Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

05.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Миколаївської області, Головне управління Національної поліції України у Миколаївській області, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь , шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 60000 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що Заводським відділом поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області здійснювалось кримінальне провадження за № 12015150030002845. В ході розслідування 31.10.2015 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.12.2016 року його визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Апеляційним судом Миколаївської області 20.04.2017 року зазначений вирок скасовано, кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. У звязку з чим, були порушені його конституційні права та свободи незаконними діями органів досудового розслідування, оскільки фактично йому були заподіяні страждання внаслідок психологічного впливу при допитах слідчим та під час судових засідань, порушились та змінились у негативний бік життєві звязки, погіршились відносини з оточуючими, він був позбавлений можливості реалізації своїх звичок і бажань. Також порушено його нормальні життєві звязки, оскільки він значний проміжок часу повинен був витрачати на захист своїх прав проти неправомірного обвинувачення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник третьої особи прокуратури Миколаївської області [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, посилалась на те, що позивач перебував під слідством та судом з 31.10.2015 року по 20.04.2017 року, тому виходячи з засад розумності та справедливості, на користь [PERSON] підлягає відшкодуванню моральна шкода, виходячи з одного розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. При цьому, відповідно до п.5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Водночас, відповідно до п.3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 06.12.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2017 року, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн. Тому вважає, що відшкодуванню позивачу підлягає моральна шкода у розмірі 28266 грн. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заперечення, у яких посилався на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, та відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших субєктів. Крім того, позивачем не доведена наявність моральної шкоди, в чому саме вона полягає, а також обґрунтування саме такого розміру моральної шкоди, що суперечить вимогам законодавства України. Представник третьої особи Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заперечення, у яких посилаючись на те, що всупереч вимог ст.ст. 78, 80, 83 ЦПК України позивач не довів належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому моральної шкоди такими діями відповідача, на які б поширювалася дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду», також не надав доказів, за якими мав би право на відшкодування шкоди за загальними правилами цивільного судочинства. Окрім того, не зазначив у чому саме полягає ця шкода, не надав жодних доказів і не обґрунтував її розмір. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що Заводським відділом поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області здійснювалось кримінальне провадження за № 12015150030002845. В ході розслідування 31.10.2015 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.12.2016 року [PERSON] визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Апеляційним судом Миколаївської області 20.04.2017 року зазначений вирок скасовано, кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Згідно з ст..ст. 3, 56 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до вимог ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Згідно вимог ч.1, ч.2, ч.7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.2, ч.5, 6 ст.4, ч.2,3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи судом апеляційної інстанції за відсутністю в діях особи складу злочину. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до п.5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Таким чином, враховуючи те, що позивачу були заподіяні страждання внаслідок психологічного впливу при допитах слідчим та під час судових засідань, порушились та змінились у негативний бік життєві звязки, погіршились відносини з оточуючими, він був позбавлений можливості реалізації своїх звичок і бажань. Також порушено його нормальні життєві звязки, оскільки він значний проміжок часу повинен був витрачати на захист своїх прав проти неправомірного обвинувачення, при вирішенні питання про відшкодування [PERSON] моральної шкоди, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік», тобто 3723 грн., у звязку з чим мінімальний розмір моральної шкоди не може бути визначеним менше ніж у сумі 65773 грн. (3723 грн. х 17 місяців + 2482 грн. (сума за 20 днів). Враховуючи те, що позивач просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 60000 гривень, суд, не виходячи за межі позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 60000 гривень.

Outcome: approved