Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

05 лютого 2019 року позивач звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Марганецька міська рада Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.11.2018 року № 1423. Відповідач по справі, [PERSON], це її пасинок, який зареєстрований у вказаному будинку з квітня 1998 року по теперішній час, однак з середини вересня 2005 року в ньому не проживає, участі в утриманні будинку не приймає, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в будинку немає. У зв'язку з реєстрацією в будинку відповідача [PERSON], вона позбавлена можливості оформити субсидію. Крім того, розмір комунальних платежів та право на субсидію залежить від кількості зареєстрованих у помешканні осіб і зазначені витрати в даному випадку несе вона, як власник будинку, місце знаходження відповідача їй не відоме, а тому за захистом своїх прав та інтересів вона вимушена звернутись до суду. Просить суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 20 лютого 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 16.02.2019 року [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] Останнє відоме місце проживання відповідача - [ADDRESS] У зв'язку з чим відповідач був викликаний до суду судовим повідомленням та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковано 16 квітня 2019 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Представник третьої особи: Марганецької міської ради Дніпропетровської області пояснення щодо позову не надав. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Згідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 листопада 2018 року, є власником будинку № 3 по провулку Ціолковського в м. Марганець, Дніпропетровської області ( а.с.7). Право власності зареєстровано у державному реєстрі, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 8). Відповідач по справі - [PERSON], приходиться позивачу пасинком, якого вона прописала у вказаному будинку 28 квітня 1998 року. З середини вересня 2005 року відповідач у вказаному будинку не проживає, однак значиться в ньому зареєстрованим, що підтверджується копією домової книги для прописки громадян проживаючих у [ADDRESS] та довідкою про склад сім'ї від 31 січня 2019 року, наданою головою квартального комітету 10 кварталу Марганецької міської ради ( а.с.5,9-10). У зв'язку з реєстрацією в будинку відповідача [PERSON], позивач позбавлена можливості оформити субсидію та позбавлена можливості розпоряджатися на власний розсуд будинком, що є перешкодою у володінні, розпорядженні майном на власний розсуд. Крім того, розмір комунальних платежів та право на субсидію залежить від кількості зареєстрованих у помешканні осіб і зазначені витрати в даному випадку несе позивач, як власник будинку, а тому за захистом своїх прав та інтересів позивач вимушена звернутись до суду. Актом від 30 січня 2019 року, затвердженого головою квартального комітету 10 кварталу Марганецької міської ради підтверджується, що [PERSON], значиться зареєстрованим в [ADDRESS], однак за вказаною адресою з вересня 2005 року не проживає, його місцезнаходження не відоме ( а.с.6). Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також і довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 16 лютого 2019 року ( а.с.13). У судовому засіданні встановлено, що відповідач мав можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому ні позивач, ні члени її сім'ї не чинили, майно та речі відповідача в будинку відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею), для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд Статтею ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником або законом. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником будинку та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному житловому приміщенні більш ніж однин рік, без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. На підставі викладеного та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнавши відповідача [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю і ці витрати належним чином підтверджені позивачем доданою до матеріалів справи квитанцією ( а.с.1).

Outcome: approved