Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

07.06.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Позов мотивувала тим, що 20.11.1986 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, в результаті чого вона змінила прізвище на « [PERSON] ». У шлюбі в них народилася дочка [PERSON] . 12.02.1992 року за спільні кошти вони з відповідачем придбали двокімнатну квартиру загальною площею 48,4 м.кв., розташованою за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Згідно даного договору квартира була зареєстрована за відповідачем. Рішенням Міжгірської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області від 27.12.2014 № 460 [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] . Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.07.2007 по справі № 2-274/07 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. 22.07.2016 року між позивачкою та [PERSON] було зареєстровано шлюб, та в результаті чого вона змінила прізвище на « [PERSON] ». В січні цього року вона звернулася до відповідача з проханням укласти договір про поділ спільного майна, щоб вона мала змогу зареєструвати за собою право власності на ? частину квартири. Однак відповідач ухиляється від поділу квартири і добровільно не бажає укласти договір про визначення часток у праві власності на квартиру, тому просить суд визначити право власності на 1/2 частку квартири. Представник позивача [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить такі задоволити. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився, будучи своєчасно і належно повідомленим про час і місце розгляду справи через офіційний веб-портал судової влади України в мережі Інтернет на веб-сайті: http://mg.zk.court.gov.ua. Відзив на позов не подав. Суд ухвалив, за згодою представника позивача, винести заочне рішення в справі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що за період перебування [PERSON] та [PERSON] в шлюбі сторони 12.02.1992 року на підставі договору-кіпівлі продажу за спільні кошти придбали квартиру за адресою [ADDRESS] . Право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Міжгірською держнотконторою від 12.02.1992 року за № 170, про що реєстратором Хустського МБТІ 20.02.1992 року було зроблено відповідний запис в реєстрову книгу № 4 за реєстровим № 853. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Норми ст.60 СК України свідчить про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ст. 368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 с. 368ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК Українитаст. 372 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК Україниу разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Таким чином, житлова квартира за адресою: [ADDRESS] , була набута у власність під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, на підставі ст.61 СК України, вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, а тому вказане майно подружжя підлягає поділу. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved