Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

05 червня 2019 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років. На підтвердження вимог вказала, що донька [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання Криворізького державного комерційно-економічного технікуму, 1-го рівня акредитації за спеціальністю - ресторанне обслуговування, термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2020 року. Зазначила, що повнолітня донька не працює, перебуває на її утриманні, при цьому відповідач працює в ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗОРУДКОМ», отримує дохід, після досягнення донькою повноліття відповідач матеріальну допомогу на її утримання в добровільному порядку не надає, самостійно утримувати доньку позивачка не має можливості. Ухвалою від 12 червня 2019 року відкрито провадження по справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 24 червня 2019 року розгляд справи відкладено, у зв`язку із неявкою відповідача та відсутністю відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час та місце судового засідання. Відповідачем [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти на повнолітню доньку у розмірі 1/16 частини з його заробітку, на період її навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-ох років. Також вказав у відзиві, що їх повнолітня донька [PERSON] має можливість влаштуватись на роботу у вільний від навчання час, спроможна самостійно себе забезпечити. Звернули увагу, що [PERSON] працює, має відповідний обов`язок забезпечувати дитину. До того ж, відповідач має неповнолітню дитину, яка знаходиться на його утриманні. Просили стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 550 грн., та аліменти присудити з дня винесення судового рішення. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме просили визначити розмір аліментів в розмірі 1/16 частини. Посилаючись на підстави зазначені у письмовому відзиві на позовну заяву. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20 січня 2005 року (а. с.7). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] та відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 червня 2001 року, видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, батьками записані - [PERSON] та [PERSON] (а. с.10) Відповідно до довідки № 163 від 03 червня 2019 року виданої Криворізьким державним комерційно-економічним технікумом, повнолітня [PERSON] , навчається в зазначеному закладі на першому курсі на денному відділенні, строк навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2020 року. ( а.с.11) Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу,а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] має на своєму утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , від шлюбу з [PERSON] ( а.с.30) На виконання вказаних вимог закону, суд враховує також можливість позивачки як матері дитини надавати їй матеріальну допомогу. Таким чином, судом встановлено, що повнолітня [PERSON] , яка навчається на денній формі навчання, самостійного заробітку не має, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, що має їй забезпечуватись з боку обох батьків. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.02.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність у нього рухомого та нерухомого майна, та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з об`єктивної можливості відповідача надавати матеріальну допомогу, а також враховуючи законодавчо закріплений обов`язок позивачки як матері дитини, також надавати їй матеріальну допомогу до 23-х років. Справа не містить об`єктивних даних щодо неможливості [PERSON] сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/12 частини його заробітку (доходу щомісяця), а його посилання на цю обставину доказами не підтверджена. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд також враховує матеріальне становище відповідача, який має на утриманні неповнолітнього сина, а також постійне місце роботи та стабільний дохід, тому вважає за можливе визначити аліменти в розмірі 1/12 частини заробітку (доходу) відповідача. Суд враховує положення ст. 191 СК України, відповідно до якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, а тому підстав до стягнення з позивача таких судових витрат не має. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі, встановленому законом на момент звернення позивачки до суду.

Outcome: partial