Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

05 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до Катеринопільського районного суду Черкаської області з вказаним позовом до ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. В позові посилався на те, що 19 вересня 2016 року вона уклала договір фінансового лізингу № 00638 з ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» предметом якого є транспортний засіб (трактор) марки МТЗ 82.1. За цим договором товариство зобов'язувалося придбати у свою власність та передати у користування позивачу трактор на строк та на умовах передбачених цим договором. Цього ж дня відповідно до квитанції № 0.0.619802089.1 на розрахунковий рахунок № 26009052642625 ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА», що відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» (код банку отримувача 320649), проведено перерахунок грошових коштів у сумі 36000 гривень 00 копійок, як оплата згідно договору Фінансового лізингу № 00638 за трактор перший платіж. Після ознайомлення з договором фінансового лізингу їй стало зрозуміло, підписаний нею договір не відповідає ряду норм чинного законодавства, порушує її права, як споживача фінансових послуг. Зміст основного тексту Договору не містить повної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА». Сторонами договору не був підписаний Додаток № 2 (а. с. 17), що є обставиною яка вказує на не укладання Договору № 00638 фінансового лізингу в сумі 36000 гривень 00 копійок, в результаті чого нею безпідставно здійснено перерахування зазначених грошових коштів на рахунок ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА». Вважає, що договір є нікчемним відповідно до статті 220 ЦК України, так як договір не був посвідчений нотаріально. У зв'язку з цим позивач просить визнати договір фінансового лізингу недійсним та стягнути з відповідача сплачені ним кошти та судовий збір при звернені до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, подала до суду заяву від 21.02.2017 року, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 51). Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі відповідної довіреності повідомлений належним чином про час і місце проведення судових засідань по справі, в судове засідання жодного разу не зявився, заперечень проти позову не надав. Постійно надавав заяви в яких просив справу відкласти в звязку з відсутністю можливості прийняти участь у судовому засіданні через призначені судові засідання в інших судах, але доказів (судових повісток, тощо), в підтвердження обставин, за яких він не може зявитися в судове засідання, жодного разу не надав (а. с. 39, 44, 47, 49). Суд вважає за необхідне визнати причину неявки представника відповідача у судове засідання неповажною, оскільки ним не надано суду доказів поважності неявки в судове засідання. Крім того, знаходження представника відповідача - юридичної особи в іншому судовому засіданні не може бути поважною причиною неявки в судове засідання. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Встановлено, що 19 вересня 2016 року між ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № 00638, предметом якого є транспортний засіб (трактор) марки МТЗ 82.1. Вартість предмету лізингу, зазначеного у п. 1.2 договору становить 160 000 грн. (а. с. 10-16). Законом України «Про фінансовий лізинг» визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. За вимогами ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Згідно п 4.1 договору лізингодавець зобов'язаний купити предмет лізингу, за вартістю предмета лізингу, в строк, який передбачає розумний період часу який необхідний для пошуку предмета лізингу, додаткового погодження з лізингоодержувачем характеристик предмета лізингу та узгодження із продавцем усіх правових аспектів із оплати продавцю предмета лізингу, але не більше 60 (шістдесят) робочих днів, та виключно після того, як лізингодавець отримає від лізингоодержувача такі платежі: платіж за оформлення договору; авансовий платіж; різницю до вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п 9.5. ст. 9 даного договору (за наявності). У разі відсутності у продавця визначеного лізингоодержувачем предмета лізингу на дату купівлі та замовлення його продавцем для подальшого продажу лізингодавцю, лізингодавець зобов'язаний повідомити про це лізингоодержувача у письмовій формі у такому випадку строк купівлі предмета лізингу продовжено. Укладеним договором передбачено, що платіж за оформлення договору - першочерговий одноразовий платіж, розмір якого погоджений між сторонами та який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом документів та укладанням договору, а також за здійснення необхідних дій лізингодавця, які пов'язані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10 (десять) відсотків від погодженої вартості предмета лізингу. На виконання умов договору 19 вересня 2016 року позивачем сплачено на рахунок відповідача, що вказаний у договорі фінансового лізингу, 36000 грн. як платіж за оформлення договору (квитанція від 19.09.2016 року № 0.0.619802089.1 виданої ПАТ КБ «Приватбанк») (а. с. 18). Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Також встановлено, що згідно п.п. 1.3, 1.4 вказаного договору, лізингодавець разом з продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем, виключно за зобовязанням, щодо продажу (поставки) предмета лізингу. Усі ризики по предмету лізингу переходять до лізингоодержувача в момент передачі предмета лізингу згідно акту приймання передачі. П.6.4 договору передбачено, що недоліки предмета лізингу, що виникли у гарантійний строк експлуатації в результаті гарантійних випадків, не з вини лізингоодержувача, усуваються за рахунок продавця. В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності товару, або виявлення інших недоліків під час гарантійного строку експлуатації. В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже такі умови є несправедливими. Частинами 1, 2 , 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою, договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу укладений між сторонами нотаріально посвідчено не було. Висновки суду, враховуючи вимоги ст. 360-7 ЦПК, узгоджуються з правовими позиціями викладеними у Постанові ВСУ від 16.12.2015 року № 6-2766 цс15 та не суперечать правовим позиціям викладеним у Постанові ВСУ від 11.09.2013 № 6-40 цс 13. Згідно з розясненнями, що містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне визнати договір фінансового лізингу № 00638 від 19.09.2016 року, укладений між ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» та [PERSON] недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним платіж за оформлення договору в сумі 36 000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір за вимогу немайнового характеру у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved