Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

06.06.2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що в [ADDRESS], знаходиться житловий будинок, який належав - [PERSON]. 20 вересня 2016 року [PERSON] склала на ім'я позивача заповіт, на все належне їй майно. [INFO] вона померла. В наслідок смерті відкрилася спадщина до складу якої входить будинковолодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], площею 3,4599 га, що належала на підставі державного акта [NUMBER], розташована на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини за заповітом на своє ім'я, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок з надвірними побудовами та земельну ділянку, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.Будь-яким іншим способом захистити своє право на спадкування позивач не має можливості, тому звернулася до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність у зв'язку з зупиненням права на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.60). Представник відповідача Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, направив на адресу заяву про визнання позову та просив розглянути справу за відсутності представника відповідача ( а.с. 58). Заслухавши позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду, як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Судом встановлено, щобудинок [ADDRESS], який знаходиться на неприватизованій земельній ділянці належав [PERSON]. Свідоцтво про право власності на цей будинок не видавалось, даний факт підтверджується довідкою Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області від 18.10.2016 року, довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 11.04.2017 року (а.с. 12,13). Земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], площею 3,4599 га, що розташована на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], від 30 березня 2001 належала [PERSON], що підтверджується копією державного акта, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Полтавської області (а.с. 6,7,15). [INFO] [PERSON] померла, відповідно свідоцтва про смерть (а.с.10). Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв'язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Згідно ст.1220 ЦК України, внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. За життя [PERSON], 20 вересня 2016 року склала заповіт, посвідчений секретарем Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, яким все своє майно, яке належатиме на день смерті де б воно не знаходилось і в чому б воно не виявлялось заповіла [PERSON] (а.с. 9). При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини за заповітом позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на неодержану пенсію належну померлій [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.31). Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 02 серпня 1974 року, технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] до складу домоволодіння (садиби) входить житловий будинок, господарські будівлі та споруди, земельна ділянка (а.с. 8-10, 28-30). Відповідно до довідки виданої Хомутецької сільської ради [PERSON] на момент смерті [INFO] була зареєстрована та проживала [ADDRESS] одна (а.с. 12). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] на будинок з надвірними побудовами,що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 3,4599 га, що розташована на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, приватним нотаріусом було відмовлено позивачу, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку на ім'я спадкодавця (а.с. 14). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позивач є спадкоємцем по заповіту майна, яке належало померлій [PERSON], вчинив дії по прийняттю спадщини, і прийняв її у виді недотриманої пенсії в розмірі 3320 грн., 50 коп., тому вона набула право на це майно в порядку спадкування. Це право ніким не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Спадщина може бути визнана відумерлою та передана у комунальну власність в порядку визначеному ст. 1277 ЦК України і тому саме сільська рада за місцем відкриття спадщини є відповідачем по справі. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», роз'яснено у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. В зв'язку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з роз'яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Outcome: approved