Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

06 грудня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» про встановлення факту, що має юридичне значення, зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що з 10 квітня 2012 року по 04 вересня 2017 року працював водієм у ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл». При виході на роботу ним було написано заяву про прийом на роботу, надано копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, копію диплома з вкладишем та трудову книжку, яка залишалася у відповідача на весь період найму і досі в нього залишається. Його робоче місце знаходилось за адресою м. Київ, вул. Сирецька, 37А. З квітня 2012 по 2015 рік він керував транспортним засобом марки «VOLVO V60» (державний реєстраційний номер [NUMBER]), що зареєстрований на ім'я директора ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» [PERSON] Починаючи з 2015 року і по 04 вересня 2017 року він керував транспортним засобом марки «VOLVO ХС70» (державний реєстраційний номер [NUMBER]), що зареєстрований за ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл». Його посадовий оклад дорівнював 3200 гривень. Зарплату з преміями він отримував вчасно, трудові обов'язки виконував належним чином, жодних дисциплінарних стягнень на нього не накладалось. Разом з тим, 04 вересня 2017 року охорона ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» відмовилася пропустити його на робоче місце. Через 20 хвилин вийшов [PERSON], який є заступником директора, та не пояснюючи причин недопуску до роботи повідомив, що його звільнено. 16 вересня 2017 року він направив два звернення до директора ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» [PERSON] з проханням негайно видати трудову книжку та наказ про звільнення. Пізніше від [PERSON] йому стало відомо, що ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» ніяких трудових відносин з ним не оформляло, а тому підстав для повернення трудової книжки не вбачає. Факт його перебування в трудових відносинах з ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» підтверджується наступними доказами: -листуванням за допомогою засобів електронного зв'язку з [PERSON] (заступником директора) за період з 01 липня 2014 року по 31 січня 2016 року, що містять звіти про витрачені грошові кошти на транспортні засоби, якими він керував під час виконання своїх посадових обов'язків; -листуванням за допомогою засобів електронного зв'язку з [PERSON] (бухгалтером), в яких міститься інформація про подорожні листи; -корпоративною паливною карткою Shell Card № [NUMBER]; -ключем від транспортного засобу марки «VOLVO» державний реєстраційний номер [NUMBER]; -відомостями про прізвища ім'я по батькові деяких працівників відповідача; -документом, що підтверджує обстеження транспортного засобу - автомобіля марки «VOLVO» державний реєстраційний номер [NUMBER]; -фотографіями зі спільного відпочинку; -відміткою в закордонному паспорті про перебування на спільному відпочинку з працівниками підприємства; -відповіддю Управління патрульної поліції у м. Києві про складання на нього адміністративного протоколу 15 травня 2016 року під час керування транспортного засобу марки «VOLVO ХС70» державний реєстраційний номер [NUMBER]; -відповіддю Регіонального сервісного центру в м. Києві про власників транспортних засобів з державними реєстраційними номерами: [NUMBER] та [NUMBER]. З урахуванням поданої зави про збільшення розміру позовних вимог просив суд ухвалити рішення, яким: -встановити факт його перебування в трудових відносинах з відповідачем з 10 квітня 2012 року по 04 вересня 2017 року; -зобов'язати відповідача видати наказ від 10 квітня 2012 року про прийом його на роботу; -зобов'язати відповідача видати наказ від 04 вересня 2017 року про його звільнення; -зобов'язати відповідача повернути йому трудову книжку з записами про прийняття на роботу на посаду водія з 10 квітня 2012 року та з датою звільнення - 04 вересня 2017 року; -стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 19716 гривень 93 копійки за вимушений прогул (а.с. 49-52, 97-101). Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачем - ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» подано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідач посилається на те, що позивач не перебував з товариством у трудових відносинах, і посилання позивача на такі обставини не підтверджені належними доказами. Користування позивачем автомобілем, що належить товариству, пов'язано зі зловживанням своїм становищем першим заступником директора товариства [PERSON] Він передав цей транспортний засіб (ключі до нього), паливну картку тощо позивачу для виконання особистих доручень, які не носили регулярного характеру. Зазначені послуги позивача [PERSON] оплачував з власних доходів (а.с. 164-166). Стороною позивача відповідь на відзив до суду не подавалась. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 24 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин - 10 квітня 2012 року) трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. У ч. 4 цієї статті визначено трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. При зверненні в суд з позовом [PERSON] посилається на те, що починаючи з 10 квітня 2012 року по 04 вересня 2017 року він працював водієм у ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл». При виході на роботу ним було написано заяву про прийом на роботу, надано копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, копію диплома з вкладишем та трудову книжку. Разом з тим, 04 вересня 2017 року його не пропустили на робоче місце й повідомили про звільнення. Пізніше йому стало відомо, що ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» оспорює факт виникнення з ним трудових правовідносин. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При вирішенні зазначено позову стороною позивача підлягають доведенню належними доказами факту існування між сторонами трудових правовідносин. Це докази про: -допущення особи до роботи (проходження медичного огляду, копії заяв про прийом на роботу, анкет, листів про розгляд резюме, записи в журналі про передачу трудової книжки, про ознайомлення з будь-якими правилами на підприємстві тощо); -виконання трудової функції (акти здачі робіт, довіреності, видані роботодавцем на працівника, записи в книзі скарг і пропозицій, листування з клієнтом, покази колег по роботі, контрагентів, телефонні розмови, фотографії на робочому місці, відеозапис на робочому місці тощо); -виконання вимог щодо внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві (можна підтвердити показами охоронців на пропускні системі офісного центру, відеозаписами з камер спостереження на пропускних пунктах, пропускними картками, журналами реєстрації виходу на роботу тощо); -виплату заробітної плати (підписи на платіжних документах, підписи в журналах, квитанції, документи про перерахування коштів на картковий рахунок тощо). У кожному конкретному випадку необхідно надати всі належні докази, щоб підтвердити факт укладення трудового договору. На підтвердження заявлених вимог [PERSON] посилається на наступні докази: -листування за допомогою засобів електронного зв'язку з [PERSON] (заступником директора) за період з 01 липня 2014 року по 31 січня 2016 року, що містять звіти про витрачені грошові кошти на транспортні засоби, якими він керував під час виконання своїх посадових обов'язків; -листування за допомогою засобів електронного зв'язку з [PERSON] (бухгалтером), в яких міститься інформація про подорожні листи; -корпоративну паливну картку Shell Card № [NUMBER]; -ключі від транспортного засобу марки «VOLVO» державний реєстраційний номер [NUMBER]; -відомості про прізвища ім'я по батькові деяких працівників відповідача; -документ, що підтверджує обстеження транспортного засобу - автомобіля марки «VOLVO» державний реєстраційний номер [NUMBER]; -фотографії зі спільного відпочинку; -відмітку в закордонному паспорті про перебування на спільному відпочинку з працівниками підприємства; -відповідь Управління патрульної поліції у м. Києві про складання на нього адміністративного протоколу 15 травня 2016 року під час керування транспортного засобу марки «VOLVO ХС70» державний реєстраційний номер [NUMBER]; -відповідь Регіонального сервісного центру в м. Києві про власників транспортних засобів з державними реєстраційними номерами: [NUMBER] та [NUMBER]. Заперечуючи проти позову ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» посилається на те, що трудових відносин між товариством та позивачем ніколи не було, і він жодного дня не працював в товаристві, оскільки: -жодна посадова особа товариства за період з 10 квітня 2012 року по 04 вересня 2017 року не вступала в переговори з позивачем щодо його працевлаштування; -позивач ні за період з 10 квітня 2012 року по 04 вересня 2017 року, ні до цього періоду не звертався до посадових осіб товариства щодо його працевлаштування; -трудовий договір з позивачем не укладався ні в усній формі, ні в письмовій формі, відповідно не могли бути і не були оформлені наказ про прийом на роботу та трудова книжка, акт приймання-передачі транспортних засобів, договір про матеріальну відповідальність, позивач не був і не міг бути ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку; -товариство ніколи не виплачувало позивачеві заробітну плату; -товариство ніколи не надавало позивачеві робоче місце. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Посилання [PERSON] на те, що при виході на роботу ним було написано заяву про прийом на роботу, надано копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, копію диплома з вкладишем та трудову книжку не підтверджено жодним письмовим доказом. Так, позивачем не надавалось суду, зокрема, копії заяви про прийом на роботу, копії запису в журналі про передачу трудової книжки, про ознайомлення з будь-якими правилами на підприємстві тощо, позивачем не порушувалось питання про необхідність допиту свідків на підтвердження зазначених обставин. Крім того, позивач зазначає, що його було прийнято на роботу до відповідача на посаду водія, проте в штатному розписі ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» відсутня посада водія (а.с. 169-171). Також позивачем зазначалося, що відповідачем йому регулярно нараховувалася та виплачувалася заробітна плата, проте будь-яких доказів (підписи на платіжних документах, підписи в журналах, квитанції, документи про перерахування коштів на картковий рахунок тощо) на підтвердження таких обставин надано не було. Позивач на підтвердження факту трудових відносин посилається на наявність: електронного листування; паливної картки Shell Card; ключа до транспортного засобу; документа, що підтверджує технічне обстеження автомобіля; відповіді Управління патрульної поліції у м. Києві про складання на позивача адміністративного протоколу під час керування транспортним засобом товариства; відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві про власників транспортних засобів. З пояснювальної записки [PERSON] вбачається, що останній у квітні 2012 року наймав позивача як водія для періодичного виконання завдань приватного характеру. Для виконання цих завдань він надавав автомобіль марки «VOLVO» державний реєстраційний номер [NUMBER], який належав приватній особі та яким він на той час користувався. Його стосунки з [PERSON] не мали регулярного характеру. За надані ним послуги він розраховувався особисто з власних коштів. Фактично їх відносини були цивільно-правовими і жодних трудових відносин не виникало. З 2015 року [PERSON] надавав йому послуги на автомобілі марки «VOLVO ХС70» державний реєстраційний номер [NUMBER], який належав ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» і знаходився в його користуванні. Також він надав позивачу другий комплект ключів від автомобіля та паливну картку Shell для дозаправки авто. Він дозволяв [PERSON] використовувати автомобіль в особистих цілях. 03 вересня 2017 року на його прохання [PERSON] відмовився виконати поїздку, тому він прийняв рішення про припинення співпраці з ним. 04 вересня 2017 року він розрахувався з [PERSON], проте повернути комплект ключів та паливну картку останній відмовився. У день, коли на [PERSON] було складено адміністративний протокол (15 травня 2016 року) він ніяких послуг не надавав, але ключ від машини мав, тому міг користуватися автомобілем у власних цілях (а.с. 167). У пояснювальній записці [PERSON] зазначено, що з позивачем вона особисто не знайома, не пригадує, щоб коли-небудь його бачила, хоча працює з 01 вересня 2016 року. Комунікація з [PERSON] носила одноразовий характер і здійснювалася за проханням першого заступника директора товариства [PERSON], оскільки заповнення подорожніх листів на автомобіль входить у його обов'язки. З поважних причин він це зробити особисто не міг, тому було прохання, щоб вона зконтактувалася з його водієм і від нього отримала заповнені подорожні листи (а.с. 168). Зазначеними пояснювальними записками підтверджується існування цивільно-правових відносин між позивачем та [PERSON], а не трудових відносин між позивачем та ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл». Посилання позивача, як на доказ перебування його в трудових відносинах з відповідачем, на відомості про прізвища ім'я по батькові деяких працівників відповідача не є належним доказом, оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що зазначені особи є працівниками ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл». Крім того, у відзиві на позовну заяву ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» зазначило, що [PERSON] ніколи не був працівником товариства, [PERSON] ніколи не був заступником директора (був першим заступником директора), [PERSON] не є керівником відділу перекладачів і ніколи ним не була, [PERSON] не є лікарем, [PERSON] не є водієм; [PERSON] не є водієм, [PERSON] не є рецепшіоністом. Також ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» зазначає, що відповідно до штатного розпису товариства від 01 липня 2017 року в товаристві передбачено 43 посади, працювало 40 осіб (деякі працівники суміщають посади, з усіма працівниками укладені трудові договори в письмовій формі). Посад керівника відділу перекладачів, лікаря, водія та рецепшіоніста і, відповідно, посадових обов'язків для керівника відділу перекладачів, лікаря, водія та рецепшіоніста в товаристві ніколи не існувало. Позивачем зазначені обставини належними доказами не спростовані. Фотографії та відмітка в закордонному паспорті про перебування на спільному відпочинку з працівниками підприємства не є належним доказом підтвердження факту перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах. Судом також враховується те, що посилаючись на тривалі трудові відносини з відповідача (понад 5 років), у позивача відсутній будь-який документу з підписами посадових осіб ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» та печатками відповідача про виконання позивачем роботи в інтересах відповідача (доручення, накази, розпорядження, інші документи, які носять характер вказівок виконати певну роботу для ТОВ «Центр ембріональних тканин «Емселл» чи виконати доручення або дії в інтересах відповідача). За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача встановити факт перебування в трудових відносинах його з відповідачем з 10 квітня 2012 року по 04 вересня 2017 року не знайшла свого підтвердження належними доказами. У такому випадку не підлягають задоволенню й інші вимоги позивача, а саме: зобов'язати видати наказ про прийом його на роботу та про звільнення; зобов'язати повернути трудову книжку з записами про прийняття на роботу та з датою звільнення; стягнути грошові кошти у розмірі 19716 гривень 93 копійки за вимушений прогул. Зазначені вимоги є похідними від первинної вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах, у задоволенні якої судом відмовлено. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed