Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

05 липня 2018 року заявник [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою, уточнивши свої вимоги, про встановлення факту народження дитини жіночої статі вагою 2900 грамів [INFO] у м. Горлівка Донецької області України від матері [PERSON], [INFO], при перших пологах, громадянки України, яка не перебуває у шлюбі. Зазначила, що відомості про батька дитини будуть вказані у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її донька [PERSON], [INFO], проживає у м. Горлівка Донецької області, у шлюбі не перебуває. [INFO] в неї народилась донька [PERSON]. [PERSON] зареєструвала народження доньки за місцем свого проживання та отримала свідоцтво про народження, яке не має юридичної сили, оскільки видане на території, де не діє законодавство України. Для поїздок доньки з дитиною в гості до заявника у м. Добропілля, а також для можливого переїзду до заявника для постійного проживання [PERSON] необхідне свідоцтво про народження, видане відповідно до законодавства України. Отримати у відділі державної реєстрації актів цивільного стану свідоцтво про народження дитини заявник не має можливості, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження. Встановлення факту народження дитини необхідне заявнику для отримання свідоцтва про народження. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд заяви у її відсутності. На заявлених вимогах наполягала, просила їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Проте, надала суду заяву про розгляд справи за заявою [PERSON] у її відсутності. На заявлених вимогах наполягала, просила їх задовольнити. Письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються суду не надавала. Представник заінтересованої особи - Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була письмово належним чином повідомлена. Від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, від представника заінтересованої особи до суду не надходили. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно приписів п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 03 липня 2002 року Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області. (а.с.4) [PERSON] доводиться [PERSON] рідною матір'ю, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 28 квітня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Добропільському району Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області. (а.с.6) [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 18 червня 2015 року Добропільським МВ ГУДМС України в Донецькій області. (а.с.5) Згідно приписів ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства за народженням, є громадянином з моменту народження. Відповідно до ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини. Статтями 145-147 Сімейного кодексу України передбачено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Ім'я дитини визначається за згодою батьків. Ім'я дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, у разі відсутності добровільного визнання батьківства визначається матір'ю дитини. По батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. На підтвердження перебування [PERSON] у стані вагітності заявником надано копію обмінної карти пологового будинку міської лікарні № 3 м.Горлівка (а.с.9-10); копію протоколу ультразвукового дослідження від 29 серпня 2017 року (а.с.11). На підтвердження факту народження дитини заявником надано: -копію обмінної карти № 1090 пологового будинку з відомостями пологового будинку, пологового відділення лікарні про новонародженого, з яких вбачається, що о 12 годині [INFO] на 40 тижні вагітності в [PERSON] народилась дитина жіночої статі, вагою 2900 г, яку породілля назвала [PERSON] (а.с.12); -дублікат медичного свідоцтва про народження № 42 від 18 лютого 2018 року, згідно якого в [PERSON], яка проживає за адресою [ADDRESS], у районному відділенні Територіального медичного об'єднання «Сім'я та здоров'я» о 12 годині [INFO] на 40 тижні вагітності народилась дитина жіночої статі, вагою 2900г., породілля у зареєстрованому шлюбі не перебуває (а.с.7); -свідоцтво про народження серії [NUMBER], виданого 11 жовтня 2017 року Калінінським відділом запису актів цивільного стану м. Горлівка Державної Реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, відповідно до якого в [PERSON] [INFO] народилась дитина [PERSON] у Калінінському районі м. Горлівки (а.с.9), батьком записано [PERSON]. Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації народження від 29 травня 2018 року Добропільський районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області відмовив [PERSON] у проведені державної реєстрації народженої [INFO] дитини, мотивуючи тим, що їм надано медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024. Також, суду надано фотографію, на якій зображена заінтересована особа [PERSON] з новонародженою дитиною. (а.с.14) Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надані заявником медичне свідоцтво про народження, обмінні картки пологового будинку, а також свідоцтво про народження є незаконними і не створюють правових наслідків. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 317 ЦПК України, в рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. З урахуванням викладеного та того, що заінтересованими особами заперечення (пояснення) стосовно заяви не надавались, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт народження, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту народження та з метою захисту прав і свобод заявника та заінтересованої особи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про народження, виданого державним органом України. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, а рішення суду є підставою для реєстрації факту народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 317 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved