Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

05.05.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК «шахта Комсомолець Донбасу» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання у сумі 50.000 грн. В обґрунтування позову посилається на наступні обставини: так, він пропрацював у вугільній промисловості близько 32 років, із них в умовах впливу шкідливих факторів на підземних роботах близько 18 років, і безпосередньо у відповідача по справі близько 10 років , виконуючи різноманітні роботи: гірничого різнороба підземного, гірничого майстра підземного з повним робочим днем під землею, помічника начальника дільниці під землею. Робота у відповідача відбувалася у шкідливих умовах: запиленість повітря робочої зони гірничого майстра підземного 40,2 мг/м3, при ПДК-2мг/м3, в течії 50-78,6 % зміни, пил вуглепородний зі змістом пилу Si02-16,5%, у підвищеній вологі, які і привели до погіршення стану його здоров'я, внаслідок чого, за результатами хронічного професійного захворювання 06.04.2012 року було складено акт за формою П-4, та встановлено діагноз: пневмоконіоз (t/t, 1/1), легенева недостатність І ступеню, захворювання професійне, первинне. 26.04.2012 року при огляді у МСЕК, вперше, йому встановлено 25% стійкової втрати професійної працездатності та він визнаний інвалідом 3 групи, безстроково. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Жданівка Донецької області призначило та сплачує йому суми у відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок профзахворювання. На теперішній час він не може вести звичайний образ життя, ступень втрати професійної працездатності для нього значний, так як він став інвалідом 3 групи та було порушено його нормальні життєві зв'язки, він постійно хворіє, відчуває сильний біль у грудній клітці з-за постійного кашлю, особливо вночі. Змушений постійно приймати лікарські засоби для нормалізації сну та зменшення фізичного болю. При незначній фізичній загрузці він відчуває біль у грудній клітці, мучить задуха, в результаті чого швидко втомлюється. Окрім того, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я він обмежений у спілкуванні з оточуючими його людьми. Тим самим йому завдано моральну шкоду, яку і просив відшкодувати, стягнувши з відповідача по справі на його користь одноразову грошову компенсацію в рахунок відшкодування такої моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав у повному обсязі, в його обґрунтування послався на ті ж підстави і просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не довів, що йому спричинена моральна шкода, оскільки не надав жодного документа на підтвердження наявності такої моральної шкоди. [PERSON] встановлена третя група інвалідності, яка є робочою групою , тобто при наявності такого захворювання [PERSON] в змозі й надалі працювати. До того ж будь - які обмеження щодо працевлаштування у довідці МСЕКу не зазначені. Крім того, на думку відповідача, позивач [PERSON] не надав обґрунтування визначеного ним розміру грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди. Також , на думку представника відповідача, позивач не довів, що підприємство по відношенню до нього діяло неправомірно, не створило небезпечні умови правці. [PERSON] знав, що працює на виробництві зі шкідливими факторами, але роботу не покинув, продовжив працювати, тим самим сам поставив під загрозу своє здоров*я. Крім того, представник відповідача, вважає, що [PERSON] відпрацював близько 32 років на підприємствах вугільної промисловості, а на підприємстві ПАТ «ДТЕК «шахта Комсомолець Донбасу» біля 18 років. Тому вважає, що якщо йому і заподіяно моральну шкоду то не лише відповідачем, всіма іншими підприємствами вугільної промисловості, з якими [PERSON] перебував у трудових правовідносинах. Свої заперечення виклав також і письмово (а.с. 33-35). На підставі наданих сторонами доказів судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини по відшкодуванню моральної шкоди у зв'язку з втратою професійної працездатності при виконанні трудових обов'язків. Позивач [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «ДТЕК «шахта Комсомолець Донбасу» з 10.08.1995 року по 31.10.1999 року, з 05.08.2005 року по 25.11.2010 року ( а.с. 10 -11 ), виконуючи різноманітні роботи: гірничого різнороба підземного, гірничого майстра підземного з повним робочим днем під землею, помічника начальника дільниці під землею. Із медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії від 03.02.2012 року ( а.с. 14) вбачається, що виявлене у [PERSON] захворювання є професійним, яке виникло внаслідок впливу небезпечних факторів виробництва за останнім місцем роботи у ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу». З акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06.04.2012 року вбачається, що професійна хвороба - пневмоконіоз (t/t, 1/1), легенева недостатність І ступеню виникла у [PERSON] з причин недосконалості технологічних процесів видобутку вугілля, тривалої роботи в умовах дій шкідливих факторів виробництва (а.с. 12). За висновком МСЕК від 26 квітня 2012 року (а.с. 29) позивачу [PERSON], вперше, встановлена стійка втрата професійної працездатності на 25 % та він визнаний інвалідом 3 групи, безстроково. Згідно виписок з амбулаторної карти, історій хвороби, професійна хвороба у позивача прогресує. (а.с. 15, 26-28). Позивач [PERSON] має загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 18 років, з них у відповідача по справі близько 10 років ( а.с. 8-11) . Статтею 237-1 КЗпП України, передбачено , що відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. В п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9/2004 р., зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку зі стійкою втратою професійної працездатності [PERSON] по причині професійного захворювання, на думку суду, доведено дослідженими письмовими доказами по справі: копією трудової книжки, довідками МСЕК, витягами із історії хвороби (а.с. 8-11, 29, 26-28, 14-15). Згідно з роз'ясненнями, даними в п.3.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. ч.3 ст.43 Конституції України, передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч. 2 указаної статті цього Кодексу , покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював на ПАТ «ДТЕК шахта «Комсомолець Донбасу», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання при виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах , яке спричинило йому моральні страждання. Отже, роботодавець не забезпечив створення нешкідливих умов праці. Тому суд вважає доведеним, що [PERSON] внаслідок стійкої втрати професійної працездатності по причині професійного захворювання на виробництві заподіяно моральну шкоду, так як він відчув і відчуває фізичні, моральні страждання: частково втратив працездатність, змінився його звичайний спосіб життя, що навіть дрібна побутова робота стала для нього неможливою і більшу частину свого життя він змушений вживати ліки. Посилання відповідача на те, що [PERSON] працював не тільки на підприємстві ПАТ «ДТЕК «шахта Комсомолець Донбасу», але і на інших підприємствах вугільної промисловості, а тому стягувати моральну шкоду треба з усіх підприємств, на яких працював [PERSON] ., суд вважає безпідставними, які спростовуються даними акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06.04.2012 року (а.с. 12 ), де зазначено, що вперше професійне захворювання у позивача [PERSON] виявлено під час його останньої роботи у відповідача 31.01.2012 року (а.с. 12). Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги доводи відповідача. Відповідно до роз'яснень, які викладено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат і з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди [PERSON] суд також керується вимогами ст. 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнав та продовжує зазнавати [PERSON] , важкість вимушених змін в житті позивача, характеру додаткових зусиль для організації його життя та побуту, а також приймає до уваги і ті обставини, що сам постраждалий допустив порушення вимог інструкції з охорони праці. З урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких [PERSON] зазнав, приймаючи до уваги його 32 - річний стаж роботи, з них в підземних умовах майже 18 років, а у відповідача по справі - близько 10 років, на тепер не працюючого, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 08 ( вісім тисяч гривень ), стягнувши зазначену суму грошової компенсації з ПАТ «ДТЕК шахта «Комсомолець Донбасу» на користь [PERSON] Відповідно до ст. 81 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір» за №3674-17, який набув чинності з 01.11.2011 року. Відповідно до п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2014 року мінімальна заробітна плата становить 1218 грн. (затверджено Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік». Отже до стягнення з відповідача підлягає 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial