Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

06 січня 2021 року до Берегівського районного суду Закарпатської області звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача виконавчий комітет Берегівської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг, третя особа без самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача служба у справах дітей Берегівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 23 квітня 2013 року, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За зверненням позивача до виконавчого комітету Берегівської міської ради в особі ЦНАП йому було видано довідку № 5539 від 28.12.2020 року про зареєстрованих осіб у вищевказаній квартирі, в якій зазначено, що у квартирі, яка належить позивачу зареєстровані відповідачі. Про реєстрацію вказаних осіб позивачу стало відомо з моменту отримання згаданої довідки. Крім цього, позивач вказує, що 22.11.2013 року Берегівською міською радою йому було видано довідку про склад сім`ї, де зазначено, що у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано лише одну особу - його як уповноваженого власника квартири. Позивач зазначає, що згоду на реєстрацію відповідачів у належній йому квартирі він не надавав, вони не є членами його сім`ї, йому невідомі, з 23 квітня 2013 року у вказаній квартирі не проживають, а тому здійснюють перешкоди у користуванні та розпорядженні належному йому майні. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 40). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання безповажно не з`явились, про місце, дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 35-36, 43-44, 54-55). Відзив на позовну заяву не подали. Представники третіх осіб на стороні позивача Берегівської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг та органу опіки і піклування Берегівської міської ради в судове засідання не з`явилися, представником третьої особи на стороні позивача Берегівської міської ради в особі ЦНАП було подано заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 39,49, 58). Отже, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 22.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 18-19). Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.02.2021 року замінено третю особу без самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача із служби у справах дітей Берегівської міської ради на орган опіки і піклування Берегівської міської ради та закрито підготовче засідання і справу призначено до розгляду по суті (а.с. 32-34). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Згідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджаннясвоїммайном. Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 2624, [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (а.с. 9). Вказаний факт підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10). Згідно довідки від 22.11.2013 року, виданої державним реєстратором Берегівської міської ради зареєстрованим у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , значиться [PERSON] , [INFO] як уповноважений власник (а.с. 12). Згідно довідки № 5539 від 28.12.2020 року, виданої ЦНАП виконавчого комітету Берегівської міської ради зареєстрованими у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , значаться: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно до висновку органу опіки і піклування Берегівської міської ради від 13.04.2021 року, який видано на підставі відомостей, отриманих в результаті обстеження умов проживання батьків, а також інших документів, які стосуються справи, встановлено наступне. Громадянка [PERSON] , [INFO] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Службою у справах дітей проводилось обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , 2010 року народження саме з цієї адреси. Мати дитини [PERSON] Берегівським районним судом Закарпатської області від 29.05.2015 року позбавлена батьківських прав щодо [PERSON] . У 2016 році [PERSON] мешканка [ADDRESS] , Берегівським районним судом Закарпатської області від 04.04.2016 року позбавлена батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Цивільним кодексом України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження своїм майном, вимагати усунення перешкод. У даному випадку [PERSON] не є наймачем або власником квартири, в якій вона разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] зареєстрована. Враховуючи рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 13.04.2021 року (протокол № 5), орган опіки і піклування виносить вирішення даного питання на розсуд суду (а.с. 61-62). Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачі суду не подали. Згідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] не є наймачами або власниками вказаної квартири та добровільно не знялись із реєстрації місця проживання, чим порушують права власника, тому позов є підставним і підлягає задоволенню.

Outcome: approved