Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

05 липня 2013 року [PERSON] звернулася до Межівського районного суду з позовною заявою до Слов'янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, третя особа відділ Держземагентства у Межівському районі Дніпропетровської області про поновлення строку позовної давності та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, що належало їй на праві приватної власності. До спадкового майна увійшла зазначена квартира та інше майно. Відповідно ст.529 ЦК УРСР вона є єдиним спадкоємцем першої черги по закону на спадкове майно моєї покійної матері. Факт родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] підтверджується рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2012 року. 11 січня 2013 року позивачка звернулася до шостої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про реєстрацію спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину, так як спадкове майно вона фактично прийняла, згідно ст.549 ЦК України від 18 липня 1963 року, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Перебуваючи в січні 2013 року в с. Слов'янка, Межівського району, Дніпропетровської області та розмовляючи з колишніми односельцями, довідалася, що її покійна мати - [PERSON] є пенсіонеркою колгоспу «Радянська Україна» та мала право на отримання земельної частки (паю) відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року, за яким у разі виходу власника земельної ділянки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Колгосп «Радянська Україна» було реформовано в АТ «Слов'янське» Межівського району, яким було здійснено паювання земель даного господарства і 01 лютого 1996 року було видано Державний акт на право колективної власності на землю, але в списки до державного акта на право колективної власності на землю в АТ «Слов'янське» її мати не була включена. Але право на земельний пай отримали всі особи, які входили до складу КСП (АТ - в даному випадку) на момент паювання землі і яких внесено до списку, що його додають до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно з законодавством, членами КСП (АТ) були такі особи, зокрема - пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами, незалежно від місця їхнього проживання. [PERSON] вступила в 1930 році в члени колгоспу «Радянська Україна» і вийшла на пенсію в листопаді 1967 року, залишившись членом даного господарства, що підтверджується документами: трудовою книжкою колгоспника [NUMBER] виданої 22 липня 1960 року в колгоспі «Радянська Україна», протоколом №467 від 18 листопада 1967 року колгоспної ради соціального забезпечення колгоспу «Радянська Україна» про встановлення стажу роботи в колгоспі, представленням №35 для призначення пенсії по старості члену колгоспу «Радянська Україна», Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2012 року про належність [PERSON] трудової книжки колгоспника [NUMBER] з датою заповнення 22 липня 1960 року в колгоспі «Радянська Україна», виписаної на ім'я [PERSON] Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифікат на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до листа Верховного суду України вих. №19-3767/0/8-08 від 29 жовтня 2008 року при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі ст.ст.1296, 1297 ЦК України, ст.34 Закону України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат» видається нотаріусом. Але в даному випадку відсутній правовстановлюючий документ - сертифікат (оригінал) на право на земельну частку (пай), тому з метою захисту свого права на спадок позивачка була вимушена звернутися до суду. Право на звернення до суду в неї виникло в 1998 році і трирічний строк позовної давності закінчився ще до 2003 року, тобто в період чинності Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Згідно ст.80 ЦК України (в ред.1963 року) строк позовної давності може бути продовжений, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності. До поважних причин пропуску позовної давності, просить віднести те, що про порушення свого права на земельну ділянку вона довідалася в 2013 році в с. Слов'янка Межівського району Дніпропетровської області. Зазначила, що при неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, їй, відповідно до п.7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Право на землю гарантує законодавство України, і ніхто не може позбавити громадянина цього права інакше як за рішенням суду. Позивачка просить суд поновити строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів; визнати за нею право на земельну частку (пай) з земель запасу Слов'янської сільської ради, Межівського району, Дніпропетровської області розміром 5.76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за законом спадкового майна спадкодавця - її матері [PERSON] Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять суд їх задовольнити. Відповідач - голова Слов'янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи відділу Державного земельного агентства у Межівському районі Дніпропетровської області проти визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом не заперечує, в частині поновлення строку позовної давності заперечує, оскільки позивачкою не доведено поважності пропуску строку звернення до суду для захисту порушеного права, оскільки нею самою було повідомлено, що вона з родиною кожного року приїжджали в с. Слов'янка, а тому їм було відомо про розпаювання земель та застосувати відповідні норми цивільного законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з урахуванням наступного. Дійсно встановлено, що позивачка є спадкоємцем померлої [PERSON], після якої прийняла спадщину належним чином. Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області №0425/1302/2012 від 14 грудня 2012 року підтверджується, що [PERSON], померла [INFO], є рідною матір'ю [PERSON]. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 19 жовтня 1998 року, підтверджується, що [PERSON] померла [INFO]. Копією паспорта [PERSON] серії [NUMBER], виданого Дзержинським РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 09 січня 2013 року; випискою з паспорта [PERSON]; довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописки, наданої за вих.№23/2 від 11 січня 2013 року, підтверджується, що [PERSON] разом з [PERSON] спільно проживали в [ADDRESS] з 16 квітня 1980 року, остання виписана 02 грудня 1998 року у зв'язку зі смертю. Свідоцтвом про право власності на житло за реєстраційним №1097-85408 від 28 січня 1997 року підтверджується, що [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Заяву про прийняття спадщини [PERSON] було подано до шостої Харківської Державної нотаріальної контори 11 січня 2013 року, проте вона, відповідно до п.1 ч.1 ст.543 ЦК УРСР (в ред.1963 року) визнається особою, що прийняла спадщину, оскільки вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Що стосується оспорюваного права на земельну частку (пай) з земель запасу Слов'янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, яке, за думкою позивачки [PERSON], в порядку спадкування після смерті померлої [PERSON], перейшло до неї слід зазначити наступне. Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області №0425/1323/2012 від 25 грудня 2012 року підтверджується, що [PERSON], померлій [INFO], належить трудова книжка колгоспника [NUMBER] з датою заповнення 22 липня 1960 року у колгоспі «Радянська Україна», виписана на ім'я [PERSON]. Зазначеною трудовою книжкою підтверджується, що [PERSON] з 1930 року вступила в члени колгоспу «Радянська Україна» Межівського району Дніпропетровської області, якою підтверджується її праця з 1953 року по 1966 рік. Протоколом №467 від 18 листопада 1967 року про поновлення стажу роботи в колгоспі підтверджується, що [PERSON] працювала в колгоспі «Радянська Україна» з січня 1930 року по вересень 1941 року та з вересня 1943 року по січень 1950 року. Представленням №35 від 07 листопада 1967 року підтверджується, що [PERSON] має стаж роботи в колгоспі «Радянська Україна» - 36 років. Довідкою від 07 листопада 1967 року, наданою СГА «Радянська Україна» підтверджується, що [PERSON] перебувала членом колгоспу «Радянська Україна», де працювала з січня 1950 по січень 1968 року. Довідкою №1672 від 01 серпня 2013 року, виданою начальником відділу Держземагенства у Межівському районі Дніпропетровської області, підтверджується, що АТ «Слов'янське» видано Державний акт на право колективної власності на землю з розміром земельної частки (паю) 5,76 ум.кад.га. Згідно цього Державного акту на право колективної власності серії ДП МЖ №013, у власності аграрно-виробничого акціонерного товариства «Слов'янське» передано 7 154,8га землі сільськогосподарського призначення. Згідно листа начальника відділу Держземагенства у Межівському районі Дніпропетровської області за вих.№1883 від 30 серпня 2013 року [PERSON] до списку громадян - членів АВ АТ «Слов'янське» не внесена. Дійсно, відповідно до п.11 Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не була включена до списку членів АТ «Слов'янське». Згідно Указу ПУ №720 від 08 серпня 1995 року право на земельний пай зберігається за членом КСП, де б він не знаходився, але слід прийняти до уваги, що після виїзду [PERSON] в 1980 році на постійне місце проживання в м. Харків вона не повідомила ані членів колгоспу, ані його правління про своє нове місце проживання, її зв'язок з колгоспом фактично був втрачений, її перебування членам колгоспу було невідоме, тому правління колгоспу «Радянська Україна», а в подальшому АТ «Слов'янське» повідомлення [PERSON] про необхідність вирішення питання членства в КСП не направляли. Зі сторони [PERSON] не надходило заяви, яка б висловлювала бажання стати членом АТ «Слов'янське». Згідно Указу Президента України №720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ст.5 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське товариство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Тобто [PERSON], переставши бути членом колгоспу «Радянська Україна», через своє небажання та пасивність не стала членом АТ «Слов'янське», а тому не мала права на земельну частку (пай), і, як наслідок, цього права не має її правонаступниця - позивачка по справі [PERSON] Окрім того, вирішуючи питання про поновлення строку позовної давності, суд, досліджуючи поважність причини його пропуску, виходить з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача для вчасного звернення до суду. Позивачка належних доказів такої поважності не надала. Слід зазначити про те, що і в ст.71 ЦК УРСР (в ред.1963 року), і ст.257 ЦК України встановлено трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. Державний акт на право колективної власності на землю АТ «Слов'янське» Межівського району Дніпропетровської області серії ДП МЖ № 013 видано 01 лютого 1996 року, що підтверджується копією цього Акту. Спадщину позивачка, як встановлено судом, прийняла одразу після смерті спадкодавця - [INFO], оскільки фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. З позовом до суду позивач звернувся лише у липні 2013 року. Причиною пропуску строку позовної давності зазначила те, що про своє можливе право в порядку спадкування на земельну частку (пай) дізналася у 2013 році у с. Слов'янка, але у своїх поясненнях, які надавала суду під час слухання справи позивачка у протиріччя викладеному у позовній заяві наголошувала, що з 2006 року вона зверталася з усними заявами в різні інстанції та до різних посадових осіб з приводу не включення до списку, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю та з приводу не отримання земельного паю, як членом господарства її покійної матері - [PERSON], тому суд, зважаючи на ті обставини, які були викладені позивачкою безпосередньо в позові та встановлені в суді, вважає що причин, які б можна було вважати поважними для поновлення строку позовної давності суду не надано. Також судом враховано позицію представника третьої особи, яка наполягала на відмові в задоволенні позовних вимог через пропуск позивачкою строку позовної давності.

Outcome: dismissed