,46 м, 1,74 м, на земельній ділянці, яка передається у власність [PERSON] ; 2) для здійснення обслуговування належної [PERSON] частини стіни сараю «Б» відносно проходу по двору (для встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд) площею 5 м2, лінійними розмірами: 4,32 м стіна сараю літ. «Б», 1,09 м, 1,15 м, 3,45 м, 2,25 м, на земельній ділянці, яка передається у власність [PERSON] (в додатку Додаток №4 арк. 1, 3 до висновку експертизи позначені блакитним та жовтим кольором з штриховкою червоного кольору). Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. У частинах ч. ч. 1-3, 5 ст. 403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Згідно з п. ж ч. 1 ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд. В абзацах 1, 3 пункту 222 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 №7 роз`яснено, що вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК), частина перша статті 101 ЗК), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Аналогічні роз`яснення надані в п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року №5. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У своїй позовній заяві [PERSON] просив встановити сервітут, як для себе, так і для [PERSON] , призначені для обслуговування належних їм стін будівель, при цьому [PERSON] з такими вимогами до суду не звертався. Враховуючи викладене, а також те, що встановлення сервітуту необхідне для нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, суд вважає за необхідне позовну вимогу [PERSON] про встановлення сервітутів задовольнити частково та встановити постійний безоплатний сервітут частини земельної ділянки з кадастровим номером 5920655300:00:002:0238, яка переходить у власність [PERSON] , для здійснення обслуговування належної [PERSON] частини стіни сараю «Б» відносно проходу по двору площею 5 м2, як визначено у висновку експертизи. У той же час в частині вимог щодо встановлення сервітуту площею 3 м2 для обслуговування частини стіни прибудови літ. «а», житлового будинку літ. «А-1», яка виділяється у власність [PERSON] , необхідно відмовити, оскільки останній цього в своїй позовній заяві не просив. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі №750/3501/17, від 20 травня 2020 року в справі №308/8156/14-ц. Доводи позивача [PERSON] про те, що експерт не врахував рішення Білопільського районного суду Сумської області від 04 травня 2007 року, за яким спірний будинок вже був поділений у натурі, є безпідставними, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 20 серпня 2020 року [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 09 січня 2020 року належить 33/100 будинку, розташованого в [ADDRESS] , та 67/200 цього ж будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29 грудня 2015 року, а [PERSON] - 67/200 будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29 грудня 2015 року (том 4 а. с. 20-22, 30-35). Що стосується розподілу судових витрат, то суд приходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з ч. ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно до абз. 2 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, а тому звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. У той же час, витрати за експертизу підлягають компенсації за рахунок держави лише у випадку, коли обидві сторони в справі звільнені від оплати судових витрат. Встановивши, що лише одна сторона в справі є звільненою від сплати судового збору, підстави для компенсації його за рахунок держави відсутні. Саме такий правовий висновок зроблено в постановах Верховного Суду від 18 січня 2017 року в справі №539/2733/14-ц, від 15 липня 2020 року в справі №753/23571/16-ц. З матеріалів справи вбачається, що ринкова вартість домоволодіння становить 217000 грн. (68/100 - 147560 грн.), земельних ділянок під городом і двором - 26237 грн. (1/2 - 13118 грн. 50 коп.), 9096 грн. (0,0606 га - 5876 грн. 93 коп.) відповідно (том 1 а. с. 39, 160, том 3 а. с. 200). Таким чином, [PERSON] при зверненні до суду необхідно було сплатити 1665 грн. 55 коп. за вимоги майнового характеру та 840 грн. 80 коп. - за вимоги немайнового характеру. Останній сплатив 1600 грн., 164 грн. 40 коп., 840 грн. (том 1 а. с. 57, том 3 а. с. 40, 236). Оскільки позов в частині майнових вимог було задоволено в повному обсязі, а в частині немайнових - частково (при цьому неможливо об`єктивно визначити пропорційне співвідношення позовних вимог в частині встановлення сервітуту, а тому витрати в цій частині слід розділити в рівних частинах), тому суд вважає за необхідне компенсувати [PERSON] 2085 грн. 95 коп. (1665 грн. 55 коп. + 420 грн. 40 коп.) за рахунок держави. Крім того, за експертизу та картографічні роботи [PERSON] слід було сплатити 9158 грн. (1600 грн. + 2243 грн. + 2615 грн. + 2700 грн.) (том 3 а. с. 100, 101, 102, 245 зв.). Останній сплатив 9158 грн. (том 3 а. с. 114, 115, 116, 245), а тому 9158 грн. необхідно стягнути з позивача за первісним позовом на користь [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved