Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

06 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив змінити розмір аліментів, який стягується на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], збільшивши їх розмір до 930,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує на те, що 19 серпня 1995 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. 26.09.2012 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. 12.05.2016 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 22 грудня 2015р. і до повноліття дитини. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року апеляційна скарга [PERSON] була задоволена частково - рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2016 р. змінено в частині розміру аліментів: з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], були стягнуті аліменти у розмірі 300,00 грн. щомісячно, починаючи із 22 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що призначений рішенням суду розмір аліментів на теперішній час є меншим, ніж мінімальний розмір аліментів, встановлений законом, та є недостатнім для утримання дитини. Оскільки ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року був збільшений мінімальний розмір аліментів до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважає необхідним збільшити розмір аліментів до 930,00 грн. щомісячно, що забезпечить рівність сторін при несенні обов'язку з утримання дитини. У зв'язку з викладеним, позивач звертається до суду з даним позовом. 11 січня 2018 року на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на позов, у якому відповідач просила закрити провадження у даній справі, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які вже були розглянуті судом і по ним прийнято законне судове рішення. В обґрунтування зазначено, що відповідач вважає, що провадження за даним позовом про збільшення розміру аліментів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України підлягає закриттю, оскільки наявне рішення суду, яке набрало законної сили з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Позивач раніше звертався до суду з антологічним позовом з тих саме підстав і рішенням від 8 серпня 2016 року апеляційного суду Дніпропетровської області було скасовано рішення суду першої інстанції від 12.05.2016 року (справа №204/8217/15-ц провадження № 2/204/582/16) і встановлено розмір виплати аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначили, що сімейний та матеріальний стан відповідача не змінилися, роботи відповідач не має, проживає з матір'ю похилого віку, цивільним чоловіком та повнолітньою донькою, яка також не працює. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19 серпня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 413, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 19 серпня 1995 року (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] яке видано 01 березня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 180 (а.с. 6). У вищезазначеному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2012 року (а.с. 8), яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2012 року (а.с. 9), шлюб між сторонами було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 05 грудня 2012 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016 року (а.с. 12-13), яке було змінено рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року (а.с. 14) було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 22 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили 08 серпня 2016 року. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно довідки № 1759 від 04 грудня 2017 року, виданої Квартальним комітетом № 26 Амур-Нижньодніпровської районної ради, [PERSON], [INFO], проживає разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Позивач просить змінити розмір аліментів та збільшити їх до 930,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку щомісячно, у зв'язку зі змінами в законодавстві та прийняттям відповідного Закону від 17.05.2017 року яким було збільшено мінімальний розмір аліментів. Тобто, підставою позову позивач визначив саме зміни у законодавстві щодо мінімального розміру аліментів на дитину. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Дійсно, 17 травня 2017 року Верховна Рада України прийняла Закон № 2037-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Вказаний Закон набрав чинності 08 липня 2017 року. Згідно вказаного Закону до ч. 2 ст. 182 СК України були внесені зміни та збільшено мінімальний розмір аліментів до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вже зазначалося у відповідності до положень ст. 192 СК України розмір аліментів може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, перелік обставин, які можуть бути підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів чітко визначений діючим СК та розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жодних належних та допустимих доказів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я отримувача або платника аліментів, позивач суду не надав. Надану позивачем довідку № 3 від 08 лютого 2018 року, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Дан Хаус», з якої вбачається, що позивач працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дан Хаус» на посаді чергового готелю з 02 лютого 2018 року внаслідок чого змінився його матеріальний стан та він не буде отримувати надбавку до пенсії як працюючий пенсіонер (а.с. 39), суд до уваги не бере з тієї причини, що підставою позову позивач визначив саме зміни у законодавстві, а не зміну свого матеріального стану, хоча вказана обставина входить до переліку підстав для зміни розміру аліментів і може бути заявлена як підстава позову у іншому провадженні. Крім того слід враховувати, що зміна матеріального стану позивача виникла після звернення ним до суду з даним позовом та після закінчення підготовчого засідання у справі. З обгрунтування позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду з позовом є внесення змін в чинне законодавство щодо розміру стягуваних аліментів. Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зміни (збільшення) розміру аліментів, оскільки такий розмір аліментів (не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) передбачено для всіх дітей, без врахування матеріального стану їх батьків чи інших обставин. Таким чином прийняття даного Закону гарантує стягувачам аліментів їх мінімальний розмір з урахуванням ч. 2 ст. 182 СК України, як при стягненні аліментів за рішенням суду в частках від заробітку так і твердій грошовій сумі, а даним нормативним актом повинні керуватися при вирішенні спорів про стягнення аліментів як суди по справам, що надійшли до суду після прийняття цього Закону, так і органи які проводять стягування та нарахування аліментів. Отже, позовні вимоги [PERSON] не стосуються збільшення розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів. Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд приходить до висновку, що підстави для збільшення розміру аліментів відсутні, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені позову, судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі ст.ст. 180, 181, 182 СК України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: dismissed