Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

07.04.2016 р. позивач ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща Водиця» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості зі сплати за надані комунальні послуги в розмірі 9305,72 грн., та сплачений судовий збір. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом, позивач посилається на наступне. Так, на балансі ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» знаходиться житловий будинок [ADDRESS] . В квартирі [ADDRESS] зареєстрована і проживає відповідач [PERSON] . Квартира приватизована. Особовий рахунок № [NUMBER] вищевказаної квартири числиться за відповідачем. Згідно детального розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги та електроенергію за період з 01.01.2010 року по 30.04.2015 року, складеним відділом бухгалтерії ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» за власником особового рахунку № [NUMBER] , числиться заборгованість в розмірі 9 305, 72 грн. ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» неодноразово надсилались вимоги № 777 від 12.11.2014 року, № 878 від 24.07.2015 р., №242 від 09.03.2016 року на ім`я [PERSON] щодо сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги. Право надання житлово-комунальних послуг підтверджується укладеними ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» Договорами з постачальниками. Так, зокрема це Договір на постачання електричної енергії № 3271065, що іде як додаток 1 до додаткової угоди від 31.01.2011 року до договору від 19.12.1995 року, укладений з Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», Договір про умови поставки газу Балансоутримувачам № 2623 за регульованим тарифом № АЕ 299069 від 26.06.2015 року, укладений з Дочірнім підприємством «КиївГазЕнерджи», Договір на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 04274/1-5-07, укладений з Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», Договір №154-1898-3 від 03.08.1999 року на постачання теплової енергії у гарячій воді, укладений з Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго». Таким чином, розмір заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги та електроенергію складає 9305,72 грн. В зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 11.04.2016 р., відкрито провадження в цивільній справі за позовом Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща Водиця» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, та призначено справу до судового розгляду. 03.10.2016 р. до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності та заперечення на позовну заяву. 12.02.2018 р. до суду від представника позивача ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща Водиця» надійшла заява про зменьшення позовних вимог, відповідно до якої позивач уточнює розрахунок заборгованості за період з 01.01.2007 р. по 01.03.2016 р. та просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості зі сплати за надані комунальні послуги в сумі 7860,72 грн. та сплачений судовий збір. 27.09.2018 р. до суду від відповідача надійшов відзив на заяву про зменьшення позовних вимог. Відповідач просить застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за 2007-2009 роки, 2010 рік, 2011 рік. Жодних дій, які б свідчили про визнання боргу, відповідач не вчиняв. Заборгованість за період 2012-2016 роки відсутня. 04.10.2018 р. до суду від представника позивача ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща Водиця» надійшла відповідь на відзив, відповідно якої позивач вказує на те, що враховуючи платіжне доручення № Р24А153238110693168 від 14.02.2015 року про сплату відповідачем 720,00 грн. за комунальні послуги та платіжне доручення №Р24А158727138081171 від 15.03.2015 року про сплату відповідачем 725,00 грн. за комунальні послуги, ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» уточнив розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги, в тому числі і спожиту електроенергію за період з 01.01.2007 р.Заборгованість становить 7860, 72 грн. Своє користування житлово-комунальними послугами, наданими ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» [PERSON] на протязі періоду стягнення заборгованості підтверджувала частковою сплатою. 12.10..2018 р. до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 05.03.2019 р. справа за позовом Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща Водиця» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, надійшла в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник позивача ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща Водиця» в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. 21.09.2020 через канцелярію суду надіслав заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві та надані докази, а справу просить слухати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову. 20.11.2020 року подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи те, що нез`явлення відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши його доводи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.10.1994 р. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон). Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 №572 із змінами внесеними постановою КМУ від 24 січня 2006 р. №45, особа, яка отримує житлово-комунальні послуги, зобов`язана оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом. Частинами першою та другою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово комунальних послуг належать, зокрема: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником та проживає в квартирі [ADDRESS] . Таким чином, відповідач [PERSON] , як власник квартири, відповідно до вимог закону була зобов`язана своєчасно і в повному розмірі вносити плату за надані житлово-комунальні послуги. Судом також встановлено, що утримання та обслуговування будинку [ADDRESS] здійснювалось позивачем ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща Водиця». Як свідчать матеріали справи, для виконання вказаних завдань позивачем укладено ряд договорів з виробниками послуг, в тому числі: Договір на постачання електричної енергії № 3271065, що іде як додаток 1 до додаткової угоди від 31.01.2011 року до договору від 19.12.1995 року, укладений з Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», Договір про умови поставки газу Балансоутримувачам № 2623 за регульованим тарифом № АЕ 299069 від 26.06.2015 року, укладений з Дочірнім підприємством «КиївГазЕнерджи», Договір на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 04274/1-5-07, укладений з Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», Договір №154-1898-3 від 03.08.1999 року на постачання теплової енергії у гарячій воді, укладений з Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго». Звертаючись до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, позивач посилається на те, що відповідач зазначених вимог закону, які покладають на нього обов`язок своєчасно і в повному розмірі вносити плату за надані житлово-комунальні послуги, не дотримувався. Звертаючись до суду, позивач ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» посилається на те, що відповідач не виконувала обов`язки, щодо оплати коштів за комунальні послуги та електроенергію, в результаті чого, у неї утворилася заборгованість за житлово-комунальні послуги перед позивачем, розмір якої, з урахуванням уточнення, за період з 01.01.2007 р. по 01.03.2016 р. складє 7860,72 грн. 03.10.2016 р. відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, із посиланням на те, що заборгованість виникла у 2009 р., а позов поданий у 2016 р., тобто поза межами строків позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Проте, відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, з аналізу норм законодавства вбачається, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 0707.2020 року у справі № 712/8916/17, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг 07.04.2016 р. Позивачем не надано доказів, що відповідачем [PERSON] визнавався борг. При цьому, у позовній заяві позивач не обґрунтував поважності причин пропуску строку позовної давності, а також судом не встановлено наявності таких причин також. Відповідно до розрахунку заборгованість за житлово-комунальні послуги перед позивачем за період з 01.01.2007 р. по 01.03.2016 р. складє 7860,72 грн. З даного розрахунку вбачається, що заборгованість за період 2007-2009 р. становить 7253,20 грн. За даний період не надано розрахунку заборгованості. Оскільки подання позивачем заяви про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки. Позивач звернувся з позовом 07.04.2016 року та має право на стягнення заборгованості за період з березня 2013 року. Відповідно до розрахунку, заборгованість за період з 01 березня 2013 по 01 березня 2016 року відсутня. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За вказаних обставин, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги, оскільки вказаний строк позовної давності перерваний не був та позивач має право на стягнення заборгованості в межах строку позовної давності з 01.03.2013 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща Водиця» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed