Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

06.07.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до територіальної громади м. Гуляйполе в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, в якому прохав визнати за ним право власності на житловий будинок № 190 з господарськими та побутовими спорудами та приміщеннями, розташований по вул. Колгоспній у м. Гуляйполе Запорізької області. Провадження у справі відкрито 08.07.2015 року. 11.09.2015 року позивачем подано уточнену позовну заяву про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, де зазначив, що у 2001 році ним було придбано житловий будинок № 190 з господарськими спорудами та приміщеннями, розташований за адресою: 70200, Запорізька область, м. Гуляйполе, вул. Колгоспна. Вказаний будинок був придбаний у [PERSON] та [PERSON], які, в свою чергу, у 2000 році придбали його у [PERSON], та не оформили на себе належним чином вказаний будинок після його придбання. Він також не встиг належним чином оформити будинок, оскільки [PERSON] одразу ж після його продажу громадянам [PERSON] та [PERSON] у 2000 році виписався з нього та виїхав на постійне місце проживання до [INFO] та у 2004 році помер. Таким чином, ні усних, ні письмових договірних відносин із законним власником зазначеного домоволодіння [PERSON] він не мав та останній навіть не знав і не міг знати про те, що він придбав у [PERSON] та [PERSON] вказаний будинок. Як зазначив далі в позові позивач, з 2001 року він проживає у вказаному домоволодінні разом зі своєю сімєю, проводить в ньому за свої кошти капітальні та поточні ремонти, підтримує будинок, господарчі споруди та прибудинкову територію у належному технічному та естетичному стані, укладав та укладає відкрито, від свого імені, договори на постачання електроенергії, газу, води, відкрито сплачує від свого імені по рахункам за отримані ним послуги постачальним організаціям, однак здійснювати належним чином своє право власності на вказане домоволодіння, навіть зареєструвати своє проживання в ньому не має можливості, оскільки в нього відсутній правовстановлюючий документ на цей житловий будинок. Прохає визнати за ним право власності на житловий будинок № 190 з господарськими та побутовими спорудами та приміщеннями, розташований по вул. Колгоспній у м. Гуляйполе Запорізької області, за набувальною давністю. 21.10.2015 року представник позивача [PERSON], до початку розгляду справи по суті, заявив клопотання, підтримане позивачем, про заміну первісного відповідача територіальної громади м. Гуляйполе в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області на належного відповідача, а саме [PERSON], яка є спадкоємицею та прийняла спадщину після померлого [PERSON], що є власником спірного житлового будинку. 21.10.2015 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Романько О.О. клопотання представника позивача задоволено, замінено по цивільній справі за позовом [PERSON] до територіальної громади м. Гуляйполе в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю неналежного відповідача територіальну громаду м. Гуляйполе в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області на належного [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO] «а», кв. 64, м. Запоріжжя. В судовому засіданні позивач, позов підтримав із наведених у заяві підстав, просив його задовольнити. Представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог, суду пояснив, що позивач [PERSON] в будинку № 190 по вул. Колгоспна в м. Гуляйполе Запорізької області проживає разом зі своєю сімєю повних 14 років. Вказаний житловий будинок він придбав у 2001 році в громадянина [PERSON], який у свою чергу в 2000 році придбав його у [PERSON]. На момент придбання позивач особисто з власником житлового будинку знайомий не був, всі зносини у нього склалися саме з громадянами [PERSON]. Вказані особи передали позивачу всі документи на будинок і тільки після їх дослідження позивачу стало відомо про дійсного власника житла, яким був [PERSON]. За таких обставин, представник позивача зазначив, що позивач безперервно, відкрито та добросовісно володіє вказаним нерухомим майном з 2001 року, і тому є підстави визнати за ним право власності на житловий будинок в порядку ст. 344 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.114), надала через канцелярію суду заяву про визнання позову та розгляду справи без її участі, в якій зазначила, що позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення, прохала справу розглянути без її участі у звязку з сімейними обставинами, станом здоровя та значною відстанню між місцем її проживання та місцем знаходження суду (а.с. 113). Справа розглянута без її участі, на підставі наявних у ній доказів, проти чого не заперечували позивач та його представник. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши здобуті докази, суд дійшов таких висновків. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу від 18.09.1972 року, посвідченого Гуляйпільською міською радою Запорізької області, [PERSON] продала, а [PERSON] придбав житловий будинок, що знаходиться в м. Гуляйполе по вул. Колгоспна, 164 ( а.с.7-8). Згідно довідки № 2735 від 02.07.2015 року, виданої виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради Гуляйпільського району Запорізької області [PERSON] (а.с. 9), за адресою: Запорізька область, м. Гуляйполе, вул. Колгоспна, 164, була змінена нумерація будинків 21.01.1988 року, згідно рішення міської ради № 4, на № 190 (а.с. 10). В технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вул. Колгоспна, 190, в м. Гуляйполе Запорізької області, виготовленому 11.09.2001 року власником вказаного будинку зазначений гр. [PERSON]. Згідно характеристиці домоволодіння складається з: А житловий будинок; а сіни; Б літня кухня; В сарай; погріб; Ж сарай; Д басейн; Е колодязь; № 1 паркан; № 2 ворота (а.с. 11-13). Згідно домової книги на житловий будинок по вул. Колгоспна, 190, м. Гуляйполе, до 07 листопада 2001 року в ньому були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які були зняті з реєстрації в установленому порядку. Після цього, відомості про реєстрацію у вказаному житловому будинку будь-яких громадян відсутні (а.с. 14-15). Відповідно до довідки № 2664 від 30.06.2015 року, виданої виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради Гуляйпільського району Запорізької області [PERSON], [INFO], про те, що він зареєстрований за адресою: [INFO], 1/Б, а дійсно проживає за адресою: [INFO], з 2001 року, де ніхто не зареєстрований (згідно будинкової книги) (а.с. 16). Договір № 5606 про надання населенню послуг з газопостачання від 21.09.2009 року укладено між газопостачальною організацією та позивачем [PERSON] (а.с. 19-26). Відповідно до вказаного договору на імя позивача заведено розрахункову книжку по розрахунку за природний газ. Згідно копій квитанцій, що містяться у зазначеній книжці встановлено, що особисто позивач здійснює оплату за спожиті послуги з газопостачання (а.с. 27-28). Договір № 0306846 від 10.07.2005 року про користування електричною енергією також укладено між підприємством постачальником послуг ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Гуляйпільського РЕМ та позивачем [PERSON] (а.с. 29-30), на його імя заведено книгу побутового споживача електроенергії (а.с. 31) та ним здійснюється оплата послуг за спожиту електроенергію згідно копій квитанцій (а.с. 32-33). Договір № 3649 від 23.04.2009 року про надання послуг з постачання холодної води та вивозу твердих побутових відходів укладено між КП «Комунсервіс» Гуляйпільської міської ради Запорізької області та позивачем [PERSON] (а.с. 35-37), на його імя заведено розрахункову книжку № 3868 по оплаті комунальних послуг. Оплата вказаних послуг особисто позивачем підтверджується копіями відповідних квитанцій (а.с. 38-39). Технічні умови на підключення до центрального водопроводу будинку № 190 по вул. Колгоспній розроблені та погоджені в установленому порядку за зверненням [PERSON] (а.с.34) Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 282472, виданого Матвіївською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 23.03.2004 року, [PERSON] помер 22.03.2004 року у віці 88 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 18 (а.с. 52), що також підтверджується актовим записом про смерть № 18 від 23.03.2004 року, виданим [PERSON], мешканці с. Матвіївка, вул. Леніна, 60, Вільнянського району Запорізької області (а.с. 58). Згідно копії спадкової справи № 380/2004 після [PERSON], померлого 22.03.2004 року, наданої Вільнянською державною нотаріальною конторою Запорізької області (а.с. 80-100), спадкоємицею усього спадкового майна після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO]. (а.с. 82). [PERSON] на час смерті був зареєстрований та фактично проживав у [INFO] (а.с.85). Спадкове майно, на яке було видане свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємиці [PERSON], складалося з земельної ділянки площею 6,0047 га, розташованої на території Гуляйпільської міської ради Запорізької області, ДП 33 п. 407, кадастровий номер 2321810100:35:012:0023, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП № 019954, виданого Гуляйпільською райдержадміністрацією Запорізької області від 27.11.2003 року (а.с.96-97). Іншого спадкового майна не зазначено. Згідно актового запису про смерть № 54 від 28.09.2010 року [PERSON] померла 28.09.2010 року у віці 85 років. На момент смерті вказана особа проживала [INFO] ( а.с.103). Задовольняючи позовні вимоги позивача суд виходить з такого. Ураховуючи положення статей 335 та 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду ( ст. 214 ЦПК України). Зі змісту ст. 344 ЦК України вбачається, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. В пунктах 9, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», на які посилається суд першої інстанції, вказано наступне. Зокрема в п. 9 передбачено, що відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК). Відповідно до п. 13 цієї постанови Пленуму можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Також, в п. 11 вказаної постанови Пленуму зазначено, що ураховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Оскільки [PERSON] звернулася з даним позовом до суду 06.07.2015 року, то строк загалом складає понад 14 років тобто, звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю узгоджується з приписами пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України. В пункті 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що виходячи зі змісту ч.1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Отже, в судовому засіданні було встановлено, що власником житлового будинку №190 по вул. Колгоспна в м. Гуляйполе Запорізької області був [PERSON], який помер 22.03.2004 року, правонаступником якого є його дочка [PERSON]. Відповідач позовні вимоги позивача визнала повністю та не заперечувала щодо їх задоволення, зустрічних вимог не заявляла. Визнання відповідачем позову в порядку ст. 174 ЦПК України не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач [PERSON] безперервно, відкрито та добросовісно на протязі більше 14 років володіє і користується спірним житловим будинком, а тому набув права власності на нього за набувальною давністю з підстав, передбачених ст. 344 ЦК України.

Outcome: approved