Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

06.03.2017р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] (треті особи [PERSON], Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради) про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. № 3-7). В обґрунтування позовних вимог, позивач в позовній заяві посилався на те, що на підставі договору дарування від 27.08.1992р., йому на праві приватної власності належить 47/100 частин жилого будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями розташовані по вул. Єреванська, 86 у м. Дніпропетровську (м.Дніпро). 53/100 частин жилого будинку з відповідними спорудами та будівлями належить на праві власності третій особі - [PERSON]. Між [PERSON] та [PERSON], 24.06.1995р. було укладено шлюб, після реєстрації шлюбу відповідачка взяла прізвище чоловіка Крива. 08.04.1996р. відповідачка була зареєстрована у житловому будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Єреванська, буд.86, від спільного життя у сторін народився син. 02.02.2010р. шлюб між сторонами було розірвано, та фактично з березня 2010р. відповідачка не проживала за адресою [INFO], а в листопаді 2014р. взагалі виїхала проживати до своєї матері до Російської Федерації де і наразі продовжує проживати, проте добровільно не знялась з реєстраційного обліку за адресою проживання позивача тим самим, чинить йому як власнику перешкоди в користування належним йому житлом, оскільки реєстрація відповідачки перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися належним йому майном, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні належним йому житлом та визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач [PERSON] в судове засідання 24.04.2017р. не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. В наданій 24.04.2017р. суду заяві позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглянувши справу за його відсутності (а.с. № 41). Представник позивача [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 31.03.2017р. - а.с. №44) в судове засідання не з,явилася, в наданій 24.04.2017р. заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, розглянувши справу за її відсутності, без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 42). Відповідачка [PERSON] в судове засідання 24.04.2017р. не з,явилась, направила до суду нотаріально посвідчену заяву (а.с. № 46), в якій позовні вимоги визнала, просила справу розглядати за її відсутності, та повідомила, що дійсно з березня 2010р. не проживає за адресою: [INFO], а з листопада 2014р. виїхала проживати до своєї матері до Російської Федерації. Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради [PERSON] (діє на підставі довіреності від 11.01.2017р. - а.с. № 49) в судове засідання 24.04.2017р. не зявилась, надала до суду клопотання, в якому просила розглянути справу без участі представника департаменту (а.с. № 48). Третя особа [PERSON] в судове засідання 24.04.2017р. не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. № 37), в наданій 24.04.2017р. заяві він проти позову не заперечував, просив розглядати справу за його відсутності, без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 51) За таких обставин суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. З урахуванням тих обставин, що відповідачка надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала, суд вважає, що по справі можливо винести рішення суду на загальних засадах цивільного судочинства відповідно до глави 7 розділу ІІІ ЦПК України. Розгляд справи відбувався згідно положень ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сімї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 27.08.1992р. зареєстрованого в реєстрі за №2-3721, посвідченого державним нотаріусом ПДНК [PERSON], позивач [PERSON], є власником 47/100 частин жилого будинку з відповідною частиною господарчих і побутових будівель та споруд, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Єреванська, 86. Право власності було зареєстроване Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 10.09.1992р., реєстрований номер №386-96 (а.с. № 10-11 зв). 24.06.1995р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Жовтневим ВРАЦС м.Дніпропетровська (а.с. № 29). Згідно відомостей адресно-довідкового бюро підрозділу ГУДМС України у Дніпропетровській області від 27.03.2017р. (а.с. № 39) відповідачка [PERSON] з 02.03.1998р. зареєстрована за адресою [INFO]. Також, факт реєстрації відповідачки за вказаною адресою підтверджується довідкою про склад сім'ї №46 від 26.01.2017р. та №22 від 09.02.2017р., виданою Холмогорським територіальним комітетом (а.с. № 21,22). 02.02.2010р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданим Жовтневим ВРАЦС ДМУЮ, про що зроблено відповідний актовий запис №27 (а.с. № 8) Відповідачка, починаючи з березня 2010р. не проживає за адресою [INFO], але залишається там зареєстрованою, комунальні платежі не сплачує. Факт тривалої відсутності відповідачки за місцем реєстрації підтверджується актами, складеним на підставі письмових пояснень сусідів позивача та затвердженим житловою організацією від 26.01.2017р., 09.02.2017р. (а.с. № 23,24). Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В письмовій заяві 24.04.2017р. відповідачка [PERSON], визнала обставини, на які посилається позивач, та підтвердила, що з березня 2010р., не проживає за адресою [INFO], а з листопада 2014р. виїхала мешкати до Російської Федерації. Згідно наданої копії паспорту відповідачки [PERSON] з 17.12.2015р. зареєстрована: [INFO], рп. Конишевка, вул. Октябрька буд.37, також вбачається, що вона є громадянкою РФ (а.с. № 47). З урахуванням викладеного, з огляду на те, що відповідачка [PERSON] не є членом сімї власника житлового приміщення, більше ніж один рік за адресою реєстрації в м. Дніпропетровську вул. Єреванська буд.86 не мешкає, самостійно знятися з реєстраційного обліку не бажає, будь-яких договорів на право користування житловим приміщенням з власником не укладала, з листопада 2014р. постійно мешкає та є зареєстровано в Російській федерації, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про усунення йому перешкод в користуванні житлом шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. №2) На підставі викладеного,

Outcome: approved