Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

05.02.2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила: 1) визнати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок №4254, видане [PERSON], приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу 17 листопада 2015 року, [PERSON] недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: селище Іванків, вулиця Сергієнко, 10, Київської області (номер запису про право власності: 12076017); 2) визнати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку №4255, видане [PERSON], приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу 17 листопада 2015 року, [PERSON] недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку розміром 0,1244 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 3222055100:01:021:0028, розташовану за адресою: селище Іванків, вулиця Сергієнко, 10, Київської області (номер запису про право власності: 12076468); 3) визнати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку №4256, видане [PERSON], приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу 17 листопада 2015 року , [PERSON] недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку розміром 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222055100:01:012:0028, розташовану в селищі Іванків, Київської обласиі (номер запису про право власності : 12076890). Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.04.2015 року помер дід позивачки [PERSON], який проживав в [INFO]. Після його смерті залишилось зазначене вище майно. Спадкове майно позивачка прийняла шляхом спільного проживання із спадкодавцем з 1996 року по день смерті, по праву представлення від імені її батька, [PERSON], який помер 09 травня 2007 року. 27 січня 2016 року вона звернулася до [PERSON], приватного нотаріуса Іванківського районного нотаріального округу з проханням видати свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їй частку спадкового майна. У видачі свідоцтв про право на спадщину за законом їй було відмовлено, оскільки на заявлене майно видані свідоцтва про право на спадщину доньці померлого (відповідачу), [PERSON], з урахуванням 1/2 частки від якої відмовилася дружина спадкодавця, [PERSON]. Спадкоємцями за законом спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] були: дружина спадкодавця [PERSON], дочка спадкодавця [PERSON], дочка спадкодавця [PERSON], яка померла 09 червня 2015 року, та позивачка, [PERSON] по праву представлення від імені її батька, [PERSON], який помер 09 травня 2007 року. [PERSON] відмовилася від своєї частки на користь [PERSON]. [PERSON] спадщини після смерті батька не приймала. Таким чином позивачка є спадкоємицею за законом по праву представлення після смерті свого діда - [PERSON] на 1/3 частку спадкового майна. Ще з 1996 року по даний час позивачка зареєстрована за адресою: селище Іванків, вулиця Сергієнко, 10, Київської області. Тому, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦКУ вважається такою, що прийняла спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заяву про прийняття спадщини у звязку з цим і не подала. Виходячи з положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При подачі заяви про прийняття спадщини та при оформленні спадкового майна [PERSON] повідомила нотаріуса про наявність тільки одного спадкоємця - [PERSON], яка відмовилася від спадщини на її користь (спадкова справа №39/2015 рік). Про те, що є інші спадкоємці, а саме: [PERSON] (від імені якої діє її донька [PERSON]), яка спадщину не приймала та позивачка, [PERSON], яка спадщину прийняла шляхом спільного проживання із спадкодавцем по праву представлення, відповідач приховала. Про те, що [PERSON] оформила спадщину, позивачці було невідомо. За життя спадкодавець неодноразово наголошував, що будинок по вулиці Сергієнка, 10, в селищі Іванків Київської області залишиться саме їй: [PERSON]. І тільки коли тітка зателефонувала з вимогою звільнити будинок до березня місяця цього року, оскільки вона є власником житлового будинку, позивачка змушена була звернутися до нотаріуса. Тоді ж і дізналася, що [PERSON], приватний нотаріус Іванківського районного нотаріального округу 17 листопада 2015 року видав свідоцтва про право на спадщину за законом №4254, 4255, 4256 на ім'я відповідача - [PERSON]. Однак, вона не мала права на спадкування 1/3 частки спадщини, яка належить позивачці як спадкоємцю по праву представлення і таким чином порушила її право на спадкування. Відповідно до ст. 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці, вона підлягає перерозподілу між ними, тому позивачка і просила скасувати видані нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, скасувавши відповідну державну реєстрацію прав власності. У судове засідання позивачка не з*явилась, про день і час слухання справи повідомлена вчасно. Подала до канцелярії суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з*явилась. Про день і час слухання справи повідомлена вчасно. Подала до канцелярії суду заяву, у якій зазначила, що проти позову не заперечує, просила розглянути справу без її участі. Треті особи чи їх представники у судове засідання також не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] помер в смт. Іванків 22.04.2015 року у віці 82 роки , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-ОК № 359329. На день його смерті йому належало наступне майно: житловий будинок, розташований за адресою: селище Іванків, вулиця Сергієнко, 10, Київської області; земельна ділянка розміром 0,1244 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і розташовану за адресою: селище Іванків, вулиця Сергієнко, 10, Київської області; земельна ділянка розміром 0,1500 га, надана для ведення особистого селянського господарства, розташована в селищі Іванків, Київської області. Право власності підтверджувалося свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.40, 41), державними актами на право власності на земельні ділянки ( а.с.42,43). Спадкоємцями за законом спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] були: дружина спадкодавця [PERSON], дочка спадкодавця [PERSON], дочка спадкодавця [PERSON], яка померла 09 червня 2015 року та позивачка і онука - [PERSON] по праву представлення від імені її батька сина спадкодавця, [PERSON], який помер 09 травня 2007 року ( свідоцтво про смерть серії І-ОК № 088726). Факт їх родинних відносин зі спадкодавцем підтверджується свідоцтвами про народження позивачки та її батька серії І-БК № 285158 та ІІ-УР № 253217 ( а.с. 77, 78). [PERSON] відмовилася від своєї частки на користь [PERSON] ( а.с.22). [PERSON] спадщини після смерті батька не приймала. Таким чином позивачка є спадкоємицею за законом по праву представлення після смерті свого діда - [PERSON] на частку спадкового майна. Спадкове майно позивачка прийняла шляхом спільного проживання із спадкодавцем з 1996 року по день смерті за адресою: селище Іванків, вулиця Сергієнко, 10, Київської області, по праву представлення від імені її батька, [PERSON], який помер 09 травня 2007 року. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦКУ вона вважається такою, що прийняла спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт реєстрації підтверджується копією паспорту ( а.с.79) та довідкою Іванківської селищної ради № 386 від 27.01.2016 року ( а.с.11). Виходячи з положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 27 січня 2016 року після звернення (а.с.75)до [PERSON], приватного нотаріуса Іванківського районного нотаріального округу, з проханням видати свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їй частку спадкового майна, [PERSON] було відмовлено в цьому, оскільки на заявлене майно видані свідоцтва про право на спадщину доньці померлого (відповідачу [PERSON]), з урахуванням 1/2 частки від якої відмовилася дружина спадкодавця, [PERSON], що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.80). Відповідачка нотаріусу повідомила про наявність ще лише про одного спадкоємця [PERSON] У заяві від 17.11.2015 року вона нотаріусу повідомила, що інших спадкоємців, які претендують на спадщину ( а.с.37), а тому нотаріус і видав 17.11.2015 року свідоцтва про право на спадщину за законом №4254, 4255, 4256 на ім'я відповідача - [PERSON] ( а.с.46-49). Однак, відповідачка не мала права на спадкування частки спадщини, яка належить позивачу, як спадкоємцю по праву представлення, і таким чином порушила право на спадкування останньої. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1 та 2 ст.1220 ЦК України визначено, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 названої статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положеннями ст. 1266 ЦК України визначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Згідно до ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У судовому засіданні достовірно встановлено, що після смерті [PERSON] на спадкове майно претендували лише два спадкоємця ( позивачка за правом представлення після батька, відповідачка, як дочка спадкодавця, вони ж і прийняли спадщину, як і дружина спадкодавця, яка від своєї частки відмовилась на користь відповідачки. Згідно ч.2, 3 ст. 1275 ЦК «якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця». Наведені докази в своїй сукупності та взаємозвязку поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що свідоцтва про право на спадщину за законом видані на імя відповідача 17.11.2015 року №4254, 4255, 4256 на житловий будинок та земельні ділянки слід визнати недійсними. За ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В даному випадку функції державного реєстратора вчинені нотаріусом. Суд,

Outcome: approved