Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

06 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок №24, що знаходиться по вул. Першотравневій в с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 14 лютого 1972 року. Ухвалою судді від 16 серпня 2018 року позовна заява залишена без руху оскільки позовна заява не відповідала вимогам, викладеним у статтях 175, 177 ЦПК України. 22 серпня 2018 року вимоги ухвали від 16 листопада 2018 року про залишення позовної заяви без руху позивачем виконані. Ухвалою судді від 22 серпня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито та розпочато підготовче провадження. В обґрунтування позову позивач вказував, що 14 лютого 1972 року померла його бабуся [PERSON], яка при житті залишила заповіт на його імя, в якому заповіла йому належний житловий будинок, який знаходиться в ІІ відділенні радгоспу імені Шевченка Жовтневого району Миколаївської області як онукові. Звернувшись до приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірне спадкове майно не отримав, оскільки зі змісту заповіту неможливо визначитися який саме житловий будинок йому заповіла бабуся та у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Позивач та його представник у судове засідання не зявились, від позивача надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника з ухваленням судового рішення на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального та відеозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Згідно розяснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство. Спадкові правовідносини виникли в 1972 році, а тому судом при вирішені справи застосовані норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (далі ЦК УРСР). У звязку з зазначеним суд не застосовує норми матеріального права, які вказані позивачем у позовній заяві, зокрема норми ЦК України. Судом встановлено, що 14 лютого 1972 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15 лютого 1972 року, виданого Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області (а.с.9). За життя, 03 лютого 1972 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №237, яким заповіла онуку [PERSON] належний їй житловий будинок, що розташований у ІІ відділенні радгоспу імені Шевченка Жовтневого району Миколаївської області (а.с.6). Згідно листа Державного нотаріального архіву Миколаївської області від 12 грудня 2018 року №158/01-21-1, за даними реєстру для реєстрації нотаріальних дій Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 03 лютого 1972 року за реєстровим номером 237 посвідчено заповіт [PERSON] (а.с.76). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Облік житлових будинків, які належали на праві власності та розташовані в селах здійснювався сільськими радами шляхом ведення погосподарських книг. [PERSON] до своєї смерті з 1953 року була зареєстрована та проживала в [INFO] (а.с.11). Згідно копії погосподарської книги Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області за 1971-1973 роки власником житлового будинку по вул. Першотравневій, 20 в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області (ІІ відділення радгоспу імені Шевченка) є [PERSON] (а.с.55-56). За повідомленням Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області копії погосподарських книг обліку Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області за 1974-1976 роки не збереглися. Рішенням виконкому Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 17 грудня 2018 року №203 «Про впорядкування нумерації житлового будинку по вулиці Першотравнева в селі Шевченкове, в якому проживає [PERSON]», житловому будинку №20 по вулиці Першотравневій в селі Шевченкове Вітовського району Миколаївської області, в якому зареєстрований і проживає [PERSON] присвоєно номер 24 (а.с.91). Суд приходить до висновку, що житловий будинок, в якому проживала [PERSON] та про який зазначено у її заповіті, фактично розташований в с. Шевченкове Жовтневого (Вітовського) району Миколаївської області по вул. Першотравневій, 24 (20, 22). Виходячи з системного аналізу правил статей 8, 19, 41 Конституції України як Основного Закону та сукупності досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає що спадкодавець [PERSON] на момент смерті була власником спірного житлового будинку, що розташований по вулиці Першотравневій, 24 в селі Шевченкове Вітовського району Миколаївської області, що включається до складу спадщини. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 14 вересня 2018 року №53304036, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.39). Згідно статей 524, 527 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Зі змісту заповіту вбачається, що спадкодавець заповіла нерухоме майно своєму онукові [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження від 07 травня 1956 року, виданого Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, 20 квітня 1956 року народився позивач [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). [PERSON] є рідною дочкою померлої [PERSON], що обєктивно підтверджується наступним: свідоцтвом про народження [PERSON] серії ЯШ №850921, матірю якої є [PERSON] (а.с.8); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 19 грудня 2017 року, згідно якого [PERSON] присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а.с.22); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 19 грудня 2017 року, згідно якого [PERSON] присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а.с.23). Отже, позивач [PERSON] є онуком померлої [PERSON] по лінії матері та в силу статей 524, 527 ЦК УРСР є спадкоємцем майна померлої за заповітом. З огляду на частину 1 статті 525 ЦК УРСР день смерті спадкодавця, є часом відкриття спадщини. Згідно приписів частини 1 статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо вiн фактично вступив в управлiння або володiння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до абзацу 1 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованого в Мінюсті України 07 липня 1994 року за № 152/361, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Згідно довідки Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 27 вересня 2017 року №2385 на момент смерті спадкодавця [PERSON], померлої 14 лютого 1972 року, з нею за однією адресою ніхто не був зареєстрований (а.с.9). В погосподарській книзі Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області за 1971-1973 роки містяться відомості щодо передачі житлового будинку по вул. Першотравневій, 20 в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області (ІІ відділення радгоспу імені Шевченка) за заповітом онукові [PERSON] [PERSON] (а.с.55-56). Згідно копії погосподарської книги Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області за 1977-1979 роки власником житлового будинку по вул. Першотравневій, 22 (20) є позивач [PERSON] (а.с.91-95). Відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 06 травня 1996 року №48 «Про приватизацію присадибних ділянок жителям Шевченківської сільської ради» позивачу [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю площею 0,21 га для індивідуального будівництва і обслуговування житлового будинку №24 по вул. Першотравневій, 24 в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області (а.с.84). Вказані обставини, в силу статей 548, 549 ЦК УРСР, підтверджують факт прийняття спадщини позивачем [PERSON] після смерті [PERSON], як спадкоємця за заповітом. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що свідчать про наявність спадкоємців майна померлої [PERSON] за законом, з огляду на приписи статті 535 ЦК УРСР, які мають право на обовязкову частку в спадщині. Оформлення спадщини позивачем позасудовим шляхом неможливе, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] від 19 лютого 2018 року щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.10). Вартість спірного житлового будинку, згідно звіту про оцінку від 06 березня 2018 року складає 98800,00 грн. (а.с.24). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Outcome: approved