Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

06 лютого 2014 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом, в якому, просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 35 953 грн. 48 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 жовтня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений договір на суму 6 300 грн., зі сплатою 38,6 % річних, з кінцевим терміном повернення до 20 вересня 2012 року. Позичальник свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на лютий місяць 2014 року виникла заборгованість в сумі 35 953 грн. 48 коп. з яких: прострочена заборгованість по кредиту 6 199 грн. 27 коп.; відсотки 9 518 грн. 43 коп.; підвищенні відсотки 20235 грн. 78 коп. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 11 січня 2016 року позовні вимоги задоволені. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в звязку зі спливом строку позовної давності. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що погашення кредитної заборгованості за умовами договору має проводитися щомісячними платежами, він перестав сплачувати заборгованість з 20 січня 2009 року, тобто з цієї дати позивач дізнався про порушення свого права. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає про те, що 02 лютого 2009 року банківська установа надсилала йому вимогу про дострокове стягнення кредитної заборгованості та необхідність протягом тридцяти днів сплатити всю суму заборгованості , тобто кредитор змінив строк виконання кредитного зобовязання в повному обсязі, а тому з 04 березня 2009 року розпочався перебіг позовної давності на стягнення всієї суми заборгованості. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали даної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 01 жовтня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 6 300 грн., зі сплатою 38,6% річних, з підвищеною процентної ставкою у разі прострочення платежу у розмірі 115.8 %, з кінцевим терміном повернення до 20 вересня 2012 року. Відповідно до п. 5.1 укладеного договору та додатків №№ 1,2 до укладеного договору погашення основної суми кредиту та сплата процентів здійснюється у формі щомісячних ануїтетних платежів в розмірі 258.41 грн. в строк до 20 числа кожного місяця. Відповідач належним чином зобов»язань за кредитним договором не виконував. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що [PERSON] належним чином зобов»язань за кредитним договором не виконував, а тому суму заборгованості слід стягнути в примусовому порядку; позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки датою останнього платежу є 20 вересня 2012 року, а з позовом банківська установа звернулась 10 лютого 2014 року. Проте, з таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»зок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п. 6.6 укладеного кредитного договору кредитор має право вимагати від позичальника достроково погасити кредит до настання остаточного строку терміну погашення, а позичальник зобов»язаний на письмову вимогу кредитора достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, нараховану неустойку та інші платежі й нарахування за цим договором, що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора , але не пізніше тридцяти календарних днів з дати одержання такої вимоги кредитора у разі затримки сплати частини кредиту та/або процентів за його користування принаймні за один календарний місяць. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 20 листопада 2008 року відповідач вже мав прострочену заборгованість за один місяць по кредиту в сумі 130.06 грн. та по процентам 128.35 грн. 02 лютого 2009 року банківська установа пред»явила вимогу до відповідача щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором протягом тридцяти днів у зв»язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов»язань. Вказана вимога була отримана [PERSON] 02 лютого 2009 року, про що останній зазначив в апеляційній скарзі. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку , що банківська установа відповідно до положень ч.2 ст. 1050 ЦК України та п. 6.6 укладеного кредитного договору скористалась своїм правом на повернення кредиту достроково, чим змінила дату виконання основного зобов»язання на 04 березня 2009 року. В ході розгляду справи судом першої інстанції [PERSON] було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності ( а.с. 76-78). ПАТ «Універсал банк» звернулось до суду з даним позовом 06 лютого 2014 року, тобто поза межами трирічного строку від дня настання строку виконання основного зобов»язання, який був змінений відповідно до п. 6.6 укладеного кредитного договору ( 04 березня 2009 року). Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції слід скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у зв»язку з пропуском строку позовної давності. У зв»язку з втратою права на стягнення тіла кредиту зі спливом строку позовної давності, банківська установа втратила право на стягнення процентів, які є похідними від суми кредиту.

Outcome: approved