Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

06 серпня 2021 року, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив, визнати за ним, право власності на 1/4 складської будівлі літ. «А», загальною площею 3118,9 кв.м., за адресою [ADDRESS] , розташованої на земельній ділянці, загальною площею 0,9540 га. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 25.06.2020 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКВАТРАНС ПІВДЕНЬ» було укладено Договір про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), за умовами якого [PERSON] надає в користування ТОВ «АКВАТРАНС ПІВДЕНЬ» земельну ділянку площею - 0,9540 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для забудови на умовах та у порядку, передбачених цим договором. В подальшому, Позивач побудував на цій земельній ділянці виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, який має наступні характеристики: складська будівля літ. «А», загальною площею 3118,9 кв.м. За умовами п.6 Договору, 25% від загальної корисної площі об`єкта будівництва після завершення будівництва належить Землекористувачу. 16.08.2021 року відповідач [PERSON] через свого представника звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просить, визнати за нею, право власності на 3/4 частки складської будівлі літ. «А», загальною площею 3118,9 кв.м., за адресою [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, в свою чергу його представником, через канцелярію суду була надана письмова заява, в якій зазначено, що позовні вимоги та зустрічний позов підтримують, просять його задовольнити та провести підготовче засідання суду з ухваленням рішення, за їхньою відсутністю, у зв`язку з визнанням позову відповідачем. Відповідач [PERSON] , в судове засідання також не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, представник відповідача надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій повністю визнав позов та просив розглядати справу за його відсутністю. З урахуванням вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, відповідно до якої, за результатами розгляду підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе, ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги та зустрічний позов підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Як встановлено судом, 25.06.2020 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКВАТРАНС ПІВДЕНЬ» було укладено Договір про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), за умовами якого [PERSON] надає в користування ТОВ «АКВАТРАНС ПІВДЕНЬ» земельну ділянку площею - 0,9540 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для забудови на умовах та у порядку, передбачених цим договором. Зазначена земельна ділянка відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, має цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Земельна ділянка належить [PERSON] на праві приватної власності - на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Труш М.О., приватним нотаріусом ОМНО 29.03.2017 року за р. № 139. Право користування земельною ділянкою передається ТОВ «АКВАТРАНС ПІВДЕНЬ» з метою будівництва на ній та подальшого обслуговування будівель чи споруд у відповідності до чинного законодавства (п. 3 Договору). Згідно п. 6 Договору, за користування вказаною земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) за домовленістю сторін встановлюється наступна плата: - плата у розмірі 50 000 грн. сплачується ТОВ «АКВАТРАНС ПІВДЕНЬ» [PERSON] протягом 5 днів з моменту виставлення рахунку-фактури; - решта плати за користування земельною ділянкою здійснюється шляхом передачі майнових прав на об`єкт будівництва у наступних розмірах: 75% від загальної корисної площі об`єкта будівництва після завершення будівництва - Власнику; 25% від загальної корисної площі об`єкта будівництва після завершення будівництва - Землекористувачу. В подальшому, Позивач побудував на цій земельній ділянці виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, який має наступні характеристики: складська будівля літ. «А», загальною площею 3118,9 кв.м. 23.06.2021 року ТОВ «ПРОФ БТІ» на замовлення [PERSON] , виготовлений технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами. Згідно частин 1 та 3 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, виникнення у позивача права власності на збудований ним будинок можливе лише після прийняття новоствореного майна до експлуатації та державної реєстрації права власності на нерухоме майно. При цьому, прийняття в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта, можливо лише у випадку визнання судом права власності на такий об`єкт, після чого замовник (його уповноважена особа) має право подати до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації щодо самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, за формою, наведеною у додатку 5 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 13 квітня 2011 року № 461. Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно ч. 1 ст. 413 ЦК України, власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Згідно ч. 2 ст. 415 ЦК України, землекористувач має право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови. Позивач здійснив будівництво будинку на земельній ділянці, переданій йому для забудови, яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, тобто без порушення цільового призначення цієї земельної ділянки. Згідно ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Судом було оглянуто висновок судової будівельно-технічної експертизи №203/21 від 13.09.2021 року, наданий до суду Позивачем, згідно якого складська будівля, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідає вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва та протипожежним нормам. Таким чином, враховуючи, що Позивач побудував складську будівлю на земельній ділянці, переданій йому для забудови, без порушення цільового призначення цієї земельної ділянки, без істотних порушень будівельних норм і правил, та крім того п. 6 Договору передбачена передача майнових прав на об`єкт будівництва у розмірі 25% від загальної площі на користь Позивача, наявні підстави для визнання за Позивачем права власності на 1/4 складської будівлі літ. «А», загальною площею 3118,9 кв.м., за адресою [ADDRESS] . Також, суд вважає за можливе задовольнити зустрічний позов [PERSON] з огляду на те, що складська будівля побудованана земельній ділянці, що належить [PERSON] на праві власності, без порушення цільового призначення цієї земельної ділянки, без істотних порушень будівельних норм і правил, та крім того п. 6 Договору передбачена передача майнових прав на 3/4 об`єкта будівництва на користь [PERSON] . За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. При поданні позову позивач сплатив судовий збір в повному обсязі, питання про розподіл судових витрат сторони не ставлять, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved