Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

06.07.2020 року ПрАТ «СК «Еталон» звернулася до суду із наведеним позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого зазначала наступне. 29.11.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів марки ВАЗ 21011 н/з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та Renault Megan, н/з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Розівського районного суду Запорізької області від 19.12.2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, даною постановою було встановлено, що [PERSON] під час скоєння ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння та в установленому законом порядку посвідчення водія не отримував, а тому права керування транспортним засобом не мав. На момент ДТП діяв Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО/1903958 від 16.08.2019 року. Забезпеченим транспортом згідно п. 7 Полісу є транспортний засіб марки ВАЗ 21011 н/з [NUMBER] . Внаслідок скоєння ДТП транспортний засіб марки Renault Megan, н/з [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, а його власнику [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду в розмірі вартості відновлювального ремонту на суму 21 399, 04 грн., франшиза за договором страхування складає 2 000 грн. ПрАТ «СК «Еталон» визнала вчинену [PERSON] дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплатила потерпілому [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 19 399, 04 грн. Тобто, ПрАТ «СК «Еталон» виконало покладені Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО/1903958 від 16.08.2019 року, зобов`язання. Отже, згідно до положень ст. 993 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «Еталон» в порядку регресу має право на відшкодування з [PERSON] сплаченого [PERSON] страхового відшкодування. З огляду на зазначене, позивач просив стягнути з [PERSON] в порядку регресу зазначену вище суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 19 399, 04 грн., а також суму понесених судових витрат у розмірі 7 102, 00 грн., з яких 2 102, 00 грн. сума сплаченого судового збору та 5 000, 00 грн. витрати на правову допомогу. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 16.07.2020 року у вказаній справі було відкрито провадження та її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09 год. 00 хв. 05.08.2020 року (а.с. 24). Представник позивача - ПрАТ «СК «Еталон в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, повідомивши, зокрема про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 28, 29-30). Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Окрім цього, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме не визнає витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. ( а.с. 27, 31). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи. Згідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Постановою Розівського районного суду Запорізької області від 19.12.2019 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП із накладенням стягнення, з урахуванням ст. 36 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому, судом згідно до змісту вказаної постанови встановлено, що 29.11.2019 року о 17 год. 13 хв. в с. Луганське Розівського району Запорізької області біля будинку № 55 по вул. Маяковського (автошлях Н-08 (665 км+800 м), [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та не маючи права керування транспортними засобами, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2101 н/з [NUMBER] , перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки Renault Megan, н/з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспорті засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 10-11). Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП діяв Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО/1903958 від 16.08.2019 року. Забезпеченим транспортом згідно п. 7 цього Полісу є транспортний засіб марки ВАЗ 21011 н/з [NUMBER] (а.с. 7-9). Згідно до страхового акту № 712-16776, сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт належного [PERSON] транспортного засобу склала 19 399, 04 грн., що в свою чергу підтверджується також ремонтною калькуляцією № 16776 від 29.11.2019 року (а.с. 12-13, 14-15). Виходячи з розпорядження № 09-05-16776 від 12.02.2020 року та платіжного доручення № 2756 від 12.02.2020 року ПрАТ СК «Еталон» сплатило [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 19 399, 04 грн. (а.с. 16, 17). Таким чином, ПрАТ СК «Еталон» виконало покладений на нього Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1903958 від 16.08.2019 року, обов`язок по відшкодуванню [PERSON] заподіяної [PERSON] внаслідок ДТП, шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Окрім цього п.п. «а», «б» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду , якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом певної категорії. Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, у зв`язку із виконанням ПрАТ «СК «Еталон» договірних зобов`язань щодо сплати [PERSON] страхового відшкодування заподіяної [PERSON] шкоди, у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) на отримання з останнього відшкодованої шкоди, а тому суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити. Вирішуючи питання про понесені позивачем судові витрати, суд виходить з такого. Так, позивач, зокрема просив стягнути з [PERSON] понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому частиною 3 наведеної статті ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Всупереч зазначеному, позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу до позовної заяви не додано доказів про укладання з адвокатом договору про надання правової допомоги, акту виконаних робіт, квитанції про сплату гонорару, тощо, а тому з огляду на ці обставини, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині, оскільки вважає недоведеним факт понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Питання про стягнення судового збору, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial