Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

05 травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну частку (пай), площею 4,31 умовних кадастрових гектари, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER], виданим на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 20 березня 1996 року №86. Спадкоємцями батька є він та його рідний брат, [PERSON]. Останній [INFO] помер. Зазначає, що фактично прийняв спадщину після батька, однак оформити її не має можливості у зв'язку з втратою сертифіката на право на земельну частку (пай). Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер [INFO], право власності на земельну частку (пай), площею 4,31 умовних кадастрових гектари, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала в колективній власності АТЗТ «Сула», посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 20 березня 1996 року №86, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 18). Представник позивача за довіреністю, [PERSON], подала заяву про уточнення площі земельної ділянки та зменшення розміру позовних вимог, просила визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька, [PERSON], право власності на 1/2 частину земельної частки (паю), площею 4,31 умовних кадастрових гектари, яка перебувала в колективній власності АТЗТ «Сула», посвідченої сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 20 березня 1996 року №86, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER]. Крім того, представник позивача просила розглянути справу без її участі (а. с. 31). Представник відповідача - Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 31). Представник третьої особи - Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Державний нотаріус [PERSON] надіслала листа про розгляд справи без її участі (а. с. 20, 27). У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO], слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що батьком позивача [PERSON] був [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 5) Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер[INFO] (а. с. 7). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 21 березня 1996 року, виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 20 березня 1996 року №86, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER], [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Сула», розміром 4,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 8). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Верхосульської сільської ради від 26 квітня 2016 року №256, [PERSON], який помер [INFO], постійно до дня смерті проживав у [ADDRESS]. За останнім значиться земельна ділянка, розташована на території Верхосулької сільської ради, посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим на підставі рішення Білопільської райдержадміністрації від 20 березня 1996 року №86. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Верхосульської сільської ради не посвідчувався. Спадкоємцями останнього є діти: [PERSON] та [PERSON] - позивач у справі, які після смерті батька користувалися спадковим майном та розпоряджалися речами, зберігали сертифікат на право на земельну частку (пай) (а. с. 10). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 19 травня 2016 року спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заведена (а. с. 21). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що в порядку, передбаченому ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на момент виникнення правовідносин щодо прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON], позивач, [PERSON] та його рідний брат, [PERSON], фактично прийняли спадщину. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 30 травня 2016 року спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заведена (а. с. 28). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями [PERSON] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а. с. 29). Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на 1/2 частину земельної частки (паю), площею 4,31 умовних кадастрових гектари, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 21 березня 1996 року, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER], в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер [INFO], однак, він позбавлений можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з втратою сертифікату на право на земельну частку (пай). Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved