Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

04 серпня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 06 січня 2011 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір №б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 15 тис. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, проте відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, станом на 30.06.2016 року, у загальному розмірі 76 217,18 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 14 979,12 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 54 705,23 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2 427,25 грн., а також штрафу - 500,00 грн. та 3 605,58 грн., яку позивач разом судовими витратами просив стягнути з відповідача. Представник позивача викладені у позові обгрунтування підтримав повністю, просить суд слухати справу у його відсутність. Предстаник відповідача [PERSON] - адвокат Іващенко Т.А. позов не визнала повністю та вважає, що немає підстав для задоволення позову, а тому просить суд в позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного: Судом встановлено, щозаочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 січня 2011 року у розмірі 76 217 грн. 18 коп.. 02 березня 2021 року представник [PERSON] - адвокат Іващенко Т. А. звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 22 вересня 2016 року. Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року вказана заява представника відповідача задоволена і заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2016 року скасоване та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Так, 06 січня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (у зв`язку із зміною типу банку, змінено найменування банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] укладено договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 15 тис. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору № SAMDN50000039826847, що є складовою частиною договору, сторонами погоджено базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів у році (30,00% на рік), розмір та строк внесення щомісячних платежів, а саме 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним договором, станом на 30.06.2016 року, становить 76217,18 грн. і складається із: заборгованості за кредитом - 14979,12 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 54705,23 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2427,25 грн., а також штрафу - 500,00 грн. та 3605,58 грн.. Правовідносини, які виникли між сторонами відносяться до договірних та насамперед регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України та умовами укладеного ними договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язань. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Зі ст. 1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач допустив порушення зазначених вище норм законодавства та умов договору. Разом з тим, у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань по договору та виникненням простроченої заборгованості кредитор (позивач) використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та неустойки за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, звернувшись в 2015 році до третейського суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. 13 лютого 2015 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» у справі № 1028/2015 ухвалено рішення, яким з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору від 06 січня 2011 року у розмірі 24810,40 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 14979,12 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 7546,39 грн., заборгованість по комісії - 627,25 грн., а також штраф - 500,00 грн. (фіксована частина) та 1157,64 грн. штраф (процентна складова). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року у справі № 200/23534/15-ц заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Видано виконавчий лист. Зазначеним рішенням третейського суду стягнута заборгованість, яка виникла станом на 31 грудня 2014 року. Доказів погашення заборгованості відповідач суду не надав. А тому, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, ухвалою суду від 03 вересня 2021 року провадження у справі в частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором від 06 січня 2011 року за період з 06.01.2011 року по 31.12.2014 року, у розмірі 24810,40 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 14979,12 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 7546,39 грн., заборгованість по комісії - 627,25 грн., а також штраф - 500,00 грн. (фіксована частина) та 1157,64 грн. штраф (процентна складова) - закрито. Щодо сум, нарахованих банком після 31 грудня 2014 року та заявлених до стягнення у даному позові, вбачається наступне. За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Із рішення третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» у справі № 1028/2015 від 13 лютого 2015 року вбачається, що кредитор реалізував право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним. Отже, кредитор, звернувшись у 2015 році із позовом про дострокове повернення кредиту, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку кредитування, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить про закінчення строку кредитування. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) від 31 жовтня 2018 року. З урахуванням викладеного, нарахування банком процентів та неустойки (пені, штрафу) після 31 грудня 2014 року є необґрунтованим, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх вимог, а тому позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Оскільки, у задоволенні позову відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed