overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

05 жовтня 2015 року позивач звернулась до суду з цим позовом та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що подальше збереження шлюбу та сім'ї з відповідачем неможливе, так як в період подружнього життя між ними почали виникати конфлікти, причиною яких є несумісність характерів. У судове засідання позивач надав суду заяву в якій просить провести розгляд справи без її участі, та розірвати шлюб. Після розірвання бажає мати прізвище «[PERSON]». Судові витрати залишає за собою. У судове засідання відповідач не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки від 30.10.2015 року. Враховуючи позовні вимоги позивача, та беручи до уваги можливість розглянути справу без участі відповідача, суд приходить до висновку про можливість заочно розглянути справу без його участі відповідно до ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Судом встановлено, що сторони 08 серпня 2009 року у Виконкомі Жадівської сільської ради, Семенівського району Чернігівської області, зареєстрували шлюб, актовий запис за №07, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину дочку - [PERSON], 2009 року народження. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі між сторонами, почали виникати конфлікти, причиною яких є несумісність характерів. Подружжя неодноразово намагалось налагодити нормальне сімейне життя, але спроби давали результат тільки на незначний час. Останнім часом відносини в сім'ї загострились. Сварки та суперечки виникали все частіше. За таких обставин позивач впевнилась, що подальше збереження шлюбу стало неможливим. Відповідно до вимог чинного сімейного законодавства України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя якщо, це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу та сім'ї неможливе, а тому позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню, а відповідачу необхідно роз'яснити, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за його письмовою заявою, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. Оскільки позов задовольняється, а позивач просить залишити судові витрати за нею, тому судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду, слід залишити за нею.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

05 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В заяві зазначила, що 10 серпня 2012 року у відділі РАЦС Фрунзенського району Комітету у справах РАЦС уряду Санкт-Петербурга, актовий запис № 1570, зареєструвала шлюб з [PERSON] Гагіковічем. Від шлюбу дітей не мають. В даний час вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Їх подружнє життя не склалося. Причиною розпаду сімї стало те, що вони не зійшлися характерами та не знайшли спільної мови, а тому просить суд шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій прохає справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, заперечень на позов не надав. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та прийняти заочне рішення відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявленим одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 серпня 2012 року у відділі РАЦС Фрунзенського району Комітету у справах РАЦС уряду Санкт-Петербурга, актовий запис № 1570 (а.с. 4). Від шлюбу дітей не мають. Вбачається, що між сторонами існують конфліктні стосунки. Шлюб зберегти наміру не мають. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як сімя розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього, суд вважає, що судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 487 грн. 20 коп. належить стягнути з відповідача по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

05 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 30 жовтня 1999 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матірю. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, оскільки чоловік не приймав участі у вихованні дитини, веденні домашнього господарства, зловживав спиртними напоями, постійно вчиняв сварки, проявляв неповагу. Сумісне сімейне життя та збереження сімї вважає неможливим. Позивач в судове засідання не зявилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволені позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-НО № 080577, виданого 30 жовтня 1999 року Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецької області, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Жернова) [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 1999 року, актовий запис №888. Згідно свідоцтва про народження серії І-НО № 151308 виданого 22 червня 2000 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадського стану м. Маріуполя Донецької області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Вимогами ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, суд вважає, що збереження сімї не можливе, а подальше спільне життя буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

05 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. В судовому засіданні позивач позов підтримала, відповідач визнав позовні вимоги. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведуть з лютого 2011 року та проживають окремо з травня 2014 року. Поновлювати шлюбні стосунки сторони наміру не мають, примирення та збереження сімї вважать неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

05 жовтня 2015 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 червня 2015 р. він дав у борг [PERSON] 100 000 грн. Позику відповідач мала повернути до 30 липня 2015 р., однак до теперішнього часу кошти не повернула, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив стягнути на його користь з відповідача [PERSON] 100000 грн. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги визнали у повному обсязі, не заперечували проти задоволення позову. При цьому відповідач [PERSON] пояснила, що дійсно отримала від позивача 100000 грн., які не повернула до цього часу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами мають місце правовідносини, що витікають з договірних зобов'язань - з договору позики. Згідно статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. З матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2015 року відповідач видала розписку про отримання нею від [PERSON] 100 000 грн., які зобов'язалася повернути до 30 липня 2015 р. Отже, між сторонами була досягнута згода стосовно всіх істотних умов указаного договору позики, а зазначена розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Наявність оригіналу розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем зобов'язання. Факт неповернення коштів визнала і сама відповідач. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З урахуванням вищезазначеного позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають понесені судові витрати на суму 1000 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

05 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеною заявою, яку обґрунтовує тим, що після смерті його батька [PERSON], 02 квітня 2016 року, відкрилась спадщина, до складу якої увійшли земельні ділянки загальною площею 5,971 га. Заявник є спадкоємцем за законом, але під час \~прийняття спадщини було встановлено, що у правовстановлюючому документі на земельні ділянки помилково записано прізвище власника [PERSON], замість [PERSON], у звязку з чим він просить встановити факт належності Державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] Заявник та його представник в судове засідання не зявились, представник подала заяву про підтримання вимог та розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [PERSON] (російською) є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ГД №675451 від 13 січня 1958 року (а.с.6). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ №039648, виданого на імя [PERSON], який мешкає у с. Мінакове Путивльського району, останньому належать земельні ділянки площами 5,014 га та 0,956 га, що розташовані на території Князівської сільської ради Путивльського району (а.с.8). Як вбачається з договору оренди земельних часток (паїв) від 05 січня 2002 року, доповнення до договору оренди земельних часток (паїв) від 01 квітня 2004 року, договору оренди землі від 25 грудня 2007 року та акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), [PERSON] здавав в оренду належну йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ №039648, земельну ділянку площею 5,014 га, розташовану на території Князівської сільської ради Путивльського району (а.с.11-18). [PERSON] помер 02 квітня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-БП №258084 від 05 квітня 2016 року (а.с.7). Листом приватного нотаріуса [PERSON] №313/01-16 від 04 жовтня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]\~у звязку з неможливістю встановити факт належності правовстановлюючого документа на земельні ділянки спадкодавцю (а.с.9). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що померлий 02 квітня 2016 року [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, а отже у Державному акті на право приватної власності на землю ІІ-СМ №039648 неправильно вказано прізвище власника.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

05 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 04 липня 2008 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №484. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з травня 2016 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 04 липня 2008 року. Шлюб зареєстровано Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №484 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з травня 2016 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

05 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

05 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

05 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на дочку [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем є батьками [PERSON], яка з нею проживає та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судове засідання позивач не зявилась, надіслала до суду заяву, в якій зменшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача аліменти на дочку [PERSON] в розмірі 750 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на дочку [PERSON] в розмірі 750 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття визнав, просив справу розглядати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved