Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

06 серпня 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер спадкодавець - [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не залишив. Спадкоємцями [PERSON] є позивачі: дружина померлого [PERSON] (далі - Позивач-1) та син померлого [PERSON] (далі - Позивач-2). До спадкового майна, що залишилось після померлого, входять житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок був побудований в 1962 році під час перебування померлого [PERSON] в шлюбі з Позивачем-1. Позивач-1 відмовилась від належної їй частини у спадщині покійного чоловіка на користь сина - Позивача-2. За життя померлий [PERSON] не оформив відповідних правовстановлюючих документів на домоволодіння, що стало причиною відмови у видачі Позивачу-1 свідоцтва про право власності на 1/2 частину у спільному майні подружжя та відмови у видачі Позивачу-2 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку майна померлого. Просять суд визнати за Позивачем-1 право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а Позивач-2 - визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом, як спадкоємцю першої черги після смерті батька [PERSON] . Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 02 вересня 2020 року. 18.08.2020 року, третя особа - приватний нотаріус Куликівського районного нотаріального округу Пономаренко Є.П. надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, проти задоволення позову заперечень не має. 27.08.2020 року відповідач Куликівська селищна рада подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав повністю. Просив справу розглядати без участі представника відповідача. Позивачі в судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за результатами підготовчого судового засідання за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі і матеріали спадкової справи № 26/2020 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , які надав приватний нотаріус Куликівського районного нотаріального округу Пономаренко Є.П., суд приходить до наступного. [PERSON] та Позивач-1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 1961 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Виблівської сільської ради народних депутатів Куликівського району Чернігівської області 3 листопада 1961 року (а.с.9). Позивач-2 є сином [PERSON] та Позивача-1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого (повторно) Куликівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 10.01.2020 року (а.с.10). Відповідно до витягів з погосподарських книг Виблівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області за 2011 - 2020 роки, [PERSON] значиться головою домогосподарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12, 13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Куликівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Чернігівській області від 27.12.2019 року серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно з довідкою Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 51 від 28 січня 2020 року, [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною - [PERSON] та сином - [PERSON] (а.с.11). За життя [PERSON] заповіту не залишив. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 19 - 21) до складу вказаного домоволодіння входять житловий будинок (А-1), прибудова (а-1), сарай (Б-1), гараж (В-1), сарай (В1-1), гараж (Г-1) (а.с. 19-21) Вищевказані будівлі і споруди, що входять до складу спадщини, були побудовані в період з 1962 по 1986 роки під час перебування Позивача-1 та померлого [PERSON] в шлюбі (а.с. 9, 21) За життя померлий [PERSON] не ввів вказаний вище будинок з надвірними будівлями та спорудами в експлуатацію та не оформив правовстановлюючих документів на нього. Згідно довідки КП Чернігівське МБТІ від 16.03.2020 року № 77 станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. (а.с. 17) Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Спадкоємцями першої черги за законом майна померлого спадкодавця є дружина померлого Позивач - 1 та її спільний зі спадкодавцем син Позивач - 2. Відомості щодо інших спадкоємців, які претендують на спадщину, у спадковій справі відсутні. Позивач - 1 відмовилась від належної їй частки спадщини. (а.с.38) Спадщину після смерті батька, син спадкодавця Позивач - 2 прийняв шляхом подання 29.01.2020 року заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренку Є.П. на підставі чого було заведено спадкову справу. (а.с.34) 02.07.2020 року нотаріус відмовив Позивачу - 2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого документа, що посвідчує право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. (а.с. 15) Надані докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ними чинності. Ці права і обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна. Як встановлено судом з наданих позивачами доказів, будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] було побудовано в період з 1962 по 1986 роки під час шлюбу [PERSON] та Позивача-1. Майнові відносини, які виникли між померлим та Позивачем-1 після реєстрації шлюбу на момент побудови житлового будинку з надвірними спорудами, що входить до складу спадщини, регулювались Кодексом законів про родину, опіку, шлюб та акти громадянського стану 1926 року, в редакції Указу Президії Верховної Ради УРСР від 15 вересня 1945 року. Статтею 125 вказаного Кодексу передбачалось, що майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. З 01.01.1970 по 01.01.2004 року майнові відносини подружжя регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР, статтею 22 якого майно нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю. Судом встановлено, що домоволодіння, яке входить до складу спадщини, належало Позивачу - 1 та спадкодавцю [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки було побудовано під час шлюбу між ними. Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України, ст. 70 СК України, у випадку виділу частки або поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Докази наявності рішення суду або домовленості між Позивачем-1 та померлим [PERSON] які б по іншому визначали їх частки у праві спільної сумісної власності, суду не надано. Таким чином, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що Позивачу-1 на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . Отже, позовні вимоги Позивача-1 про визнання за нею частки у спільному майні подружжя є обґрунтованими та підлягають судом задоволенню. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Як було встановлено судом, Позивач - 1 відмовилась від спадщини, а Позивач - 2 прийняв спадщину після померлого [PERSON] .. Наявність інших спадкоємців судом не встановлена. Отже, Позивач - 2 являється єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, який прийняв спадщину. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Порядок реєстрації нерухомості в Українській СРСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.66 затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР В. Романовим 31 січня 1966 р., яка втратила чинність 13.12.95. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Судова практика, що склалась після зміни законодавства в частині реєстрації прав власності на нерухоме майно в сільській місцевості, стала на захист прав власників такого майна та їх спадкоємців. Так, згідно з Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та\\або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. За таких умов, враховуючи, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , було збудоване до 05.08.1992 року, а саме в період часу з 1962 по 1986 роки, в період зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] , але за життя ними не отримано правовстановлюючого документу на будинок, після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син [PERSON] , суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину у спільному майні подружжя на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] , а за [PERSON] визнати право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння в порядку спадкування після померлого [PERSON] .. На підставі викладеного,

Outcome: approved