Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

06 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахування уточненого позову від 12.07.2018 року, просила суд стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 4500 грн., щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з 30 жовтня 2004 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час їх син [PERSON] проживає з матір'ю. З липня 2015 року відповідач не бере участі у його вихованні та утриманні, однак позивач наполягає на тому, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Такий рівень позивач сама не може забезпечити, тому батько дитини, який здоровий та працездатний, може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у зазначеному вище розмірі. Позивач посилаючись на вимоги ст. 150, 180-184 Сімейного кодексу України, звернулася до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 08 квітня 2016 року відкрите провадження у справі. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року задоволено позов [PERSON], з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 06.04.2016 року. Ухвалою суду від 02 березня 2018 року заочне рішення скасоване, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 27 серпня 2018 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей в частині стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], - залишено без розгляду. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду від 27 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала позов, надавши пояснення про обставини, викладені у позові. При цьому позивач пояснила, що їх син [PERSON] за станом свого здоров'я потребує спеціального навчання, тому навчається у комунальному закладі освіти «Багатопрофільний навчально-реабілітаційний ресурсно-методичний центр колекційної роботи та інклюзивного навчання» Дніпропетровської обласної ради». Для забезпечення нормального розвитку дитини він додатково займається з логопедом, йому необхідно відвідувати басейн та отримувати додаткові лікувальні платні послуги. При цьому вона несе витрати на проїзд до навчального закладу, дієтичне харчування дитини, придбання одягу, тощо. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, обґрунтовуючи тим, що від шлюбу вони мають двох дітей, однак їх старша дочка проживає з ним, повністю знаходиться на його утриманні, матір не вживає заходів для утримання дочки. Відповідач наполягав на тому, що його колишня дружина за рахунок аліментів, які просить стягнути з нього на утримання сина має на меті забезпечити лише свої особисті потреби, вона не займається вихованням та забезпеченням сина, ніколи не працювала. Також позивач пояснив, що він не має постійного місця роботи, зареєстрований, як приватний підприємець, весь його заробіток витрачається лише на потреби дітей, яких він має на меті залишити проживати разом з собою. У відповідності до п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147- VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Кодексом, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цим Кодексом, в зв'язку з чим, зважаючи на клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судом відповідною ухвалою від 16 лютого 2018 року призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлені фактичні обставини справи, які не оспорені сторонами, а саме. [PERSON] та [PERSON] являється батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження дитини (а.с. 6). Малолітня дитина [PERSON] зареєстрований за місцем проживання батька, однак фактично проживає з матір'ю, яка теж зареєстрована в [ADDRESS], однак фактично проживає в м.Дніпро за місцем знаходження нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній власності. Зазначені обставини не спростовані в судовому засіданні сторонами. У відповідності до довідки комунального закладу освіти [PERSON] є учнем 2-Б класу КЗО «Багатопрофільний навчально-реабілітаційний ресурсно-методичний центр колекційної роботи та інклюзивного навчання «Дніпропетровської обласної ради» (а.с.151). Відповідач не має постійного місця роботи, має мінливий, періодичний дохід, зареєстрований, як приватний підприємець, що також не спростовано сторонами. До правовідносин, що виникли між сторонами суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права. Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок, згідно коментованої норми закону, є солідарним. Статтею 181 СК України визначені способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Згідно з вимогами ч.3 ст. 181 СК України За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання дитини - [PERSON]. На виконання вимог ст. 182 СК України, суд бере до уваги майновий стан платника аліментів, який має періодичний дохід, на утриманні має малолітню дитини [PERSON], [INFO], яка проживає разом з ним. Даних про стан здоров'я платника аліментів суду не надано, подана позивачем довідка про навчання дитини в спеціалізованому закладі та виписний епікриз, датований 2016 роком не дає суду підстав для визначення розміру аліментів у більшому розмірі, ніж мінімальний, встановлений законом, а тому з урахуванням всіх обставин по справі, а також з урахуванням вимог ст. 184 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначений позивачем розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення нормального рівня життя дитини, зважаючи на здібності та фінансові можливості обох батьків утримувати малолітню дитину. У відповідності до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позов подано 06.04.2016 року, скасування заочного рішення не звільняє платника від обов'язку сплати аліментів з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Всі інші обставини, встановлені судом щодо місця проживання дитини, її стану здоров'я, наявності на утриманні відповідача ще однієї спільної дитини, не позбавляють кожного зі сторін звертатися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, збільшення чи зменшення їх розміру, стягнення додаткових витрат на дитину, тощо. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати у виді судового збору, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial