Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

04 січня 2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі разом з позивачем зареєстровані її чоловік [PERSON], донька [PERSON] та син [PERSON] Позивач зазначає, що її син [PERSON] фактично не проживає в квартирі більше 10 років. На даний час права позивача порушуються тим, що вона несе додаткові витрати на утримання житла у вигляді комунальних платежів, що обліковуються від кількості зареєстрованих осіб. В добровільному порядку відповідач не знявся з реєстрації за даною адресою. Посилаючись на ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 383, 391 ЦК України, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою. Позивача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглядати в його відсутність, позов визнав повністю. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.10). З довідки про склад сімї виданої 27.12.2016 року ТОВ «Сумське підприємство обслуговування житла» вбачається, що крім власника [PERSON], в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані чоловік [PERSON], донька [PERSON], син [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з пояснень позивача, викладених у позові, її син [PERSON] не проживає у квартирі більше 10 років. Відповідач в своїй заяві визнав позов у повному обсязі, не заперечував проти обставин, викладених у позові. Виходячи з норми закону ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою, так як він більше року був відсутній в ній без поважних причин, і відсутня домовленість між ним та власниками житла про користування квартирою. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованими, і відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою № 27 будинку № 46 по вул. СКД в м. Суми в звязку з його відсутністю і непроживанням в даній квартирі без поважних причин більше одного року. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та підтверджені документально судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с. 2). На підставі ст. 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved