Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

05.08. 2016 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивували тим, що 05.03.2007 р. між Банком та відповідачем, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 2 492 грн. 59 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку, встановленому кредитним договором. Проте, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, в зв'язку з чим станом на 21.07.2016 р. утворилась заборгованість за кредитом. Посилаючись на вищевикладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 13 779 грн. 31 коп. за кредитним договором № NKXRRX10140266 від 05.03.2007 р., а також судовий збір. В судове засідання представник позивача не з?явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив застосувати до заявлених вимог строки позовної давності. Вислухавши відповідача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 05.03.2007 р. між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»), був укладений Договір № NKXRRX10140266, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2 492 грн. 59 коп. зі сплатою відсотків за його використання в розмірі 2,0 % на місяць на залишок заборгованості за кредитом на строк до 05.03.2008 р., а також зобов'язувався сплачувати інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Відповідно до умов Договору Клієнт ознайомлений та згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідно до п.3.2 Умов надання споживчого кредиту Позичальник зобов'язується погашати кредит, сплачувати відсотки, винагороду Банку у порядку та строки відповідно до Договору та даних Умов. Згідно Договору при порушенні Позичальником зобов'язань із погашення Кредиту, він сплачує Баку пеню, в розмірі визначеному в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. 00 коп. +5% від суми заборгованості. Проте в порушення умов передбачених кредитним договором, відповідач грошові зобов'язання перед кредитодавцем належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно із положеннями статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов'язанням. Відповідно до наданого позивачем Розрахунку, станом на 21.07.2016 р. ,заборгованість відповідача складає 16 644 грн. 26 коп., а саме: 9 273 грн. 83 коп. - заборгованість за відсотками, 336 грн. 50 коп. - заборгованість з комісії, 7 033 грн. 93 коп. - заборгованість з пені. Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що Ленінським районним судом м. Миколаєва 29.02.2008 року було видано судовий наказ, відповідно до якого з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 3 997 грн. 30 коп., а також судові витрати. За таких обставин, за розрахунком банку, оскільки з часу постановлення рішення заборгованість не сплачено, позивачем відбулося нарахування процентів , отже заборгованість на теперішній час становить різницю - 13 779 грн. 31 коп., яка складається з 12 646 грн. 96 коп. - основна заборгованість, а також 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 632 грн. 35 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2739цс15 від 21.09.2016 р. Проте, відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Відповідно до частин 1, 3 статті 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини 1, 3 статті 264 ЦК ). Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Оскільки, через невиконання боржниками умов договору, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, банк використав своє право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитними договорами, звернувшись з заявою про видачу наказу до Ленінського райсуду м. Миколаєва, яким було видано наказ 29.02.2008 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, строк виконання основного зобов'язання було змінено банком. Останній платіж відповідача за кредитним договором, було здійснено у 2007 році, інших даних суду позивачем не надано. Отже, звернувшись до суду в серпні 2016 року позивач пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором. Вказана Правова позиція узгоджується із Висновками Верховного Суду України по справі № 6-990 цс15 від 27.01.2016 року і є обов'язковою для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають через пропуск строку позовної давності.

Outcome: dismissed