Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

06.03.2020 представник [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що позивач в серпні 2019 року отримав від Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві дві постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення аліментів, а саме отримано за підписом старшого державного виконавця Браташова А.В. постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2019 ВП № 59706205 - виконавчий лист № 2/756/4525/14 від 02.08.2019 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Розмір аліментів встановлений відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23.12.2014 (справа № 756/1368/14-ц). Відповідно до отриманого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.10.2019, сума заборгованості з 18.08.2014 по 28.11.2016 становить 39 460,20 грн. Отримано за підписом головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2019 ВП № 59706268 - виконавчий лист № 2/756/4525/14 від 02.08.2019 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1500 грн., починаючи 18.08.2014 і до досягнення ним повноліття. Розмір аліментів встановлений відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23.12.2014 (справа № 756/1368/14-ц). Відповідно до отриманого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.09.2019, сума заборгованості з серпня 2014 року по серпень 2019 року становить 91 250,00 грн. Загальна сума заборгованості по двом виконавчим провадженням становить 130 710,20 (сто тридцять тисяч сімсот дев`ять грн. 20 коп.) гривень. Позивач звернувся до старшого державного виконавця Браташова А.В. та до головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. з приводу невідповідності розміру заборгованості та на підтвердження своїх слів надав копії квитанції про оплату вказаних аліментів, починаючи з листопада 2014 року та просив врахувати суми оплат, які зазначені в квитанціях. Незважаючи на зазначене вище, старший державний виконавець Браташов А.В. та головний державний виконавець Ярмоленко К.О. не врахували вказані квитанції як сплату аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам від 04.10.2019 та від 20.09.2019, посилаючись на те, що стягувач [PERSON] категорично не визнає отримані платежі як сплату аліментів, які позивач сплачував весь цей час добровільно відповідно до рішення суду. Позивач зазначає, що весь час він в добровільному порядку за домовленістю із відповідачем, починаючи з 2014 року та по 28.11.2016 на користь відповідача - [PERSON] сплачував аліменти у розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років, та починаючи з 2014 року на користь відповідача - [PERSON] сплачував аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн., починаючи з 18.08.2014 і сплачує відповідно до рішення суду - до досягнення ним повноліття. Сплата аліментів здійснювалась шляхом поповнення особистого карткового рахунку відповідача відповідними сумами кожного місяця. При цьому зауважень та претензій щодо оплати аліментів від відповідача упродовж 5 (п`яти) років не надходило, що також підтверджується тим, що відповідачем упродовж 5 (п`яти) років не подавалось виконавчих листів на примусове виконання. Позивач зазначає, що між ним та відповідачем немає жодних стосунків, спілкування відбувається дуже рідко та інших домовленостей, крім того, що він за рішенням суду виплачує аліменти, між сторонами немає, а тому твердження відповідача про те, що вказані суми від позивача, які він сплачував кожного місяця «є просто інша допомога», не відповідає дійсності. Позивач вважає, що відповідач зловживає своїми правами, не визнаючи отримані платежі такими, як сплата аліментів. Позивач вважає, що якщо відповідач потребувала додаткового фінансування, то в добровільному порядку могла б звернутись до нього для вирішення цього питання, однак, при рідкому спілкуванні завжди зазначає, що нічого від позивача не потребує. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду, оскільки, вважає, що його права порушені, а тому просить суд визнати здійснені [PERSON] на користь [PERSON] платежі на загальні суми 39 460,20 грн. та 91250,00 грн. сплатою аліментів на користь відповідача на її утримання та на утримання дитини відповідно, та визнати, що позивач не має заборгованості з їх сплати. Ухвалою судді від 08.09.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати останню за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи. Ухвалою від 03.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки відповідач паро дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, а позивач і представник позивача не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази і показання свідків [PERSON] , [PERSON] в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно вимог ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. У ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. Отже, порядок виконання рішення суду, передбачений ст. 71 згаданого Закону, відповідно до ч. 8 якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Судом встановлено, що в Оболонському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебувають два виконавчих провадження: - № 59706205 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/756/4525/14, виданого Оболонським районним судом м. Києва щодо виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років; - № [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/756/4525/14, виданого Оболонським районним судом м. Києва щодо виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 18.08.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.10.2019 в межах виконавчого провадження № 59706205, станом на 30.09.2019, заборгованість [PERSON] становить 39460,20 грн. Із розрахунку заборгованості по аліментам від 20.09.2019 вбачається, що в межах виконавчого провадження № 59706268, станом на 20.09.2019, заборгованість [PERSON] становить 91250,00 грн.. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В судовому засіданні допитані як свідки [PERSON] і [PERSON] надали свідчення суду, що в позивача відсутня заборгованість по аліментам відносно відповідача у справі. Однак, суд зазначає, що показання свідків в даному випадку не можуть бути безспірними доказами відсутності заборгованості позивача по сплаті аліментів. Слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як зазначив представник позивача в позовній заяві і позивач та його представник в судовому засіданні, що в Оболонському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебувають два виконавчих провадження: - № 59706205 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/756/4525/14, виданого Оболонським районним судом м. Києва щодо виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років; № 59706268 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/756/4525/14, виданого Оболонським районним судом м. Києва щодо виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 18.08.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Однак, матеріали виконавчого провадження ні позивач, ні відповідач та третя особа до суду не надали. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подано в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Позивач не звертався до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів судом. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.10.2019 в межах виконавчого провадження № 59706205, станом на 30.09.2019, заборгованість [PERSON] становить 39460,20 грн. Із розрахунку заборгованості по аліментам від 20.09.2019 вбачається, що в межах виконавчого провадження № 59706268, станом на 20.09.2019, заборгованість [PERSON] становить 91250,00 грн.. Позивач [PERSON] і представник позивача вказували, що позивач звернувся до старшого державного виконавця Браташова А.В. та до головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. з приводу невідповідності розміру заборгованості та на підтвердження своїх слів надав копії квитанції про оплату вказаних аліментів, починаючи з листопада 2014 року та просив врахувати суми оплат, які зазначені в квитанціях, однак, незважаючи на вказане, старший державний виконавець Браташов А.В. та головний державний виконавець Ярмоленко К.О. не врахували вказані квитанції як сплату аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам від 04.10.2019 та від 20.09.2019, посилаючись на те, що стягувач [PERSON] категорично не визнає отримані платежі як сплату аліментів, які позивач сплачував весь цей час добровільного відповідно до рішення суду. Зважаючи на доводи позивача і надані ним до суду розрахунки заборгованості по сплаті аліментів, суду неможливо дійти висновку з чого виходили державні виконавці, нараховуючи вказану вище заборгованість у даних розрахунках заборгованості зі сплати аліментів. Без дослідження матеріалів виконавчого провадження суд позбавлений дійти висновку про наявність чи відсутність заборгованості позивача по сплаті аліментів. Як зазначав позивач і його представник, сплата аліментів здійснювалась шляхом поповнення особистого карткового рахунку відповідача відповідними сумами кожного місяця. З доданих позивачем до позовної заяви дублікатів чеків вбачається, що цільове призначення платежів було різним, як сплата аліментів, так і поповнення карти/рахунку. В матеріалах справи також наявні дублікати чеків, текст яких є нерозбірливим. При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26.06.2008, в якому зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. З урахуванням того, що позивачем не було надано належних, достатніх і допустимих доказів в обгрунтування заявлених позовних вимог, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Outcome: dismissed