Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

06.10.2020 Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з даною позовною заявою, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, яка зареєстрована судом 12.10.2020, обґрунтовуючи тим, що 14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до укладеного договору № б/н від 17.06.2013 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Банк виконав умови договору, а відповідач, в свою чергу, його порушив, чим спричинив заборгованість, яка станом на 15.06.2020 року становить 13863,61 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 13863,61 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. 06.11.2020 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 14.01.2021 судом постановлено ухвалу про проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.04.2021 судом ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 17.06.2013 року у розмірі 13475,09 грн. та судові витрати у розмірі 2043,09 грн.. У задоволенні решти вимог відмовлено. 13.08.2021 [PERSON] подав до суду заяву про перегляд заочного рішення. 28.08.2021 після усунення відповідачем недоліків заяви про перегляд заочного рішення, судом постановлено ухвалу, про поновлення [PERSON] процесуального строку, прийняття заяви до провадження та призначення її до розгляду. 16.09.2021 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами категорично не погоджується. Позов визнає частково, з таких підстав. Зі змісту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, вбачається, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору та шляхом підписання зазначених письмових документів, а також скріплення їх печаткою юридичної особи Позивача. Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. В той же час в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, містяться лише його персональні дані, дата та підпис. При цьому, у вказаній анкеті-заяві відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Таким чином, вважає, що позивачем не доведено укладення з відповідачем договору про надання банківських послуг, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Тому, відповідно до ч. 1 ст.77 ЦПК України анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладення між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Вважає, що в анкеті-заяві він лише виявив бажання оформити на своє ім`я кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» та погодився, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Натомість зазначені позивачем Умови та правила надання банківських послуг не містять його підпису. При цьому позивачем на надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме додані до позову Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи анкету - заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2014 року (справа №6-2462цс16), від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Відповідач вважає, що у позивача також не було підстав для збільшення процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, оскільки це суперечить вимогами ст. 1056-1 ЦК України. Так, за змістом ч. 1ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до вимог ч. 3 вказаної статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Отже, підстави для зміни договору в частині розміру відсотків, а тих більше, в сторону збільшення відсотків, шляхом односторонньої зміни умов договору, вищевказана норма закону не допускає. За таких обставин, вважає, що в межах заявлених позовних вимог, визначена при укладенні договору процентна ставка 30,00% річних є фіксованою та не може змінюватись протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до Умов та Правил надання банківських послуг, як про це стверджує позивач, оскільки без дотриманням вищенаведених вимог ст. 1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною. Таким чином, вважає, що заявлена позивачем сума відсотків є необґрунтованою і стягненню не підлягає, оскільки позивач не узгоджував письмово з відповідачем розмір відсотків за користування кредитними коштами у розмірах, що вказані позивачем у розрахунку. Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов він розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З огляду на те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17.06.2013, шляхом підписання анкети-заяви. Оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення умов договору у виді сплати пені таштрафів, не підлягають до задоволення позовні вимоги Банку у розмірі 13 863,61 грн.,у частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею, комісією та штрафів. Заборгованість за простроченим тілом кредиту виникає у разі невчасної плати за користування кредитом, яка передбачена Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифами банку, не є сама по собі складовою тіла кредиту, а являє собою фактично штрафну санкцію, що застосовується у разі неповернення банку кредиту у термін, передбачений договором. Крім того, банком не надано доказів, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифибанку та згадана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якими як вказує банк передбачено розміри штрафних санкцій, є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 17.06.2013, шляхом підписання анкети-заяви. Тому, просив позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту -1081 грн. 88 коп., судові витрати по справі розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України та розгляд справи провести без участі відповідача за наявними матеріалами у справі. 22.09.2021 судом заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.04.2021 - скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30.09.2021 представник позивача, за довіреністю Савіхіна А.М., подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просила стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором №б/н від 17.06.2013 в розмірі 1470,40 грн. (1081,88 грн. заборгованість за тілом кредиту в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту та 388,52 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України) та понесені позивачем судові витрати. 08.10.2021 представник позивача, за довіреністю Меркулова В.В., подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його, клієнтам. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua;https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договір банківського обслуговування в цілому. З копії анкети-заяви від 17.03.2013 чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом це засвідчив. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах та між Банком і Позичальником укладено договір у письмовій формі. На підставі поданої заяви, відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (п.п. 1.1.1.90 , 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримав Відповідач та мобільний телефон який вказав Відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в заяві. Картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якого випущена Карта ( п.п. 1.1.1.90 Умов)та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. До матеріалів позовної заяви долучено витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,6% (43,2% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Отже, оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту та між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Щодо посилання відповідача на постанову ВСУ по справі № 342/180/17, то розглядаючи справу № 342/180/17 Верховний Суд зазначив, у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам. Таким чином, при розгляді судової справи № 494/721/19 Верховним Судом звернуто увагу на відсутність доказів тотожності доданих банком до позовної заяви Умов та Правил надання банківських послуг із тими, що були чинними у момент підписання заяви позичальника. Однак, в судовій справі, що розглядається судом, Позивачем надано: наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви; виписка по рахунку; довідка щодо виданих кредитних карток відповідачу, довідка про зміну кредитного ліміту, фотографія вручення кредитної картки. Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення Відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання Відповідачем кредитного рахунку, а саме:розрахувати у торговельній мережі (19.09.2016 Продукти: ПРОДУКТЫ 938, м Біла Церква, вул. Павліченка, 27 UAH - 77,10;20.09.2016 Продукти: ПРОДУКТЫ 938, м Біла Церква, вул. Павліченка, 27 UAH - 128,30), зняття готівки у банкоматах (19.09.2016 Зняття готівки в банкоматі: Відділення банку, Біла Церква, вул. Шолом-Алейхема, буд. 33 UAH -318,01), поповнення кредитного рахунку (10.11.2015 Поповнення готівкою в терміналі самообслуговування: Біла Церква, пров. Миколи Гоголя, буд. 23а, Відділення банку. Платник: Даценко А. I. UAH 430,00). Вказані операції підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування. Стосовно правомірності зміни кредитного ліміту, то умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.З.), що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, а пунктом 2.1.1.2.4. встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Щодо порядку стягнення неустойки пояснює, що сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати пені та штрафу. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Сторони встановили в п. «2.1.1.12.6.1.» Умов та Правил надання банківських послуг що, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн. Клієнт сплачує банку пеню. Розмір пені зазначається в тарифах. Умовами договору встановлено, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі передбаченому Тарифами, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https.//privatbank.ua/kredity/.Згідно з Наказом № СІІ-2013-6500941 від 28.01.2013 р. внесено зміни в частині нарахування неустойки в розмірі 50 грн. у разі не сплати щомісячного платежу на суму від 100 грн. Згідно з Наказом № СП-2013-6776448 від 19.09.2013 р. внесено зміни в частині нарахування неустойки в розмірі 100 грн. у разі не сплати щомісячного платежу на суму від 100 грн. другий місяць поспіль. Щодо порядку нарахування відсотків на заборгованість за кредитом, то розрахунок нарахування відсотків з урахуванням коефіцієнта на тіло/прострочене тіло кредита за період. Нарахування за відповідною ставкою проводиться на максимальний залишок відповідної заборгованості по тілу/простроченому тілу кредита за період. Стосовно строку дії договору та кредитної картки, то необхідно звернути увагу, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет, тощо. Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов та Правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам`ятці клієнта. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонговується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Щодо строків позовної давності, то зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до п. 1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Однак, необхідно звернути увагу, що даний кредитний продукт має певні особливості та кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 05.2018 року, (довідка про видачу кредитних карт). Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 06.10.2020 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду. Так, згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Однак, на даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до позову додано клопотання представника позивача, за довіреністю у справі - Ляр Дмитра Юрійовича, про розгляд справи у відсутності представника банку, позовні вимоги позивач підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 21.10.2021 подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, підтримує поданий ним відзив на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 17.06.2013 між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір №б/н, шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, згідно якого відповідачу було надано кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна», що підтверджується копією анкети-заяви (а.с. 11) та не заперечується відповідачем. Тобто, з 17.06.2013 між ПАТ «КБ Приватбанк» та [PERSON] виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту. Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Так, 17 червня 2013 року відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанк, яка містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату народження, РНОКПП, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номери мобільних телефонів. Відомості в анкеті-заяві повністю відповідають копії паспорта відповідача, наданого ним до банку та підписаного на кожній сторінці (а.с. 11, 44). Таким чином, на підставі укладеного договору банк надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та в результаті досягнення домовленості між сторонами щодо надання кредиту, відповідач отримав кредитну картку, яку активував за допомогою відповідного коду, що стверджується матеріалами справи (а.с. 146) та не заперечується відповідачем. Як вбачається з довідки (а.с.9), відповідачу [PERSON] відповідно до договору №б/н, було надано кредитну картку: [NUMBER] - дата відкриття 26.10.2015 року, термін дії - 05/18. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (а.с. 10), вбачається, що старт карткового рахунку № [NUMBER] відбувся 28.08.2016 та 28.08.2016 року встановлено кредитний ліміт 0,00 грн., 13.09.2016 року - збільшено кредитний ліміт 1000,00 грн., 22.08.2018 року - зменшено кредитний ліміт 0,00 грн.. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, який банк додав до позову (а.с. 6-8), вбачається, що заборгованість за договором станом 15.06.2020 становить 13863,61 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 1081,88 грн., пені - 12393,21 грн. та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - 388,52 грн.. А з розрахунку наданого позивачем до заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 168-170), вбачається, що заборгованість за договором станом на 22.09.2021 становить в розмірі 1470,40 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 1081,88 грн., в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту - 1081,88 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 388,52 грн. та 23.10.2020 року було погашено 12393,21 грн. пені. Окрім того, банк надав виписку по картковому рахунку відповідача [PERSON] за період із 26 жовтня 2015 року по 01 березня 2020 року, де чітко відображені як розмір коштів, які використовував відповідач, так і місце їх зняття, зокрема термінали та банкомати із зазначенням населених пунктів та вулиць, де вони розташовані, в тому числі вказані суми та місця поповнення карткового рахунку (а.с.51-52). Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц). Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача до банку та отримання ним кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які грунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит» і спростовують заперечення відповідача про недоведеність даних обставин. Такі висновки також узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до громадянина про стягнення боргу за кредитним договором від 18 лютого 2011 року, де Велика Палата, погодившись із судовими рішеннями про стягнення із боржника непогашеного тіла кредиту, зазначила, що хоча укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить розміру і строку повернення кредиту, однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і необхідність їх захисту через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що між сторонами було укладено договір в порядку ст. 634 ЦК України. Також, позивач, щодо розміру і порядку нарахування відсотків, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк розміщені на сайті: www.privatbank.ua. І в цих Витягах з Тарифів та з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено строк кредиту. Позивач в позовній заяві також, посилається на те, що з 01.03.2019 року почав діяти п.2.1.1.2.12 Умов та правил, згідно якого сторони дійшли згоди, що в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0 % - для картки «Універсальна голд». За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Однак, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, в даному випадку АТ КБ «Приватбанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява відповідача про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, на підставі якої [PERSON] отримав грошові кошти не містить відомості про розмір процентів за користування грошовими коштами і штрафних санкцій, що вказує на відсутність між сторонами домовленості про їх розмір. Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанк та Тарифів банку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, в даному випадку, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17червня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06 жовтня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якої редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Встановлено, що надана позивачем копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк на сайті: www.privatbank.ua та копія витягу з Тарифів не визнається відповідачем та не містить його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 червня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, тобто дійшли згоди із усіх істотних умов договору, також не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін. Крім того, зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Отже, Умови та Правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів повинні містити підпис позичальника (відповідача), та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Саме така позиція висловлена в правових висновках, у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, Аналогічна позиція викладена у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де Велика Палата, зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах справи, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як складову частину спірного кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети, в частині права банку здійснювати нарахування процентів. Отже, враховуючи вищезазначене та враховуючи, що відсотки за ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховувались позивачем виходячи із процентної ставки 86,4% річних, починаючи з 01.10.2019 по 01.03.2020, однак у розрахунку заборгованості (а.с.8, 170) не зазначено з якого розміру прострочення платежу нараховані річні 3%, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та за який період прострочення виконання грошового зобов`язання та позивач не надав суду достатніх доказів у підтвердження правильності нарахованих відсотків за ст. 625 ЦК України, оскільки додані до позову Умови та правила не містять у п.2.1.1.2.12 вказаних положень, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 388,52 грн., як відсотки нараховані на прострочений кредит згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, не підлягають до задоволення. Даючи оцінку встановленим обставинам, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1081,88 грн. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 1546,59грн.

Outcome: partial