Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

07.04.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «МК «Азовсталь» про стягнення індексації, компенсації та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. В обґрунтування вимог зазначено, що в період з 11.11.1984 року по 27.02.2009 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. При звільненні заробітна плата була виплачена йому не в повному обсязі, а саме не була виплачена сума індексації заробітної плати, передбачена діючим законодавством у розмірі 2618,10 гривень. Оскільки з 01.03.2003 року по 27.02.2009 року тривало порушення його трудових прав, він був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь індексацію заробітної плати, середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум з 27.03.2009 року по 07.04.2014 року у розмірі 120887,08 гривень, компенсацію заборгованості у розмірі 3454,17 гривень та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях. Суд, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 11.11.1984 року по 27.02.2009 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «МК «Азовсталь», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. За вказаний період позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що підтверджується довідкою ПАТ «МК «Азовсталь». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції від 1 січня 2003 року). Відповідно до довідки-розрахунку індексації заробітної плати за період з 01.03.2003 року по 30.09.2005 року, сума індексації складає 47,86 гривень, але була виплачена випереджувальним шляхом. Суд вважає необґрунтованими зазначені твердження відповідача, оскільки вони не підтверджені документально, в зв'язку з чим приходить до висновку, що під час роботи позивача у ПАТ «МК «Азовсталь» індексація його заробітної плати за період з 01.03.2003 року по 30.09.2005 року відповідачем не здійснювалася, а відповідно підлягає стягненню у розмірі 47,86 гривень. Відповідно до теоретичного розрахунку компенсації за несвоєчасну виплату індексації заробітної плати [PERSON], наданого відповідачем, сума компенсації за період з 01.03.2003 року по 30.09.2005 року складає 65,19 гривень. З урахуванням викладеного з відповідача також підлягає стягненню сума компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію за період з 01.03.2003 року по 30.09.2005 року у розмірі 65,19 гривень. За ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13. Оскільки при розгляді справи було встановлено, що відповідач фактично не розрахувався перед [PERSON] при його звільненні, а індексація заробітної плати з належною компенсацією не була сплачена йому, то строки для звернення до суду з вимогою про стягнення індексації та середнього заробітку за затримку в розрахунку для позивача не спливли, тому посилання представника відповідача про необхідність відмовити у позові з цих підстав не ґрунтуються на законі. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд, на підставі викладеного, вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходить з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно довідки №022-6086 від 17.04.2014 року, наданої суду представником відповідача, середньоденна заробітна плата [PERSON] при восьми годинному робочому дні за останні повні два місяці роботи перед його звільненням складала 129,92 гривень та середньогодинна заробітна плата складає 16,24 гривень. Таким чином, судом встановлено, що з моменту звільнення позивача по день фактичного здійснення нарахування відповідачем належних йому сум індексації заробітної плати з компенсацією, а саме: з 28.02.2009 року по 07.04.2014 року, минуло 10222 робочих годин. На підставі довідки-розрахунку, наданої суду представниками відповідача щодо середньоденного заробітку позивача, вбачається, що сума середнього заробітку за період з часу затримки у розрахунку із позивачем при звільненні по день фактичного здійснення нарахування відповідачем належних йому сум індексації заробітної плати з компенсацією, а саме: з 28.02.2009 року по 07.04.2014 року, складає (10222 робочих годин х 16,24 грн.) 166005,28 гривень. При вирішенні питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 3 липня 2013 року (справа № 6-60цс13) та від 20 листопада 2013 року (справа № 6-114цс13), в яких встановлено, що в разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. На підставі наведеного суд зазначає, що за довідкою ПАТ «МК «Азовсталь» вбачається, що за період роботи позивача на комбінаті з 01.03.2003 року по 27.02.2009 року [PERSON] була нарахована заробітна плата на загальним розміром 163625,57 гривень. При цьому за вказаний період позивачу не було доплачено встановлену судом суму індексації та компенсації у загальному розмірі 113,05 гривень, що дорівнює 0,25 % від нарахованої [PERSON] заробітної плати за цей період. Суд також відмічає, що з часу звільнення [PERSON] 27.02.2009 року по день фактичного розрахунку минуло більше 60 місяців. При цьому суд встановив, що розмір середнього заробітку за час затримки у розрахунку перед позивачем складає на момент ухвалення рішення 166005,28 гривень. Враховуючи, що минув значний проміжок у часі з моменту звільнення позивача [PERSON] з підприємства, а сума індексації заробітної плати позивача з компенсацією досі не виплачена відповідачем у добровільному порядку, а також виходячи з принципу розумності, справедливості та співрозмірності задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача суму індексації у розмірі 47,86 гривень, компенсацію за несвоєчасну виплату індексації заробітної плати у розмірі 65,19 гривень та суму середнього заробітку пропорційну до суми індексації заробітної плати з компенсацією, яка була виплачена з затримкою, що складає (166005,28 грн. х 0,25 % : 100%) 415 гривень 01 копійка. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У даному випадку суд стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100 гривень, що є співмірною сумою із сумою заборгованої індексації та компенсації. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень, від сплати якого, згідно закону, звільнений позивач.

Outcome: partial