Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

06 травня 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] , в якій вона просить: - витребувати із Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області копію спадкової справи (у випадку її заведення), відомості зі Спадкового реєстру про прийняття спадщини, відмову у її прийнятті, посвідчені заповіти та спадкові договори, видачу свідоцтв про право на спадщину після [PERSON] , померлої [INFO] ; - встановити місце відкриття спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за нею в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] , як колишнього члена КСП «Україна», право на земельну частку (пай) КСП «Україна» загальною площею 7,91 га в умовних кадастрових гектарах за рахунок невитребуваних земельних часток (паїв), нерозподілених земель КСП «Україна», земель резерву або запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка за життя 10.01.1996 була прийнята на роботу дояркою та одночасно у члени в КСП «Україна», яке 25.07.1996 отримало від Гур`єво-Козачанської сільської ради народних депутатів Золочівського району Харківської області державний акт серії ХР 13-00-000494 на право колективної власності на землю. Проте [PERSON] з невідомих причин не включили до списку громадян, який додається до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Україна», у зв`язку з чим сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не виготовлявся. На час смерті мати позивача проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою старости Гур`єво-Козачанського старостинського округу. Водночас на час відкриття спадщини позивач була неповнолітньою, оскільки їй виповнилося лише 17 років, із заявами про відмову від спадщини вона не зверталася, а тому вважається такою, що спадщину прийняла. 08.04.2021 представник позивача за довіреністю звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) КСП «Україна» після матері [PERSON] , проте нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючого документу та неможливість встановлення місця відкриття спадщини. Тому в цей час позивач змушена звернутися до суду, оскільки його право не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. Ухвалою судді Квітки О.О. від 11.05.2021 позовну заяву було залишено без руху, надано строк у 10 днів для усунення вказаних недоліків. Вказані недоліки усунені. Ухвалою судді Квітки О.О. від 17.05.2021 справу було прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначене підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.07.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися. Золочівський селищний голова Коваленко В. завчасно подав до суду письмовий відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки обов`язковою умовою для набуття особою права на земельну частку (пай) є наявність відповідного сертифікату. [PERSON] вказаний сертифікат виданий не був, її не включено до списку осіб, який долучено до державного акту на право колективної власності на землю, а отже і її членство у КСП «Україна» не доведене. Отже, право на земельну частку (пай) у [PERSON] не виникло, а тому воно не може бути успадковане позивачем [PERSON] .. Крім того позовні вимоги не можуть бути задоволені через сплив строку позовної дасності, оскільки з моменту паювання земель КСП «Україна» минуло 25 років. Одночасно представник відповідача просив також розглянути справу за відсутності їх представника. [PERSON] у завчасно поданій до суду письмовій відповіді на відзив просила відхилити заперечення відповідача, зазначені у відзиві, зокрема, зазначила, що не виготовлення сертифікату на право на земельну частку (пай) не може бути підставою для скасування права [PERSON] на земельну частку (пай) КСП «Україна», яке вона отримала ставши членом та працюючи у вказаному КСП. Більше того, це право увійшло до спадщини [PERSON] , а позивач, як єдина спадкоємиця першої черги за законом успадкувала його серед іншого спадкового майна. Щодо позовної давності позивач зазначила, що право на отримання земельної частки (паю) було гарантоване державою, а тому є невід`ємним та непорушним, застосування у цьому разі правил позовної давності призведе до порушення конвенційних прав позивача на мирне володіння своїм майном. Також у випадку необхідності просила поновити строк позовної давності для визнання за нею права на земельну частку (пай) КСП «Україна», підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити та закрити підготовче провадження, розгляд справи проводити без її участі. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Статуту КСП «Україна», прийнятого на загальних зборах членів КСП «Україна» від 24.02.1993, зареєстрованого розпорядженням представника Президента України в Золочівському районі №42-1 від 17.12.1993, зі змінами від 22.11.1995, член підприємства має право одержувати в залежності від трудового внеску пай із пайового списку підприємства, а також девіденти на пай із щорічного чистого доходу. З трудової книжки серії [NUMBER] від 10.02.1996, виданої на ім`я [PERSON] , вбачається, що остання з 10.01.1996 прийнята в члени КСП «Україна» на підставі наказу №1 від 10.01.1996; 05.10.1999 звільнена із членів КСП «Україна» на підставі наказу №117 від 06.10.1999. Крім того, [PERSON] 10.01.1996 прийнята на роботу дояркою на підставі наказу №1 від 10.01.1996; 10.02.1996 переведена ваговщицею на підставі наказу № 2 від 10.02.1996; 01.09.1999 переведена дояркою на підставі наказу № 112 від 24.09.1999; 05.10.1999 звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП (за власним бажанням) на підставі наказу № 117 від 06.10.1999. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що Гур`єво-Козачанською сільською радою Золочівського району Харківської області 20 серпня 1996 року було зроблено актовий запис № 9 та цього ж дня видано відповідне свідоцтво про народження серії [NUMBER] . З Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-00-000494 від 25.07.1996, виданого Гур`єво-Козачанською сільською радою народних депутатів Золочівського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 9, відповідно до рішення виконавчого комітету Гур`єво-Козачанської сільської ради народних депутатів від 14 листопада 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» Золочівського району с. Баранівка передано у колективну власність 1810,9 гектарів землі в межах згідно з планом. [INFO] у віці 39 років в с. Баранівка Золочівського району Харківської області померла [PERSON] , про що Гур`єво-Козачанською сільською радою Золочівського району Харківської області 10 травня 2013 року було зроблено актовий запис № 03 та цього ж дня видано відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до довідок Гур`єво-Козачанського сільського голови Мартиненка В.А. від 11.12.2020 та старости Гур`єво-Козачанського старостинського округу Гур`єва Ю. від 29.04.2021 №14.13-05-06/39 згідно із записом у погосподарській книзі № 3 за 1995-2000 роки [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована з 22.02.1996 по 30.10.2004 рік за адресою: с. Баранівка Золочівського району Харківської області. 30.10.2004 була виписана з місця реєстрації в [ADDRESS] . На день смерті реєстрації на території с. Баранівка не мала, проте фактично проживала разом із своєю донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З інформації Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 22.03.2021 №3/363-21 державний акт на право колективної власності КСП «Україна» серії ХР-13-00-000494 видано відповідно до рішення виконавчого комітетумотетуво-Козачанської сільської ради від 14.11.1995 №37, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю за №9 від 25.07.1996. [PERSON] не включена до списку громадян, який додається до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Україна». Сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Україна» на ім`я [PERSON] не виготовлявся. Розмір земельної частки (паю) на одну особу КСП «Україна» становить 7,91 в умовних кадастрових гектарах. Вартість земельної частки (паю) загальною площею 7,91 в умовних кадастрових гектарах станом на 01.01.2021 становить 232297,18 грн. З архівної довідки Золочівської селищної ради від 25.03.2021 № 02-21/1424 в архівному фонді КСП «Україна» в книгах обліку розрахунків по оплаті праці працівників КСП «Україна» за 1996-1999 роки значиться [PERSON] з січня 1996 по жовтень 1999 та її вихододні складали 57 - в 1996 році; 55 - в 1998 році; 85 - в 1999 році. З довідки голови комісії з реорганізації архівного відділу Золочівської райдержадміністрації Борох Н. від 29.03.2021 №01-53/62 в архівному фонді КСП «Україна» в протоколах засідання правління [PERSON] (так в документах на рос. мові) прийнята в члени КСП і на роботу дояркою з 10.01.1996 (протокол № 1 від 25.03.1996), даних про виключення з членів КСП «Україна» станом на 25.07.1996 не знайдено. Відповідно до інформації завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В. про спадкову справу від 20.05.2021 №867/01-16, наданої на виконання ухвали суду від 17.05.2021, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , згідно з даними перевірки Алфавітних книг обліку спадкових справ з дня смерті та по теперішній час до Золочівської державної нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини тощо не надходило, спадкова справа не заводилась. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Вказані обставини підтверджуються також інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 19.05.2021 №64790937 та № 64790952. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 квітня 2021 року, винесеною державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» в умовних кадастрових гектарах без визначення беж цієї частки в натурі (на місцевості), після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу та документів на підтвердження місця відкриття спадщини. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України, Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Земельного Кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Стаття 1 вказаного Закону перелічені особи, які мають право на земельну частку (пай). Так, право на земельну частку (пай) мають в том числі: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Стаття 2 цього закону, визначає документи, що посвідчують право на земельну частку (пай). Так, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Стаття 3 цього ж закону, перелічує підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Стаття 5 цього ж Закону встановлює, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) в тому числі: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Стаття 13 регламентує питання використання нерозподілених та невитребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Так нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Земельного Кодексу України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004р. сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, то суд виходить із наступних міркувань. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року в справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року в справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Виходячи із суті правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, слід зазначити, що позовну давність до позову про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) застосувати не можливо, оскільки б це суперечило не тільки природі позову, а й праву, що захищається. У позивача, як члена сільськогосподарського товариства, виникло право на земельну частку (пай). Реалізація цього права не порушує майнові права відповідача та не призводить до правової невизначеності. Позивач сам вправі обирати час і спосіб, коли він реалізує своє право. Тому суд вважає, що строк позовної давності на звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) позивачем не пропущено. За таких обставин суд доходить висновку, що мати позивача [PERSON] до розпаювання земель колективної власності була прийнятий до членів КСП «Україна», добровільно не виходила та не була виключена з членів товариства на момент передачі землі у колективну власність у 1996 році та видачі 25.07.1996 державного акту на право колективної власності КСП «Україна» відповідно до рішення виконавчого комітету Гур`єво-Козачанської сільської ради народних депутатів від 14 листопада 1995 року № 37, який було зареєстровано у Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю за № 9 від 25.07.1996 (рішення про виключення [PERSON] з членів підприємства на час прийняття вказано акту суду не надано, інші відомості у суду відсутні), в зв`язку з чим набула право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 7,91 в умовних кадастрових гектарах з дня видачі цього акта відповідно до положень ст.ст.1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Враховуючи, що в цей час передача земельних ділянок у власність громадян на території сіл, селищ, міст відноситься до повноважень відповідних рад, земельна ділянка [PERSON] відповідно до положень ст.ст. 12, 19, 25 Земельного Кодексу України, ст.ст. 5, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» має бути виділена з земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ст.ст. 1216, 1217, 1218, ч.ч. 1,2, ст.1220, ч.1 ст. 1221, ч.3 ст.1268 ЦК України). Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на час її смерті та місця відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Згідно із положеннями ст.ст. 1268, 1269,1270 ЦК України (в ред. 2003 року) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, судом встановлено, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) в КСП «Україна», однак з невідомих причин її не було внесено до списку громадян, який додається до державного акту на право колективної власності на землю КСП «України» та на її ім`я не виготовлявся сертифікат на право на земельну частку (пай). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, до якого увійшло також і вказане право на земельну частку (пай). Позивач, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, прийняла спадщину після [PERSON] , оскільки протягом 6 місячного строку не подавала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, на час відкриття спадщини була наповнолітньою та проживала разом із матір`ю за однією адресою. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом судом не встановлено. Отже, позивач серед іншого успадкувала також і вказане право на земельну частку (пай) в КСП «Україна», у зв`язку з чим її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved