Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

05.02.2018 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідачі) про визнання її такою, що втратила право користуватися житловим будинком [ADDRESS], який є його приватною власністю. В обґрунтування позову вказала, що після одруження з відповідачем проживали у житловому будинку, що належить йому на праві власності. Сім'я розпалася, шлюб розірвано. Відповідач вибула з його житлового будинку і з листопада 2013 року в ньому не проживає, проте в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, що змусило його звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив відносно заочного розгляду справи Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без її участі не надсилала, про причини неявки суд не повідомила. Із письмової згоди позивача суд ухвалив заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON], позивачу по справі, що підтверджується даними Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 17.05.2005 року Перерослівською сільською радою Білогірського району Хмельницької області на підставі рішення виконавчого комітету Перерослівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області №5 від 24.02.2005 року (а.с.8) та даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №123255222, сформованої суддею Білогірського районного суду Хмельницької області Бараболею Н.С. З листопада 2013 року відповідач у житловому будинку позивача не проживає, проте продовжує бути зареєстрованою за вказаною адресою. Вказані обставини підтверджені актом про встановлення факту не проживання гр. [PERSON] за місцем реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власника на користування своєю власністю в повному обсязі передбачено і ст. 150 ЖК Української РСР, якою встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.107 цього Кодексу у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення у тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користуватися цим жилим приміщенням з дня вибуття. Статтями 72, 108 ЖК встановлено, що визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням провадиться в судовому порядку. Відповідач вибув із житлового будинку позивача на постійне проживання до іншого населеного пункту, не користуються житловим приміщенням позивача більше року, докази того, що між відповідачем та позивачем є інша домовленість про користування житлом, чи про поважність причин не проживання в житловому приміщенні позивача більше одного року відсутні. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]. На підставі наведеного,

Outcome: approved