Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

07.02.2020 року позивачка звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 13.07.2007 року, серії ВЕР № 334489, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної нотаріальної контори Коцюрбою Г.Г. успадкувала земельну ділянку площею 0,1529 га, яка складається з земельних ділянок: (ділянка № [NUMBER] площею 0,0414 га, використовується для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих на ній); (ділянка № [NUMBER] , площею 0,0857 га, та ділянка № [NUMBER] площею 0,0258 га, для ведення особистого селянського господарства) в [ADDRESS] . Зазначена земельна ділянка площею 0,1529 га належала матері позивачки на підставі приватної власності, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії II- КВ № 114515, виданого Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 08 серпня 1998 року. На підставі розробленої технічної документації позивачка здійснила державну реєстрацію земельної ділянки № [NUMBER] та [NUMBER]. Проте, Рішенням Державного кадастрового реєстратора Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області Іваненко О.І. № РВ-3201692122019 від 05.03.2019 року позивачці відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру земельної ділянки № 1, площею 0,0414 га, цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою 3222482401:01:004:0165. Площа співпадає на 57.9512%. З висновку ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 13.07.2015 року № 06-1.2/958 та схемою до нього, вбачається, що за результатами камеральних робіт, проведених на підставі відомостей, отриманих під час проведення польових вимірювань, було виявлено, що в Національній кадастровій системі відбувається накладення на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0414 га, що переходить у власність позивачки на підставі свідоцтва про право на спадщину, суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:01:004:0165, що належить [PERSON] та [PERSON] , що в подальшому унеможливить реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та присвоєння їй кадастрового номера. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.02.2020 року, отриманої адвокатом Гурневич Н.В., земельна ділянка з кадастровим номером 3222482401:01:004:0165 належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Зазначила, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] були подані недостовірні данні (лінійні розміри і координати ділянки), що не відповідають ні правовстановлюючому документу, ні реально використовуваній площі. Це привело до невідповідності даних у базі Держгеокадастру до правовстановлюючого документу і документації із землеустрою, яка стала підставою для формування ділянки. Площа, на якій відображене накладення на схемі, розробленої ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» знаходиться у її фактичному користуванні. Таким чином, її право на земельну ділянку, як спадкоємиці [PERSON] , порушено через зайняття відповідачами земельної ділянки на підставі Рішення Горенської сільської ради від 18.09.2008 року 20-тої сесії 5-го скликання та отримання державного акту на земельну ділянку, внесення даних до Державного земельного кадастру (зем.ділянка кадастровий номер 3222482401:01:004:0165), яка співпадає із земельною ділянкою, яка належала спадкодавцю [PERSON] на 57.9512%. Мирним шляхом питання щодо повернення земельної ділянки з відповідачами вирішити не вдалося, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. З огляду на викладене, посилаючись на правові норми, позивачка просила суд визнати незаконним та скасувати Рішення Горенської сільської ради від 18.09.2008 року 20-тої сесії 5-го скликання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам [PERSON] , [PERSON] , визнати недійсним Державний акт серії ЯИ № 210394 від 25.02.2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0726 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 3222482401:01:004:0165 та належить [PERSON] , [PERSON] , скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,0726 га, кадастровий номер 3222482401:01:004:0165, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] , [PERSON] . 11.02.2020 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.04.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні В судовому засіданні 27.08.2021 представник позивача та позивач з`явилися. Позовні вимоги підтримали з посиланням на обставини, які викладені в позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання 24.08.2021 з`явився. Проти позову заперечував, пояснив, що позивачкою не надано доказів накладення на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,0414 га, що переходить їй у власність, суміжної земельної ділянки, що належить Відповідачам та унеможливлює реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, також посилався на Акт Горенської сільської ради прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 11.02.2015 року, відповідно до змісту якого у присутності власників суміжних земельних ділянок межі земельної ділянки, які знаходяться в [ADDRESS] , в межах Горенської сільської ради, площею 0,0414 га, яка переходить у власність [PERSON] в натурі (на місцевості) були визначені та вказані землевласнику та власниця претензій щодо меж та конфігурації не мала. Також просить застосувати строк позовної давності, посилаючись на ту обставину, що з висновку КП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 13.07.2015 року позивачу стало відомо про порушення свого права на землю та починаючи з цього часу почався перебіг строку позовної давності. Представники Гостомельської селищної ради та Головного управління Держгеокадастру у Київської області в судове засідання 27.08.2021 не з`явились. Про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. В судовому засіданні 27.08.2021 було оголошено перерву до 28.08.2021 до 09год. 00 хв. В подальшому учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Судом встановлені та підтвердженні матеріалами справи наступні факти. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 13.07.2007 року, серії ВЕР № 334489, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної нотаріальної контори Коцюрбою Г.Г. позивачка успадкувала земельну ділянку площею 0,1529 га, яка складається з земельних ділянок: (ділянка № [NUMBER] площею 0,0414 га, використовується для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих на ній); (ділянка № [NUMBER] , площею 0,0857 га, та ділянка № [NUMBER] площею 0,0258 га, для ведення особистого селянського господарства) в [ADDRESS] . Земельна ділянка площею 0,1529 га належала матері позивачки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії II- КВ № 114515, виданого Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 08 серпня 1998 року. Після отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачка почала процедуру належного оформлення права власності на землю, в зв`язку з чим замовила в ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). На підставі розробленої технічної документації земельній ділянці № [NUMBER] , площею 0.0857га, присвоєний кадастровий номер 3222482401:01:004:5087, земельній ділянці № [NUMBER] , площею 0.0258, присвоєний кадастровий номер 3222482401:01:004:5086. Рішенням Державного кадастрового реєстратора Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області Іваненко О.І. № РВ-3201692122019 від 05.03.2019 року відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру земельної ділянки № 1, площею 0,0414 га, з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою 3222482401:01:004:0165. Площа співпадає на 57.9512%. З висновку ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 13.07.2015 року № 06-1.2/958 та схемою до нього, вбачається, що за результатами камеральних робіт, проведених на підставі відомостей, отриманих під час проведення польових вимірювань, було виявлено, що в Національній кадастровій системі відбувається накладення на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0414 га, що переходить позивачу у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину, суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:01:004:0165, що належить [PERSON] та [PERSON] , що в подальшому унеможливить реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 210394 від 25.02.2010 року, власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:004:0165 загальною площею 0,0726 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд є [PERSON] , [PERSON] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.02.2020 року, отриманої адвокатом Гурневич Н.В., земельна ділянка з кадастровим номером 3222482401:01:004:0165 належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Зі схеми накладення суміжних земельних ділянок, розробленої ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» вбачається, що до складу земельної ділянки Відповідачів, включена частина земельної ділянки, площею 0.0240 га яка належала матері позивачки на праві власності. Тобто при загальній площі земельної ділянки 0,0414 га, в зв`язку з накладкою площа спадкової земельної ділянки зменшилась на 0.0240 га. На адвокатський запит за вих. № 27/12/19 від 27.12.2019 року Горенською сільською радою Києво-Святошинського району надано копію Рішення від 06.09.2007 року 13-тої сесії 5-го яким прийнято рішення надати [PERSON] , [PERSON] дозвіл на складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 0,0726 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] (забудовані землі) та земельну ділянку загальною площею 0,0803 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] із земель запасу Горенської сільської ради. На адвокатський запит за вих. № 23/12/19 від 23.12.2019 року Горенською сільською радою Києво-Святошинського району надано копію Рішення від 18.09.2008 року 20-тої сесії 5-го скликання, з якого вбачається, що сесія вирішила 1) затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам [PERSON] , [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] , площею 0,0726 га та для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] , площею 0,0803 га; 2) передати громадянам України [PERSON] , [PERSON] безоплатно у спільну власність земельну ділянку для обслуговування та будівництва житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] , площею 0,0726 га та для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] , площею 0,0803 га. З листа ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 13.07.2015 року № 06-1.2/958 вбачається, що за результатами камеральних робіт, проведених на підставі відомостей, отриманих під час проведення польових вимірювань, було виявлено, що в Національній кадастровій системі відбувається накладення на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0414 га, що переходить мені у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину, суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:01:004:0165, що належить [PERSON] та [PERSON] , що в подальшому унеможливить реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та присвоєння їй кадастрового номера. З плану накладення земельних ділянок, порівняльного плану меж земельних ділянок та ортофотоплану земельних ділянок (геодезична зйомка), яка проведена інженером-геодезистом [PERSON] та наявна в матеріалах справи, вбачається, що до земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:01:004:0165, що належить [PERSON] та [PERSON] включена частина земельної ділянки, якою користується та яка належить на підставі свідоцтва про право на спадщину позивачці. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача, який посилається на Акт Горенської сільської ради прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 11.02.2015 року з огляду на наступне. Так, з акту Горенської сільської ради прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 11.02.2015 року, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що межі земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] в межах Горенської сільської ради, площею 0,0414 га, яка переходить у власність [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії II-КВ 114515, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 327 від 8 серпня 1998 року, в натурі (на місцевості) були визначені та вказані землевласнику, але межовими знаками встановленого зразка не закріплені, оскільки збігаються з парканом. Тобто склався порядок користування земельними ділянками відповідно до встановленого паркану. Зазначена обставина Сторонами не заперечується, спір щодо усунення порушення права володіння та користування земельними ділянками відсутній. З акту Горенської сільської ради прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 18.09.2017 року, наявного в матеріалах справи вбачається, що межі земельної ділянки, яка знаходиться по [ADDRESS] , площею 0,0536 га, що перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 210394 від 25.01.2010 року, в натурі (на місцевості) були визначені та вказані землевласнику і закріплені межовими знаками встановленого зразка. Проте, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 210394 від 25.01.2010 року, що перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] зазначена площа земельної ділянки 0,0726 га. Тобто площа земельної ділянки, яка зазначена у акті Горенської сільської ради прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 18.09.2017 року не збігається з площею, зазначеною у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 210394 від 25.01.2010 року, що перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 20.03.2019 року у справі №350/67/15-ц залишила незмінною викладену раніше позицію ВС, що підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. У Постанові Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 545/1149/17, провадження № 14-730цс19 зазначено, що аналіз норм земельного законодавства та Інструкціії про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17 свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18). Враховуючи помилки та розбіжності при складанні Актів Горенською сільською радою прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 11.02.2015 року та від 18.09.2017 року, а також враховуючи практику Великої Палати Верховного Суду України посилання відповідача на ту обставину,що своїм підписом позивачка не мала претензій до існуючих меж не заслуговує на увагу суду, оскільки погодження меж земельної ділянки є лише допоміжною стадією приватизації земельної ділянки, та крім того Сторони в акті від 11.02.2015 року своїми підписами погодили межі відповідно до паркану, а в Акті від 18.09.2017 року площа земельної ділянки Відповідачів зазначена менша, ніж у їх Державному акті на право власності на земельну ділянку. Також не підлягає до задоволення клопотання представника відповідача щодо застосування строків позовної давності. 05.03.2019 року Рішенням Державного кадастрового реєстратора Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області Іваненко О.І. № РВ-3201692122019 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а тому 05.03.2019 року позивачка довідалася про порушення свого права на землю. Крім того, матеріалами справи встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії II- КВ № 114515, виданого Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 08 серпня 1998 року спірна земельна ділянка площею 0,0414 га, позначена у Державному акті під № 1 належить на праві приватної власності з 1998 року [PERSON] . Між сторонами склався порядок користування земельною ділянкою, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Коцюрбою Г.Г., позивачка успадкувала спірну земельну ділянку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України, передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Право власності- це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Згідно частини 1 статті 317 Цивільного Кодексу України (Далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За частиною 1 статті 318 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частини 1 статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Способи захисту порушеного права визначаються статтею 16 ЦК України або іншим законом тощо. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і оста точність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Аналогічна позиція виладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.07.2020 у справі №686/16196/15-ц, провадження № 61-42070 св 18. Оскільки позивачка позбавлена права розпоряджатись спадковою земельною ділянкою, яке полягає у неможливості її реєстрації та отриманні правовстановлюючих документів відповідне правопорушення існує а тому до зазначених відносин позовна давність не застосовується. Згідно із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Встановлено, що позивачка виконала усі необхідні процедури для набуття прав спадкоємиці, отримала свідоцтва про право на спадщину на майно, але земельна ділянка площею 0,0414 га не може бути оформлена у зв`язку з накладенням на неї іншої земельної ділянки, право власності на яку зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Горенської сільської ради від 18.09.2008 року 20-тої сесії 5-го скликання. Факт накладення вказаних вище земельних ділянок визнається сторонами, а також підтверджується технічною документацією на вказану земельну ділянку, виготовлену на замовлення позивачки; рішенням Державного кадастрового реєстратора Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області Іваненко О.І. № РВ-3201692122019 від 05.03.2019 року; висновком ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 13.07.2015 року № 06-1.2/958 та схемою до нього; листом ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 13.07.2015 року № 06-1.2/958; планом накладення земельних ділянок, порівняльного плану меж земельних ділянок та ортофотоплану земельних ділянок (геодезична зйомка), яка проведена інженером-геодезистом [PERSON] . Положеннями статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За положеннями статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Статті 116, 118 ЗК України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади. Також стаття 12 ЗК України містить перелік повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин. Вказана стаття не містить повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів щодо припинення права власності чи користування земельною ділянкою, а отже прийняття рішення про передачу такої земельної ділянки у власність [PERSON] та [PERSON] було незаконне. Згідно із частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визначення недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Стаття 155 ЗК України зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з п. «г» ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом 50 рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у праві «Щокін проти України» (Заяви №23759/03 та № 37943/06) визначено, що вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а також передбачено, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом». Вираз «на умовах передбачених законом» найперше вимагає, щоб відповідний захід мав певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка крім того, зможе передбачити його наслідки для себе ( пункт 155 рішення ЄСПЛ від 29.04.2003 у справі «Полторацький проти України»). У відповідності до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 01.07.2015 № 6-319цс15, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. З врахуванням викладених обставин вбачається, що права позивача порушені в результаті того, що Горенською сільською радою рішенням від 18.09.2008 року 20-тої сесії 5-го скликання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в порушення вимог ст.17 Земельного кодексу України, незаконно передала у власність земельну ділянку, яка вже знаходилась у приватній власності [PERSON] , в результаті чого відповідачі незаконно отримали у власність земельну ділянку та провели реєстрацію такого права власності. При таких обставинах, враховуючи те, що рішення Горенської сільської ради від 18.09.2008 року 20-тої сесії 5-го скликання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок призвело до перетину земельних ділянок, та порушує право власності позивача на її земельну ділянку, а тому воно є незаконним та підлягає скасуванню. Оскільки державний акт на ім`я відповідачів виданий на підставі рішення Горенської сільської ради від 18.09.2008 року 20-тої сесії 5-го скликання, яке суд скасовує, тому державний акт серії ЯИ № 210394 від 25.02.2010 року, виданий Горенською сільською радою на ім`я [PERSON] , [PERSON] який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011094700532 є недійсним. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). При таких обставинах, оскільки при проведенні реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] , [PERSON] були порушенні права позивача, як первинного користувача земельної ділянки, тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved