Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

06 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ПАТ «ММК імені Ілліча» про стягнення заборгованості з індексації заробітної плати та компенсації за затримку її виплати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з 03 квітня 2000 року по 27 березня 2009 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Однак при виплаті заробітної плати позивачу не проводилась індексація, передбачена діючим законодавством, а також компенсація за затримку у виплатах, внаслідок чого були порушені права позивача на оплату праці, що мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства відповідача провести відповідні виплати. На підставі переліченого просив суд стягнути з відповідача невиплачену позивачу заборгованість з індексації заробітної плати за період з березня 2003 року по грудень 2013 року, з урахуванням компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. 18 березня 2014 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з ПАТ «ММК імені Ілліча» заборгованість з індексації заробітної плати, з урахуванням компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 1070,60 грн. Позивач [PERSON] до відкритого судового засідання не з'явився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримав, просила їх задовольнити та розглянути справу без його участі. Представник відповідача ПАТ «ММК імені Ілліча», Кулініч О.О., що діє на підставі довіреності, до відкритого судового засідання не з'явилася, але надав заяву, згідно якої позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив у їх задоволенні відмовити та розглянути справу без його участі. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено й підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] з 03 квітня 2000 року по 27 березня 2009 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «ММК імені Ілліча», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а. с. 6-8). Згідно з довідкою, наданою відповідачем за підписом начальника управління компенсації та пільг ПАТ «ММК імені Ілліча», під час роботи позивача на підприємстві в період з березня 2003 року по березень 2009 року заробітна плата останнього не індексувалася (а.с. 27). За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Структуру заробітної плати визначено статтею 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713. Згідно з ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. (ч.1ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078). Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації є місяць, в якому відбувається підвищення грошових доходів населення. Грошові доходи, одержані за цей місяць, не індексуються, якщо сума підвищення доходу перевищує суму індексації, яка повинна нараховуватись у місяці підвищення. Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. У разі невчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація, відповідно до ст.34 Закону України №108/95 ВР «Про оплату праці». Згідно з статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів-у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 цього Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх вплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно статті 3 Закону компенсація обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. Відповідно до цього Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати провадиться, якщо затримано на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують і громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, серед них заробітна плата (грошове забезпечення). Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою і заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Суд, вважає, що позивачем надані належні і достатні докази порушення відносно нього законодавства і про оплату праці в частині її виплати, і обґрунтованості його позовних вимог про стягнення належної йому індексації заробітної плати. Як вбачається з розрахунків, наданих відповідачем, які не оспорював позивач, в місяці, коли сума підвищення доходу перевищувала суму індексації, грошові доходи, одержані за цей місяць, не індексувалися ( а.с.27). За таких обставин, доводи відаовідача щодо непроведення індексації у зв'язку із підвищенням заробітної плати до перевищення встановленого порогу індексації (100%) за весь спірний період є безпідставними. Враховуючи наведені обставини та вимоги закону, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суми індексації з компенсацією заборгованості в розмірі 1070,60 грн. Згідно з положеннями ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення частини другої статті 233 КЗпП України підлягає застосуванню у випадках пред'явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не пов'язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нарахованої роботодавцем. Таким чином, заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню за період з 01 березня 2003 року по 31 липня 2006 року, оскільки саме у вказаний проміжок часу у відповідача сформувалась перед позивачем заборгованість по нарахованим сумам індексації заробітної плати та компенсації за затримку у її виплаті. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн., від сплати якого за законом позивача звільнено.

Outcome: partial