Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

06 Травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно із дня звернення до суду до досягнення повноліття дитиною. В позовній заяві зазначала, що перебувала в шлюбі із відповідачем із 02 серпня 2009 року по 18 жовтня 2013 року, мають зазначену позовом неповнолітню дитину. Відповідач проживає окремо, дитина проживає з нею, перебуває фактично на її утриманні. Відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте після розпаду сім'ї ухиляється від свого обовязку. Відповідач є працездатним, працює, має мінливий дохід, спроможний сплачувати аліменти в зазначеній позовом сумі. В зв'язку з тим, що позивач фактично проживає за адресою: [ADDRESS], хотіла зняти себе та дочку з реєстраційного обліку по адресі: [ADDRESS], однак відповідач не дає згоду на зняття дочки з реєстраційного обліку та реєстрацію її місця проживання за новою адресою. Письмових заперечень відповідача суду не надано. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в повному обсязі. Представник позивача додатково пояснив, що сторони не досягли згоди по суті позовних вимог до судового засідання. Позивач проживає із дитиною, батько якої проживає окремо. Відповідач є працездатним за станом здоров'я і віком, інших утриманців або стягнень за виконавчими листами їй невідомо, офіційно невідомі вид заняття та прибутки відповідача, доказів щодо прибутків відповідача надати не можуть. Невідомі поважні причини, які перешкоджали б відповідачу забезпечити сплату аліментів у вказаній сумі. Просить задовольнити позовні вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів в повному обсязі, проте, у разі врахування заперечень відповідача, не менше 600 грн. на місяць. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи судовою повісткою в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в частині стягнення аліментів в сумі 310 грн. щомісячно та не визнала в частині визначення місця проживання дитини, оскільки такі вимоги не є предметом спору, перешкод у визначенні місця проживання дитини по місцю проживання матері немає, відповідач на це погоджується. Водночас пояснила, що дитина росла в нормальних побутових умовах, забезпечена нею, як бабусею, та відповідачем всім необхідним для нормального виховання і розвитку. Окрім того, відповідачем постійно здійснюється оплата додаткових витрат на утриманні дитини та її відпочинок. Вони готові на дальше добровільно надавати допомогу в утриманні дитини. Оцінюючи пояснення, досліджені надані в справі докази, в їх сукупності, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебували в шлюбі із 02 серпня 2009 року по 18 жовтня 2013 року, від шлюбу сторін є неповнолітня донька [PERSON], [INFO], батьками якої в свідоцтві про народження дитини записані сторони в справі, місце проживання якої за рішенням суду про розірвання шлюбу від 18.10.2013 року в справі № 569/17146/13-ц залишене не визначеним, яка зареєстрована за місцем проживання батька, відповідача в справі, фактично переважно проживає із матір'ю, позивачем в справі, будучи зареєстрованою за місцем проживання батька /відповідача/. У відповідності до положень ст.ст. 141,157 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу та окреме від дитини проживання не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, а той з батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому із батьків, хто живе окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Статтею 161 ч.ч.1,2 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання із тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Із дослідженого судом рішення Рівненського міського суду в справі № 569/17146/13-ц від 18.10.2013 року вбачається, що позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи, що причиною розпаду сім'ї стало відсутність взаєморозуміння, часті сварки. Відповідач [PERSON] не надав заперечення та докази на спростування мотивів і доводів такої позовної заяви, в судове засідання не з'явився. Судом задоволені позовні вимоги шляхом ухвалення заочного рішення. В судовому засіданні представник відповідача фактично визнала позовні вимоги та не заперечує визначення місця проживання дитини із матір»ю. Згідно дослідженої довідки ПП «Дельта Медікел» позивач на постійній основі працює на підприємстві торговельним представником із 21.01.2013 року. Будь-яких даних компрометуючих особу позивача або даних щодо негативної його характеристики, недостойної поведінки, неналежного відношення до дитини, шкідливого впливу на розвиток чи виховання дитини з боку позивача судом не встановлено. На підтвердження особи відповідача та його відношення до дитини, поведінки в побуті суду не надано жодних доказів. Крім того, суд приймає до уваги встановлені обставини не визначеного офіційно місця проживання дитини за рішенням суду про розірвання шлюбу, відсутність взаємної згоди батьків про місце проживання дитини до судового засідання, що обумовлює потребу вирішення цього питання, наявність позовних вимог матері дитини про визначення з нею місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO] народження, відсутність зустрічних позовних вимог чи самостійного на час розгляду справи позову, за якими відповідач, батько дитини, мав право поставити вимогу про залишення дитини з ним на проживання. За наведених обставин, оцінкою досліджених в справі доказів в сукупності, які приймаються судом до уваги, як належні допустимі, відповідно ст.ст. 57-60 ЦПК України, докази, суд приходить до висновку про доведеність, обґрунтованість, правомірність позовних вимог про визначення місця проживання дитини із матір'ю, позивачем в справі, можливість його вирішення без висновку опікунської ради із урахуванням фактичного визнання позову в суді. Неповнолітня донька сторін проживає з матір'ю після припинення сімейних відносин, знаходиться на її утриманні за наявності мінімальних прибутків позивачки. На утримання дитини відповідач, в порушення положень ст. 180 СК України, надає недостатню матеріальну допомогу в добровільному порядку. У відповідності до положень ст.ст. 181 ч.3, 184 СК України, позивачкою правомірно заявлений позов про стягнення коштів на утримання дитини за рішенням суду у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач є працездатним по віку і стану здоров»я, відомості про офіційне працевлаштування та прибутки відповідача не встановлені, відсутні відомості про інших утриманців, борги чи стягнення по виконавчих листах або інші поважні причини, які унеможливлюють забезпечення відповідачем сплати аліментів на утримання доньки. Враховуючи встановлені судом обставини, відповідно до положень ст.182 СК України, на підставі досліджених судом доказів, в частині стану здоров'я, сімейного і матеріального стану дитини та платника аліментів, який не заперечував позовних вимог, є працездатним за віком і станом здоров»я, суд прийшов до висновку, що із задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки в розмірі по 500 грн. щомісячно не будуть порушені права та інтереси сторін. При цьому, суд враховує також відсутність доказів щодо прибутків і поважних причин та обставин, які б перешкоджали відповідачу забезпечити належні доходи для своєчасної сплати аліментів у вищенаведеному розмірі щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення повноліття дитини. Підтверджені належними допустимими письмовими доказами в справі судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., в порядку ст. ст. 88, 89 ЦПК України, покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню за рішенням суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст.ст. 141,157, 161, 180,181,182,184,191 СК України,

Outcome: partial