Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

05 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» моральної шкоди завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві під час виконання трудових обов`язків у розмірі 160 000,00 гривень. 28 листопада 2019 року [PERSON] подав заява про збільшення позовних вимог та залучення співвідповідча Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР», з якого просив стягнути моральну шкоду завдану внаслідок нещасного випадку на виробництві під час виконання трудових обов`язків у розмірі 160 000,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працював на підприємстві відповідача у період з 25.01.1982 по 19.09.2001 року та з 01.02.2005 по 05.01.2015 року на посаді плотника та монтера колії. Вказує, що 07 серпня 2014 року під час виконання трудових обов`язків із ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму у вигляді відриву голівки довгого суглобу. Вказує, що внаслідок нещасного випадку 09.12.2014 року йому вперше та безстроково встановлено 25% втрати професійної працездатності. Внаслідок нещасного випадку йому завдано моральну шкоду, яка полягає фізичних стражданнях, зміні його особистого життя, порушенні нормальних життєвих зв`язків, позбавленні в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання, оскільки не може нормально працювати правою рукою. Вважає, що саме Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» повинні відповідати за завдану моральну шкоду, оскільки нещасний випадок стався під час роботи позивача на даному підприємстві. Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено її розгляд з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року, розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою позивача. Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року, розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 27 січня 2020 року прийнято уточнену позовну заяву, призначено розгляд справи. Не погодившись із позовом представник відповідача Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» подав до суду відзив в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що на час настання з позивачем нещасного випадку останній не працював на підприємстві відповідача, оскільки останнього було звільнено з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» по переведенню у ТОВ «Шляхпостач КР» 30.09.2009 року та до виходу на пенсію позивач працював у даному підприємстві. Також зазначив, що факт роботи позивача [PERSON] , на час настання нещасного випадку, саме на підприємстві ТОВ «Шляхпостач КР» підтверджується також Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 25.08.2014, в якому вказано, що потерпілий [PERSON] є працівником даного підприємства. Не погодившись із позовом представник відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» подав до суду відзив в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що відсутня вина відповідача, безпідставно визначено розмір моральної шкоди. Позивач [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи за їх його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» надав відзив, в якому вказав, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Представник відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 223, 279 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справ за відсутності позивача, від якого є відповідна заява та відповідачів, які надали свої відзиви по позовної заяви. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленим наступне. Позивач [PERSON] з 01.02.2005 року по 30.09.2009 року, перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». 30.09.2009 року позивача звільнено з роботи з підприємства ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» у зв`язку з переведенням у ТОВ «Шляхпостач КР», п.5 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки останнього, копією заяви [PERSON] , копією наказу ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» за №166-к-1342 від 30.09.2009, довідкою ПрАТ «ЦГЗК» від 12.09.2019 року. (а.с. 6-9,38,39,40) Відповідно до акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1 від 28 серпня 2014 року, що затверджений директором ТОВ «Шляхпостач КР» Іцковським В .В. 29 серпня 2014 року, встановлено, що нещасний випадок стався з [PERSON] 07 серпня 2014 року о 10 годині 40 хвилин на підприємстві Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР», підприємством працівником якого є потерпілий вказано Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР». (а.с. 10-14). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10ААА №251661 від 09.12.2014 року, [PERSON] при первинному огляді встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом з 04.12.2014 року та безстроково. (а.с.15) Згідно ст.ст.15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців. Оскільки судом, встановлено, що на час настання з [PERSON] нещасного випадку, а саме 07 серпня 2014 року, останній не перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», останнє не повинно нести відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити стосовно вказаного відповідача а тому доводи Приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР», та йому заподіяні моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв`язку із отриманням професійних захворювань, що призвело до встановлення первинно 25% втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, яка встановлена безстроково, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР», тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 40 000 гривень. Доводи відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР», викладені у відзиві спростовані письмовими доказами, які досліджені судом та про які вказано вище. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial