Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

06.12.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просить стягнути з відповідачки на його користь матеріальну шкоду в розмірі 23 845,93 гривень; суму витрат на проведення оцінки з визначення розміру матеріальної шкоди в розмірі 1500 гривень; моральну шкоду у розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень; судові витрати в розмірі 1280 гривень. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу XШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До судового засідання зявився представник позивача [PERSON] [PERSON], який позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнав частково, надав суду відзив, з якого вбачається, що відповідач повинен відшкодувати різницю між вартістю матеріального збитку у розмірі 38718,38 грн. та відшкодуванням страхової компанії 35354,07 грн., яка складає 3364,31 гривень та яку вони не заперечують сплатити, в решті вимог просить відмовити у повному обсязі, вказує на необхідність врахування зношеності пошкодженого майна, крім того розрахункова квитанція про сплату позивачем коштів за ремонт автомобіля не відповідає вимогам закону та безпідставним є стягнення з відповідача витрат на проведення оцінки з визначення розміру матеріальної шкоди у сумі 1500 грн. Також, за відсутністю доказів просить відмовити у стягненні моральної шкоди у розмірі 20000 грн. Представник третьої особи ПАТ «Страхова компанія»Універсальна» -[PERSON] до судового засідання не зявився, належним чином повідомлявся, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив правомірність дій страхової компанії відносно звернення потерпілої особи [PERSON] щодо здійснення страхового відшкодування. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 2ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеною небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено у судовому засіданні, 17.08.2017 року близько 12 год. 55 хв., [PERSON], керуючи автомобілем марки «Меrсеdes Benz ML 350», державний номер [NUMBER], в м. Одеса на перехресті вул. Малиновського та вул. Космонавтів 1, виїхала на забороняючий сигнал світлофору та скоїла зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався по пр.Адміральський на зелений сигнал світлофору, чим порушила вимоги п.8.7. «Правил дорожнього руху», внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2017 року відповідач [PERSON] була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень ./а.с.8/. Власником автомобіля [NUMBER], є позивач по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ № 350282 від 05.09.2015 року. Таким чином, оскільки [PERSON] керувала транспортним засобом на відповідній правовій підставі та ДТП сталося саме з її вини, тому суд приходить до висновку, що відповідати за завдану матеріальну шкоду автомобілю [PERSON] повинна саме відповідач [PERSON] [PERSON] для оцінки нанесеного збитку автомобілю [NUMBER], звернувся до суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON]В./кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 40 від 13.06.2015 року/, для проведення оцінки з визначення вартості матеріальної шкоди, нанесеної його автомобілю та отримав Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля № 4091 від 17.08.2017 року. /а.с.9/. Відповідно до вказаного Звіту № 4091 вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Ноnda Civic» державний номер [NUMBER] складає 58 127 гривень 80 копійок/а.с.9-15/. За проведення робіт по оцінки вартості матеріального збитку та отримання даного звіту позивачем було сплачено суму у розмірі 1500,00 грн, що вбачається з квитанції СПД [PERSON] від 29.08.2017 року./а.с.22/. [PERSON] виконаних робіт від 12.09.2017 року позивач поніс фактичні витрати з відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], в розмірі 59 200 гривень, з яких сума, як страхове відшкодування, у розмірі 35354,07 грн. була перерахована ПАТ «СК Універсальна» на рахунок станції технічного обслуговування СПД [PERSON], а сума у розмірі 23845,93 грн. була сплачена особисто позивачем [PERSON]В./а.с. 23-26/. Представником відповідача суду був наданий відзив, з якого вбачається, що відповідач не згодна з розміром матеріальної шкоди, з формою розрахункової квитанції СТО, вважає безпідставним стягнення витрат за проведення оцінки з визначення розміру матеріальної шкоди та стягнення моральної шкоди, окрім того вказує, що при заміні деяких деталей на нові, ані страховій компанії, ані її як відповідачу старі деталі повернуті не були, тому просить стягнути з неї різницю між вартістю матеріального збитку у розмірі 38718,38 грн. та відшкодуванням страхової компанії 35354,07 грн., що складає 3364, 31 грн./38718,38-35354,07= 3364,31 грн., в решті вимог просить відмовити за безпідставністю/а.с.44/. Суд дослідивши відзив та заслухавши пояснення представника відповідача не погоджується з доводами вказаними у відзиву з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем поступово були здійснені усі дії для визначення розміру відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, які є доказами по справі, зокрема це акт огляду транспортного засобу /дефектна відомість/ від 17.08.2017 року, з якого можливо зробити висновок, що удар був значний, оскільки в графі назва деталі і опис пошкодження зазначено 16 позицій, це підтверджено також Звітом про визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу № 4091, виконаний СПД [PERSON], кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 40 від 13.06.2015 року, який внесений до Державного реєстру оцінювачів України, з якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 58127,80 грн., ремонтною калькуляцією № 4091 від 29.08.2017 року з якої вбачається, що вартість ремонту складає 58127,80 грн., актом виконаних робіт від 12.09.2017 року, виконаним ФОП «[PERSON]А.»[PERSON] центр», який є платником єдиного податку з приводу технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, з якого вбачається, що вартість відновлювальних робіт автомобіля позивача склала 59200 грн,, з яких сума, як страхове відшкодування, у розмірі 35354,07 грн. була перерахована ПАТ «СК Універсальна» на рахунок станції технічного обслуговування СПД [PERSON], а сума у розмірі 23845,93 грн. була сплачена особисто позивачем [PERSON]В.(а.с.23-26)., що вбачається із копії розрахункової квитанції ААБР № 103808 від 12.09.2017р /оригінал був оглянутий у судовому засіданні/, яка є номерною та відповідає вимогам наказу Міністерства фінансів України за № 13 від 21.01.2016 року/та прикріпленим зразкам до наказу РК-1/ та аварійним сертифікатом ПАТ «СК»Універсальна», яким визначено розмір страхового відшкодування у сумі 35354,07 грн. Суд приймає до уваги акт виконаних робіт від 12.09.2017 року, оскільки ФОП «[PERSON]А.»[PERSON] центр», який є платником єдиного податку з приводу технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, щоквартально надає декларації про доходи в податкову інспекцію та з боку страхової компанії не було заперечень з приводу наданих документів [PERSON] щодо страхового відшкодування, тому суд не приймає доводи представника відповідача щодо надання різноманітних документів з приводу роботи даного СТО, бо перевірка діяльності ФОП «[PERSON]А.» не є предметом спору по даній справі. У аварійному сертифікаті страхової компанії «Універсальна» зазначено, що на підтвердженні майнових вимог позивачем було надано Звіт № 4091 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, в якому вартість відновлювального ремонту було розраховано за допомогою програмного забезпечення «Audatex», з використанням нормативів трудомісткостей заводу-виробника для даної моделі транспортного засобу, у відповідності до чинної «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», з урахуванням середньої регіональної вартості н/години на ремонтні роботи. Також, в розрахунку відновлювального ремонту, до вартості замінених запасних частин, було враховано 20% надбавку ПДВ, але у звязку з тим, що виплата страхового відшкодування, згідно заяви на виплату від 12.10.2017 року перераховується на ФОП [PERSON], який не є платником податку на додану вартість, вказана надбавка при розрахунку суми страхового відшкодування не враховується ./а.с.67/. Постанова Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року п.14 передбачає, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Окрім того, позивачем невірно трактовані норми вищевказаної постанови, оскільки потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, по-друге зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого повної вартості такого майна, коли транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, що в даному випадку не стосується автомобіля позивача, оскільки він відремонтований та постає питання про стягнення вартості відновлювального ремонту. Позивачем були також понесені витрати, які повязані зі зверненням до суду, а саме сплатою судового збору у розмірі 1280 грн., оплату вартості за проведення робіт по оцінки вартості матеріального збитку та отримання звіту позивачем було сплачено суму у розмірі 1500,00 грн., що підтверджено квитанціями, які є в матеріалах справи, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача суму вищевказаних витрат. Щодо питань відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Визначення моральної шкоди міститься у положенні ст. 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. [PERSON] з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відносно вимог позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 тисяч гривень, то суд вважає вказаний розмір шкоди завищеним та не доведеним у заявленому розмірі, однак оскільки позивач є інвалідом 2 групи, дійсно внаслідок пошкодження транспортного засобу було втрачено можливість вільно користуватись автомобілем, був змушений витрачати час на поїздки на СТО, страхової компанії, експертів з метою визначення вартості відновлюваних робіт, що призвело до зміни звичайного способу життя, спричинило моральні страждання та незручності, яких позивач зазнав у звязку з пошкодженням його майна, тому суд задовольняє вимоги щодо моральної шкоди частково у розмірі 2000 гривень. Відповідно п. п. 1,3ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а у разі часткового задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial