Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

07.09.2013 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду пояснюючи та уточнюючи позовні вимоги просить суд стягнути з [PERSON] кошти в сумі 103679 гривень 47 коп., як компенсацію за 1/2 частку в спільному майні подружжя у вигляді автомобілів «Мерседес-Венц-814» 1998 р. випуску № кузова шасі WDВ6703532N070404, реєстраційний знак на момент відчуження ВМ 3564 АС, та автомобіля «Лексус RХ-330», 2003 року випуску, реєстраційний знак на момент відчуження ВМ6838 АЕ. Та всі судові витрати покласти на відповідачку. Вимоги мотивуються тим, що під час перебування у шлюбі з 12.10.2002 року по 09.02.2008 року, сторонами по справі, а саме позивачем разом з відповідачкою за спільні кошти сім`ї було придбано у власність автомобілі «Мерседес-Венц-814» 1998 р. випуску № кузова шасі WDВ6703532N070404, реєстраційний знак [NUMBER], автомобіль «Лексус RХ-330»,2003 року випуску, реєстраційний знак [NUMBER], автомобіль «Мерседес-Венц-814D», реєстраційний знак [NUMBER], та автомобіль ВАЗ-21103, 2002 року випуску, реєстраційний знак [NUMBER]. Але, після розірвання сторонами шлюбу, не маючі на те згоди позивача, відповідачка здійснила відчуження спірних автомобілів, а кошти від їх продажу витратила на свій розсуд. Так відповідачкою було без згоди позивача укладено Біржову угоду № 0077 від 01.04.2009 року (Шосткинська товарна біржа) щодо відчуження автомобілю «Мерседес-Венц-814», реєстраційний номерний знак на час відчуження ВМ 3564 АС, та Біржову угоду № 0117 від 17.04.2010 року (Шосткинська товарна біржа) щодо відчуження автомобілю «Лексус - 330» реєстраційний номерний знак на час відчуження ВМ 6838 АЕ. Покупцями цих автомобілів є [PERSON] (покупець автомобіля «Мерседес-Венц- 814) та [PERSON] ( покупець автомобіля «Лексус - 330»). Рішенням апеляційного суду Сумської області від 02.07.2013 року рішення Шосткинського міськрайонного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог на 1/2 частку усіх чотирьох спірних автомобілів скасовано і ухвалено нове рішення яким: визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля «Мерседес-Венц-814D», реєстраційний номерний знак ВМ 2120АЕ, та автомобіля ВАЗ-21103, 2002 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Крім цього, в тексті мотивувальної частини судового рішення апеляційного суду Сумської області зазначено, що з урахуванням обставин і їх тривалості з часу відчуження [PERSON] автомобілів «Мерседес-Венц-814» та «Лексус RХ-330» [PERSON] та [PERSON], позивач не позбавлений можливості захистити свої права шляхом звернення до суду з позовом про стягнення 1/2 частини вартості вказаних автомобілів з [PERSON] Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 16.10.2012 року касаційна скарга [PERSON] відхилена, а рішення апеляційного суду Сумської області від 02.07.2013 року залишено без змін. Позивач посилаючись на ч. 1 ст. 60, ч. ст.. 68 та ч. 1,2 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, вважає, що відчуження відповідачкою шляхом укладення договорів купівлі- продажу їхнього спільного майна у вигляді спірних автомобілів, було порушено право позивача на 1/2 частку даного майна на яке позивач мав право як співвласник. Але у звязку з тим, що громадяни [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами спірних автомобілів, тому позивач має право захисту лише шляхом стягнення з відповідачки [PERSON] 1/2 частини їх ринкової вартості. Відповідно до висновку експертного судового авто товарознавчого дослідження, ринкова вартість спірного автомобілю «Мерседес-Венц-814» 1998 р., випуску станом на 14.12.2013 року становить 64385, 34 грн., а ринкова вартість спірного автомобілю «Лексус RХ-330», 2003 року випуску станом на 14.12.2013 року становить 142973 грн., 60 коп., а загальна вартість двох спірних автомобілів на час проведення експертизи становить 207358 грн. 94 коп., тому позивача 1/2 їх частка складає 103679 грн. 47 коп. Позивач також вважає, що на дані правовідносини строк позовної давності не поширюється, оскільки він в силу статті 60 СК України вже є співвласником спірних автомобілів і має право на компенсацію вартості своєї частки. Крім цього, предявленням в травні 2010 року до Шосткинського суду позову щодо спірних автомобілів строк позовної давності у випадку якби він застосовувався, був перерваний відповідно до ч.2 статті 264 ЦК України і почав би свій перебіг лише після ухвалення 02.07.2013 року рішення апеляційним судом Сумської області. В судовому засідання позивач та його представник [PERSON], уточнені вимоги підтримали мотивуючи тими ж самими обставинами. Позивач пояснив, що під час перебування у шлюбі вони обоє працювали та разом вносили певний вклад в сімейний бюджет. Дружина була зареєстрована як підприємець з 2000 року, але фактична підприємницька діяльність розпочалася тільки в 2005-2006 роках. Всю її документацію вела дружина, а він їй у всьому всіляко допомагав своєю працею та коштами сприяв сімейному бюджету, але офіційно він не був оформлений як працівник. Так, для здійснення господарської діяльності щодо оптової-торгівлі товарами господарського призначення вони купили автомобілі. Автомобілями керували водії, а він на підставі наданої йому дружиною нотаріально посвідченої довіреності, з усіх вантажних перевозок товарів представляв її інтереси. Так, протягом двох років він взагалі майже цілодобово знаходився в машині та здійснював закупку, перевозку та доставку товарів. Незважаючи на те, що автомобілі експлуатувалися інтенсивно, проте вони знаходились у доброму технічному стані, а тому доводи відповідачки про те, що автомобілі були у вкрай незадовільному технічному стані не відповідають дійсності, як і не відповідає дійсності той факт, що відповідачка не визнає його вклад працею, акцентуючи бездіяльність, не відповідає дійсності також доводи позивачки щодо ніби-то вона сплатила йому в якості компенсації за спірні автомобілі 150 тис. грн. Щодо посилання відповідачки на будинок в с. Камінь Н-Сіверського району Чернігівської області про те, що ніби-то вона купила йому цю дачу, то в дійсності ж ця дача куплена саме ним вже після розлучення в 2009 році. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], заперечують проти позову та просять відмовити в повному обсязі, посилаючись на ст. 57 СК України пояснили наступне. [PERSON] є фізичною особою- підприємцем та займається господарською діяльністю оптової-торгівлі товарами господарського призначення, що підтверджується відповідним свідоцтвом від 22.03.2000 року та у період з 2007 року по квітень 2013 р. працювала по єдиному податку і її обсяг доходу склав 322220 грн., що також підтверджується відповідною інформацією Шосткинської ОДПІ. [PERSON] ніколи не працював і не допомагав, весь час повністю жив за її рахунок і не мав доходу, а за 150 000 грн., отриманих від неї, передачу яких ніяким чином не оформлена, він купив собі дачу в с. Камінь Н-Сіверського району в живописному місці в парковій зоні, купив собі будинок в с. Клишки Шосткинського району, решту витратив на своє прожиття. Тільки вона своєю працею заробила на придбання спірних автомобілів, які використовувала в підприємницькій діяльності. Тільки вона весь час постійно і цілодобово знаходячись на роботі сприяла розвитку своєї підприємницької діяльності, а тому ці автомобілі не є об`єктом спільної власності. І в такому разі [PERSON], має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. В процесі здійснення підприємницької діяльності автомобілями керували водії. Вона дійсно надавала два рази колишньому чоловікові нотаріально посвідчену довіреність тільки на один вантажний автомобіль як експедитору у зв`язку з гострою необхідністю. Спірні автомобілі які куплені [PERSON], її за особисті кошти для здійснення своєї підприємницької діяльності, були у користуванні їх попередніх власників, тобто мали фізичний знос, пробіг, ремонтувались, мали пошкодження, тощо. Для ведення підприємницької діяльності вона потребувала саме таких автомобілів, так як їх ціна була значно нижче від ринкової ціни на подібні як нові, так і такі, що були в експлуатації автомобілі. Так, автомобіль Мерседес-Бенц-814, 1998 року випуску, на час його купівлі [PERSON], мав великий пробіг (1,5 мільйони кілометрів), попередніми власниками дуже інтенсивно експлуатувався, був затоплений водою, в нього була відсутня проводка, кузов був повністю зашпакльований і заґрунтований, «живого» металу ніде не було, вся ходова була розбита, відсутні супорта, двигун потребував капітального ремонту. Цей автомобіль фактично знаходився в аварійному стані, бо його двигун міг у будь-яку хвилину, заклинити, а електрична проводка - спалахнути. Вона купувала цей автомобіль у незадовільному стані тому, що його ціна була майже у два рази менша за дійсну ринкову ціну на подібну марку автомобілів, які знаходились у задовільному стані, а також планувала не тривалий час використовувати цей автомобіль у своїй підприємницькій діяльності, після чого - продати його. Про це все добре знав [PERSON] Він бачив і пошкодження автомобіля і його технічний стан, і його пробіг, знав про затоплення водою, а також знав, що даний транспортний засіб після нетривалої експлуатації продати за хорошу ціну не вдасться, тому його прийдеться продавати для розбору. Після купівлі автомобіля Мерседес-Бенц-814 вона користувалась ним у своїй підприємницькій діяльності один місяць, після чого він зламався, півтора роки простояв зламаним, в квітні 2009 року вона продала даний автомобіль [PERSON] для розбору за 500 грн. Це була його дійсна ринкова вартість на час продажу, яка повністю відповідала його технічному стану, пошкодженням, пробігу, зовнішньому вигляду та іншим параметрам. Другий автомобіль- Лексус-330 також купувався особисто за кошти від підприємницької діяльності [PERSON], і для ведення цієї підприємницької діяльності. Вона не ставила за мету купити автомобіль в доброму задовільному стані, такий автомобіль коштував дорого, а їй це не було потрібно, тому вона підшукала та купила вживаний автомобіль, який мав великий пробіг, інтенсивно експлуатувався попередніми власниками, за яким вони не добре доглядали. Він також знаходився в незадовільному стані, потребував постійного ремонту та коштував значно дешевше, ніж аналогічні машини у задовільному і доброму стані. [PERSON] дуже інтенсивно експлуатувала Лексус-330 в своїй підприємницькій діяльності, не жаліючи його, - їздила по поганих дорогах, зачасту, які не мали твердого покриття, і тим самим розбила всю ходову машини, від постійних навантажень зносився двигун, деталі, прогнив кузов, мав значний пробіг- 250-700 тис. км., деталі в машині не міняла та не ремонтувала, тому їх зношеність ще збільшилась. І про це все також [PERSON] знав. Все це вплинуло на падіння ринкової вартості автомобіля, тому при його продажу [PERSON] в квітні 2010 року ринкова вартість Лексусу-33О дорівнювала 1000 грн., саме за такою ціною його можна було продати, бо ця машина потребувала капітального ремонту і значних вкладень або новим власником могла використовуватись для розбору. Це підтверджується біржовими договорами купівлі-продажу вказаних транспортних засобів, а також листом Державної податкової адміністрації України щодо оформлення угод продажу рухомого майна фізичними особами на біржі від 2004 року. Виручені від продажу Лексусу-330 гроші, вона використала на погашення нажитих з [PERSON] спільних боргів. На мирове врегулювання спору відповідачка не погоджується. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували у шлюбі з 12.10.2002 року по 09.02.2008 рік, що підтверджується матеріалами справи. Рішенням апеляційного суду Сумської області від 02.07.2013 року рішення Шосткинського міськрайонного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог на 1/2 частку усіх чотирьох спірних автомобілів скасовано і ухвалено нове рішення яким: визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля «Мерседес-Венц-814D», реєстраційний номерний знак ВМ 2120АЕ, та автомобіля ВАЗ-21103, 2002 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Крім цього, в тексті мотивувальної частини судового рішення апеляційного суду Сумської області зазначено, що з урахуванням обставин і їх тривалості з часу відчуження [PERSON] автомобілів «Мерседес-Венц-814» та «Лексус RХ-330» [PERSON] та [PERSON], позивач не позбавлений можливості захистити свої права шляхом звернення до суду з позовом про стягнення 1/2 частини вартості вказаних автомобілів з [PERSON] Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 16.10.2012 року касаційна скарга [PERSON] відхилена, а рішення апеляційного суду Сумської області від 02.07.2013 року залишено без змін. Тобто факт спільної сумісної власності на вказані автомобілі встановлений відповідним рішенням апеляційного суду Сумської області від 02.07.2013 року з подальшим його затвердженням Вищим Спеціалізованим Судом України від 16.10.2013 р. А, відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, госпо дарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому, враховуючи частину 1 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно частини 1 статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до частин 1 та 2 статті 70 СК України та частини 2 статті 370 ЦК України вважається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. А також, Конституційниим Судом України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 положення частини першої статті 61 СК України визначено, що статутний капітал та майно приватного підприємства є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності визначено статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Виходячи з викладеного, посилання та доводи відповідачки та її представника на увагу суду не заслуговують, оскільки спростовуються вищевикладеним. Факт відчуження спірних автомобілів підтверджується Біржовою угодою № 0077 від 01.04.2009 року (Шосткинська товарна біржа)- автомобілю «Мерседес-Венц-814» та Біржовою угодою № 0117 від 17.04.2010 року (Шосткинська товарна біржа) - автомобілю «Лексус - 330». Відчуження відповідачкою шляхом укладення договорів купівлі- продажу спільного майна у вигляді спірних автомобілів, було порушено право позивача на 1/2 частку даного майна на яке позивач мав право як співвласник. Але у звязку з тим, громадянин [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами спірних автомобілів, то позивач має захистити свої права лише шляхом стягнення з відповідачки [PERSON] 1/2 частини їх ринкової вартості. У зв`язку з цим по справі ухвалою суду від 03.12.2013 року проведена судова автотоварознавча експертиза. Згідно висновку цієї експертизи за № 421 від 14 грудня 2013 року ринкова вартість спірного автомобілю «Мерседес-Венц-814» 1998 р., випуску станом на 14.12.2013 року становить 64385, 34 грн., а ринкова вартість спірного автомобілю «Лексус RХ-330», 2003 року випуску станом на 14.12.2013 року становить 142973 грн., 60 коп., а загальна вартість двох спірних автомобілів на час проведення експертизи становить 207358 грн. 94 коп., тому позивача 1/2 їх частка складає 103679 грн., 47 коп. До висновку експертизи доданий протокол узгодження технічного стану автомобілів. Даний протокол підписаний сторонами по справі, їх представниками та судовим експертом та скріплений печаткою. Згідно цього протоколу сторони з описами технічного стану автомобілів, з урахуванням матеріалів справи, інформації Шосткинського МРЕВ ДАІ та зауваженнями ознайомлені та згодні. Зазначений Експертний висновок стороною відповідача не спростований у встановленому порядку, а тому є таким, що доведеним стороною позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача, які складаються із судового збору за подачу позову до суду в сумі 229 грн. 40 коп., 114 грн. 70 коп.- забезпечення позову та 807 грн. 39 коп. витрати за проведення експертизи, а всього 1151 грн.. 49 коп. підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved