Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

05.07.2016 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діяв [PERSON] , звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, заявивши такі вимоги до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрилов К.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В., Дев`ята Київська державна нотаріальна контора. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що на підставі заповіту, посвідченого 10.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В., він є спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №426/2016 після смерті [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,1 кв.м. За даними інформаційної довідки від 09.06.2016 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на праві власності за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.12.1993 року Київським електротехнічним заводом «Транссигнал». Як йому стало відомо, після смерті [PERSON] , а саме 24.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., зареєстрований в реєстрі за №4266. Зі змісту цього ж договору купівлі-продажу вбачається, що [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. 20.12.2003 року за реєстровим номером 4321, зареєстрованим 24.05.2016 року в електронному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 929123580000. Проте приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. повідомила, що зазначений договір дарування не складала, не посвідчувала і не реєструвала, однак підтвердила, що номер бланку, на якому складено договір дарування - її. Крім того, дарувальником у договорі дарування від 20.12.2003 року виступили [PERSON] та [PERSON] , тоді як остання померла [INFO] , а тому не могла засвідчити своїм підписом договір дарування від 20.12.2003 року. Укладаючи 24.05.2016 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , продавець вказав, що квартира не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не перебуває під заставою, щодо неї не укладалися будь-які договори з відчуження або користування з іншими особами, однак таке твердження є безпідставним, оскільки він має право на цю ж квартиру, що гарантоване йому заповітом від 10.05.2016 року та є спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка володіла цією ж квартирою у порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначав, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Враховуючи те, що на час укладення договору купівлі-продажу квартири від 24.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №4266, на квартиру мали право треті особи, а саме він - позивач [PERSON] - на підставі заповіту від 10.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В., зареєстрованого в реєстрі за №255, а також приймаючи до уваги ту обставину, що [PERSON] не могла підписати договір дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. 20.12.2003 року за реєстровим №4321, що підтвердив право [PERSON] на її незаконне відчуження, оскільки ще [INFO] [PERSON] померла, наявні достатньо підстав для того, щоб визнати договір купівлі-продажу квартири недійсним. Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 24 травня 2016 року, укладений [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю, зареєстрований в реєстрі за №4266. Стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору. Провадження у справі було відкрито 07.07.2016 року, з призначенням попереднього судового засідання. 07.07.2016 року постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . 11.10.2016 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог. З підстав, викладених у позовній заяві від 05.07.2016 року позивач просив суд визнати недійсними: договір дарування квартири [ADDRESS] від 20.12.2003 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. 20.12.2003 року за реєстровим №4321, що зареєстрований 24.05.2016 року в електронному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 929123580000; договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 24 травня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., зареєстрований в реєстрі за №4266. Також просив стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору. 08.11.2016 року відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек А.В. про визнання заповіту недійсним. В обгрунтування заявленого зустрічного позову відповідач [PERSON] послався на те, що [PERSON] не є родичем [PERSON] , яка, не будучи власницею придбаної ним квартири, а такою, що тільки проживала в ній та, можливо, мала право на її спадкування, за три дні до смерті склала заповіт. Також стверджував, що [PERSON] не підписувала заповіт на користь [PERSON] , її підпис на заповіті є підробленим, відповідно, вчинений за відсутності волевиявлення останньої, а тому має бути визнаний судом недійсним. Просив визнати недійсним заповіт, складений від імені [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений 10.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. Ухвалою суду від 12.01.2017 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі в якості третіх осіб за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек А.В. про визнання заповіту недійсним, залучено [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 31.05.3018 року залишено без задоволення клопотання представника [PERSON] про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек А.В. про визнання заповіту недійсним. Ухвалою суду від 31.05. 2018 року закрито підготовче провадження за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрилов К.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В., Дев`ята Київська державна нотаріальна контора про визнання договорів дарування, купівлі-продажу квартири недійсними, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Киїського міського нотаріального округу Грек А.В., [PERSON] , [PERSON] про визнання заповіту недійсним. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник заявлені позовні вимоги про визнання недійсними: договору дарування квартири [ADDRESS] від 20.12.2003 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. 20.12.2003 року за реєстровим №4321, зареєстрованого 24.05.2016 року в електронному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна : 929123580000; договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , від 24 травня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №4266 - підтримали. Просили задовольнити заявлені вимоги з тих підстав, що дарувальник [PERSON] не могла підписати оспорюваний договір дарування, посвідчений 20.12.2003 року тому, як на час посвідчення договору вже була померлою, а нотаріус, яка нібито посвідчувала цей договір дарування, повідомила, що така нотаріальна дія нею не вчинялася. Відповідно, оспорюваний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , вчинений на підставі того, що право продавця [PERSON] на квартиру, якою він розпорядився, було посвідчено цим договором дарування, також є недійсним. Відповідач [PERSON] та його представник просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , задовольнити зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту, складеного [PERSON] 10.05.2016 року на користь [PERSON] недійсним з тих підстав, що [PERSON] не складала цей заповіт. Крім того, щодо позову [PERSON] стверджували, що останній не має права на такий позов, оскільки спадкодавець [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] , а підстави для набуття [PERSON] у власність цієї ж квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON] відсутні тому, що між ними відсутні родинні зв`язки. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні відсутній, про дату, час та місце судових засідань, призначених у справі за заявленими до нього ж позовними вимогами [PERSON] повідомлявся в порядку, передбаченому правилами ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] відноситься до територій, на яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень, а можливість вжиття судом інших способів для повідомлення відповідача [PERSON] у суду відсутня. Треті особи: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Некрилов К.Ю., Зубар Н.В. , Грек А.В. , представник Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, Макаренко Л.Г., [PERSON] у судовому засіданні відсутні, про його дату, час та місце повідомлялися в установленому законом порядку, з будь-якими клопотаннями про відкладення судового розгляду справи до суду не зверталися. З огляду на викладене, врахувавши думку позивача та його представника, відповідача [PERSON] та його представника, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] , третіх осіб: приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Некрилова К.Ю., Зубар Н.В. , Грек А.В. , представника Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, Макаренко Л.Г., Готліб В .А. Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, з огляду на наступне. Відповідно до правил статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності, а правилами ст. 12 цього Кодексу встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, а відповідно до вимог ст. 264 цього Кодексу, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 10 травня 2016 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та все те, що буде належати їй на час смерті, а також належні їй майнові права та обов`язки на час смерті, заповідала [PERSON] , [INFO] , зареєстрованому за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до правил статей 1233, 1234, 1235, 1236, 1247, 1248 ЦК України: заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України; нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Як видно зі змісту заповіту від 10 травня 2016 року [PERSON] на користь [PERSON] , в ньому йдеться про те, що на прохання [PERSON] та на підставі статей 1248, 1253 ЦК України, заповіт складений з її слів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В., за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, прочитаний нею - [PERSON] - заповідачем вголос, відповідає її дійсним намірам, підписаний нею власноручно в присутності приватного нотаріуса Грек А.В. Заповіт складений о 12 годині 40 хвилин в двох примірниках, один з яких залишається в справах приватного нотаріуса, а інший, викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів, видається заповідачеві. Містить запис про те, що заповіт прочитаний [PERSON] та власноручно підписаний у місті Києві, Україна 10 травня 2016 року. Заповіт посвідчений Грек А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, записаний нотаріусом зі слів [PERSON] . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса о 13 годині 15 хвилин. У зв`язку з похилим віком заповідача та на її прохання заповіт нотаріально посвідчений за місцем її проживання: [ADDRESS] . Зареєстровано в реєстрі за №255. Отже, оспорюваний відповідачем за первісним позовом [PERSON] заповіт, складений 10 травня 2016 року [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. складений з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення. Правилами ст. 1257 ЦК України встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Звертаючись до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON] , складеного 10 травня 2016 року, [PERSON] в обгрунтування такої вимоги послався на те, що заповідач за оспорюваним заповітом [PERSON] не підписувала 10 травня 2016 року заповіт, складений на користь [PERSON] . На спростування зазначених [PERSON] підстав для зустрічного позову позивач за первісним позовом [PERSON] подав до суду висновок №85/16 експертного почеркознавчого дослідження за заявою адвоката Іскоростенського Д.О., складений 23.12.2016 року експертом ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» Фраймович Л.В., за даними якого експертом зроблено висновок, що рукописний запис «Заповіт мною прочитаний, та власноручно підписаний [PERSON] » та підпис від імені [PERSON] , електрографічні зображення яких містяться в електрофотокопії заповіту від імені [PERSON] від 10.05.2016, виконано самою [PERSON] ( том №3 а.с. 47-53). За даними звернення старшого слідчого Слідчого управління ГУ Національної поліції у місті Києві за №320 від 11.10.2016 року, слідчим управлінням ГУ Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12016100000001622 від 03.10.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за фактом умисного вбивства [PERSON] . Досудовим розслідуванням установлено, що 13 травня 2016 року в [ADDRESS] невстановлена досудовим слідством особа здійснила протиправне заподіяння смерті [PERSON] , 1925 року народження (а.с. 12 том №1). Витребуваний судом висновок експерта №1612/тдд від 15.02.2017 року, зроблений у кримінальному провадженні №12016100000001622 від 03.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України судовим експертом Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України [PERSON] щодо дослідження заповіту від 10.05.2016 року за реєстровим номером 255 на предмет, чи виконаний підпис [PERSON] , [INFO] , чи іншою особою, в графі «ПІДПИС:» Заповіту від 10.05.2016 року за реєстровим номером 255, містить висновок про те, що підпис у графі «ПІДПИС:» заповіту від 10.05.2016 за реєстровим номером 255 (примірник нотаріуса) - вірогідно виконаний [PERSON] , [INFO] (а.с. 243, 243А-246А том №3). Отже, отримані судом висновок №85/16 експертного почеркознавчого дослідження за заявою адвоката Іскоростенського Д.О., складений 23.12.2016 року експертом ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» Фраймович Л.В. та висновок експерта №1612/тдд від 15.02.2017 року, складений судовим експертом Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України [PERSON] свідчать про те, що підпис у заповіті [PERSON] , складеному 10 травня 2016 року на користь [PERSON] , належить [PERSON] . Дані цих висновків не спростовані позивачем за зустрічними позовними вимогами [PERSON] у порядку, передбаченому п. 2 ч.1 ст. 103 ЦПК України шляхом призначення повторної, або ж комісійної експертиз з приводу належності заповідачеві [PERSON] підпису в заповіті на користь [PERSON] , з тих підстав, що надані висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. З огляду на встановлені обставини, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту з тих підстав, що заповідач [PERSON] його не підписувала, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а відтак, задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договору дарування квартири [ADDRESS] від 20.12.2003 року, а також договору купівлі-продажу, вчиненого 24.05.2016 року щодо цієї ж квартири, то вони підлягають частковому задоволенню, а саме - в частині визнання недійсним договору дарування, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 08.06.2016 року [PERSON] звернувся в Дев`яту Київську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини у зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] , 1925 року народження, зареєстрованої по день смерті в [ADDRESS] , яка залишила на його ім`я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. 10 травня 2016 року №255. Повідомив, що він, [PERSON] , спадщину згідно заповіту приймає (а.с. 2 зв. том №2). Відповідно до правил статей 1216, 1223, 1220 ЦК України: спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Судом також встановлено, що 24 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №4266 договір купівлі-продажу квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого продавець [PERSON] зобов`язався передати у власність, а покупець [PERSON] прийняти у власність і оплатити квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею квартири 64,1 кв.м., житловою площею квартири 42,2 кв.м. (а.с.10 том №1). Як видно зі змісту зазначеного вище договору купівлі-продажу, вчиненого 24.05.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №4266, квартира [ADDRESS] належала продавцю [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. 20 грудня 2003 року за реєстровим №4321, зареєстрованого 24 травня 2016року в електронному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстровим номером об`єкта нерухомого майна: 929123580000. Ухвалою суду від 06.03.2017 року витребувано з Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори засвідчену копію матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Надана суду Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою копія матеріалів спадкової справи №426/2016, відкритої 08.06.2016 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , містить копію договору дарування квартири, укладеного 20 грудня 2003 року між [PERSON] , [PERSON] - дарувальниками, та [PERSON] - обдарованим, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №4321 (а.с.25-26 том №3). Зі змісту копії договору дарування квартири, укладеного 20 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В., який зареєстровано в реєстрі за №4321 вбачається, що, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, з однієї сторони [PERSON] , [PERSON] дарувальники, з другої сторони [PERSON] обдарований, уклали договір про таке: [PERSON] та [PERSON] безоплатно передали в дар, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . Дарувальники засвідчили, що зазначена квартира до моменту укладання договору нікому іншому не продана, не подарована, не передана як внесок до статутного фонду юридичної особи, іншим способом не відчужена, не заставлена, не здана в найм, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб як в межах, так і за межами України на неї немає. Обдарований набуває право власності на квартиру з моменту прийняття дарунку. Обдарований свідчить, що дарунок він приймає. Прийняттям дарунку вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Договір складено в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні в справах приватного нотаріуса, а другий видається обдарованому. 20.12.2003 року цей договір посвідчено Зубар Наталією Володимирівною, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Договір підписано сторонами у її присутності. Особи громадян, які підписали договір встановлено, їх дієздатність та належність [PERSON] та [PERSON] відчужуваної квартири перевірено. Зазначений договір дарування також містить відмітку про вчинення реєстраційного напису, що зазначена в договорі дарування квартира [ADDRESS] зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної власності за [PERSON] , записано у реєстрову книгу №д 697-119 за реєстраційним № д 63-295 30 грудня 2003 року. Дані про реєстрацію в електронному реєстрі є нечитаємими. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] від 20 грудня 2003 року, позивач стверджував, що дарувальник [PERSON] не могла підписувати оспорюваний ним договір, оскільки померла [INFO] , а дарувальник [PERSON] померла [INFO] у віці 83 роки. Як видно зі змісту пункту першого постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи, а пункт п`ятий цієї ж постанови містить рекомендації з приводу того, що судам відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Крім того, пункт сьомий зазначеної постанови містить рекомендації про те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до правил статей 202, 203 ЦК України: правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом статті 657 ЦК України, в редакції, чинній на час укладення договору, з приводу якого заявлено спір, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до правил ч. 1 ст.215 ЦК України, підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а правилами частини 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За даними свідоцтва про право власності на житло 27 грудня 1993 року, Київським електротехнічним заводом «Транссигнал» посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою - [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.20 том №1). Відповідно до статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 361 цього Кодексу встановлено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Факт смерті [PERSON] підтверджено свідоцтвом про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] , виданим 24 жовтня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничної районної державної адміністрації, за даними якого [PERSON] померла [INFO] у віці 49 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 1994 року жовтня місяця 24 числа зроблено запис №1604, причина смерті цукровий діабет, місце смерті - м. Київ (а.с.13 том №1). Наразі, судом достовірно встановлено, що [PERSON] , яка з [PERSON] була співвласником квартири [ADDRESS] не могла брати участі в укладенні 20.12.2003 року договору дарування цієї ж квартири на користь [PERSON] , що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. і зареєстрований в реєстрі за №4321, оскільки ще [INFO] померла, а відтак не було її волевиявлення на укладення цього правочину. Крім того, судом встановлено, що Київським міським бюро технічної інвентаризації на запит Київської державної нотаріальної контори №9 від 08.06.2016 року було видано 09.06.2016 року за №23023 КВ-2016 інформаційну довідку, відповідно до якої, згідно даних Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.12.1993 року Київським електротехнічним заводом «Транссигнал». Також повідомлено, що технічна характеристика, розмір загальної, житлової площ та кількість кімнат зазначається в технічному паспорті квартири, який, при необхідності, власник може замовити в установленому порядку (а.с. 18 том №1). 09.06.2016 року Київським міським бюро технічної інвентаризації також на запит Київської державної нотаріальної контори №9 було видано інформаційну довідку КВ-2016№23024, про те що, згідно даних Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.12.1993 року Київським електротехнічним заводом «Транссигнал» (а.с.19 том №1). Як видно зі змісту оспорюваного договору дарування квартири, укладеного між дарувальниками [PERSON] , [PERSON] та обарованим [PERSON] 20 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №4321, при його укладенні 20 грудня 2003 року особу дарувальника [PERSON] , ідентифікаційний № [NUMBER] , було посвідчено паспортом серії [NUMBER] , виданим Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві 16.01.1998 року, остання мешкала в [ADDRESS] (а.с.25 зв. том №3). Проте, на адвокатський запит адвоката Іскоростенського Д.А. №25/10-1 від 25 жовтня 2016 року про надання інформації щодо документування [PERSON] , [INFO] , паспортом громадянина України серії [NUMBER] , офомленого 16.01.1998 року Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві повідомлено, що відповідно до архівних обліків, [PERSON] 15.03.1983 року була документована паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] у зв`язку зі зміною прізвища. Паспортом громадянина України зазначена особа Солом`янським РВ ГУ ДМС України в місті Києві не документувалася. Відповідно до Книги обліку надходження бланків паспортів і видачі паспортів громадянам (інв. № 4810 ) в період з 25.11.1997 року по 24.02.1998 року бланк паспорта серії [NUMBER] до Залізничного РУ ГУ МВС України в місті Києві не надходив. (а.с. 180, 181, 182 том №2). Приватний нотаріус Київського міського ноаріального округу Зубар Н.В. з приводу позовних вимог [PERSON] пояснила, що договір дарування квартири [ADDRESS] нею не посвідчувався, громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до неї не звертались. Приймаючи до уваги беззаперечні обставини, що [PERSON] на час укладення 20.12.2003 року оспорюваного договору дарування спірної квартири вже була померлою, а дані про її особу на момент укладення цього ж договору було посвідчено паспортом, яким остання не документувалася, то, відповідно, зазначені позивачем підстави для позову, що цей договір було укладено без волевиявлення та внутрішньої волі одного його учасника - [PERSON] , є достатніми підставами для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, незважаючи на те, що волевиявлення другого учасника цього ж договору та власника майна, що було предметом дарування - [PERSON] - не оспорюється. При вирішенні цих позовних вимог [PERSON] суд не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] та його представника про те, що [PERSON] не була власником квартири [ADDRESS] , а відтак позивач [PERSON] не є спадкоємцем цього нерухомого майна. Так, за даними довідки Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори вих.№2746/02-14 від 15.06.2016 року, Дев`ята Київська державна нотаріальна контора повідомляла компетентним органам, що в нотаріальній конторі заведена спадкова справа №426/2016 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . Заяву про прийняття спадщини подав спадкоємець за заповітом, [PERSON] (а.с.16 том №1). Судом також встановлено, що Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №1120 до майна померлої [INFO] [PERSON] за заявою [PERSON] від 08.11.2007 року №2368, якою [PERSON] заявила, що [INFO] померла її рідна сестра [PERSON] , що мешкала по день смерті за адресою: [ADDRESS] , спадкове майно після її смерті приймає. Необхідні документи будуть подані додатково. Фактом прийняття спадщини є подання цієї заяви у встановлений законом шестимісячний термін про прийняття спадщини (а.с. 36 зв. - 37 том №4). За даними спадкової справи №1120, відкритої до майна померлої [INFO] [PERSON] судом також встановлено, що за адресою [ADDRESS] : проживала і була зареєстрована [PERSON] , з 15.10.1956 року по день смерті, виписана 30.10.2007 року. Станом на 03.11.2007 року в квартирі ніхто не зареєстрований; проживала і була зареєстрована [PERSON] з 12.06.1962 року по день смерті [INFO] , знята з реєстрації 07.06.1996 року. (а.с. 42 , 42 зв. том №4). Крім того, зазначена спадкова справа містить довідку, видану Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою від 08.11.2007 року за вих. №5113 в компетентні органи, про те, що в нотаріальній конторі заведена спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка мешкала по день смерті в [ADDRESS] , спадкове майно складається з квартири, що знаходиться в [ADDRESS] , Ѕ частину якої [PERSON] фактично прийняла після смерті своєї дочки - [PERSON] , померлої [INFO] . При видачі свідоцтва про право власності на житло не були визначені частки у квартирі, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , просили внести в свідоцтво про право власності на житло, видане Київським електротехнічним заводом «Транссигнал» 27.12.1993 року згідно з розпорядженням (наказом) від 27.12.1993 року №128, відомості, що вказана квартира приватизована в рівних долях. Відомості необхідні для оформлення спадкової справи, відповідь просили видати [PERSON] (а.с. 49 зв. том №4). Також Дев`ята Київська державна нотаріальна контора 08.11.2007 року за вих. №5115 просила Київське міське бюро технічної інвентаризації видати довідку-характеристику або витяг з реєстру прав власності на квартиру, що в [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлій [INFO] та [PERSON] , померлій [INFO] . Відомості, необхідні для оформлення спадкової справи, просили видати [PERSON] (а.с.50 том №4). Відповідно до правил статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини, вважається, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Правилами статті 1270 ЦК України встановлено строки для прийняття спадщини, відповідно яких, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, судом встановлено, що спадкоємець [PERSON] у встановлений законом строк, а саме 08.11.2007 року, заявила про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті рідної сестри [PERSON] , померлої [INFO] . Крім того, зі змісту заповіту [PERSON] , зробленого 10.05.2016 року на користь [PERSON] , встановлено, що заповідач на момент оформлення заповіту була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а посвідчувався заповіт приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. на прохання заповідача за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] , що свідчить про те що остання успадкувала та фактично володіла і користувалася спадковим майном [PERSON] , яким була квартира [ADDRESS] , а також розпорядилася цим же майном на користь [PERSON] , склавши заповіт. В свою чергу, спадкоємець [PERSON] у встановлений законом строк, а саме 08.06.2016 року заявив про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що свідчить про те, що позивач [PERSON] успадкував цю ж квартиру після смерті [PERSON] , а відтак, оспорюваний позивачем [PERSON] договір дарування цієї ж квартири від 20.12.2003 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2003 року за №4321, порушує права та законні інтереси [PERSON] , відповідно останній в законний спосіб скористався своїм правом на його оспорювання в установленому законом порядку. Що ж стосується частини позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 24.05.2016 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., з тих підстав, що продавець [PERSON] розпорядився майном, яке було набуте ним у власність на підставі договору дарування квартири, на вчинення якого не було волевиявлення співвласника [PERSON] тому, як остання на час укладення договору дарування вже померла, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до правил статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», містить роз`яснення з приводу того, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Оскільки оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу був вчинений після договору дарування квартири [ADDRESS] , укладеного 20 грудня 2003 року між [PERSON] , [PERSON] - дарувальниками, та [PERSON] - обдарованим, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №4321, який визнається судом недійсним, то з огляду на наведені положення ст.216 ЦК України та змісту пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 24.05.2016 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При вирішенні заявленого спору, суд також вважає за необхідне відмітити, що позивач [PERSON] у своїй позовній заяві адресу спадкового майна, що є предметом спору,а саме квартири [ADDRESS] та в будинку [ADDRESS] , а за даними довідки про показники об`єкта нерухомого майна виданої 08.06.2016 року КВ-2016 №23022 Київським міським бюро технічної інвентаризації, адреса яка зазначена в свідоцтві про право власності на житло, як [ADDRESS] і адреса, яка зазначена в технічному паспорті [ADDRESS] відносяться до одного об`єкту нерухомого майна. Згідно інвентаризаційної справи адреса будинку [ADDRESS] (а.с.17 том №1). Проте, приймаючи до уваги, що позивач в позовних вимогах вказував адресу нерухомого майна з приводу якого заявлено спір - [ADDRESS] , а Київським міським бюро технічної інвентаризації видано довідку, що ця адреса і адреса - [ADDRESS] стосується одного об`єктв нерухомого майна, то на думку суду в рішенні суду буде правильним вказати адресу об`єкта нерухомого майна, що бюула предметом спору - [ADDRESS] . Відповідно правил ст.141 ЦПК України, у зв`язку із висновками суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсним оспорюваного договору дарування квартири і відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сплачений [PERSON] судовий збір у розмірі 551,20 грн; з позивача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. Понесені відповідачем [PERSON] судові витрати у виді сплаченого судового збору, у зв`язку з відмовою в задоволенні заявлених ним зустрічних позовних вимог, відшкодуванню не підлягають. На підставі наведенного,

Outcome: partial