Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

07.09.2015 позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить суд визнати заповіт [PERSON], згідно якого на користь [PERSON] та [PERSON] нібито заповідано все її майно, де б таке не було та з чого не складалося, посвідчений Приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №651 від 05 серпня 2014 року, недійсним (а.с.2-9). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 09.03.2015 померла її мати [PERSON]. Позивач є єдиною дочкою, спадкоємцем за законом першої черги та після смерті матері звернулась до Бориспільської міської державної нотаріальної контори, де отримала лист, про те, що спадкова справа після смерті її матері відкрита приватним нотаріусом [PERSON] 24.03.2015 року вона подала приватному нотаріусу [PERSON] заяву про прийняття спадщини, де дізналась, що існує заповіт від 05.08.2014 року, складений на користь відповідачів, які звернулись за прийняттям спадщини на третій день після смерті [PERSON] Позивач вважає, що заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, оскільки він не був підписаний [PERSON] та не відповідає волі спадкодавця. Позивач стверджує, що при ознайомленні із заповітом виявила, що підпис на заповіті не є підписом [PERSON], що свідчить про його підробку Вона також вважає, що складання заповіту не відповідало внутрішній волі заповідача, оскільки підпис на заповіті значно відрізняється від дійсного підпису спадкодавця, що свідчить про його підробку, крім того, спадкодавець не міг не залишити своїй єдиній дитині, яка не має власного житла, хоча б частки спадщини. Вона звертає увагу, що в порушення вимог ст.ст.1233,1234,1247,1248 ЦК України в заповіті не має ніяких відомостей, що він був підписаний іншою особою за дорученням [PERSON]. Вона також звертає увагу, що [PERSON] в останній рік була майже не ходяча, за межі своєї ділянки в с.Кийлів Бориспільського району, крім лікарень, не виїжджала, та згідно свідоцтва про смерть №19 від 10.03.2015 року, виданого на померлу лікарем [PERSON], яка лікувала померлу, хвороби, які призвели до смерті, були: хронічна недостатність кровообігу, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертонією. Позивач також стверджує, що більше пятнадцяти років [PERSON] зловживала алкогольними напоями, що стало причиною того, що мати позивача мала рід хронічних хвороб. А також зазначає, що спадкодавця покинув чоловік [PERSON], позивач переїхала на орендовану квартиру, і мати залишилась проживати сама. Вважає, що факт того, що [PERSON] виселила з квартири чоловіка та доньку свідчить про зміну поведінки та психо-фізичного стану [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, надали письмові заперечення (а.с.96-100), а також аналогічні за змістом пояснення суду, відповідно до яких зазначили, що позивач дійсно була рідною дочкою спадкодавиці [PERSON], проте останні 12 років стосунків між матірю та дочкою не було ніяких, тривалий час дочка не цікавилась життям та здоровям своєї матері, не виявляла жодного бажання дбати про свою стару матір, яка потребувала стороннього догляду. Вони звертають увагу на додане позивачем до позовної заяви рішення суду, яким було відмовлено [PERSON] у задоволенні зустрічного позову, в якому остання вказувала, що її мати зловживала спиртним, вигнала її, свою доньку, та чоловіка з дому, вела антигромадський спосіб життя, вчиняла сварки та вигнала її з квартири, в якій та проживала, чим вчиняє їй перешкоди у прав на користування житлом. Та зазначають, що судом було встановлено, що насправді [PERSON] не проживала в спірній квартирі з 2001 року, з власної ініціативи, оскільки перестала жити до свого цивільного чоловіка, за комунальні послуги у квартирі не сплачувала, не виявляла жодного бажання поновити своє право на спірне житло, доказів суду щодо вчинення їй перешкод у користування жилим привішенням не надала. Вони також звертають увагу, що позивач в своєму позові знову наводить твердження стосовно способу життя матері, які паплюжать її пам'ять, ті самі, що і за життя матері, виносячи на публічний розсуд принизливу та надуману інформацію. Відповідачі вважають, що подібні твердження доньки та повна відсутність підтримання родинних відносин між родичами і призвело до того, що заповіт померлої був виписаний на користь зовсім інших людей. Вони стверджують, що за життя [PERSON] була добропорядною жінкою, користувалась авторитетом серед своїх сусідів, за життя дійсно хворіла та потребувала сторонньої допомоги, та вже тривалий час мала добрі відносини з відповідачами. Відповідачі зазначили, що допомагали їй по господарству, ходили заміст неї до магазину, супроводжували її до лікарні, з якими мала довірливі стосунки, уповноважувала своїми довіреностями вчиняти ряд дій. Відповідачі останні місця життя [PERSON] дбали про неї, купували ліки, продукти харчування, а також, як пояснили відповідачі в судовому засіданні робили ремонти з квартирі та житловому будинку, які належали спадкодавцю. Вони стверджують, що [PERSON] в подяку за їх допомогу та доброту до неї склала на їх користь заповіт, а також звертають увагу, що після смерті [PERSON] вони повністю понесли усі витрати на ритуальні послуги, поховання поминальний обід, всього на загальну суму 6076 гривень 62 копійки, в той час, як позивач, будучи єдиною донькою, не побажала взяти на себе частину таких витрат, участі у похованні не приймала. Третя особа Приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, підтвердила, що посвідчувала заповіт [PERSON]. особисто з нею спілкувалась, зясовувала, чи дійсно вона має намір оформити заповіт на користь відповідачів, стверджує, що [PERSON] пояснила, що люди за нею доглядають, роблять їй ремонт, жодних сумніві у неї, що [PERSON] не розуміла значення своїх дій, що вона була пяна, що вона була під тиском, в неї не було. Вона склала заповіт, [PERSON] вдягла окуляри, прочитала заповіт, підписала його та пішла. [PERSON] вона бачила не вперше, вид в неї був доглянутий. В [PERSON] були паспорт [PERSON] та [PERSON], яких вона також знала раніше, бо вони раніше посвідчували в неї договір дарування. [PERSON] підписала в неї два примірники заповіту, а також розписалась в реєстрі, сама сплатила кошти. Допитана судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знала [PERSON] з 1976 року, оскільки Григор була замужем за її братом та стверджує, що після звільнення з роботи, [PERSON] змінила спосіб життя, почала вживати спиртне, познайомилась з Григорем, розлучилась з її братом, вигнала дочку з квартири. До цих обставин Григор весь час говорила, що квартира буде дочці. Останній раз вона бачила Григор влітку 2014 року на ринку, бачила, що вона ледве пересувалась, ноги були набряклі, була дуже повна, без зачіски, в бриджах, в на її думку неохайному вигляді, як бомж, вона з нею не спілкувалась, здоровям її не цікавилась, бо була на неї ображена за попередній суд. Позивачу вона говорила, що бачила її матір. Коли останній раз позивач бачила свою матір, чи допомагала їй, не знає. Зі слів позивача її відомо, що вона пропонувала перейти матері жити в квартиру, щоб позивач могла їй допомагати, та що та відмовилась. [PERSON] жила в с.Кийлів з чоловіком Григорем, що той помер, вона та позивач не знали. Зі слів останньої відомо, що та дізналась про смерть матері від знайомих, була з нею на похоронах. Їй відомо, що позивач не витрачала кошти на похорон матері та чула, що відповідач на питання [PERSON] показати свідоцтво про смерть, відповів, що покаже, якщо та доведе, що є дочкою померлої. Свідок [PERSON] показала, що з вересня 2014 року проживає в с.Кийлів, жила через два будинки від будинку Григор, до якої вона ходила за водою, купатися. Їй відомо, що [PERSON], якого вона знає як «Яковлевич» приїздив до Григор, інших родичів не бачила. [PERSON] привозив Григор продукти, ліки, чула, що [PERSON] називала його синок, дочку його називала своєю внучечкою, казала що чекає на них. [PERSON] про дочку говорила, що не хоче про неї чути. На похороні бачила дочку [PERSON], на похорони вона привезла лише квіти. Бачила, що Григор жила в окремій кімнаті, була усім забезпечена, тримала огород, теплицю, щоб вживала спиртне не бачила. У Григор були хворі ноги, в неї була велика вага, але ходила на ходунках до останнього. Вона допомагала Григор, ходила в магазин за хлібом. Про заповіт нічого не чула, останній раз бачила Григор в день смерті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає Григор більше тридцяти років, знала, що та переїхала з третім чоловіком в с.Кийлів, де вона теж жила. До Григор заходила може через день, часто телефонувала. Познайомилась з відповідачами, знала, що вони жили в Григор на квартирі, і Григор була ними задоволена, бо вони навели в квартирі порядок, приїздили до неї, робили у Григор ремонт на дачі, купили їй меблі, побутові прилади. Вона ходила міряти їй тиск, і Григор запропонувала їй переписати на неї квартиру і дачу, вона відмовилась. Зі слів Григор чула, що та не хоче чути за дочку. [PERSON] розповніла, але продовжувала пересуватись по квартирі, була дуже різка у висловах, говорила, що перепише майно на тих, хто буде за нею доглядати. Знає, що у Григор було хворе серце, робила їй зауваження, що та багато курить, пропонувала їй покинути так, як покинула вживати спиртне. Їй також відомо, що відповідач [PERSON] возив Григор в лікарню. 8-го березня вона була з нею, вони з іншим свідком [PERSON] викликали швидку, повідомили [PERSON], що Григор померла, запропонувала йому повідомити дочці [PERSON]. Бачила позивачку на похоронах, знає, що похоронами займалися відповідачі. Свідок [PERSON] повідомив, що знав чоловіка [PERSON], з якою познайомився, коли Григор познайомився і одружився з [PERSON]. Живе весь час на дачі в с.Кийлів, його будинок знаходиться напроти будинку Григорів. Відповідачів знає як [PERSON] та [PERSON], відомо, що вони винаймали у [PERSON] квартиру. Йому відомо, що до відповідачів в квартирі були цигани, які в квартирі наробили безпорядок, а відповідачі пообіцяли зробити ремонт, погасити кредити, які [PERSON] взяла, щоб обладнати квартиру і здавати її квартиронаймачам. Він також бачив, що після того, як в житті [PERSON] зявились відповідачі, життя в [PERSON] покращилось, вони привозили їй продукти, зробили ремонт в квартирі, потім почали робити ремонт на дачі, яка була після пожежі. Чув від [PERSON], що в них з [PERSON] була домовленість, що він відремонтує перший поверх для [PERSON], а другий для себе. Бачив, що внаслідок ремонту, в будинку було зроблено багато покращень: переобладнано опалення, відремонтований дах, зроблений ремонт в кімнаті, де жила Григор, придбана пральна машина, інші меблі. Від [PERSON] чув, що за дочку вона не хоче говорити. Він також стверджує, що пам'ять у Григор була дуже добра, казала, що це професійне, вона усіх впізнавала, останній раз бачив її в день смерті. Знає, що [PERSON]вела нормальний спосіб життя, спілкувалась із сусідами, обробляла огород. Знає, що в [PERSON] були проблеми з ногами, які поопухали, текли, що їй доводилось обробляти огород, сидячи на табуретці. Бачився з Григор кожного тижня, знає, що вона курила, спиртним не зловживала. Дочку вперше побачив на похоронах, почув, що вона влаштувала скандал. До цього не разу її не бачив. В розмові з Григор чув, що вона думає, кому залишити своє майно, казала, що хоче на [PERSON] все переписати, оскільки він їй як син. Свідок [PERSON] показала що працює головним лікарем сільської лікарні, Приїздила до Григор на виклик, до цього часу нікого не знала. Стан хворої був тяжкий, в неї була ішемічна хвороба серця, миготлива аритмії, захворювання легень, ожиріння. Вона її оглянула, від госпіталізації відмовилась, умови проживання у Григор були задовільні. За зверненням відповідача видала лікарське свідоцтво про смерть на підставі даних про хвороби померлої. Свідок [PERSON] показала, що була сусідкою по квартиру [PERSON], знала її дочку. Знає, що [PERSON] почала вживати спиртне, запрошувала до себе компанії, з дочкою через це почались конфлікти, познайомилась з Григорем, її останнім чоловіком, переїхала жити в с.Кийлів. Вона чула від знайомих, кого саме, не може сказати, що в с.Кийлів [PERSON] продовжувала зловживати спиртним. Зі слів [PERSON] знає, що та говорила, що квартиру залишить дочці. Останній раз бачила її в селі на свято Пасху, близько трьох років назад, Григор підвозив сусід, бачила, що Григор було важко пересувалась. Їй відомо, що Григор здавала квартиру квартирантам. Чи помагала дочка [PERSON], їй не відомо, знає, що після сварки з матірю, позивач пішла жити до свого чоловіка. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, надані суду письмові документи, висновок судової почеркознавчої експертизи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з таких підстав. Позивачу та представникам сторін судом було розяснено, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. В тому числі розяснено, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так в судовому засіданні встановлено, що 09 березня 2015 року у віці 64 роки померла [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ОК №332877, виданим потворно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області 17 березня 2015 року (а.с.11) Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №19 від 10 березня 2015 року, виданим лікарем [PERSON], [PERSON] , [INFO], дата смерті - 9 березня 2015 року, померла вдома с. Кийлів, СТ «Маяк» вул.Садова, 145, лікарем засвідчено, що на підставі записів в медичній документації та попереднього нагляду за хворим, лікарем визначена послідовність патологічних процесів, (станів), які призвели до смерті: хронічна недостатність кровообігу, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертонією. Одержав лікарське свідоцтво відповідач [PERSON] 10 березня 2015 року. Також встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за власні кошти здійснили поховання [PERSON], що позивачем не оспорюється та повністю підтверджується наданими відповідачами письмовими документам про понесені витрати на ритуальні послуги, ритуальний обід (а.с.110-112). Встановлено, що відповідачі та малолітня дочка відповідачки [PERSON], [INFO], з 29.07.2014 року були зареєстровані в квартирі [PERSON], за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «ЖЕК-№1» №2348 від 03.11.2015 року (а.с.120). Згідно характеристик, виданих дільничним інспектором міліції Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області [PERSON], по місцю проживання за адресою [INFO], а також за адресою: [ADDRESS], - по місцю проживання [PERSON] характеризується з позитивної сторони, спиртними напоями не зловживає, скандалів у сімї та з сусідами не вчиняє, за місцем проживання користується авторитетом (а.с.108-109). Також вбачається, що 16 грудня 2014 року [PERSON] посвідчувала довіреність, реєстровий №2223 (а.с.106), яка у звязку з хворобою довірителя була підписана у присутності нотаріуса [PERSON] за місцем проживання [PERSON], за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Кийлів, садівниче товариство «Маяк», вул.Садова, 145. Зазначеною довіреністю [PERSON] уповноважувала відповідача [PERSON] бути її представником з питань оформлення спадкових прав після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 13 грудня 2013. Встановлено, що на випадок своє смерті [PERSON] склала заповіт, посвідчений 05 серпня 2014 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу [PERSON]Є, реєстровий №651, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе її майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.10). Згідно з висновком експерта №11 від 06.05.2016 (а.с. 203-206) рукописний запис: «Цей заповіт прочитано мною у голос та власноручно підписано» та підпис від імені [PERSON] на заповіті 05 серпня 2014 року виконано [PERSON], не зміненим почерком, під впливом відносно-постійних збиваючих факторів природного характеру до яких зокрема відносяться хвороба, похилий вік виконавця тощо. Діагностичних ознак, які б свідчили про вплив на виконавця рукопису збиваючих факторів штучного характеру (до яких зокрема відносяться навмисна зміна власного почерку, незвичний стан) не виявлено. Діагностичні ознаки, які б свідчили про вплив на виконавця досліджуваного підпису від імені [PERSON] не заповіті 05 серпня 2014 року збиваючих факторів штучного чи природного характеру відсутні. Позивач [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] (до неодноразової зміни прізвища на Тишко та в подальшому на Григор - [PERSON]) [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії І-ОК №293578, виданим повторно 17 березня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, а також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 17 березня 2015 року №00015162121 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 17 березня 2015 року № 00015162358 (а.с.14, 17-18, 19-20). Встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] реєстровий № 57215159 була відкрита приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу [PERSON] 12.03.2015 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі, номер витягу 39855273 від 12.03.2015 (а.с.21). Згідно з листом вих. №313/02-14 від 24.03.2015 Бориспільська міська державна нотаріальна контора повідомила позивача [PERSON] на її заяву від 24 березня 2015 року щодо прийняття спадщини, що відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 24 березня 2015 року за №39954242, спадкова справа після померлої 09 березня 2015 року [PERSON] заведена 12 березня 2015 року за №6/2015 приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.23). Позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу [PERSON] 24 березня 2015 року із письмовою заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерть її матері [PERSON] (а.с.22). Рішення Бориспільського міськраойнного суду Київської області від 05 травня 2003 року (а.с.34-35) за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], 3-тя особа КП ЖЕК-1 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, позов [PERSON] було задоволено, визнано [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], та [PERSON], [INFO], уродженку [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою № 28 в будинку № 9 по вул.Червоноармійській в м.Бориспіль Київської області; в задоволенні зустрічного позову [PERSON] - відмовлено. За змістом вказаного рішення вбачається, що в обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою №28 в будинку №9 по вул.Червоноармійська в м.Бориспіль, [PERSON] стверджувала, що [PERSON]А.(після зміни прізвища- Григор) зловживала спиртними напоями, вела антигромадській спосіб життя, вчиняла сварки, виганяла її з квартири, а в травні 2002 року в її відсутність вивезла всі її з чоловіком речі, замінила замок від вхідних дверей (а.с.34). Водночас, в рішенні суду зазначено, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з травня 2001 року з власної ініціативи, оскільки переїхала жити до [PERSON], з яким перебуває у громадянському шлюбі, а також зазначено про те, що ніяких доказів того, що позивач [PERSON] чинила перешкоди відповідачам [PERSON] та [PERSON] в користуванні спірним жилим приміщенням суду не надано. Згідно з довідками Бориспільської ЦРЛ від 13.11.2015 року (а.с.140-141) [PERSON], [INFO], на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувала. Суд бере до уваги, що у своєму рішенні від 11 лютого 2014 року у справі №1-1/2014 за конституційним зверненням у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обовязкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця) Конституційний Суд України зазначив на наступне: субєкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 318,\~1218,\~1233,\~1235,\~1236 Кодексу). Заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обовязків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235,\~статті 1236,1237,\~1240,\~1254 Кодексу). За своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною. Кодексом визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обовязкову частку у спадщині. Право на обовязкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка) (абзац перший частини першої статті 1241 Кодексу). Отже, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в\~частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сімї чи найближчих родичів спадкодавця. За таких обставин, доводи позивача про те, що його мати спадкодавець [PERSON] не могла залишити заповіт на сторонніх людей, побавивши її права на спадщину, суд вважає безпідставними та такими що не ґрунтуються на вимогах вищенаведеного законодавства, на що було звернуто увагу в рішенні Конституційного Суду України. Доводи позивача, що волевиявлення спадкодавця [PERSON] не було вільним в не відповідало її волі, жодним належним і допустимим доказом не доведено, та спростовується змістом самого заповіту, в якому в тому числі власноручно [PERSON] зазначено про те, що «цей заповіт прочитано мною у голос та власноручно підписано [PERSON]А.», а також вищенаведеним висновком судово-почеркознавчої експертизи, якою встановлено, що рукописний текст та підпис заповідача [PERSON] зроблений її рукою не під впливом збиваючих факторів штучного характеру, тобто не повязаних із хворобою та її віком, та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], які підтвердили що поведінка [PERSON] була адекватною, що у [PERSON] та відповідачів склалися добрі стосунки, а також що [PERSON] висловлювала наміри залишити відповідачам у власність своє майно, а з дочкою позивачем у справі, вона не спілкувалась, висловлювала небажання про неї згадувати. Та обставина, що позивач та померла [PERSON] не спілкувались протягом тривалого часу, що позивач матері не допомагала, нею не опікувалась, позивачем визнана та підтверджується вищенаведеними показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON],, а також свідків [PERSON], [PERSON] Та обставина, що в день складання заповіту 05.08.2015 року о 10.45 заповідач [PERSON] зверталась до Бориспільської ЦРЛ, що вбачається з витягу з журналу реєстрації амбулаторних хворих за 2014 рік, а саме з приводу діагнозу : ІХС (ішемічна хвороба серця), кардіосклероз (а.с.214-215) не містить жодної інформації, що за своїм станом здоровя [PERSON] перебувала в тяжкому стані, який не давав їй зробити своє волевиявлення щодо складання заповіту. На думку суду про адекватний, задовільний стан здоровя [PERSON] свідчить сам зміст запису в Журналі реєстрації амбулаторних хворих від 05.08.2014, з якого вбачається, що [PERSON] звернулась за амбулаторною медичною допомогою сама, стаціонарного лікування не потребувала, їй були дані рекомендації (а.с.214-215). Крім того, на думку суду про ту обставину, що заповіт відповідав дійсній волі заповідача свідчить встановлена судом обставина, що заповіт не був заповідачем [PERSON] скасований, починаючи з дати його посвідчення 05.08.2014 і до дня смерті спадкодавця 09.03.2015. Також не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду доводи позивача про те, що заповідач [PERSON] зловживала спиртними напоями, оскільки свідки [PERSON], [PERSON], які свідчили, що такі обставини в житті [PERSON] мали місце, тривалий час протягом декількох останніх років життя [PERSON] з нею не спілкувались, а інші опитані в судовому засіданні свідки цей факт не підтверджують. На обліку у лікарів нарколога та психіатра [PERSON] не перебувала. Надана позивачем та досліджена в судовому засіданні медична документація [PERSON] не містить жодних висновків щодо наявності у спадкодавця психічного або іншого захворювання, внаслідок якого вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.216-240). Саме у звязку з цим, через відсутність будь-яких даних про те, що заповідач [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача щодо проведення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи (а.с.241-242). З урахуванням усього вищенаведеного, суд прийшов до переконання, що відсутні зазначені позивачем та передбачені ч.1 ст. 203, ч.1 ст.215, ст.225,1234,1247,1248 ЦК України підстави для визнання оспорюваного заповіту [PERSON] від 05 серпня 2014 року недійсним, та що в задоволенні позову слід відмовити, в звязку з чим відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору (а.с.1) відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed