Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

05 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним ,обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 099571 виданого 05 листопада 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 30.08.2002 року № 290-р, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право на приватної власності на землю № 219 позивачу [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 15,560 га ,яка розташована на території Марє-Дмитрівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. Кадастровий номер земельної ділянки 1225284100:01: 004: 0195. Приблизно в 2007-2009 роках земельна ділянка знаходилась в користуванні фізичної особи-підприємця [PERSON], який проводив щорічно оплату за користування земельною ділянкою. В 2015 році у позивача стався інсульт і його дружина звернулась до відповідач [PERSON] з проханням допомогти матеріально та сплатити плату за користування землею. В проханні було відмовлено і сплачено його зятем [PERSON] як він сказав із жалоби до позивача 500 гривень. На усне прохання позивача повернути йому належну йому на праві власності земельну ділянку, [PERSON] від імені [PERSON] відмовився ,посилаючись на існування договору оренди земельної ділянки укладену ніби між [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] 03 грудня 2013 року та надав йому договір оренди земельної ділянки від 03.12.2013 року та витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень про державну реєстрацію договору оренди проведену 24 грудня 2013 року Реєстраційною службою Софіївського РУЮ . З цього договору та витягу позивачу стало відомо, що ніби-то 03 грудня 2013 року до договору оренди земельної ділянки надав в строкове платне користування строком на 49 років належну йому на праві власності земельну ділянку площею 15,560 га фізичній особі-підприємцю [PERSON]. Договір підписаний сторонами. Заявником реєстрації даного договору була його донька [PERSON]. Під час отримання договору оренди земельної ділянки та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію та їх обтяжень позивач вимагав повернути йому земельну ділянку, так як договір оренди земельної ділянки він не укладав з відповідачем та підписував ,а також не знав про його існування. Викладені обставини змушують позивача звернутись до суду за захистом порушених прав, та просить визнати договір оренди земельної ділянки недійсним. Відповідач надав заперечення відповідно до якого зазначає, що позивач обґрунтовує свій позов тим, що не підписував договір оренди земельної ділянки 03.12.2013 року ,однак дана обставина не відповідає дійсності, оскільки позивач підписав даний договір при його присутності як свідка , чим проявив своє волевиявлення на орендні правовідносини з ним. Підписи які є у договорі оренди земельної ділянки та акту прийму-передачі земельної ділянки схожі. Крім того, відповідач зазначає, що він сплачував податок з доходів фізичних осіб за [PERSON] ,який відповідач повинен був сплачувати відповідно до їх договірних відносин, в обґрунтування даної обставини він надав податкові розрахунки сум доходу сплаченого на користь платників податків на 2010-2014 роки. Договірні зобовязання відповідачем виконувались належним чином шляхом сплати орендної плати щорічно за користування земельною ділянкою, про що позивач [PERSON] надав розписку датована 22.10.2013 року про отримання орендної плати у розмірі 30000 грн. Відповідач зазначає, що позивач не обґрунтував належним чином позов та не навів достатніх доказів для задоволення позову, тому вважає, що вказані підстави для визнання договору оренди земельної ділянки від 13.12.2013 року є недоведеними. Просить суд визнати договір оренди земельної ділянки недійсним. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставни, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник проти позову заперечують, що викладено у письмових запереченнях, доданих до матеріалів справи. Вважають позовні вимоги необгрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку учасників, дослідивши чинне законодавство, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України кожному гаранотовано право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є : об»єкт оренди ( місце розташування та розмір земельної ділянки) ; строк дії договору оренди ; орендна плата із зазначенням її розміру , індексації, форм платежу , строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату ; умови використання та цільове призначення земельної ділянки , яка передається в оренду ; умови збереження стану об»єкта оренди ; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю ; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві ; існуючі обмеження ( обтяження ) щодо використання земельної ділянки ; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об»єкта оренди чи його частини ; відповідальність сторін ; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно ст.203 ЦК України «волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі». Відповідно до ст.215 ЦК України «підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог , які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 ЦК України». Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорюванн Відповідно до ст. ст.317 , 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майцном, і він реалізує їх на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 099571 виданого 05 листопада 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 30.08.2002 року № 290-р, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право на приватної власності на землю № 219 позивачу [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 15,560 га ,яка розташована на території Марє-Дмитрівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. Кадастровий номер земельної ділянки 1225284100:01: 004: 0195. Приблизно в 2007-2009 роках земельна ділянка знаходилась в користуванні фізичної особи-підприємця [PERSON], який проводив щорічно оплату за користування земельною ділянкою. В 2015 році у позивача стався інсульт і його дружина звернулась до відповідач [PERSON] з проханням допомогти матеріально та сплатити плату за користування землею. В проханні було відмовлено і сплачено його зятем [PERSON] як він сказав із жалоби до позивача 500 гривень. На усне прохання позивача повернути йому належну йому на праві власності земельну ділянку, [PERSON] від імені [PERSON] відмовився ,посилаючись на існування договору оренди земельної ділянки укладену ніби між [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] 03 грудня 2013 року та надав йому договір оренди земельної ділянки від 03.12.2013 року та витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень про державну реєстрацію договору оренди проведену 24 грудня 2013 року Реєстраційною службою Софіївського РУЮ . З цього договору та витягу позивачу стало відомо, що ніби-то 03 грудня 2013 року до договору оренди земельної ділянки надав в строкове платне користування строком на 49 років належну йому на праві власності земельну ділянку площею 15,560 га фізичній особі-підприємцю [PERSON]. Договір підписаний сторонами. Заявником реєстрації даного договору була його донька [PERSON]. Під час отримання договору оренди земельної ділянки та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію та їх обтяжень позивач вимагав повернути йому земельну ділянку, так як договір оренди земельної ділянки він не укладав з відповідачем та підписував, а також не знав про його існування. Позивач стверджує, що підписував пустий бланк, відповідач проти цього заперечує. Судом досліджено договір оренди та його копії з яких вбачається допечатування умов договору, але зважаючи на те, що сторонами не було заявлено клопотання про призначення експертизи, суд не приймає даний факт до уваги. Також сам договір не відповідає вимогам Цивільного законодавства, так як в ньому відсутні істотні умови, передбачені Земельним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 14 ч.1 Закону України » Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладення договору, визначено, що договір оренди землі укладається в письмовій формі. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. ст. 13 , 15 Закону України » Про оренду землі» ( в чинній на день укладення договору редакції) - договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов»язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов»язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є : об»єкт оренди ( місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру , індексації, форм платежу , строків , порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об»єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об»єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. (ст. 15 Закону в редакції чинній на момент укладення договору). Невід»ємною частиною договору оренди землі ( ст. 15 Закону «Про оренду землі») є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання - передачі об»єкта оренди, проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. Частиною 2 ст. 15 Закону України « Про оренду землі» передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Невідємною частиною договору оренди землі є: - план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; - кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; - акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); - акт приймання передачі обєкта оренди; - проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим законом. Договір оренди землі набирає чинності, як зазначено в ст. 18 цього закону, після його державної реєстрації. Згідно ст. 20 Закону, державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку встановленому законом. Згідно п. 3.2. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43 з змінами внесеними наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 2 липня 2003 року № 174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель», державна реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами Центру Державного земельного кадастру при Держкомземі України. Умови реєстрації договорів оренди та договорів суборенди земельних ділянок встановлені Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073. Тому суд приходить до висновку про необхідність задовоення позовних вимог. \~ \~ \~ На підставі ст. 46 ЦК України,

Outcome: approved