Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

04 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що відповідач є її батьком. Після того, як батьки розірвали шлюб, вона залишилася проживати з мамою [PERSON], а батько самоусунувся від її виховання та матеріальної підтримки. Протягом останнього року взагалі з нею не спілкується, не цікавиться її здоров'ям, навчанням. Посилаючись на викладене вище, просить постановити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неї. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала. При цьому пояснила, що звернулася до суду з даним позовом, оскільки не вважає відповідача своїм батьком. Якщо їй щось потрібно, то батьку необхідно нагадувати по декілька разів. Крім того, вона не хоче спілкуватися з відповідачем. Також їй відомо, що відповідач їздить на заробітки в інше місто. Законний представник позивачки [PERSON] позовні вимоги також підтримала, при цьому пояснила, що дочка не бажає спілкуватися з відповідачем. Останній, коли доньці було чотири роки, обіцяв купити їй велосипед, але до цього часу цього не зробив. До суду вони звернулися, бо «хочуть жити повноцінним життям». Також представник визнала, що вона зверталася до суду з позовом про стягнення на її користь аліментів на утримання дочки, які відповідач сплачує в добровільному порядку. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги також підтримав і просив постановити рішення про задоволення позовних вимог, бо хоче, щоб позивачка була повноцінною людиною. Відповідач [PERSON] у судове засідання, призначене на 16 грудня 2013 року, не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 31). Про причини неявки суд не повідомив, заперечень не надав. На даний час відповідач за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання відсутній, інформації щодо своєї адреси не надав, а тому відповідно до абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений йому належним чином (а. с. 16, 45, 48). У судове засіданні, призначене на 22 січня 2014 року він також не з'явився, хоча з огляду на положення ч. 3 ст. 76 ЦПК України про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник Органу опіки та піклування Медвідь Л.В. просила відмовити в задоволенні позовних вимог, пояснивши при цьому, що про рішення Білопільського районного суду Сумської області від 18 вересня 2012 року Органу опіки стало відомо лише в жовтні 2013 року, коли [PERSON] звернулася до них з приводу позбавлення [PERSON] батьківських прав. Останній постійно приходив до комісії на засідання, просив не позбавляти його батьківських прав, пропонував [PERSON] спілкуватися, але дочка категорично відмовила в цьому. Мати на засіданні визнавала, що відповідач сплачує аліменти добровільно. Крім того, відповідач працює вахтовим методом у м. Запоріжжя, що є перешкодою для регулярного спілкування батька з дочкою. Прокурори Глущенко Г.О., Федоренко Ю.І. просили відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачкою не надано суду доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення ним від виховання дочки. У зв'язку з тим, що належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, за згодою позивачки та її представників було проведено заочний розгляд справи. Заслухавши позивачку, її законного представника і представника, представника третьої особи, прокурорів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], у свідоцтві про народження якої батьками записані [PERSON] і [PERSON] (а. с. 4). 05 червня 2003 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано (а. с. 5). 21 листопада 2003 року [PERSON] одружилася із [PERSON], у зв'язку з чим їй було присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 6). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 15 листопада 2012 року, яке набрало законної сили 03 грудня 2012 року, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 01 листопада 2012 року (а. с. 14). Відповідно до довідки КЗ «Білопільська ЦРЛ» від 14 вересня 2012 року [PERSON] не цікавився станом здоров'я [PERSON] (а. с. 10). Згідно з довідкою Білопільського ДНЗ «Дзвіночок» від 17 вересня 2012 року [PERSON] виховувалася у вказаному навчальному закладі протягом 2003-2004 навчального року. У зазначений період [PERSON] у дитячий заклад не з'являвся, з вихователями не спілкувався, участі у вихованні дитини не приймав (а. с. 11). Як встановлено рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 18 вересня 2012 року, а тому з огляду на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України дана обставина доказуванню не підлягає, [PERSON] не ухилявся від утримання і виховання дитини, спілкувався з нею, але не так часто у зв'язку з характером своєї роботи та створенням як [PERSON] так і [PERSON] нових сімей (а. с. 7-9). Як вбачається з висновку Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Білопільської міської ради від 30 жовтня 2013 року [PERSON] проживає окремо з новою сім'єю, де виховує трьох дітей. Працює в іншому місті. У зв'язку з цими обставинами та небажанням доньки [PERSON] підтримувати стосунки, батько останній рік з донькою не спілкується. [PERSON] допомагає матеріально, сплачуючи аліменти, і має бажання в подальшому спілкуватися з донькою. У зв'язку з викладеним, Комісія вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] (а. с. 13). Згідно з довідкою державного виконавця за період з листопада 2012 року по грудень 2013 року за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 5086 грн. 20 коп. (а. с. 57). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була членом комісії з питань захисту прав дитини Білопільського міського виконавчого комітету, яка в жовтні 2013 року розглядала питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. На цій комісії останній запевнив, що сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON]. Було видно, що відносини в батька до дочки теплі та дружні, він не відмовлявся спілкуватися з нею. [PERSON] ж, навпаки, категорично заявила, що не бажає спілкуватися з батьком. При цьому вона ставилася до батька неприязно. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. У відповідності з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до абз. 1, 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №20, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п. 18 названої постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до статті 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З огляду на викладене, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] в ухиленні від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини [PERSON], [INFO], не доведена. Довідки КЗ «Білопільська ЦРЛ» від 14 вересня 2012 року та Білопільського ДНЗ «Дзвіночок» від 17 вересня 2012 року суд не може взяти до уваги як доказ того, що відповідач у зв'язку зі своєю винною поведінкою ухиляється від виховання дочки. Крім того, ці довідки були видані до постановлення рішення Білопільським районним судом Сумської області від 18 вересня 2012 року, яким встановлено, що [PERSON] не ухилявся від утримання і виховання дитини. Довідка Центру дитячої та юнацької творчості від 14 вересня 2012 року №87 також не є підставою для задоволення позовних вимог. Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивачка не надала суду доказів на підтвердження своїх вимог і доводів про те, що після рішення Білопільського районного суду Сумської області від 18 вересня 2012 року ставлення відповідача до неї погіршилося. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не спілкується з [PERSON] через небажання останньої. Довідка державного виконавця про заборгованість відповідача зі сплати аліментів також не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 16 грудня 2013 року, визнала, що [PERSON] сплачує аліменти добровільно. Цей факт вона визнавала також і на Комісії при вирішенні питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи, що суду не надано доказів на підтвердження ухилення батька від виконання своїх обов'язків і його винної поведінки в цьому, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed