Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

05 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на\~її користь\~на утримання\~малолітнього сина\~[PERSON],\~[INFO],\~у твердій\~грошовій сумі\~в розмірі\~2000\~гривень щомісячно,\~до досягнення\~дитиною повноліття\~та аліменти\~на її\~утримання в\~розмірі 1000\~гривень щомісячно\~та до\~досягнення сином\~трьох років. Позовні вимоги мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 17 серпня 2017 року. Від даного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. З липня 2018 року позивач не проживає з відповідачем, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає разом з позивачем і остання несе всі обовязки щодо виховання і утримання дитини самостійно. Відповідач дитину не провідує, не цікавиться його розвитком та здоровям, ніякої матеріальної допомоги не надає. Відповідач ухиляється від виконання свого обовязку щодо утримання дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини сторонами не досягнуто. Коштів які отримує позивач не достатньо для забезпечення дитини, а тому виникають труднощі щодо утримання дитини та її повного матеріального забезпечення. Крім того, позивач хворіє і тому чимало коштів витрачає на своє лікування, оскільки являється інвалідом ІІ групи з дитинства. На даний час позивач не працює, так-як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею три річного віку, а відповідач ухиляється від її утримання. Відповідач працював на заводі «Флекстронікс», але 07.11.2018 року був звільнений і на даний час працює за кордоном, а отже має нерегулярний мінливий дохід, інших неповнолітніх дітей немає, батьки також не перебувають на його утриманні. З огляду на це позивач просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи судом повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності де зазначив, що позовні вимоги визнає частково, не заперечує щодо стягнення з нього на користь позивача аліментів в розмірі 2000 гривень на утримання дитини. Щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини заперечував, посилаючись на те, що немає змоги сплачувати аліменти на утримання дружини. В подальшому 26.03.2019 року відповідач подав заяву в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів, як на утримання дитини, так і на утримання дружини. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст.\~12,\~13,\~44,\~76-82\~ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено,\~що шлюб\~між позивачем\~та відповідачем\~17.08.2017\~року зареєстровано\~шлюб у\~Мукачівському міському\~відділі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Закарпатській\~області,\~актовий запис\~№ 330\~(а.с.6). Встановлено та підтверджується документально, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні матері та проживає разом з нею (а.с.7, 8). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (-ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2\~ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із\~ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до ч. 1\~ст. 184 СК України\~і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач працював в ТОВ Завод «Флекстронікс» і згідно наказу № 4973-ОС від 07.11.2018 року був звільнений за ст..38 КЗпП України (за власним бажанням) (а.с.11). При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого\~Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2019 рік», який на період з 01 січня по 30 червня 2019 року становить: для дитини віком до 6 років 1626 гpивень. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»\~частину другу ст.182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв'язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи позицію позивача, так і визнання позову відповідачем в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини, а також те, що відповідач є працездатним, здоровим чоловіком, на утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб немає, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання дитини необхідно стягнути аліменти в розмірі 2000 гривень щомісячно, саме на ту суму, яку визнає відповідач. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, суд констатує наступне: Згідно з ч. 2\~ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Статтею 81\~ЦПК Українивстановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно ч. 2, 4\~ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.\~ На підтвердження доводів про платоспроможність відповідача, позивачем надано копії квитанцій про отримання нею грошових переказів від відповідача (а.с.40, 42, 44). Інших доказів фінансової спроможності відповідача, наявності в нього майна і т.д. суду не надано. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що\~\~аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти)\~має\~непрацездатна особа,\~яка\~\~не забезпечена\~прожитковим мінімумом. З матеріалів справи вбачається, що позивач являється інвалідом ІІ групи з дитинства (а.с.12-13). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Однак, позивачем не надано суду доказів того, що її місячний дохід нижчий від\~прожиткового мінімуму, встановленого Законом, а отже вимога про стягнення з відповідача аліментів на її утримання не підлягає до задоволення. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц. На підставі ч. 1\~ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами\~ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Частиною 6 статті 141\~ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial