Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

05.03.2019 року [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ) звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ), третя особа [PERSON] (адреса проживання: [ADDRESS] ) про визначення часток в праві спільної сумісної власності та припинення права спільної сумісної власності, посилаючись на те, що сторони по справі є співвласниками земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , позивач має намір розпорядитися належним їй майном, але в зв`язку з тим, що в свідоцтві про право власності на земельну ділянку не визначений розмір ідеальної частки в праві власності не має можливості оформити її відчуження. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [PERSON] , є власником 4/9 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу 4/9 частин житлового будинку від 19.06.2005 р. посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Шиліною Г.М. Право власності на вказані 4/9 частини житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 12, за реєстровим номером 2896 від 14.09.2005 р. про що надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Іншими співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , є [PERSON] , мати позивача, з часткою 2/9 частини у праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2011 р. посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Євтушенко А.М. Право власності на вказані 2/9 частини житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 12, за реєстровим номером 2896 від 18.07.2011 р. про що надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. А також [PERSON] з часткою 3/9 частини у праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності за заповітом від 04.08.2016 р. виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В. Право власності на вказані 2/9 частини житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.08.2016 про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.03.2019 р. 28.04.2014 р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (спадкодавець [PERSON] ) будо надано в спільну сумісну власність земельну ділянку за адресою [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,029 га. Право власності на вказану земельну ділянку [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.04.2014 р. державним реєстратором Миколаївського міського управління юстиції, миколаївської області про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.03.2019 р. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва № 487/5182/16-ц від 01.12.2016 р. визначено, що частка померлої [INFO] [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку [ADDRESS] становила 1/3 її частини. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на 1/3 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Право власності на вказану 1/3 (одна третя) земельну ділянку [ADDRESS] зареєстровано державним реєстратором Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації Миколаївської області 03.01.2017 р. про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Крім того в мотивувальній частині Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва № 487/5182/16-ц від 01.12.2016 р. встановлено, що зважаючи на рівність часток кожного співвласника у праві спільної сумісної власності, частка кожного із співвласників земельної ділянки становить по 1/3 частці. Згідно зі ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. З Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Позивач має намір розпорядитися своїм майном однак через те, що в правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності на земельну ділянку не визначений розмір ідеальної частки в праві власності на земельну ділянку не має можливості оформити її відчуження. Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Як вже зазначалося через відсутність визначення частки у спільній власності позивач позбавлений можливості нею розпоряджатися. Виникнення права спільної часткової власності на земельну ділянку можливе виключно у випадках, передбачених ст. 87 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 86 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників житлового будинку. Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставами для державної реєстрації прав права власності зазначені: (п. 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Пунктом «г» ч. 1 ст. 87 Земельного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України шляхом визнання права. Згідно положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності. Право приватної власності є непорушним. Правовий режим спільної сумісної власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 4 статті 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved