Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

06.02.2018 року заявник звернулась до суду з вказаною заявою про встановлення факту, відповідно до якої прохала суд встановити факт перебування її на утриманні [PERSON], який помер 18.11.2007 року, з 24 червня 1978 року (дати укладання шлюбу з [PERSON]) до 18 листопада 2007 року (дати смерті [PERSON]). В обґрунтування заяви вказувала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], якій між ними було зареєстровано 24.06.1978 року. За весь час сумісного життя вона фактично перебувала на утриманні свого чоловіка, який помер 18.11.2007 року, оскільки за життя її чоловік був військовослужбовцем та мав більший дохід ніж вона, з 1975 по 1993 роки перебував на службі в армії, після звільнення з якої за вислугою років йому була призначена пенсія згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та перебуваючи на пенсії продовжував працювати. Також заявником зазначено, що з моменту одруження вона з чоловіком постійно спільно проживала, хоча мали різні адреси зареєстрованого місця проживання. Заявник вказувала, що з 2005 року до моменту смерті чоловіка вона не працювала, їх сім'я жила виключно за рахунок коштів, які отримував чоловік. Заявник вказувала, що отримує пенсію державним службовцям, що значно менше ніж пенсія, на яку вона має право як член сімї померлого в разі втрати годувальника, у звязку з чим звернулась з відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, на яку отримала розпорядження № 03-48/983 від 01.12.2017 року про відмову в призначенні пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка з розясненням про те, що необхідним є встановлення факту перебування на утриманні. Вказане і стало підставою звернення заявника до суду з даною заявою. 27.02.2018 року до суду від представника заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшло письмове пояснення, відповідно до якого зазначено про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник заявника надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд їх задовольнити. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] встановлено, що заявник [PERSON] (дівоче прізвище - Бородай), [INFO], з 24.06.1978 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO], уродженцем [INFO], про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис № 1297. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим повторно Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 12 грудня 2017 року серії І-КЕ № 171267 (копія наявна в матеріалах справи). 18.11.2007 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 19.11.2007 року серії 1-КЕ № 085931, актовий запис 3675 (копія наявна в матеріалах справи). Заявник вказувала, що за життя останнього вони до 1996 року проживали сімєю за адресою: м. Полтава, вул. Івана Мазепи (Калініна), 32, кв. 15, де вона була зареєстрована і співвласником якої вона являлась. З матеріалів справи судом встановлено, що з 16.04.1996 року [PERSON] та її чоловік [PERSON] разом зі спільною дочкою [PERSON] проживали у [INFO], що належала на праві власності [PERSON] Вказане підтверджено договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1-1565 та [PERSON] про проживання з підтвердженням сусідів, підписи яких засвідчені начальником ГЖЕД-10 та начальником КП «ЖЕО № 2» від 09.01.2018 року (копії наявні в матеріалах справи). [PERSON] також встановлено, що з 1975 по 1993 роки [PERSON] перебував на службі в армії, після звільнення з якої за вислугою років йому була призначена пенсія згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що підтверджується довідкою Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 2863 від 14.12.2017 року, копія якої наявна в матеріалах справи. Однак [PERSON] продовжував працювати в Полтавській філії Українського державного центру радіочастот до 30.11.2005 року, що підтверджується копією трудової книжки, що наявна в матеріалах справи. [PERSON] встановлено, що заявник [PERSON] у період з 1998 по 2005 роки періодично працювала в Управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та перебувала на обліку в центрі зайнятості і отримувала допомогу по безробіттю, що підтверджується копією трудової книжки, що наявна в матеріалах справи. Також з трудової книжки вбачається, що заявник з 2005 року до моменту смерті чоловіка [PERSON] ніде не працювала. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зверталася із заявою про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, на яку отримала розпорядження № 03-48/983 від 01.12.2017 року про відмову в призначенні пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка з розясненням про те, що статтею 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», передбачено призначення пенсії в разі втрати годувальника непрацездатним членам сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим законом, які перебували на їх утриманні. Членами сімї померлого вважаються такі, що перебували на його утриманні, якщо вони на день смерті годувальника були на повному його утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Відмова обумовлена тим, що на момент смерті [PERSON] він та заявник [PERSON] були зареєстровані за різними адресами. Згідно з довідкою КП «ЖЕО № 2» від 09.01.2018 року зазначено, що на момент смерті [PERSON], він та заявник [PERSON] проживали спільно за адресою [ADDRESS] та остання перебувала на утриманні свого чоловіка [PERSON] Довідка оформлена за підписами [PERSON], [PERSON]Є, [PERSON] та скріплена печаткою КП «ЖЕО № 2». У заяві заявник зазначала, що дохід її покійного чоловіка завжди був значно більший, ніж її, хоча впродовж усього подружнього життя вони спільно розпоряджалися всіма коштами, що отримували (в тому числі, пенсії). Кошти витрачалися як на ведення спільного господарства, харчування, лікування її та покійного чоловіка, купівлю промислових товарів, так і на інші цілі за їх спільною згодою; вона, як дружина, згідно з нормами чинного законодавства, користувалась пільгами, що і її покійний чоловік. В підтвердження факту спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] та перебування [PERSON] на повному утриманні [PERSON] в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON] Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, і дозволить заявнику оформити пенсію. За приписами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Під час розгляду справи по суті спір про право судом не виявлений. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначення пенсії в разі втрати годувальника непрацездатним членам сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим законом, які перебували на їх утриманні. Членами сімї померлого вважаються такі, що перебували на його утриманні, якщо вони на день смерті годувальника були на повному його утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. За встановлених вище обставин, суд дійшов висновку про доведеність факту перебування заявника на повному утриманні свого померлого чоловіка; встановлення факту перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати при ухваленні судом рішення не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved