Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

07.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Софіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 10 квітня 2003 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку розміром 5,38 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Тарасівської сільської ради, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 084353 від 06.11.2003 року та зареєстрованого за № 41. Спадщину після смерті [PERSON] по 1/2 частині зазначеної вище земельної ділянки прийняли позивач та його племінник, [PERSON]. Позивач свою частку оформив та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.08.2004 року № 1806. Після отримання зазначеного Свідоцтва, [PERSON] вирішив виділити в натурі свою частку земельної ділянки та 24.12.2004 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії МК № 034999, ставши власником земельної ділянки площею 2,6834 га на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2004 року № 1806. Проте, племінник позивача, [PERSON], не переоформив спадщину та не отримав державний акт, оскільки він помер 15 квітня 2004 року в сщ. Бандурка, Первомайського району, Миколаївської області, про що Софіївською сільською радою Первомайського району, Миколаївської області було складено відповідний актовий запис № 21. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину зазначеної вище земельної ділянки. Спадщину після смерті племінника прийняв позивач шляхом подачі відповідної заяви до Другої Первомайської ДНК. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки розміром 5,38 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Тарасівської сільської ради, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 084353 від 06.11.2003 року та зареєстрованого за № 41 (земельну ділянку площею 2,6938 га) позивачу було відмовлено, через те, що він не зміг надати належних документів для оформлення спадщини, а саме Витягу з ДЗК про земельну ділянку, про що була винесена постанова. Відповідно з даними, що містяться у публічній кадастровій карті, земельна ділянка, що належала [PERSON] не зареєстрована в ДЗК, а тому Витяг з ДЗК про земельну ділянку отримати не можливо. Також неможливо отримати Витяг з ДЗК на 1/2 частину цієї ділянки, що в натурі складає 2,6938 га, через ті самі причини. На даний час таку реєстрацію провести неможливо, оскільки власник ділянки помер та тому, що позивач вже виділив в натурі свою земельну ділянку, а отже земельна ділянка, що належала [PERSON] вже перестала існувати як єдине ціле, про що свідчить викопіювання з кадастрової карти. Згідно ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників власності (спільна часткова власність). Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 87 Земельного кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Згідно ч. 3 ст. 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Так, під час виділення в натурі частки позивача, право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 5,38 га припинилося, але у звязку з тим, що [PERSON] помер до отримання ним державного акту, земельна ділянка, що мала перейти йому в натурі залишилася незареєстрованою у ДЗК. У звязку з цим [PERSON] не має можливості оформити спадщину за земельну ділянку площею 2,6938 га, що залишилася після смерті його племінника, а тому єдиним правовим способом захисту його законних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є звернення до суду з позовом про визнання права власності на нього в порядку спадкування за законом після смерті, [PERSON], який помер 15 квітня 2004 року в сщ. Бандурка, Первомайського району, Миколаївської області. Представник позивача в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Від відповідача на адресу суду надійшов лист з проханням слухати справу за відсутності представника Соіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті його племінника [PERSON], який помер 15.04.2004 року в с-щі Бандурка, Первомайського р-ну, Миколаївської області. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить 1/2 частина земельної ділянки розміром 5,38 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Тарасівської сільської ради. Спадщину після смерті племінника прийняв позивач шляхом подачі відповідної заяви до Другої Первомайської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справ № 228/2016, інших заяв до держнотконтори не надходило. Належність спадкового майна спадкодавцю підтверджується матеріалами справи. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обовязковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Порядок та умови державної реєстрації передбачені тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом МЮ України № 7/5 від 7 лютого 2002 року з наступними змінами. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved