Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

07.07.2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/4 частку житловий будинок, яка розташована за №75 по вул. Шмідта у місті Краматорську Донецької області в порядку набувальної давності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору дарування від 31.05.2006 року, ВСХ №240253, посвідченого нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] за №1-4954, [PERSON] була обдарована та набула власності на 3/4 частини будинку, розташованого в м.Краматорськ, вул. Шмідта, 75. Вказаний правочин було здійснено на підставі того, що дарувальник [PERSON] був володарем 3/4 частинами вказаного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.05.2006 року Першою Краматорською ДНК, №1-4650 та договору купівлі-продажу, посвідченого 26.01.1966 року тією ж нотаріальною конторою. Відповідно до Технічного паспорту, який був виданий Краматорським бюро технічної інвентаризації 15.05.2006 року, на момент укладення договору дарування, 3/4 частини вказаного вище будинку належали [PERSON], а 1/4 частини належали [PERSON], яка померла 06.05.1998 року і в права наслідування 1/4 частини вказаного домоволодіння ніхто не вступив на момент подачі позовної заяви. Таким чином, [PERSON] з моменту укладання договору дарування від 31.05.2006 року разом із належною їй часткою будинку, вона добросовісно, відкрито і безперервно, протягом 10 років користувалась чужим майно, тобто володіла 1/4 частиною будинку, сплачувала житлово-комунальні послуги, здійснювала ремонти та благоустрій будинку та території земельної ділянки, займалась садом та городом. Просить постановити рішення та визнати за нею право власності в порядку набувальної давності, на 1/4 частку житлового будинку за №75 по вул. Шмідта у місті Краматорську Донецької області, що залишилась після смерті [PERSON], яка померла 06.05.1998 року. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на підстави, викладені у позовній заяві і просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти того щоб за позивачкою визнали право власності за набувальною давністю. Вислухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи позивачки в обґрунтування та визнання позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст.47 Конституції України, ст.ст.39, 328, 344 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), відповідно до яких кожен має право на житло. Згідно ст.319 ЦК України - власність зобовязує. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно - через пять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України, про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО від 11.05.1998р. [PERSON] померла 06.05.1998 року. Відповідно до актового запису про смерть №976 від 19.04.2000р. [PERSON] померла 14.04.2000 року. Відповідно до договору дарування від 31.05.2006 року [PERSON] подарував [PERSON] 3/4 частки жилого будинку, що розташовані в м. Краматорську по вул. Шмідта, 75. Відповідно домової книги [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO], з 26.12.2006 року. Відповідно відповіді Державного нотаріуса [PERSON] від 30.07.2016р., після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №410/1998, за заявами на прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від [PERSON] та [PERSON] Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 20.07.2016р., [PERSON] (яка померла) є власником 1/4 частки жилого будинку за адресою: м. Краматорськ вул. Шмідта, 75 (договір купівлі-продажу, б/н, 26.01.1966р. реєстр. №433) та [PERSON] є власницею 3/4 частки жилого будинку за адресою: м. Краматорськ вул. Шмідта, 75 (договір дарування, ВСХ №240253, 31.05.2006р. реєстр. №1-4954). Таким чином, починаючи з 2006 року [PERSON] проживала в даному будинку, по даний час позивачка по справі добросовісно, відкрито та безперервно володіла житловим будинком за №75 по вул. Шмідта у місті Краматорську Донецької області і відповідно, в розумінні ст.344 ЦК України набула право власності на це майно в порядку набувальної давності. Також дані обставини підтвердили допитані в судвому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені позивачкою у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені нею письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У звязку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.11, 15, 16, 344 ЦК України,

Outcome: approved