Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

04 лютого 2015 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив суд визначити додатковий строк для подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] на два місяці після набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] року померла його мати, [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно - 4/9 частини квартири за адресою: [ADDRESS], спадкоємцями якого за законом стали чоловік померлої, [PERSON], онук померлої, [PERSON] та позивач. Позивач є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 06 грудня 1963 р., а тому відповідно до ст. 1261 ЦК України входить до кола першої черги спадкоємців за законом на майно померлої. За життя заповіту померла не складала. Батько позивача, [PERSON] свою частку спадщини прийняв. Онук спадкодавця, [PERSON] спадщину не прийняв. Прийняття спадщини позивачем у визначений законодавством термін ускладнилося тим, що у жовтні 2005 року позивач виїхав на невизначений термін до Федеративної Республіки Німеччина, де проживає і на теперішній час. Зв'язок позивача з батьками під час проживання за кордоном був ускладнений. Тому, про смерть матері позивач дізнався після спливу шестимісячного терміну і не мав можливості у відповідний строк і належним чином подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Від прийняття спадщини позивач не мав наміру відмовлятися, тому через свого представника звернувся до державної нотаріальної контори. Проте, у прийнятті заяви йому було відмовлено, у зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини. Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений ним з поважних причин, у зв'язку з чим і звернувся до суду з даною позовною заявою про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини. Представник позивача [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні за наявних в матеріалах справи доказів. Зазначив, що прийняття спадщини позивачем у визначений законодавством термін ускладнилось з причини перебування останнього з 2005 року у Федеративній Республіці Німеччина та відсутності у останнього зв'язку з рідними. [PERSON] у судове засідання з'явився проти задоволення позовних вимог не заперечував. Обставини, викладені в позові підтвердив у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував. При цьому зазначив, що він має сумніви щодо відсутності спілкування [PERSON] зі своїми рідними. Також в своїх запереченнях представник відповідача вказав на недоведеність того факту, що в період з 2005 року позивач не приїжджав в Україну та не мав жодного повідомлення про смерть матері протягом тривалого часу. Додатково представник відповідача зазначив, що на території України в м.Дніпропетровську проживає малолітній син позивача, що свідчить про можливість спілкування з рідними останнього. Представник Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. Представник Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання в якому просив дану справу розглядати без участі представника нотаріальної контори. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Вислухавши позицію представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року народився [PERSON], батьком якого є [PERSON], а матір'ю є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 06 грудня 1963 року (а.с. 5). В матеріалах справи наявна посвідка на тимчасове проживання позивача у Федеративній Республіці Німеччина м.Берлін № [NUMBER] від 27 жовтня 2005 року (а.с. 8). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 29 червня 2011 року право власності на квартиру за адресою м. Дніпропетровськ, [ADDRESS] зареєстроване на 1/3 частини квартири за [PERSON], на 1/3 частини квартири за [PERSON] та на 1/3 частини квартири за [PERSON] (а.с. 9). [INFO] року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 10). Також, в матеріалах справи наявна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, видана державним нотаріусом Кравцовою А.І., якою було відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частини квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON] померлого [INFO] року та [PERSON] померлої [INFO] року, у зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 11). До того ж, в матеріалах справи міститься свідоцтво про право на спадщину за законом відповідно до якого 1/3 частини квартири належить спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, а 1/9 частина квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 12). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 27 вересня 2011 року право власності на 1/3 частину квартири за адресою [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] (а.с. 13). Крім того, в матеріалах справи наявна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 лютого 2015 року, якою відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на майно яке залишилось після померлої [INFO] року [PERSON], оскільки позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 1270 ЦК України (а.с. 14). Судом встановлено, що дані спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК України. Статтею 1270 ЦК України, передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частина 2 цієї статті вказує, що заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Статтею 1272 ЦК України унормовано, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Пунктом 24 постанови Пленуму ВВС «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні з наступних підстав. В обґрунтування заявлених вимог, стороною позивача, як на доведення поважної причини пропуску встановленого законодавством строку на прийняття спадщини, було надано до суду копію посвідки про тимчасове проживання [PERSON] у Федеративній Республіці Німеччина м. Берлін № [NUMBER] від 27 жовтня 2005 року. Дослідивши даний документ в контексті спірних правовідносин, суд критично ставиться до даного доказу, як доказу невиїзду позивача за межі Федеративній Республіці Німеччина з 2005 року, оскільки за своєю правовою природою дана посвідка може підтвердити лише право на тимчасове проживання [PERSON] на означеній території та у визначений в ній час. Також, дана посвідка не може підтвердити факт постійного перебування позивача на території Федеративної Республіки Німеччина та невиїзд останнього до України протягом п'яти років з моменту смерті спадкодавця, матері позивача. Судом встановлено, що інших доказів на підтвердження факту постійного перебування [PERSON] за кордоном представник позивача не надав, будь-яких клопотань в порядку ст. 133 ЦК України про витребування доказів, у зв'язку з неможливості їх самостійного отримання, зокрема, інформації з Державної прикордонної служби України щодо перетинання кордонів України, не заявляв. Окрім того, представником позивача в судовому засіданні не були доведені реальні перешкоди у позивача у спілкуванні з родиною. Так стороною позивача не було доведено скрутне матеріальне становище [PERSON], лікування та інші факти, що могли б свідчити про поважність причини пропуску строку на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, якщо такі мали місце. До того, у судовому засіданні судом також було з'ясовано, що стороною позивача не було зазначено та доведено дату, спосіб дізнання, коли [PERSON] стало достеменно відомо про смерть його матері, що вказує на недоведеність факту дізнання про відкриття спадщини позивачем з пропуском 6 - місячного строку, що вказує на відсутність доведення такого факту та пропуск строку на прийняття спадщини з поважної причини. Більш того, в судовому засіданні відповідачем [PERSON] було повідомлено суд, що з позивачем стосунки не псувалися, на даний момент родина спілкується, зокрема за допомогою мережі Інтернет. Отже, позивачем не було доведено поважність причини пропуску строку на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а саме не надано відповідних доказів неможливості спілкування з рідними; постійного перебування у Федеративній Республіці Німеччина та необізнаності позивача про смерть своєї матері [PERSON] Аналізуючи встановлені фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи позицію представника позивача, відповідачів та третьої особи, зважаючи на те, що причини пропуску позивачем [PERSON] строку на подачу заяви на прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними та пов'язаними з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed