Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

06 березня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться у шлюбі з відповідачем, що зареєстрований 31.07.2004 року виконкомом Білозерської міської ради м.Добропілля Донецької області за актовим записом №58. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. На протязі 2013-2014 років сімейне життя між подружжям поступово погіршилось, що в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. З червня 2014 року ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Шлюб між ними існує тільки формально, подальше підтримування сімейних відносинин суперечить інтересам позивача. Більш того, 05.06.2014 року позивач разом із донькою виїхала до м.Санкт-Петербург Російської Федерації, 27.04.2015 року отримала тимчасовий притулок на території Російської Федерації, про що 27.04.2015 року УФМС Росії по Санкт-Петербургу та Ленінградській області було видане свідоцтво [NUMBER], термін дії якого подовжено до 17.09.2017 року. Спір про поділ сумісного майна у подружжя відсутній. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом із матір'ю. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище - [PERSON] Позивач у судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу на підставі ст.224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених вимог, з огляду на викладене нижче. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України), позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи відсутність з боку обох сторін заперечень проти задоволення позову, небажання подружжя зберегти шлюб, відсутність майнового спору та відсутність між сторонами спору щодо визначення місця проживання та участі відповідача у вихованні дитини, а також, спору про поділ сумісного майна, суд приходить до висновку, що примирення сторін неможливе, подальше збереження шлюбу інтересам подружжя не відповідатиме. Згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Наведене свідчить про право позивача після розірвання шлюбу залишити прізвище - [PERSON]

Outcome: approved