Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

07.07.2016 головуючим суддею Зачепилівського районного суду Харківської області Огієнком Д.В. відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу квартири у звязку з істотним порушенням умов договору, в якому позивач зазначила, що 20.05.2016 між нею та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого [PERSON] передала [PERSON] належну їй квартиру, розташовану в [ADDRESS] за суму 100\~000,00 грн., яку останній мав сплатити до 01.06.2016. Договірні зобовязання [PERSON] не виконав, у звязку з чим [PERSON] звернулася до суду з вимогою про розірвання договору купівлі-продажу квартири, який укладений між нею та відповідачем 20.05.2016, та посвідчений приватним нотаріусом Зачепилівського районного округу Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №729; повернути сторони у правовий стан, що існував до укладення спірного договору та визнати за позивачем право власності на квартиру, розташовану в [ADDRESS]. Ухвалою суду від 10.08.2016р. було прийнято до розгляду в одному провадженні зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння спірної квартири та про виселення. 25.08.2016 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], в якому позивач зазначила, що 20.05.2016 між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого [PERSON] передала [PERSON] належну їй квартиру №2, що знаходиться в сел. Зачепилівка Зачепилівського району Харківської області по вул. Українська в будинку №10-А, за 100\~000,00 грн. з відстроченням платежу до 01.06.2016. При цьому, за усною домовленістю відповідач мав сплатити їй 200000 грн. Однак, свої договірні зобовязання він так і не виконав, у звязку з чим [PERSON] звернулася до суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 20.05.2016, який посвідчено приватним нотаріусом Зачепилівського районного округу Харківської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №729, так як вважає, що цей договір укладено при введені її в оману відповідачем. Просить застосувати наслідки недійсності правочину та повернути сторони у правовий стан, що існував до укладення спірного договору, шляхом визнання за нею права власності на квартиру, розташовану в [ADDRESS]. 30.11.2016 за клопотанням представника позивача адвоката [PERSON] суд поновив провадження у справі №620/450/16-ц та обєднав її в одне провадження зі справою №620/564/16-ц для одночасного розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та застосування наслідків недійсності та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння квартири та про виселення з присвоєнням унікального номеру справи, що зареєстрована раніше - 620/450/16-ц. В судовому засідання 30.11.2016 позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] та адвокати [PERSON] та [PERSON] просили суд у задоволенні первісного позову відмовити повністю, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні було допитано наступних свідків: [PERSON], який дав свідчення про те, що коли його мати [PERSON] (позивач) зібралась продавати квартиру [ADDRESS], обяву про продаж квартири розмістила в Інтернеті його дружина [PERSON]. 20 травня 2016 у другій половині дня він зустрівся з [PERSON], який сказав, що забирає квартиру в рахунок його боргу, який утворився у звязку з тим, що [PERSON] отримав від [PERSON] кукурудзу, за яку вчасно не розрахувався. Про те, що він передає квартиру [PERSON]В в погашення боргу, він написав розписку та віддав її [PERSON] Натомість, [PERSON] віддав йому оригінали розписок на суму 200\~000 грн., які [PERSON] порвав та викинув. Текст розписки про передачу квартири в рахунок боргу йому диктував [PERSON] Про борги [PERSON] його мати [PERSON] нічого не знала. Тому він вважає, що вона не знала й про те, що [PERSON]В не має наміру з нею розраховуватись. Так як після того, як він повідомив їй про те, що [PERSON]В забрав квартиру за борги і не має наміру за неї розраховуватись, вона була дуже здивована. Також, [PERSON] повідомив, що з [PERSON] вони знайомі дуже давно. Але, вважає, що дії [PERSON] не булир законними так як останній мав віддати кошти за квартиру [PERSON] Під час його з [PERSON] обміну розписками був присутній [PERSON]. [PERSON], яка дала свідчення про те, що 20.05.2016р. до неї звернулась [PERSON], яку вона зняла з реєстрації у квартирі [ADDRESS]. А 24.06.2016 вона на вулиці зустріла [PERSON], який повідомив їй, що він бажає зареєструватись у квартирі, яку він забрав за борги у [PERSON]. На питання, яку саме квартиру, той відповів, що це там, вона живе. В той же день [PERSON] приніс всі необхідні для реєстрації документи і вона зареєструвала його місце проживання у спірній квартирі. Реєстрацію вона проводила з дотриманням вимог закону та жодна особа не здійснювала на неї ні якого тиску. Подробиці вона памятає тому, що саме в ці дні вона здійснювала реєстраційні дії, яких у неї не багато. Буває 1, буває 5-7. [PERSON], яка дала свідчення про те, що вона, будучи приватним нотаріусом в сел. Зачепилівка надала консультацію [PERSON] щодо обсягу документів, необхідних для укладання договору купівлі продажу квартири та зазначила, що напередодні до неї звернувся [PERSON] та просив прискорити проведення угоди. Тому, вона призначила її на 20.05 2016. В нотаріальну контору [PERSON] прийшла раніше [PERSON]В, та ретельно вичитала проект договору купівлі продажу спірної квартири. Потім прийшов [PERSON], теж прочитав проект договору і вони з [PERSON] цей договір підписали. Про те, що вони розрахувались за квартиру вони повідомили нотаріусу усно. Приватним нотаріусом [PERSON] працює з 1999 року та майже кожного дня посвідчує договори купівлі продажу будинків та квартир (квартир рідко, бо їх мало у Зачепилівці). На питання адвоката [PERSON]М вона повідомила, що відносно ціни договору, вона зазначила її так як про це вказали сторони договору, так як вданому конкретному випадку оцінка не була обовязковою. Державну реєстрацію права власності на спірну квартиру вона здійснила одразу після того, як сторони підписали договір. На питання адвоката [PERSON]М вона повідомила, що закон не містить обовязку нотаріуса вимагати письмового повідомлення та зазначення в договорі факту розрахунку між сторонами. На питання адвоката [PERSON], уточненого головуючим, вона повідомила, що якби сторони усно заявили їй, що розрахунки не проведено, вона б відмовилась посвідчити такий договір та зареєструвати право власності на спірну квартиру і запропонувала б сторонам укласти попередній договір. Щодо слів іншого нотаріуса на адресу [PERSON] «Та Ви ж підписуєте собі смертний вирок» вона пояснила, що цей вислів був попередженням про те, що внаслідок цієї угоди вона позбавиться квартири. В нотаріальній конторі під час укладання угоди були лише [PERSON] та [PERSON] [PERSON], який будучи допитаним в якості свідка, повідомив суду про те, що приблизно від січня 2016 року він забажав придбати квартиру. На дні народження його мами, який святкували 01.05.2016 він дізнався, що [PERSON] хоче продати свою квартиру. Вони домовились із нею, що він подивиться цю квартиру. 17 або 18 травня вони разом з [PERSON], який знається на ремонтах поїхали подивитись спірну квартиру. На кухні цієї квартири вони домовились із [PERSON] про продаж йому цієї квартири за 100\~000 грн. Він запитав у [PERSON] чи нормальна це ціна, той сказав, що ціна нормальна. 20.05.2016 [PERSON] запросила його підїхати до нотаріуса. Він зателефонував [PERSON] та сказав, що йому будуть потрібні гроші, щоб купити квартиру. Потім він зателефонував [PERSON] якого попросив забрати вдома [PERSON] з грошима. [PERSON] прийшов у хол нотаріальної контори де вони віддали гроші [PERSON] Він віддав 70 тисяч гривень, а [PERSON] приніс 30 тисяч гривень. Всі гроші були купюрами по 200 грн. У нього було 3,5 пачки перевязаних гумовою стрічкою, а у [PERSON] гроші були у прозорому файлі. [PERSON] перерахувала гроші по одній купюрі та поклала їх до сумки. Після чого вони зайшли до нотаріуса. Нотаріус запитала чи не має у них претензій щодо розрахунків, вони з [PERSON] сказали, що ні. Нотаріус посвідчила договір купівлі продажу квартири, який вони підписали і він разом з [PERSON] поїхали в магазин, аби купити новий замок. А Литус поїхав додому. Замок вони купили та поміняли, а через деякий час він не зміг його відкрити, так як [PERSON] його поміняла та повідомила, що звертається до суду. На питання адвоката [PERSON] він повідомив, що дійсно бажав купити квартиру. Кошти в сумі 70 тисяч гривень у нього були, а 30 тисяч йому був винен [PERSON] І останній віддав йому борг. Щодо ціни у 200 тисяч гривень за спірну квартиру він пояснив, що чув, що [PERSON] знайшла покупця за цю суму, тому й бажає відібрати у нього спірну квартиру. До угоди купівлі продажу спірної квартири [PERSON] не має жодного відношення і нічого [PERSON] не винен. Ніякої розписки [PERSON] він не писав. При укладанні договору [PERSON] присутнім не був. Про обставини придбання квартири він нікому не розказував. [PERSON] він знає. Звертався до неї з питань реєстрації місця проживання у спірній квартирі і нічого їй не повідомляв. Зокерма, про те, що він відібрав квартиру у [PERSON]. Вона лише сказала йому про те, які потрібні документи. Квартиру у [PERSON] він не відбирав. Намірів платити за квартиру частками або з відстрочкою у нього не було. Нотаріус дала підписати йому договір лише після того, як вони з [PERSON] повідомили про те, що розрахувались за цим договором. У зустрічному позові просив виселити [PERSON]. В цій квартирі він бажав робити ремонт, тому залишив там ящик з інструментом та деякі особисті речі. Договори на всі комунальні послуги він оформив на себе. Ключі від нового замка він залишив і [PERSON]. На питання адвоката [PERSON] повідомив, що з [PERSON] він знайомий. Квартиру шукав раніше. Не запропоновував [PERSON] написати розписку про отримання грошей. Чому, не пояснив. В поліцію звертався з приводу того, що не зміг відкрити замок у спірній квартирі. Чому під час перевірки його заяви в поліції дав інші покази, ніж ті, що дав в цьому судовому засіданні пояснити не зміг. Проте, заявив, що правдиві покази він дав саме зараз, а не ті, що давав раніше в поліції. 20.05.2016 у нотаріуса він був двічі. Зранку привіз документи, а після обіду вже приїхав на підписання договору. Відносини з [PERSON] до цього спору у них були добрі. [PERSON], який дав свідчення про те, що у травні 2016 [PERSON]В привіз його до будинку на вулиці Українській в селищі Зачепилівка, де їх зустріла господарка квартири. Це була двокімнатна квартира. Він оглянув її на предмет того, що треба зробити по ремонту. Між [PERSON] та господаркою квартири йшла розмова про суму в 100 тисяч гривень. [PERSON] запитав у нього чи нормальна це ціна за квартиру. Він відповів, що ціна нормальна. [PERSON] запитав, у [PERSON] чи зможе той віддати борг. Погрілий погодився. Дня за 2-3 потому [PERSON] зателефонував і попрохав привезти гроші. За ним заїхав [PERSON] він взяв гроші і вони поїхали до нотаріальної контори. Він піднявся по східцях. На вході в нотаріальну контору його зустрів [PERSON] (тобто, в саму нотаріальну контору він не заходив), де він передав [PERSON] гроші, побажав удачі та пішов до машини чекати. Через деякий час вийшов [PERSON], задоволений показав договір купівлі продажу квартири і вони поїхали в магазин де купили новий замок та поїхали до тієї квартири, де замок замінили. На питання адвоката [PERSON] повідомив, що гроші він був винен [PERSON] в сумі 30 тисяч грн. Позичав у березні 2016 року на придбання товару в магазин. Гроші були купюрами по 200 грн. та були складені у прозорий файл. Гроші віддав особисто [PERSON] На питання адвоката [PERSON] повідомив, що вони з [PERSON]В є товаришами. Спільного бізнесу не мають. Розписку про позику грошей він [PERSON] не давав. Просто взяв їх з каси магазину, в якому він виступає співвласником. Чи були домовленості між [PERSON] та [PERSON] саме договору купівлі продажу спірної квартири, [PERSON] не знає, так як чув лише про суму. З [PERSON] і [PERSON] він близько не знайомий. Де живе [PERSON] він знає. Хто був у нотаріуса під час укладання спірного договору він не знає, так як [PERSON] зустрів його в дверях при вході в нотаріальну контору. [PERSON], який дав свідчення про те, що в 20-х числах травня цього року [PERSON]В зателефонував йому та поросив привезти [PERSON] до нотаріальної контори. Десь після обіду він забрав [PERSON] біля його будинку та привіз до нотаріальної контори. Той піднявся сходинками та приблизно за 2-5 хвилин повернувся в машину. Вони почекали хвилин 20-30. Потім вийшов [PERSON]В з договором. І він поїхав додому. На питання адвоката [PERSON], [PERSON] повідомив, що [PERSON] мав привезти гроші 30 тисяч гривень. Він тримав їх у руці. Вони були у прозорому файлі. Про спірний договір йому нічого не відомо. На питання адвоката [PERSON] свідок [PERSON]М повідомив, що про 30 тисяч він якимось чином дізнався. Проте, не памятає яким саме. Гроші були в руці у [PERSON]. Сумки у нього не було. [PERSON] біля його будинку. Обратно поїхав сам, а [PERSON] з [PERSON]В поїхали машиною [PERSON] Дослідивши матеріали справи: -квитанції про сплату судового збору позивачем за первісним позовом; -позовну заяву; -копію сторінок паспорту та РНОКПП [PERSON]; -копію сторінок паспорту [PERSON]; -копію договору купівлі продажу квартири від 20.05.2016; -копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 20.05.2016 №59526118; -постанову РВДВС від 06.09.2016 ВП №52126457 про накладення арешту на спірну квартиру; -ухвалу Зачепилівського районного суду Харківської області від 25.08.2016 про забезпечення позову по справі №620/564/16-ц; -відзив на позов [PERSON] від 14.09.2016; -копію листа приватного нотаріуса [PERSON] від 18.08.2016 вих. 165/01-16; -квитанцію про сплату судового збору позивачем за зустрічним позовом; -зустрічну позовну заяву [PERSON]; -копію довідки Зачепилівського ВУЖКГ від 08.07.2016 №247; -заперечення позивача [PERSON] проти зустрічного позову від 10.08.2016; -копію листа Зачепилівської селищної ради від 02.08.2016 №02-21/361 про склад осіб, що зареєстровані у спірній квартирі; -копії документів, що посвідчують повноваження представників сторін у справі; -поштові повідомлення; -квитанцію про оплату послуг адвоката [PERSON] в сумі 5000 грн.; -інші письмові докази, визнані судом неналежними під час їх дослідження; суд вважає, що спірні правовідносини між сторонами повинні регулюватися наступними нормами права: -ч. 1 ст. 16 ЦК України: «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу»; -ст. 60 ЦПК України: «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу»; -ч.2 ст. 530 ЦК України: «2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства»; -ч. 1 ст. 691 ЦК України: «Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу»; -ч. 1, ч.2 та ч. 4 ст. 692 ЦК України: «1. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 2. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. 4. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу»; -ч.1 та ч. 5 ст. 203 Цивільного Кодексу України: «1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним»; -ч. 3 ст. 206 Цивільного кодексу України: «Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону»; -ч. 1 ст. 207 ЦК України: «Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони»; -п.3 ч.1 ст.208 ЦК України: «правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу»; -абз. 2 ч.1 ст. 208 ЦК України: «Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків»; -ч.1 та ч.3 ст. 215 Цивільного Кодексу України: «1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)»; -ч.1 та ч.5 ст. 216 ЦК України: «1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи»; -ч.1 ст. 230 Цивільного Кодексу України: «Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним»; -ч.1 ст. 236 Цивільного Кодексу України: «1. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення». Аналізуючи свідчення свідків на предмет їх допустимості та достовірності суд вважає допустимими та належними покази всіх свідків, допитаних у судовому засідання. Суд не визнає слушною заяву адвоката [PERSON] щодо недопустимості показань свідків [PERSON] та [PERSON], які були присутніми в залі судового засідання 30.11.2016 під час вирішення питань про відвід головуючому судді та обєднання в одне провадження справ №620/450/16-ц та №620/564/16-ц. Суд звертає увагу, що видалення свідків із зали судового засідання відбулось до початку розгляду справи по суті. А їх присутність в залі судового засідання під час виконання інших процесуальних процедур, що передують розгляду справи по суті, жодним чином не впливає на обєктивність і правдивість їх показань. І, навпаки, неявка свідків сторони відповідача за первісним позовом, які завчасно і належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи (Т.2 а.с.82-88) і які не повідомили суду причини своєї неявки з метою дотримання балансу інтересів сторін цивільного спору також в такому випадку має викликати певні сумніви так як в разі фіксації судового засідання портативними пристроями, про яке учасники процесу та присутні в залі особи не повідомляли судові, до їх відома могло бути донесено не лише весь зміст процедур, під час яких були присутні свідки [PERSON]В та [PERSON], але й зміст всього судового засідання, включаючи зміст свідчень свідків [PERSON]В та [PERSON] Отже, враховуючи на те, що свідки [PERSON] та [PERSON] є товаришами та колегами відповідача за первісним позовом [PERSON], суд не виключає такої можливості, проте вважає, що їх свідчення також є допустимим та правдивими як і свідчення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Водночас суд критично ставиться до показів [PERSON], навіть даних ним під присягою. Так як його покази про знаходження [PERSON] в нотаріальній конторі під час передачі ним грошей [PERSON] спростовано свідченнями самого [PERSON] А його покази щодо ціни договору та порядку розрахунків, дані в судовому засіданні за невідомих суду причин, які не зміг пояснити [PERSON], відрізняються від тих, що він давав у свої поясненнях під час звернення в поліцію, на що у суововому засіданні звернув увагу адвокат [PERSON] Окрім того, [PERSON], як відповідачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним відомо зміст всіх матеріалів справи, досліджених судом. Отже, його свідчення в якості свідка суд вважає сумнівними та такими, що мають бути додатково підтверджені сукупністю інших доказів. В судовому засіданні на підставі пояснень сторін, показів свідків та досліджених доказів достовірно встановлено наступні, підтверджені доказами факти. 20.05.2016 між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір купівлі-продажу квартири за умовами якого [PERSON] передала [PERSON] належну їй квартиру №2 розташовану в будинку №10-а по вул. Українська в сел. Зачепилівка Зачепилівського району Харківської області за суму 100\~000,00 грн.(Т.1 а.с.47) Цей договір не містить строків та порядку розрахунку, що в цілому не є порушенням закону. Також, цим договором купівлі продажу спірної квартири не встановлено форму та порядок предявлення вимоги про оплату. Отже, відповідно до положень ст.ст. 530, 691,692 ЦК України, оплата за цим договором має бути здійснена в 7-ми денний строк з дня предявлення вимоги про його оплату. СУд визнає таким, що не має юридичного значення факт повідомлення нотаріусу про проведений розрахунок, так як за протилежного нотаріус би відмовилась підписати договір і зареструвати за [PERSON]В право власності на спірну квартиру. Враховуючи на те, що договором та законом не встановлено форму та порядок предявлення такої вимоги, суд вважає, що вона може бути предявлена у будь якій формі та у будь який спосіб. Тому суд не виключає можливості предявлення такої вимоги безпосередньо зверненням до суду із позовною заявою про вирішення спору, що випливає зі спірного договору. Отже, про наявність спору [PERSON] стало відомо не пізніше 09.07.2016 (Т.1 а.с. 22). Таким чином, суд вважає, що строк оплати за спірним договором сплив не пізніше 17.07.2016. Окрім того, у відзиві на позов [PERSON] (Т.2 а.с. 39) та у зустрічному позові (Т.1 а.с.52), а також в судовому засіданні, будучи допитаним в якості свідка, відповідач [PERSON], зазначив, що він виконав своє зобовязання з оплати вартості квартири у повному обсязі. Тобто, сплатив [PERSON] 100\~000 грн. за договором купівлі продажу квартири у повному обсязі. Отже, таким чином він фактично визнав, що вимогу про оплату спірного договору він отримав та стверджував, що виконав своє зобовязання по її оплаті ще до підписання спірного договору. Тобто, 20.05.2016. Проте, ні з досліджених письмових доказів, ні з показань свідків не вбачається, що [PERSON] 20.05.2016р. розрахувався з [PERSON] у приміщенні нотаріальної контори. Так як, будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, приватний нотаріус [PERSON] чітко повідомила про те, що спочатку в конторі знаходилась [PERSON], а потім прийшов [PERSON] який прочитав спірний договір, який вони з [PERSON] підписали. Отже, з показань нотаріуса [PERSON] не вбачається, що [PERSON] та [PERSON]Н видалялись до холу нотаріальної контори, де зі слів [PERSON] було проведено розрахунок, так як для перерахунку 500 купюр повинен певний час, чого не могла б не помітити ти нотаріус. Таким чином, в цій частині покази [PERSON] спростовуються показами приватного нотаріуса [PERSON] Інші свідки факт проведення розрахунку [PERSON]В з [PERSON] за спірним договором не підтвердили. Окрім того, за відсутності будь яких інших письмових доказів, суд не може прийняти в якості допустимих доказів покази свідка [PERSON] про те, що він сплатив суму спірного договору, так як це суперечить положенням ч.1 ст. 208 ЦК України. Ураховуючи на те, що доказів оплати спірного договору ні до ні після його укладення суд не отримав, суд вважає доведеним факт неоплати суми спірного договору на день розгляду справи судом, за відсутності доказів протилежного. Зі свідчень [PERSON] вбачається, що він вважав на момент підписання спірного договору і вважає на цей час своє зобовязання по оплаті цього договору виконаним. Отже, не має наміру сплатити суму спірного договору ні в теперішньому, ні в майбутньому. Виходячи з цього суд дійшов висновку про те, що під час укладання спірного договору [PERSON] ввів [PERSON] в оману стосовно свого наміру оплатити цей договір, що є безумовною підставою для визнання спірного договору недійсним та застосування правових наслідків недійсності, шляхом повернення сторонам всього отриманого за спірним договором. Ураховуючи що судом встановлено, що за цим договором [PERSON] отримав квартиру та зареєстрував в ній своє місце проживання, а [PERSON] не отримала нічого, квартиру [ADDRESS] належить повернути [PERSON] шляхом визнання за [PERSON] права власності на цю квартиру, що й буде застосуванням правових наслідків визнання правочину недійсним. У звязку з тим, що спірний договір купівлі продажу квартири суд визнає недійсним та повертає №2 в будинку №10-А по вулиці Українській в селищі Зачепилівка Зачепилівського району Харківської області [PERSON], позовні вимоги [PERSON]В за зустрічним позовом про витребування з чужого незаконного володіння квартири та про виселення [PERSON], суд визнає необґрунтованими, так як цим рішенням суду встановлюється законність володіння і користування [PERSON] спірною квартирою. Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON]В на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та комісії банку при його сплаті, що складає 1292,60 грн. (Т.2 а.с. 1 та 1-а). На підставі викладеного,

Outcome: approved