Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

05.09.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем не перебували. Під час фактичних шлюбних відносин у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , відповідач у справі, є батьком їхньої доньки [PERSON] . Донька проживає і знаходиться на утриманні матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Відповідач здоровий, працездатний, займається автотранспортними перевезеннями за кордон, має відповідний дохід та може надавати допомогу на утримання неповнолітньої доньки. Позивач у судове засідання не прибула, подала письмову заяву, у якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, розгляд справи провести у її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибув, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення справи не надсилав. Суд ухвалив розглядати справу без участі сторін з винесенням заочного рішення у справі. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Неповнолітня дочка перебуває на утриманні позивача та проживає разом з нею (а.с.9). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображено і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомомго майна, грошових коштів; доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою неповнолітньої доньки сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial