Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

07.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, який 01.09.2015 року було уточнено. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є членом Вознесенського міськрайонного козацького товариства Соколиний козацький полк. Яке було зареєстроване 16.09.2005 року та видано свідоцтво про реєстрацію №59. 08.08.2008 року було проведено реорганізацію Вознесенського міськрайонного козацького товариства Соколиний козацький полк, та створено вищестоящу організацію,якій підпорядковуються Товариству Вознесенське міське громадське козацьке товариство Лицарська Соколина козацька паланка. Товариство є юридичною особою та має право від свого імені укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права та нести обовязки, повязані з її діяльністю, бути позивачем та відповідачем в суді. На початку березня 2008 року між Товариством та позивачем виникла усна домовленість, згідно якої [PERSON] здійснив благодійний внесок Товариству на придбання транспортного засобу, а саме пообіцяв надати (коли буде придбаватися автомобіль) грошові кошти в сумі 3 500 доларів США. На виконання такої домовленості, Товариством для виконання даних дій був призначений представник від Товариства на той час відповідач - [PERSON] з тим, щоб останній для Товариства придбав (купив) автомобіль ВАЗ 21070, номер кузова [NUMBER]. Для цього відповідачу були надані також повноваження на проведення дій, повязаних із постановкою транспортного засобу на реєстраційний облік у Вознесенському ВРЕР УДАІ УМВС України в Миколаївській області. [PERSON], повинен був поставити автомобіль на облік на Вознесенське міськрайонне козацьке товариство Соколиний козацький полк. Як було виявлено перевіркою, проведеною Товариством та правоохоронними органами 11.03.2008 року [PERSON] використовуючи грошові кошти у розмірі 900 доларів США та 3 500 доларів США які передав [PERSON], через [PERSON], як довіреної особи власника автомобіля ВАЗ 21070, номер кузова [NUMBER] [PERSON], придбав вказаний транспортний засіб, але поставив на реєстраційний облік не на Товариство, а на свою матір [PERSON], яка на теперішній час померла. Таким чином, заволодівши коштами позивача, відповідач незаконно використав їх на свої цілі. Кошти [PERSON] Товариству не повернув і це змусило позивача звернутися з даним позовом до суду про примусове стягнення з відповідача коштів на користь Товариства. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, в звязку з пропуском строку позовної давності та необґрунтованості. Заслухавши учасників цивільного процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. В силу ч.1, п.1 ч.2 статті 11, ч.ч.1,2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із ч.1 статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із ч.ч.1,2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно довідки начальника ЦНПВАЗ (а.с.14) вбачається, що спірний автомобіль був зареєстрований за [PERSON]. 11.03.2008 р. автомобіль було знято з обліку за заявою власника та на підставі біржової угоди №000292/02 від 11.032008 р. було зареєстровано за [PERSON], що дає можливість дійти висновку про те, що чинна біржова угода є достатньою та належною правовою підставою набуття спірного автомобіля. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 08.09.2014 р.(а.с.13) вбачається, що 11.03.2008 року [PERSON] використовуючи грошові кошти у розмірі 900 доларів США та 3 500 доларів США які передав [PERSON], через [PERSON], як довіреної особи власника автомобіля ВАЗ 21070, номер кузова [NUMBER] [PERSON], придбав вказаний транспортний засіб. Але поставлений на реєстраційний облік не на Товариство, а на [PERSON]. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1ст. 177, ч.1ст.202, ч.ч.1,2 ст.205,ч.1ст.207, ч.1ст.1212 ЦК України чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України. На підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні. Тобто у разі, коли поведінка набувача утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач набув у користування спірний автомобіль за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON]. Враховуючи, що доказів визнання укладеної біржової угоди №000292/02 від 11.032008 р. недійсною або її розірвання суду не надано,та того, що гроші в сумі 3 500 дол. США та 900 доларів США безпосередньо були передані позивачем відповідачу в судовому засіданні не встановлено, то суд вважає про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України. Оскільки, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позовних вимог. То суд вважає, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно власнику. Тому, виходячи з вищевикладеного суд вважає, що правових підстав для задоволення позову немає. В силу ч. 4 ст. 267 ЦК України, в якій зазначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для залишення позову без задоволення. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до суду 07.08.2015 р. посилаючись на те, що спірні правовідносини виникли на початку березня 2008 р. Доказів поважної причини пропуску строку позовної давності суду не надано. Тому суд вважає, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, що є підставою для залишення позову без задоволення.

Outcome: dismissed