Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

07.08.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк»звернулось із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Змінивши в процесі розгляду справи предмет позову, банк просив стягнути з [PERSON]загальну суму боргу за кредитним договором у розмірі 249\~594, 50 грн. В обгрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 30.05.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №660/47-514, за яким банк надав відповідачеві грошові кошти у розмірі 60\~000,00 доларів США строком до 29.05.2017 року зі сплатою за користування ним 13,00% річних. В звязку із порушенням відповідачем умов кредитного договору, виникла заборгованість. Окрім того, банк просив присудити на свою користь понесені судові витрати. Представник позивача за довіреністю в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, поряд із тим, в порушення ст. 81 ЦПК України жодних доказів в обгрунтування своїх заперечень не надав. При цьому, суд враховує, що справа розглядається судом час за клопотанням сторін, які неодноразово намагались врегулювати спір тривалий час, відповідач в процесі розгляду справи визнала, що уклала спірний договір із банком, була обізнана із його умовами, має заборгованість перед банком, неодноразово в процесі розгляду справи здійснювала її часткове погашення, залишок заборгованості згідно розміру позовних вимог не спростувала. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що за договором №660/47-514 від 13.05.2007 року АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») надало [PERSON] кредитні кошти в сумі 60\~000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості 29.05.2017 року, зі сплатою 13,00% річних за користування ним. Пунктом 4.2 договору кредиту встановлено, що у разі допущення прострочення позичальником строків погашення кредиту та/або сплати процентів, визначених п.п 1.3., 4.3.6 договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 1% в національній валюті несвоєчасно суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ у період невиконання зобовязань за цим договором. За п. 4.3. кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п.п.3.3.2.-3.3.6., 3.3.8-3.3.15 цього договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 25 відсотків від суми визначеної п.1.1 цього Договору, за кожний випадок. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК України). Зобовязання припиняються на підставах, встановлених договором або законом (ч.2 ст. 598 ЦК України). За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549). Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в 1 рік. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має бути виконане відповідачем належним чином відповідно до договору та актів цивільного законодавства. В процесі розгляду справи відповідач визнала, що уклала спірний договір 660/47-514 від 30.05.2007 року із банком, була обізнана із його умовами, частково виконувала умови договору. Виконання договору було забезпечено укладенням сторонами договору іпотеки 01.06.2007 року. Станом на 31.01.2018 року наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається із: -заборгованість за кредитом 238\~949, 53 грн.; -заборгованість за відсотками 20, 92 грн.; -пеня за несвоєчасне повернення кредиту 6\~746, 85 грн.; -пеня за несвоєчасне повернення відсотків 9, 13 грн.; Розрахунок наданий позивачем зроблений фахово, відповідачем не спростований. Враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має бути виконане відповідачем належним чином відповідно до договору та актів цивільного законодавства, заборгованість по кредитному зобовязанню підлягає стягненню з відповідача у розмірі 245\~726, 43грн. Частково задовольняючи позовні вимоги банку, суд відмовляє, однак у позові в частині стягнення інфляційних витрат за спірним договором (інфляційні витрат за кредитом - 3\~863, 59 грн. та за відсотками 4,48 грн.) з [PERSON], виходячи з наступного: Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Зазначене узгоджується із постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі №6-771цс15. Судові витрати на оплату судового збору у розмірі, документально підтвердженому позивачем підлягають присудженню на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial