Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

04 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Чуловським Володимиром Анатолійовичем 11 вересня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 18381 таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що 11 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Чуловським Володимиром Анатолійовичем вчинено оскаржуваний виконавчий напис, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 09.06.2008 року № 799 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», 34 990,09 гривень, з яких: 25 333,56 - тіло кредиту, 9 656,53 гривень - заборгованості по відсотках. На підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем Ярошевським Д.А. 23.07.2019 року відкрито виконавче провадження № 59620904. Однак, оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням ст.87 ЗУ «Про нотаріат», оскільки кредит підлягав поверненню 08.06.2013 року, що більше ніж три роки з дня коли виникло право вимоги. Крім того, у жовтні 2011 року було стягнуто всю суму заборгованості по вищевказаному кредитному договору на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05.10.2011 року по справі № 2-2676/11. Заборгованість по кредитному договору фактично стягнута у 2016 році у межах виконавчого провадження, про що свідчить копія постанови ДВС від 05.10.2016 року. Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідачі - які належним чином повідомлялися про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, своїм правом подати відзив на позов, у встановлений судом строк, не скористалися, що фактично свідчить про визнання ними позову. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд приходить слідуючого висновку. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.83 ч.3 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Судом встановлено, що 11 вересня 2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Чуловським Володимиром Анатолійовичем, вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 18381, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 799 від 09.06.2008 року в розмірі 34 990,09 гривень, з яких: 25 333,56 - тіло кредиту, 9 656,53 гривень - заборгованості по відсотках (а.с.4). 22 липня 2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А., винесено постанову № 59620904 про відкриття виконавчого провадження, з примусового виконання виконавчого напису № 18381 виданого 11.09.2017 року (а.с.5-7). Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановлених законом. Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат». Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22,02,2012 р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 р. за № 282/20595, та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29,06,1999 р. № 1172. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за якими вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості за кредитом. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статтей 15, 16, 18 ЦК України, статтей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. З огляду на наведене, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2011 року, справа № 2-2676/11, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором № 799 від 09.06.2008 року у розмірі 51 647,11 гривень (а.с.9-10). Заступником начальника Мукачівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, Хрипта О.О. № 49963262 від 05.10.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2676/11 виданого 27.10.2011 року, у зв`язку з повним стягненням суми боргу згідно виконавчого документу (а.с.8). Таким чином, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, жодних доказів на спростування даних обставин суду не надав. Відповідачами не доведено дотримання при вчиненні оспорюваного виконавчого напису вимог постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Так, документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 11.09.2017 року, а ні ТОВ «Кредитні ініціативи», а ні Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., суду не надані. Тобто, дотримання п.п. 5.1,5.2,5.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22,02.2012 року № 296/5, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом стороною відповідачів не доведено. Заборгованість за кредитним договором № 799 від 09.06.2008 року на даний час повністю погашена. З огляду на викладене, з урахуванням того, що відповідачі у порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надали належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на спростування встановлених обставин, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, який підлягає до задоволення.

Outcome: approved