Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

04 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06 червня 2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №23. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Причинами розірвання шлюбу виявились: різниця характерів, відсутність взаємопорозуміння і довіри. Позивач та відповідач спільно не проживають п'ять років. Подальше спільше життя як подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивач [PERSON], у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог не заперечує, просить суд залишити їй прізвище [PERSON]. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, беручи до уваги заяву позивача, та відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 Сімейного кодексу України підлягає задоволенню. [PERSON] надав суду: копію свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER], виданий 22 січня 2008 року відділом РАЦС Софіївського РУЮ Дніпропетровської області(а.с.3), копію свідоцтва про народження сина [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданого 15 листопада 2004 року відділом РАЦС Софіївського РУЮ Дніпропетровської області(а.с.4). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо так як позивач не бажає проживати в даному шлюбі, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе, а шлюбні відносини припинені. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Крім того відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 235 ЦПК України, які на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем заявлено суду про залишення прізвища, яке вона отримала під час реєстрації шлюбу зпозивачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвища відповідача «[PERSON]».

Outcome: approved