Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

04 серпня 2020 року [PERSON] через свого представника адвоката Дегтярьова О.М. звернулась до суду з позовною заявою до Вінницької міської ради про визнання права власності на квартиру. Свої вимоги мотивувало тим, що [PERSON] , являлась членом житлово-будівельного кооперативу «Проектировщик», що підтверджується довідкою (ордером) від 25.06.1983 року, відповідно до якої ЖСК «Проектировщик» [PERSON] надано двокімнатну квартиру [ADDRESS] , підписану головою ЖСК «Проектировщик» [PERSON] та скріплену круглою печаткою. Також на вказаному документі присутній рукописний текст «списано за кооператив паевой взнос по приказу вкладчика», датований «25.06.01983» та підписаний головою ЖСК «Проектировщик» [PERSON] та скріплений аналогічною круглою печаткою. У 1984 році, на підставі ордеру №0220, позивач разом із своїм чоловіком [PERSON] вселились у кооперативну квартиру [ADDRESS] , де були зареєстровані і позивачка там мешкає по даний час. Після внесення усієї суми за кооперативну квартиру позивачкою усі квитанції, які підтверджували внесення коштів, здавалися в ЖЕК для підтвердження та списання, а відтак оригінали квитанцій у [PERSON] відсутні. Вподальшому позивачка звернулась за отриманням довідки до ЖЕК, де їй повідомлено, що вона повністю сплатила кошти і квартира вже належить її сім`ї та ніяких додаткових оформлень не потребує. У 1990-х роках Житлово-будівельний кооператив «Проектувальник» був ліквідований, архівний фонд документації кооперативу не зберігся, що на даний час створює труднощі в отриманні документів, підтверджуючих його існування та членство у ньому, а саме документів про внесення вступних та пайових внесків. На даний час виникають різного роду труднощі стосовно отримання різного роду документів та підписання договорів, оскільки посадовці вказують про те, що квартира кооперативна та вона не зареєстрована в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна, тому вищевказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 14.08.2020 року відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 11.09.2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті у судове засідання. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , який діє на підставі договору 8/20-ц про надання професійної правничої допомоги від 19 червня 2020 року, вказав, що спірна квартира є власністю позивачки [PERSON] , оскільки пайові внески повністю були виплачені. Весь зазначений час позивачка та її сім`я володіє та користується вказаною квартирою, тобто виконує всі обов`язки та дотримується визначених прав власника щодо належної квартири, що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Просив задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечила щодо задоволення позовних вимог, вказала, що позивач не отримав письмової відмови відповідача щодо реєстрації права власності на спірну квартиру. Правом на подання письмового відзиву на позов не скористалась. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] подав до суду заяву від 02.11.2020 року (вх. №75370) відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 11 серпня 1999 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] від 26 квітня 1985 року (а.с. 7). 12 грудня 1978 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 9). У 1984 році на підставі ордеру позивач разом із своїм чоловіком [PERSON] вселились у кооперативну квартиру [ADDRESS] . Згідно архівної довідки №07-244/8 від 06.07.2020 року, рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 04.06.1987 року № 200 «Про наслідки перенумерації будинковолодінь» затверджено представленні Вінницьким обласним об`єднанням бюро технічної інвентаризації матеріали по перенумерації будинковолодінь міста Вінниці, згідно додатків №1-3, серед яких будинковолодінню по [ADDRESS] » (а.с. 43-46). Згідно відповіді Виконавчого комітету Вінницької міської ради №01-00-011-31073 від 26.06.2020 року на адвокатський запит від 22.06.2020 р., повідомлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 08.02.1990 року №50 «Про перейменування вулиць Ворошилова та Будьонного в місті Вінниці» вулицю Будьонного перейменували на вулицю Стеценка у м. Вінниці. (а.с. 37). Згідно з копією особового рахунку № [NUMBER] від 26.06.2020 р. (вих. №2507) виданого ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об`єднання» [PERSON] , [INFO] , вказана власником квартири за адресою: [ADDRESS] , разом з тим зазначено дату її прибуття 26.04.1985 року, що підтверджується також відомостями про прописку, які містяться у паспорті громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 25,7). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 20.03.2012 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10). Відповідно до Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» від 08.01.2020 року (інвентаризаційна справа №64748), зазначена квартира складається з двох кімнат, загальною площею 60,2 кв. м., житловою площею 26,9 кв. м. (а.с. 33-35). Згідно відповіді Виконавчого комітету Вінницької міської ради №01-00-011-31073 від 26.06.2020 року на адвокатський запит від 22.06.2020 р. про надання інформації стосовно Житлово-будівельного кооперативу «Проектировщик» за адресою Стеценка, 57 в м. Вінниці, за інформацією архівних даних Департаменту міського господарства Вінницької міської ради, запитувані документи від ЖБК «Проектувальник» за адресою Стеценка, 57 в м. Вінниці на зберігання відомчого архіву Департаменту міського господарства Вінницької міської ради не надходили, місце зберігання не встановлено. Вказане також підтверджується копіями архівних довідок № 18-00-006-30822 від 26.06.2020 року та №М-18-21746/1-18 від 11.03.2020 року (а.с. 38, 40), у зв`язку з чим немає можливості видати довідку [PERSON] про членство в ЖБК «Проектувальник» та сплату пайових внесків за кооперативну квартиру [ADDRESS] (а.с. 37, 38, 40). Згідно довідки №М-151 від 26.02.2020 року, виданої ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об`єднання», [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , дійсно була членом Житлово-будівельного кооперативу «Проектувальник», за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Відповідно до довідки №М-151 від 26.02.2020 року, виданої ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об`єднання», член житлово-будівельного кооперативу «Проектувальник» [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , повністю внесла пай кооперативну квартиру [ADDRESS] (а.с. 23). З пояснень представника позивача наданих в судовому засіданні слідує, що позивачка внесла усю суму коштів для погашення своїх зобов`язань за отримане житло, а всі квитанції, які підтверджували внесення коштів, здавалися в ЖЕК, а тому оригінали квитанцій у позивача відсутні, як і відсутній ордер, на підставі якого сім`я позивача була заселена у спірну квартиру. Документ (ордер) ЖСК «Проектировщик» на ім`я [PERSON] (квартира [ADDRESS] , вартість 7197,28, внесок - [NUMBER] ), підписаний головою [PERSON] , містить запис від 25.06.1983 р. «списано за кооператив пайовий внесок по наказу вкладника» (російською мовою) та печатку (а.с.26). Відповідно до копій наданих квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг та відповідних копій договорів про надання житлово-комунальних послуг вбачається, що позивач справно сплачує кошти за оплату житлово-комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] (а.с. 51-85). Згідно листа Комунального Підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №408 від 23.01.2020 року згідно інвентаризаційної справи №64748 станом на 29.12.2012 року житловий будинок по [ADDRESS] зареєстрований за Вінницькою міською радою народних депутатів, житлово-будівельним кооперативом «Проектировщик», об`єднанням «Продтовари», управлінням побутового обслуговування населення на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів №515 від 29.09.1984 р., №424 від 30.09.1986 р., акти прийомки від 29.09.1984 р., від 30.09.1986 р. Реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] в КП «ВМБТІ» не проводилась (а.с. 39). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 08.07.2020 року право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 48). Відповідно до довідки №2456 від 26.06.2020 р. виданої ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об`єднання» за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] (власник), та [PERSON] , [INFO] (син) (а.с.24). Відповідно ст.\~16\~ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав і інтересів є визнання права. Відповідно ч. 1, 6 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається власністю на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно із ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.\~ Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.\~4\~ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів). Таким чином, при прийнятті в члени кооперативу позивач мала право тільки на пай та паєнагромадження, а не на квартиру. Відповідно до п.19 постанови Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186 «Про затвердження Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу», жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності. Відповідно до ч. 1 ст.\~384\~ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Таке ж положення закріплено і в частині третій статті 19 Закону України «Про кооперацію», згідно з якою кооператив є власником будівель, споруд, грошових і майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Член житлово-будівельного\~(житлового)\~кооперативу має\~право володіння\~і користування,\~а за\~згодою кооперативу\~-\~і розпоряджання\~квартирою,\~яку він\~займає в\~будинку кооперативу,\~якщо він\~не викупив\~її. Тобто внесення паю і саме по собі членство в ЖБК ще не дає підстав для отримання квартири у власність членом кооперативу. Лише у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. (ч. 2, 3 ст. 384 ЦК України). Такий викуп, як правило, здійснюється шляхом зустрічних дій: оформлення повернення паю членові кооперативу і продажу йому квартири на суму поверненого паю. По суті, відбувається міна паю на квартиру. Пунктом 6 частини 1 статті 147\~ЖК УРСР передбачено, що у випадку несплати пайового внеску члена житлово-будівельного\~кооперативу може\~бути виключено\~з кооперативу. Тоді як відповідно до ч. 1 ст.148\~ЖК УРСР член житлово-будівельного кооперативу, виключений з кооперативу, втрачає право користування квартирою в будинку кооперативу і в разі відмови звільнити її підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. З огляду на викладене, незважаючи на відсутність квитанцій, які б підтверджували виплату позивачем повної вартості квартири, проте, зважаючи на те, що позивач та її сім`я проживають з 1984 року по даний час у спірній квартирі, користуються нею, справно сплачують плату за житлово-комунальні послуги, є всі достатні підстави вважати, що позивачем було здійснено виплату всіх пайових внесків (виплачено вартість квартири), а отже фактично вона була нею викуплена в житлово-будівельного кооперативу. Для вчинення такого викупу потреби укладати спеціальний договір немає. Таким чином, моментом виникнення права власності на таке майно є момент фактичного внесення платежів на погашення кредиту, використаного на будівництво квартири чи іншого об`єкта. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України\~«Про власність» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно, а відтак набуває всіх правомочностей, які мають власники іншого житла. Згідно із ст.\~392\~ЦК України власником майна може бути пред`явлений позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Щодо доводів представника відповідача стосовно того, що позивач не отримав письмової відмови відповідача щодо реєстрації права власності на спірну квартиру, представник позивача пояснив, що передувало звернення до відповідача в усній формі та з наданих роз`яснень для вирішення даного питання рекомендовано було звернутися до суду. Розглядаючи цей спір суд враховує положення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (1950 року), про те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Ятрідіс проти Греції» від 25.03.1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року). У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року «East/West Alliance Limited» проти України» суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Кушоглу проти Болгарії»). Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак позов підлягає задоволенню. Крім того, судові витрати необхідно залишити за позивачем, як на тому наполягала остання. На підставі викладеного та

Outcome: approved