Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

06.03.2019 позивач звернулася до суду з указаним позовом та просила суд стягнути з [PERSON] на її користь борг за попереднім договором про намір купівлі нерухомого майна та отримання завдатку від 13.08.2015 в сумі 57099,67 грн., а також витрати по справі: судовий збір - 768,40 грн. та витрати за надання правничої допомоги - 4000 грн. В обґрунтування позову вказувала, що потребуючи значної суми коштів на лікування сина, прийняла рішення про продаж належного їй житлового будинку [ADDRESS] . Оскільки для укладення основного договору купівлі-продажу необхідно було оформлення документів, між нею та потенційним покупцем [PERSON] 13.08.2015 укладено попередній договір про намір купівлі-продажу будинку, в якому вони погодили умови укладення основного договору, зокрема ціну - 120000 грн., та завдаток. В якості завдатку [PERSON] передала їй грошову суму у розмірі 80000 грн., в рахунок платежів належних за договором купівлі-продажу будинку. 23.12.2015 між ними укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепа Н.М., після чого [PERSON] відмовилася провести з нею повний розрахунок за проданий будинок. Вказаний розрахунок не проведено ні до дати вказаної в попередньому договорі - 15.08.2016, ні до цього часу. Стверджувала, що основна сума боргу за договором станом на 01.03.2019 складає 40000 грн., а сума індексу інфляції за час прострочення за період з 16.08.2016 по 01.03.2019 складає 14052,00 грн., 3 % річних від простроченої суми за період з 16.08.2016 по 01.03.2019 - 3047,67 грн. З метою захисту порушеного права позивач вважала за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості за договором купівлі-продажу, з врахуванням 3 % річних та втрат від інфляції, в загальному розмірі 57099,67 грн. 03.06.2019 [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти задоволення позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю, просила в позові відмовити. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказувала, що між нею та позивачем дійсно укладався договір про наміри купівлі-продажу нерухомого майна та отримання завдатку, згідно умов якого вона в цей же день передала позивачу 80000 грн. в рахунок платежів за майбутнім договором. 23.12.2015, до моменту укладення основного договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , нею передано [PERSON] 50000 грн., що відображено в п. 2.1. основного договору купівлі-продажу будинку, посвідченого нотаріально. Фактично сплачена нею сума за договором купівлі-продажу будинку склала 130000 грн. Крім цього вказувала, що укладений між ними договір від 13.08.2015 не є попереднім договором, а є лише протоколом про наміри, що зумовлено недотриманням нотаріальної форми його укладення та відповідно не створює жодних юридичних наслідків для сторін. Оскільки вона в повному обсязі розрахувалася з [PERSON] за договором купівлі-продажу будинку, то у неї відсутні будь-які зобов`язання перед [PERSON] , в тому числі зі сплати 3 % річних та інфляційних втрат. [PERSON] стверджувала, що після укладення договору купівлі-продажу будинку між нею та [PERSON] існували приятельські відносини, жодних претензій вона їй не пред`являла, а про існування вимог [PERSON] дізналася лише після отримання судової повістки по даній справі. [PERSON] також посилалася на пропуск [PERSON] строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, адже договір купівлі-продажу між сторонами укладено 23.12.2015, а позов подано до суду лише 06.03.2019. 18.06.2019 [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якому заперечуючи твердження [PERSON] вказувала, що після укладення основного договору між ними виникли вкрай неприязні стосунки, оскільки остання відмовлялася передати їй решту обумовленої в попередньому договорі суми - 40000 грн. Факт отримання коштів в розмірі 50000 грн. заперечила. Вважала, що попередній договір укладався між сторонами з дотриманням вимог законодавства, відповідно його умови мали бути виконані ними, в тому числі щодо вартості майна. Заперечуючи пропуск строку позовної давності посилалася на зміст попереднього договору, згідно якого основний договір мав бути укладений до 15.08.2016, відповідно, за її переконанням, повний розрахунок мав бути проведений між сторонами 15.08.2016, а отже позов подано в межах строку позовної давності. Позивач та її представник адвокат Залюбовський В.В. в ході судового засідання позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи представленою в суді представником - [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечуючи проти їх задоволення з підстав викладених у відзиві. Третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепа Наталія Миколаївна, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 23). Встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, надавши оцінку доказам безпосередньо дослідженим у судовому засіданні, зокрема поясненням сторін та їх представників, письмовим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Суд установив, що [PERSON] , будучи власником житлового будинку [ADDRESS] , домовилася про його продаж з [PERSON] як потенційним покупцем. 13.08.2015 вони підписали текст попереднього договору про наміри придбання нерухомого майна та отримання завдатку, в якому зафіксували факт передачі [PERSON] на користь [PERSON] 80000 грн. в рахунок належних їй платежів за договором купівлі-продажу будинку [ADDRESS] . Також обумовили повну вартість будинку 120000 грн. та строк до якого мав бути укладений основний договір - 15.08.2016. У договорі сторони визначили, що їх волевиявлення є вільним та відповідає їх внутрішній волі, а також що вказаний договір діє до моменту укладення договору купівлі-продажу обумовленого нерухомого майна (а.с. 7). Вище вказані обставини сторони визнали та їх не заперечували, зокрема позивач [PERSON] підтвердила факт отримання нею коштів в розмірі 80000 грн. в рахунок платежів за майбутнім договором купівлі-продажу будинку. Відповідач не заперечуючи вище вказаних обставин стверджувала, що укладений між сторонами договір від 13.08.2015 є нікчемним, у зв`язку з недотриманням обов`язкової нотаріальної форми. Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ч.4 ст. 635 ЦК України, договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно зі ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Беручи до уваги вище вказані обставини справи та вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами попередній договір від 13.08.2015 є нікчемним, оскільки будучи попереднім договором щодо договору купівлі-продажу нерухомого майна, для якого законом визначена обов`язкова нотаріальна форма, укладений без дотримання такої форми. Твердження відповідача про те, що укладений договір не є попереднім договором, а є договором про наміри, суд розцінює критично, оскільки як слідує зі змісту самого договору від 13.08.2015, сторони надали йому силу попереднього договору назвавши його відповідно, а також передбачили в ньому умови укладення основного договору та строк дії попереднього договору, не дотримавши при цьому форми укладення договору. Отже, суд приходить до висновку, що попередній договір є нікчемним, тому не створює жодних прав та обов`язків для його сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палата Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 401/3856/16-ц провадження № 14-221 цс 18. 23.12.2015 між сторонами укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений нотаріально, та предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 40). Згідно п. 1.2 договору предметом договору є житловий будинок [ADDRESS] , який складається з житлового будинкуА-1, житловою площею 28,3 кв.м., загальною площею 47,9 кв.м., літньої кухні «Б», гаражу «Г», погрібу «В», сараю «Д», вбиральні «Ж», огорожі № 1-3, басейн ІІ (а.с. 40). В п. 2.1 договору сторони визначили, що продаж вище вказаного будинку з господарчими будівлями та спорудами вчиняється між сторонами за 50000 грн., які повністю отримані продавцем від покупця до підписання цього договору. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за вищевказаний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і зміні після укладення договору не підлягає (а.с. 40). На підставі вказаного договору відповідач [PERSON] зареєструвала право власності на вказаний будинок, що підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 41, 58-59). Твердження позивача [PERSON] що дійсна ціна будинку погоджена сторонами 120000 грн. відповідачем не заперечувалося, а тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає, як і факт отримання 13.08.2015 [PERSON] від [PERSON] 80000 грн. Твердження [PERSON] , про те, що вона не отримала решти суми обумовленої сторонами, заперечувалося [PERSON] яка наполягала на тому, що перед укладенням основного договору передала позивачу 50000 грн. Доводи відповідача [PERSON] підтверджуються самим змістом договору купівлі-продажу, в п. 2.1. якого чітко вказано, що [PERSON] отримала від неї 50000 грн. до підписання договору, і що між ними проведено повний розрахунок за вище вказаний житловий будинок, ціна є остаточною і зміні не підлягає. Доводи позивача про те, що вона по іншому розуміла зміст договору, суд розцінює критично, оскільки

Outcome: dismissed