Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

05.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності на підставі договору довічного утримання від 27.08.2004 року належить житловий будинок за адресою: м. Первомайськ, Миколаївська область, вул. Андрія Чернецького, 58. У вказаному будинку з 2007р. вона проживала однією сімєю зі своїм чоловіком [PERSON], відповідачем по справі, та їх дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON] Єлізаветою, [INFO], та [PERSON], [INFO] Під час спільного проживання відповідач [PERSON] 19.07.2007 року зареєстрував своє місце проживання в даному житловому будинку за адресою: м. Первомайськ, Миколаївська область, вул. Андрія Чернецького, 58. З початку березня 2017 року відповідач пішов із сімї, почав проживати окремо, і 04.07.2017 р. рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області їх шлюб було розірвано. Те, що відповідач не проживає за вказаною адресою підтверджується довідкою голови квартального комітету № б/н від 28.03.2018 р., а також актом про не проживання від 28.03.2018 р., який складений в присутності голови квартального комітету та сусідів, які мешкають поблизу: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Співвласником житлового будинку по вул. Андрія Чернецького, 58 він не являється, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказаний будинок, де зазначено, що позивач є єдиною його власницею. У звязку з тим, що відповідач є колишнім членом сімї та не проживає у житловому будинку, який належить позивачці, вже більше одного року, вона вважає, що є підстави визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В звязку з тим, що відповідач не знявся з реєстраційного обліку в будинку позивача, вона позбавлена законного права розпорядитися власним майном. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Відповідач зокрема пояснив, що позивач з березня 2017 року перестала пускати його у додому, закриває двері на ті замки, від яких у нього немає ключів, у зв'язку із чим він вимушений проживати у будинку своє матері. Не має можливості забрати свої особисті речі. Також зазначив, що він під час спільного проживання з позивачкою за адресою: м. Первомайськ, Миколаївська область, вул. Андрія Чернецького, 58, виконував робот из утримання та ремонту вказаного будинку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, та допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що власником житлового будинку № 58, що знаходиться по вул. Андрія Чернецького в м. Первомайську Миколаївської області на підставі договору довічного утримання № 3269 від 27.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] є [PERSON]. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.07.2017 року між сторонами по справі було розірвано шлюб, який був зареєстрований 16.03.2002 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, після розірвання шлюбу залишено за [PERSON] дошлюбне прізвище «Дубасова». Згідно довідки, наданої Квартальним комітетом № 54 та актів про не проживання від 28.03.2018 та 04.04.2018 р.р., [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з березня 2017 року. Факт непроживання відповідача підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] не підтвердили але й не спростували факт добровільного непроживання відповідача за вищевказаною адресою. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 107 ЖК України та розяснень викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12.04.1985 року, наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову про це. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач з березня 2017 року не проживає в спірному житловому будинку, тобто понад рік, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним житловим будинком, передбачених ст. 71 ЖК України немає. В судовому засіданні відповідач повідомив, що питання про розподіл майна подружжя або витребування майна з чужого володіння в судовому порядку він не ставив. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим будинком № 58, що знаходиться по вул. Андрія Чернецького в м. Первомайську Миколаївської області, а тому є підстави для задоволення позову у повному обсязі. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved