Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

07.03.2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їм на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.09.2003 року, зареєстрованим КП «Синельниківське МБТІ» 16 вересня 2003 року у книзі № 120 за реєстром № 2069. У 2005 році позивач [PERSON] , одружився з відповідачем [PERSON] , і вони почали проживати разом у вказаній квартирі до червня 2013 року. Так як шлюбні відносини між вказаними особами фактично припинилися, тому відповідач змінила місце свого проживання. 30 квітня 2015 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб. Оскільки відповідач перестала бути членом родини позивачів, вони запропонували [PERSON] в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку за місцем реєстрації, але вона відмовилась. Наявність реєстрації місця проживання відповідача, перешкоджає позивачу отримати субсидію на оплату комунальних послуг. Посилаючись на ст. ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 316, 317\~321, 391 ЦК України, позивачі просять суд визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До початку проведення судового засідання представник позивачів [PERSON] надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх присутності, на заочний розгляд справи згодний, наслідки заочного розгляду роз`ясненні та зрозумілі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її присутності, відзиву на позов не надала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Згідно умов та порядку, визначених ст. ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 вересня 2003 року, посвідченого міським головою Сутулою Л.С., зареєстрованого 16.09.2003 року Синельниківським МБТІ, встановлено належність позивачам: [PERSON] та [PERSON] на праві власності нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Свідоцтвом про шлюб [PERSON] серія [NUMBER] виданим 30.08.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області підтверджується зміна прізвища позивача [PERSON] на [PERSON] (а.с.12). Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої СМКП «ЖЕК -2» 11.02.2019 р. за № 274, у вказаній квартирі є зареєстрованими: позивач [PERSON] , його син [PERSON] , та відповідач [PERSON] , 1986 року народження (а.с.13). Відповідач [PERSON] у квартирі за вищевказаною адресою не проживає з 2013 року, що підтверджується актом № 208 від 12.02.2019 року виданим житлово-експлуатаційною конторою (а.с. 14). 30 квітня 2015 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб (а.с.15). Згідно ст.\~405\~Цивільного кодексу\~України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Окрім того, положення\~статті 405 ЦК України\~регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з\~ним сімейних\~відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (Постанова Верховного Суду від 17.10.2018 року №521/17805/16-ц). \~ \~ \~ \~У відповідності до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Згідно ст. 7 Закону України від 11. 12. 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім`ї власника залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Виходячи з того, що закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивачі є власниками зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому відповідача, як колишнього члена сім`ї власника, створює позивачам перешкоди у користуванні ним, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved