Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

06.11.2019 [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідач у вказаному будинку не проживає більше чотирьох років, а факт його реєстрації в цьому будинку заважає йому повноцінно ним користуватися та розпоряджатися та змушує нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг. Від позивача надійшла заява з проханням справу слухати за його відсутності, позов підтримав, надав згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання. Відзив на позов не подав. Судом відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалено проводити заочний розгляд справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку квартири визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що на підставі договору довічного утримання від 06.11.2009 [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] ( а.с. 7- 10). Згідно довідки від 30.10.2019 у будинку [ADDRESS] зареєстрований син позивача, [PERSON] , 1988 р.н. ( а.с. 12). Відповідно до акта МК ВЖРЕП № 7 від 31.10.2019 у будинку [ADDRESS] [PERSON] не проживає протягом чотирьох років ( а.с. 11). За положеннями частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки доказів про поважність причин непроживання відповідача у житлі позивача понад рік суду не надано, позивач заперечує проти реєстрації відповідача в його житлі, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку.

Outcome: approved