Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

07.04.2021 [PERSON] (далі також - [PERSON] , батько, позивач) звернувся до суду з позовом про припинення його аліментних зобов`язань перед [PERSON] (далі також - [PERSON] , мати, відповідач) на утримання дочки [PERSON] , [INFO] (далі також - [PERSON] , [PERSON] , дитина), починаючи з 01.04.2021, та стягнення з [PERSON] на його користь аліментів на утримання дочки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.04.2021, до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01.09.2008 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] . На час ухвалення даного рішення суду дочка проживала з відповідачем, однак з жовтня 2019 р. дочка проживає разом з позивачем та повністю утримується за його рахунок. Отже ураховуючи, що право на отримання аліментів має лише той з батьків, з яким проживає дитина, позивач змушений просити суд про припинення стягнення з нього аліментів. Вимоги позову про стягнення аліментів мотивовані тим, що домовленості щодо способів утримання позивачем дитини між сторонами не досягнуто. Ухвалою від 29.04.2021 суд відкрив провадження за цим позовом та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 02.09.2021. Ухвалою від 02.09.2021 суд залучив до участі у справі [PERSON] як третю особу без самостійних вимог та відклав розгляд справи на 24.09.2021. 24.09.2021 від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 16.11.2021. 04.10.2021 від відповідача [PERSON] в особі її представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому викладені заперечення проти позову, які мотивовані тим, що після того як дочка стала проживати з позивачем за домовленістю з останнім вона повертає отримані аліменти шляхом перерахування їх на банківську картку позивача. Заперечуючи проти вимог про стягнення аліментів, відповідач зазначила, що вона добровільно надає дочці грошові кошти на її особисті потреби, стягнення заявленого розміру аліментів з урахуванням розміру її заробітної плати буде суперечити принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, а з огляду на те, що дочка є працездатною і навчається у коледжі, вона має можливість працювати і заробляти собі на життя. 02.11.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали пославшись на наведені у позовній заяві обставини і обґрунтування. Позивач визнав, що з того часу як дочка стала проживати з ним, відповідач повертає йому аліменти та періодично надсилає певні суми на картковий рахунок дочки. Водночас позивач зазначив, що вказані обставини не позбавляють його права ставити перед судом питання про припинення стягнення з нього аліментів та вимагати стягнення аліментів з відповідача, оскільки його не влаштовують ні умови надання грошового утримання, ні розмір такого утримання. Вказав, що його середньомісячні витрати на дочку становлять 12-15 тис. грн., і саме виходячи з цієї обставини він визначив розмір своїх вимог. Третя особа [PERSON] підтвердила, що проживає разом з батьком з жовтня 2019 р., та пояснила, що з того часу мати її життям взагалі не цікавиться, а тому вона підтримує вимоги позову про стягнення аліментів, оскільки 4 000 грн., які мати добровільно перераховує на її картковий рахунок, вона витрачає на проїзд та інші особисті потреби, а основний тягар її утримання лежить на батьку. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване його зайнятістю в іншому судовому процесі. Водночас з огляду на вимоги статті 223 ЦПК України та з урахуванням поданого відповідачем відзиву і наданих ним на підтвердження своїх заперечень доказів, суд не знайшов підстав для відкладення розгляду справи та дійшов висновку про можливість її розгляду за відсутності сторони відповідача. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.09.2008 у справі № 2-3740/08 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 23.05.2008, до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду виконується шляхом утримання аліментів із заробітної плати позивача, що підтверджується довідкою Служби безпеки України. За обставинами справи установлено, що з жовтня 2019 р. дочка сторін проживає з батьком, що не оспорюється відповідачем. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України). Відповідно до положень статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 СК України). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина 2 статті 181 СК України) Частиною 3 зазначеної норми визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 179 СК України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Аналіз наведених законодавчих норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Отже з огляду на те, що неповнолітня дитина сторін визначила своє місце проживання з батьком, що цілком узгоджується з положеннями частини 3 статті 160 СК України, і саме батько забезпечує її життєдіяльність і повне утримання, фактичні підстави для сплати ним аліментів відпали, проте положення сімейного законодавства чітко не регламентують розглядувану у цій справі правову ситуацію. За таких обставин суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин аналогії закону та аналогії права, що передбачено статтею 10 СК України. Так, нормою статті 18 СК України закріплене право кожного учасника сімейних відносин, який досяг 14 років, на судовий захист свого права та інтересу, та визначено можливі способи такого захисту, серед яких припинення правовідношення, а також його анулювання. Аліментні зобов`язання позивача виникли на підставі чинного рішення суду, яке є обов`язковим до виконання на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (статті 124, 129 Конституції України, стаття 18 ЦПК України). Однак обов`язковість виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини не означає, що таке рішення не може бути згодом переглянуте за наявності визначених законом підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших визначених законом випадках, що передбачено нормою статті 192 СК України. Водночас у главі 15 СК України, норми якої регулюють правовідносини щодо надання батьками утримання неповнолітнім дітям, відсутні положення щодо можливості припинення стягнення присуджених судом аліментів з підстав зміни дитиною місця свого проживання. Подібні відносини врегульовані статтею 273 СК України, яка розташована у главі 22, що регулює відносини надання утримання іншим членам сім`ї та родичам. Цією нормою визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Такою істотною обставиною у розглядуваній справі є проживання неповнолітньої дитини з платником аліментів, а тому суд, виходячи із загальних принципів регулювання сімейних відносин та визначених законом способів захисту сімейних прав, вбачає підстави для захисту порушеного права позивача шляхом припинення його аліментних зобов`язань перед відповідачем. Судом установлено, що з того часу, як дитина стала проживати з батьком, мати періодично надає дочці матеріальну допомогу шляхом перерахування коштів на її картковий рахунок, що підтверджується наданими відповідачем письмовими доказами і не заперечується позивачем та самою дитиною. Водночас такі дії відповідача не можуть розцінюватись як виконання нею обов`язку утримувати дитину до її повноліття, оскільки спосіб, умови та розмір своєї участі в утриманні дитини відповідач визначила самостійно, без узгодження з позивачем і самою дитиною. До того ж судом установлено, що отримувані від матері кошти дитина витрачає на особисті потреби, а фактично усі витрати на забезпечення її базових потреб, а саме: харчування, навчання, одяг, лікування тощо, несе позивач, у зв`язку з чим його не влаштовують умови надання відповідачем грошового утримання для дитини. З пояснень позивача вбачається, що мати дитини служить в органах безпеки, де отримує достойну заробітну плату, у неї немає інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, яких вона повинна утримувати, і вказані обставини відповідачем не спростовані. Згідно положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на підтвердження неспроможності сплати заявленого розміру аліментів відповідачем не надано. Що стосується посилань відповідача на те, що дочка у змозі самостійно заробляти собі на прожиття, то з огляду на неповнолітній вік останньої вказані доводи є очевидно необґрунтованим і неприйнятним з огляду на законодавство. Отже на підставі викладених сторонами аргументів і оцінки наданих ними доказів та з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, суд вважає цілком обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача. Згідно зі статтею 191 Сімейного кодексу України присуджені судом аліменти мають сплачуватись від дня пред`явлення позову. Водночас на відносини припинення аліментних зобов`язань положення цієї норми не поширюються, а тому рішення суду в цій частині підлягає виконанню з дня набрання ним законної сили. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача судовий збір, сплачений при поданні позову за вимогу про припинення стягнення аліментів. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а тому за цю вимогу суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial