Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

04 лютого 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мир» (далі по тексту ПАТ «Страхова компанія «Мир») про стягнення грошових коштів в сумі 3508,81 грн. (155 грн. борг, 1701,04 грн. проценти за користування коштами, 1426 грн. втрати від інфляції, 226,77 грн. 3 % річних за несвоєчасне повернення коштів) та моральної шкоди в сумі 1700 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 17 вересня 2015 року між ним та ПАТ «Страхова компанія «Мир» був укладений договір добровільного страхування від нещасного випадку № НВ 00758, на виконання п. 2.6 якого він цього ж дня сплатив відповідачу страховий платіж в сумі 31000 грн. В жовтні 2015 року на адресу ПАТ «Страхова компанія «Мир» позивач надіслав лист з вимогою розірвати вищевказаний договір та повернути кошти, в звязку з тим, що договір укладений з порушенням чинного законодавства. На підставі додаткової угоди від 12 листопада 2015 року до договору добровільного страхування від нещасного випадку № НВ 00758 від 17 вересня 2015 року даний договір визнаний таким, що не набув чинності в звязку з порушенням вимог п. п. 6.2, 7.1.8 Договору та передбачено повернення страхового платежу в сумі 31000 грн. Вказує, що станом на 15 грудня 2015 року на його рахунок в банку від ПАТ «Страхова компанія «Мир» надійшли кошти в сумі 30845 грн., однак недоплата складає 155 грн. Крім того, позивач зазначає, що ПАТ «Страхова компанія «Мир» жодних зобовязань перед ним не понесла, тому суму сплачених ним коштів можна вважати позикою, а відтак в силу ст. ст. 536, 625, 1048, 1212 ЦК України відповідач має нести відповідальність за безпідставне користування його грошовими коштами протягом 89 днів за період з 17 вересня 2015 року по 15 грудня 2015 року. Звертає увагу на те, що 23 грудня 2015 року на адресу відповідача ним було відправлено лист з вимогою відшкодувати неповернену суму коштів, сплатити проценти та втрати від інфляції, однак вказане звернення залишилося без виконання, а тому він відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав повністю, просив позов задовольнити. Крім того, пояснив, що оскільки додатковою угодою від 12 листопада 2015 року обумовлено, що договір добровільного страхування від нещасного випадку від 17 вересня 2015 року не набув чинності у звязку із порушенням п. 6.2 та п. 7.1.8, то застосовуються наслідки недійсності даного правочину, а відтак сплачені ним кошти відповідач набув без достатньої правової підстави. Також допускає, що сума недоплачених відповідачем 155 грн., що підтверджується випискою банку по картці рахунку № 5168757295484077, є комісією банку в розмірі 0,5 % від повернених відповідачем коштів в сумі 31000 грн. Відповідач ПАТ «Страхова компанія «Мир» про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник в судове засідання не зявився, до суду надійшло заперечення на позовну заяву (а.с. 22-23), в якому представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими, оскільки укладений з позивачем договір страхування від нещасних випадків не має жодних ознак договору позики і в той же час відповідає усім загальним вимогам, передбачених для договорів страхування. При цьому, послідуюче розірвання вказаного договору відбулося за письмовою заявою позивача та подальшою згодою на припинення договору обох сторін, що не тягне за собою наслідків недійсності правочину, які визначені ст. 215 ЦК України, кошти позивачу повернені в повному обсязі відповідно до умов додаткової угоди, а відтак твердження позивача про те, що мало місце збереження майна (коштів) без достатньої правової підстави є безпідставними, а тому просив позов залишити без задоволення. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 вересня 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Мир» був укладений договір добровільного страхування від нещасного випадку № НВ 00758 (а.с. 8-9). На виконання умов п. 2.6 вищевказаного договору позивач [PERSON] цього ж дня сплатив на рахунок відповідача страховий платіж (страхову премію) в сумі 31000 грн., що не заперечується сторонами по справі (а.с. 18). 24 жовтня 2015 року на адресу ПАТ «Страхова компанія «Мир» позивач надіслав заяву з вимогою розірвати укладений договір добровільного страхування від нещасного випадку та повернути сплачені ним кошти в сумі 31000 грн. (а.с. 10-11, 17). Додатковою угодою від 12 листопада 2015 року до договору добровільного страхування від нещасного випадку № НВ 00758 від 17 вересня 2015 року визначено, що договір вважається таким, що не набув чинності в звязку з порушенням вимог п. п. 6.2, 7.1.8 Договору та передбачено повернення страхувальнику (позивачу) коштів в сумі 31000 грн. протягом 15 робочих днів з моменту отримання страховиком (відповідачем) підписаного страхувальником примірника додаткової угоди (а.с. 12-13). Як слідує із платіжного доручення № 229, відповідач 14 грудня 2015 року перерахував позивачу кошти в сумі 31000 грн. на картковий рахунок останнього № 5168757295484077, що не заперечується сторонами по справі (а.с. 14, 27). При цьому, інших доказів, які б свідчили, що відповідач не повністю виконав умови додаткової угоди та не повернув позивачу 155 грн., позивачем суду не надано та в судове засідання не представлено, оскільки надана позивачем виписка ПАТ КБ «Приватбанк» по картці рахунку № 5168757295484077 свідчить лише про кінцеву суму, яка була зарахована на його картковий рахунок без відображення будь-яких відрахувань, в тому числі комісії банку за вчинений платіж згідно платіжного доручення № 229. Крім того, оскільки позивач особисто надав відповідачеві свій картковий рахунок № 5168757295484077 для перерахунку коштів (а.с. 28) і лише йому були відомі клієнтські умови банку користування вказаним рахунком, зокрема, стягнення комісії чи інших відрахувань за поступлення коштів, то суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 155 грн., які на його думку недоплачені за додатковою угодою, є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Що ж стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь процентів за користування коштами, втрат від інфляції та 3 % річних за несвоєчасне повернення коштів, то суд виходить із наступного. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позивачем суду не надано та в судове засідання не представлено доказів, які б свідчили, що між ним та відповідачем мав місце саме договір позики грошей, натомість, надано укладений між ними 17 вересня 2015 року договір добровільного страхування від нещасного випадку № НВ 00758, загальні положення якого повністю відповідають вимогам ст. ст. 6, 16 Закону України «Про страхування» та ст. ст. 979-982 ЦК України. До того ж, згідно ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 цього ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами (стороною) вищевказаних вимог. Будь-якого судового рішення, яким би було визнано договір добровільного страхування від нещасного випадку № НВ 00758 недійсним (оспорюваний правочин) з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, позивачем суду не надано, а недотримання обома сторонами при укладені договору застережень, визначених в п. 6.2 та п. 7.1.8 договору, не може розцінюватися судом як нікчемний правочин, оскільки ці застереження не встановлені законом, а обумовлюються лише самими сторонами при укладенні договорів даного виду. Крім того, позивач добровільно з власної волі на виконання умов договору 17 вересня 2015 року сплатив на рахунок відповідача страховий платіж (страхову премію) в сумі 31000 грн., що не заперечується самим позивачем, а відтак відсутні підстави стверджувати, що в силу ст. 983 ЦК України договір не набрав чинності і відповідач без достатньої правової підстави отримав вказані кошти. Таким чином, враховуючи, що суд, розглядаючи справу в порядку позовного провадження, позбавлений з власної ініціативи збирати докази і на виконання вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 31 ЦПК України сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та процесуальним правам сторін, а також те, що позивач [PERSON] всупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, суд вважає, що в задоволенні позову про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed