Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

06 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з відповідачки 90 000 грн в рахунок повернення завдатку. В обґрунтування вимог зазначив, що 17 серпня 2020 року між сторонами було досягнуто домовленість про купівлю-продаж належної відповідачці частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] . Того ж дня в присутності адвоката та свідків відповідачкою була складена розписка про те, що вона отримала 45 000 грн як завдаток, що забезпечує укладення протягом року договору купівлі-продажу. У разі відмови від правочину, отримана відповідачкою сума підлягає поверненню у подвійному розмірі. Оскільки [PERSON] відмовилася від продажу частини будинку, однак отримані кошти у подвійному розмірі не повернула, позивач змушений звернутися до суду. На вказану позовну заяву представником відповідачки надано відзив, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правову допомогу. Так, у відзиві зазначено, що відповідачка є спадкоємицею майна [PERSON] , а саме 48/100 частин житлового будинку [ADDRESS] та 48/100 частин земельної ділянки за цією ж адресою. Співвласником іншої частини будинку була [PERSON] . Маючи намір продати успадковане майно, [PERSON] домовилася з позивачем про подальше оформлення договору купівлі-продажу належної їй частки будинку. При цьому, позивач передав відповідачці аванс в сумі 45 000 гривень, а [PERSON] написала розписку про отримання вказаних коштів та визначення кінцевого терміну укладення нотаріального договору купівлі-продажу до 17 серпня 2021 року, після оформлення відповідачкою усіх необхідних документів. Отриманий аванс відповідачка розмістила на депозитному рахунку в АБ «Укргазбанк». [INFO] [PERSON] померла, а її спадкоємиця [PERSON] , як співвласниця нерухомого майна, відмовилася надавати згоду на продаж [PERSON] належної їй частини будинку, у зв`язку із чим нотаріус відмовила у посвідченні договору купівлі-продажу з третьою особою. Оскільки відповідачка не може здійснити відчуження частки майна саме позивачу через те, що першочерговим правом викупу частки майна скористалася інша співвласниця, [PERSON] одразу ж зателефонувала позивачу та все повідомила, запропонувала повернути йому аванс в сумі 45 000 гривень, з процентами за тримання коштів на депозитному рахунку, обґрунтувавши йому, що склалися обставини непереборної сили, які не залежать від її волі. Однак, позивач почав погрожувати та вимагати повернення йому 90000 гривень. Посилаючись на те, що сума, вказана у розписці, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено відповідного договору, на забезпечення виконання якого передано кошти, представник просила відмовити у задоволенні позову (а.с. 24-26). Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач пояснив, що в серпні 2020 року він передав [PERSON] 45 000 грн в якості завдатку за купівлю-продаж належної відповідачці частки у праві власності на житловий будинок, а остання зобов`язалася протягом року підготувати необхідні для правочину документи, в тому числі скасувати арешт нерухомого майна, а також провести деякі будівельні роботи. На початку 2021 року відповідачка зателефонувала та запропонувала повернути отримані гроші, які були розміщені на депозиті у банку, та, крім того, сплатити нараховані банком відсотки. Як стало відомо пізніше співвласниця іншої частини будинку, яка успадкувала вказану частку, відмовилася надавати згоду на продаж належної відповідачці частки, хоча така згода від попередньої власниці була отримана. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що отримана відповідачкою сума за своєю юридичною природою є авансом. Оскільки відповідачка не відмовляється від повернення авансу в сумі 45 000 грн, підстав для задоволення позову немає. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, допитавши свідків, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] досягнуто домовленість про продаж відповідачкою належної їй частини будинку. Того ж дня відповідачка отримала від позивача 45 000 грн в рахунок частини платежу за майбутнім договором купівлі-продажу, про що власноручно склала розписку. Вказані обставини сторонами не оспорюються , а тому в силу вимог частини 1 статті 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. За змістом зазначеної розписки відповідачка зобов`язалася протягом року, а саме до 17 серпня 2021 року підготувати необхідні документи для оформлення правочину, а в разі відмови від правочину - повернути отриману суму у подвійному розмірі (а.с. 6). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що в серпні 2020 року позивач передавав відповідачці гроші в рахунок купівлі частини будинку. Передача грошей та складення розписки відбувались у приміщенні адвокатської контори в місті Очакові. З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2020 року на ім`я відповідачки в ПАТ АК «Укргазбанк» відкрито депозитний рахунок на суму 45 000 грн (а.с. 35-36). Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Згідно зі ст аттею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі. Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у загальному розмірі 45 000 є авансом, а не завдатком. Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України, суд дійшов висновку, що сума, вказана у розписці як завдаток, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору, на виконання якого передано кошти. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18). Оскільки у судовому засіданні встановлено, що між сторонами було відсутнє зобов`язання, положення закону, що регулюють відповідні правовідносини, в тому числі порядок забезпечення зобов`язання завдатком, у даному випадку не застосовуються. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням викладеного, а також принципу диспозитивності цивільного судочинства, меж судового розгляду, а також положень ч. 2 ст. 264 ЦПК України щодо заборони суду виходити за межі позовних вимог, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про стягнення грошових коштів, сплачених як завдаток, слід відмовити. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з такого. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2021 року між адвокатом Михайленко Н.М. та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання правової допомоги під час розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення завдатку (а.с. 37-38). Відповідно до розрахунку суми витрат на правову допомогу та квитанції, що долучені до матеріалів справи, [PERSON] було сплачено 5 800 грн за попереднє опрацювання документів та аналіз законодавства; підготовку відзиву на позовну заяву та участь у судовому засіданні (а.с. 29,30). З урахуванням характеру спору, кількості та тривалості судових засідань, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру судових витрат з розрахунку 3 години за весь час роботи адвоката над справою, тобто стягнення їх в сумі 4 350 грн (1450 грн * 3 години). На підставі викладеного,

Outcome: approved