Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

05 березня 2018 року до Харківського районного суду Харківської області звернувся позивач [PERSON] з позовом до Приватного підприємства «Страхова компанія «Юніверс» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача Приватного підприємства «Страхова компанія «Юніверс» на його користь заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 11547,60 гривень; стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень, стягнути з відповідачі на його користь судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 01 травня 2017 року о 15 годині 00 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Renault» державний номерний знак [NUMBER] по вул. Московській , 18 у с. Високий, Харківського району Харківської області, порушив правила зустрічного роз`їзду, внаслідок чого допустив зіткнення з квадроциклом державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Харківського районного суду Харківської області від 08 вересня 2017 року [PERSON] визнаний винним у вказаному ДТП. Внаслідок ДТП квадроцикл [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №17432 від 13.12.2017 року, складеного ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику квадроцикла в результаті ДТП, складає 9528,00 грн. Позивач також зазначає, що за складання висновку їм сплачено 2019,60 грн. Тож загальна сума завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди складається з матеріальної шкоди, заподіяної власнику квадроцикла в результаті пошкоджень при ДТП, вартості експертного висновку №17432 від 13.12.2017 року та разом становить 11547,60 грн. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] застрахована в Приватному підприємстві «Страхова компанія «Юніверс». 25.09.2017р. у зв`язку із настанням страхового випадку позивач звернувсч до Приватного підприємства «Страхова компанія «Юніверс» з відповідною заявою про виплату. Листом від 27.11.2017 року Приватне підприємство «Страхова компанія «Юніверс» повідомило його про прийняття рішення про страхову виплату. Однак, станом на час звернення до суду з позовом страхове відшкодування Приватне підприємств «Страхова компанія «Юніверс» не виплатило. Також позивач вказав, що внаслідок пошкодження відповідачем [PERSON] належного йому майна та зміни звичного укладу життя завдана моральна шкода. Просила стягнути з Приватного підприємства «Страхова компанія «Юніверс» майнову шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 11547,60 грн., з яких 9528,00 грн. - сума страхового відшкодування, 2019,60 грн. - вартість експертного висноку; стягнути з [PERSON] компенсацію спричиненої моральної шкоди у сумі 5 000 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] , Приватного підприємства «Страхова компанія «Юніверс» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 12 вересня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого він позов не визнає заперечує проти задоволення позову у частині позовних вимог до нього. Вважає недоведеною правову підставі відшкодування моральної шкоди, а також фактичну наявність такої моральної шкоди через відсутність наведених доказів з боку позивача, що підтверджували б наявну моральну шкоду. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 26 вересня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився,надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов не визнав. Представник відповідача Приватного підприємства «Страхова компанія «Юніверс» в судове засідання не зявився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив, відзив не подавав. Зважаючи на неодноразову неявку належним чином повідомленого представника відповідача Приватного підприємства «Страхова компанія «Юніверс» до судового засідання без повідомлення причин, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, власником транспортного засобу квадрацикл державний номерний знак [NUMBER] є позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Renault» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] застрахована в Приватному підприємстві «Страхова компанія «Юніверс» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК-2489661 віл 27.02.2017 року. 01 травня 2017 року о 15 годині 00 хвилин за адресою: вул. Московська, 18 у с. Високий, Харківського району Харківської області відбулось зіткнення квадрацикла державний номерний знак [NUMBER] з автомобілем «Renault» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. Постановою Харківського районного суду Харківської від 08 вересня 2017 року [PERSON] визнаний винним у вказаному ДТП. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді за наявності вище приведеної постанови суду, доказуванню не підлягає. У зв`язку із настанням страхового випадку позивач 25.09.2017 року звернувся до відповідача Приватного підприємства «Страхова компанія «Юніверс» з відповідною заявою про страхову виплату. Листом від 27.11.2017 року [PERSON] повідомлено, що прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. Однак, станом на час звернення позивача до суду, страхова виплата так і не виплачена. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 закону № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом закону № 1961-IV (ст.ст. 9, 22 - 31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Отже, з урахуванням викладених вище обставин, випливає висновок, що у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №17432 від 13.12.2017 року, складеного ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику квадроцикла в результаті ДТП, складає 9528,00 грн. Позивач також зазначає, що за складання висновку їм сплачено 2019,60 грн. Тож загальна сума завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди складається з матеріальної шкоди, заподіяної власнику квадроцикла в результаті пошкоджень при ДТП, вартості експертного висновку №17432 від 13.12.2017 року та разом становить 11547,60 грн. Позивач, також, просив суд стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В обґрунтування чого зазначає, що внаслідок знищення його майна було завдано моральну шкоду, яка полягає у суттєвих емоційних стражданнях, переживаннях і душевному болі, оскільки відповідач відмовився добровільно відшкодовувати завдані збитки, а страхова компанія не виплатила вчасно страхове відшкодування, через що позивачу довелося неодноразово звертатися зі скаргами до останньої, це стало причиною морального виснаження позивача, яке вплинуло як на його настрій, душевний стан і самопочуття, так і на близьких позивача, які неодноразово відчували дискомфорт у спілкуванні з ним через його нервову напруженість і дратівливість, що вплинуло на їх подальші взаємостосунки. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п. 5 та п. 9 цієї ж постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тож виходячи з засад розумності, справедливості, а також фактичних обставин у справі, суд в цій частині задовольняє позов і стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача 5000 грн. у якості компенсації завданої моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позову сплачений судовий збір з вимог немайнового характеру у сумі 704,80 грн. та з вимог майнового характеру у сумі 704,80 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved