Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

05.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 1 205 821 (один мільйон двісті п'ять тисяч вісімсот двадцять одна) грн., які були сплачені на користь відповідача на виконання попереднього договору купівлі-продажу від 16 липня 2014р., у зв'язку з тим, що основний договір укладено не було. Свої вимоги мотивує тим, що 16 липня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов'язуються у термін не пізніше 01 серпня 2014 року укласти основний договір. Позивач, на виконання зобов'язання передав відповідачу суму авансу в розмірі 1 205 821 (один мільйон двісті п'ять тисяч вісімсот двадцять одна) грн., що дорівнює 103 000 (сто три тисячі) доларів США на день посвідчення попереднього договору за чинним курсом НБУ. Однак, у зв'язку з порушенням відповідачем строку укладання основного договору, відмовився від його виконання та просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого авансу. В судовому засіданні представником відповідача подано зустрічний позов про зобов'язання позивача за первісним позовом укласти договір купівлі-продажу на умовах, встановлених попереднім договором від 16.07.2014р. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.08.2004р. він звернувся до приватного нотаріуса КМНО Маргарян Л.О., яка здійснила посвідчення попереднього договору, укладеного між сторонами, проте відповідач не з»явився до нотаріуса. Крім того, нотаріуса Маргарян Л.О. на робочому місці не було. В цей же день він звернувся до іншого нотаріуса та направив лист до відповідача за зустрічним позовом з повідомленням про наміри укласти основний договір. У зв'язку з наведеним, позивач за зустрічним позовом вважає що вжив всіх можливих заходів для укладення правочину. Як вбачається із зустрічного позову відповідач за первісним позовом підтверджує укладення між ним та позивачем за первісним позовом попереднього договору від 16.07.2014р. та не заперечує проти отримання авансу на виконання умов даного договору. Відповідач за первісним позовом посилаючись на відсутність відмови позивача за первісним позовом від укладення договору до 01.08.2014р. просить суд зобов'язати відповідача за зустрічним позовом укласти основний договір на умовах визначених попереднім договором. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 06.04.2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав та просив задовольнити первісний позов, вимоги зустрічного позову не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача проти первісного позову заперечив повністю та підтримав зустрічний позов, з підстав зазначених в зустрічному позові. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов в повному обсязі, та відмовити у задоволенні зустрічного позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16 липня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов'язуються у термін не пізніше 01 серпня 2014 року укласти Договори купівлі-продажу (основні договори) нерухомого майна, що належать відповідачу на праві власності, а саме: садового будинку, загальною площею 230,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, загальною площею 0,0604 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Також установлено, що у визначений попереднім договором строк основний договір купівлі-продажу укладений не був. Згідно з п.2 попереднього договору сторони домовились, що продаж зазначеного майна відбудеться за ціною 2 985 285 (два мільйона дев'ятсот вісімдесят п'ять тисяч двісті вісімдесят п'ять) грн., що є еквівалентом 255 000 (двісті п'ятдесят п'ять тисяч) доларів США на день посвідчення цього Договору за чинним курсом НБУ, що становить 11,707 грн. за 1 долар США. В якості підтвердження свого наміру, позивач за первісним позовом передав відповідачу за первісним позовом суму авансу в розмірі 1 205 821 (один мільйон двісті п'ять тисяч вісімсот двадцять одна) грн., що дорівнює 103 000 (сто три тисячі) доларів США на день посвідчення цього договору за чинним курсом НБУ. В п. 6 попереднього договору встановлено, що відповідач за первісним позовом свідчить, що суму авансу в повному розмірі отримана від позивача за зустрічним позовом в повному обсязі, до підписання цього договору. Пунктами 4 та 5 попереднього договору встановлено, що у разі відмови позивача за первісним позовом від укладення основного договору до 01.08.2014р. та у разі невиконання цього договору з вини відповідача за первісним позовом, останній зобов'язаний повернути суму авансу позивачу за первісним позовом. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Судом встановлено, що не заперечується жодною із сторін, що сума коштів сплачена у розмірі 1 205 821 грн. є авансом. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідач за первісним позовом посилаючись на відсутність порушень з його сторони вважає, що ним було вжито всіх можливих заходів на виконання попереднього договору, а саме 01.08.2014 року, в останній день строку на вчинення основного правочину, він з'явився до приватного нотаріуса КМНО Маргарян Л.О., якою було посвідчено попередній договір від 16.07.2014р., проте відповідач за зустрічним позовом до нотаріуса не з»явився, крім того нотаріуса Маргарян Л.О. на робочому місці не було. В цей же день він звернувся до іншого приватного нотаріуса КМНО Шевчук З.М. та направив лист відповідачу за зустрічним позовом з повідомленням про наміри укласти основний договір, та перебував у нотаріуса з 10 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв., що підтверджується свідоцтвом від 01.08.2014р., виданим приватним нотаріусом КМНО Шевчук З.М. У зв'язку з наведеним позивач за зустрічним позовом вважає, що вжив всіх можливих заходів для укладення правочину та зазначає, що укладення основного договору купівлі-продажу не відбулося не з його вини. Суд критично ставиться до пояснень відповідача за основним позовом, щодо вжиття всіх необхідних заходів на виконання основного договору виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Відповідно до умов попереднього договору не передбачено, яким чином здійснюється повідомлення сторін про дату та порядок укладення основного договору, також не передбачено і місце вчинення правочину, проте відповідно до п. 3 попереднього договору сторони домовились, що для укладення основного договору відповідач за первісним позовом зобов'язується підготувати всі документи, необхідні для нотаріального посвідчення основного договору. Тобто відповідач за первісним позовом після підготування всіх необхідних документів мав можливість завчасно повідомити позивача за первісним позовом про наявність всіх документів та готовність вчинити правочин. Відповідно до листа від 02.08.2014р. позивач за первісним позовом повідомив відповідача, що у зв'язку з тим, що на даний час договір не укладено, та він відмовляється в подальшому укладати основний договір, просить повернути суму авансу в повному обсязі. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON], на його користь неповернутої суми авансу по попередньому договору від 16 липня 2014р. у розмірі 1 205 821 (один мільйон двісті п'ять тисяч вісімсот двадцять одна) грн., що складає еквівалент 103 000 (сто три тисячі) доларів США 00 центів на день посвідчення цього договору за курсом НБУ, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимог зустрічної позовної заяви про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу на умовах попереднього договору, то суд вважає таку вимогу безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, з огляду на наступне. Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що договір - це волевиявлення учасника правочину, яке в силу ст. 203 ЦК України повинне бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а відмова відповідача за зустрічним позовом від укладення такого договору є формою реалізації ним своїх прав. Крім того, зобов'язуючи відповідача за зустрічним позовом укласти договір, суд зазначає, що обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту не відповідає вимогам закону. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків, необґрунтоване ухилення однієї із сторін попереднього договору від укладення основного договору може бути підставою лише для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, оскільки зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором (частини друга та третя статті 635 ЦК України). З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення на його користь неповернутої суми авансу по попередньому договору від 16 липня 2014р. у розмірі 1 205 821 (один мільйон двісті п'ять тисяч вісімсот двадцять одна) грн., є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], про зобов'язання укласти договір є недоведеним, а тому в його задоволенні слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати, а саме судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп.

Outcome: approved