Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

06 листопада 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк» або позивач) звернувсь до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 23 березня 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] (далі - відповідач) було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Крім того, посилається на те, що цим договором було передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків та пені за користування кредитом та інших витрат, а відповідно до п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), з якими як зазначає позивач, відповідач ознайомлений, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Оскільки станом на 22 жовтня 2018 у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 11564,90 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 2007,45 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 4550,34 грн.; заборгованість за пенею- 3980,21 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 526,90 грн., то позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та 1762 грн. витрат по оплаті судового збору. Ухвалою суду від 19 листопада 2018 відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача в судове засідання не з'явився, разом з позовною заявою подано заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про надходження позовної заяви та відкриття провадження у справі в порядку статті 128 ЦПК України (пункт 1 частина восьма) відзиву на позов не надіслав. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 23 березня 2016 року між сторонами укладено кредитний договір, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с.7). Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частинами першою-третьою статті 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Виходячи з вимог частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною другою статті 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Відповідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до пункту 1.1.7.11 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк (а.с.15). Відповідачем не надано доказів про те, що дія вищевказаного кредитного договору за його ініціативою та у спосіб передбачений пунктом 1.1.7.11 Умов була припинена, тому суд вважає, що кредитний договір від 23.03.2016, укладений між сторонами, діє з часу його укладення й по термін дії виданої кредитної картки, тобто до 22 жовтня 2018 року. Вищевказаними Умовами передбачено, що за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З розрахунку позивача вбачається, що після укладення договору, відповідач користувався кредитними коштами, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість по тілу кредиту в сумі 2007,45 грн. (а.с.5-6). Отже вказану заборгованість по тілу кредиту слід стягнути з відповідача. З розміром процентів, нарахованих позивачем за кредитним договором станом на 22 жовтня 2018 року у сумі 4550,34 грн., суд погоджується і вважає його обґрунтованим і таким, що відповідає умовам вказаного договору, оскільки нарахування процентів за вказаним договором здійснювалося за формулою, яка діяла станом на дату підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Отже, в цій частині позов також підлягає задоволенню. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, суд погоджується з тим, що позивач має право на стягнення відповідача вказаних штрафних санкцій. Водночас визначений у розрахунку розмір штрафу 500 грн. (фіксована частина) та 526,90 грн. (процентна складова), зважаючи на встановлений в ході судового розгляду розмір заборгованості за кредитним договором, який становить загалом 6557,79 грн. (2007,45 грн. + 4550,34 грн.), суд вважає необґрунтованим і приходить до висновку про необхідність стягнення його у загальному розмірі 827,89 грн. (500 грн. + (6557,79 грн. х 5%). Водночас суд не може задовольнити вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за пенею в сумі 3980,21 грн. з огляду на наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 № 6-2003цс15. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Неустойка є видом забезпечення виконання зобов'язань (частина перша статті 546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобов'язання (стаття 611 ЦК України). Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення пені, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними. Отже, загальна сума заборгованості станом на 22 жовтня 2018 року, з урахування тіла кредиту, процентів та штрафів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 23.03.2016, становить 7385,68 грн. (2007,45 грн. за тілом кредиту + 4550,34 грн. за процентами + 827,89 грн. за штрафами). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 63,9 %, то з відповідача у відповідності до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий пропорційно до задоволених вимог в сумі 1125,92 грн. На підставі викладеного та відповідно до статей 3, 509, 526, 527, 530, 551, 554, 651, 654, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial